natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This might be related to NMH’s background as a music conservatory, in that it has historically been a ‘school of music’ with teachers and students united in a practice-based fellowship.
Kanskje heng det saman med NMHs bakgrunn som musikkonservatorium – at Musikkhøgskolen historisk sett har vore ein «musikk-skole» med lærarar og studentar samansveisa i eitt praksisfellesskap.
This close relationship between student and teacher may have overshadowed the need for sharing knowledge and the experience of teaching with colleagues.
Desse nære relasjonane mellom studentar og lærarar kan ha overskygga behovet for å dele kunnskap og erfaringar om undervising med kollegaer.
Bottom-up
Nedanfrå og opp
Committed teachers are a sound point of departure for realising CEMPE’s vision of developing knowledge that can improve the quality of higher music education.
Engasjerte lærarar er eit solid utgangspunkt for å realisere CEMPEs visjon om å utvikle kunnskap som kan medverke til kvalitet på høgre musikkutdanning.
When such a highly-qualified staff is gathered at NMH, one of the most important things for CEMPE has been to build new teacher cultures from the bottom up.
Når det finst ein så kvalifisert lærarstab samla under eitt tak på NMH, har eitt av de viktigaste utgangspunkta for CEMPE vore å bygge nye lærarkulturar nedanfrå.
– We have always wanted a bottom-up culture at the centre.
– Vi har heile tida ønskt ein nedanfrå-og-opp-kultur i senteret.
We have organised this by letting the teachers themselves suggest relevant development projects in the framework of CEMPE’s main focus areas.
Måten vi har organisert dette på, er å la lærarane sjølve foreslå relevante utviklingsprosjekt innanfor CEMPEs hovudområde.
In this way, CEMPE’s project portfolio has been developed using the teachers’ fields of interest and initiatives, explains centre director Jon Helge Sætre.
På denne måten har CEMPEs prosjektportefølje blitt til ved hjelp av lærarane sine interessefelt og initiativ, forklarar senterleiar Jon Helge Sætre.
Creating arenas for sharing knowledge
Skapar møteplassar for kunnskapsdeling
One of CEMPE’s contributions is to gather great teaching competencies and thus enable teachers to share and discuss their experiences from their own teaching.
Eitt av CEMPEs bidrag er å sameine dei gode undervisingskreftene og slik legge til rette for at lærarar kan dele og diskutere erfaringar om eiga undervising.
– CEMPE has organised the teachers into teams so that they have the opportunity to talk and discuss.
– CEMPE set saman lærarane i team slik at dei får høve til å snakke saman.
We see that this provides good and long-awaited arenas for sharing knowledge about, and experiences from, teaching, says Jon Helge Sætre.
Vi ser at dette gir gode og etterlengta møteplassar for å dele kunnskap og erfaringar om undervising, fortel Jon Helge Sætre.
The challenge has been that teachers have mainly stayed in their own offices and classrooms, so that teaching and reflecting on teaching have been a ‘lone practice’, in the same way as described by bioCEED.
Utfordringa har vore at lærarane hovudsakeleg har halde seg på kvart sitt kontor og i kvart sitt klasserom, slik at undervisinga og refleksjonar rundt undervisinga har vore ein «einsam praksis», slik bioCEED også omtalar det.
It appears that CEMPE’s working methods help to create new teaching communities for the staff.
Det kan sjå ut til at arbeidsformene i CEMPE medverkar til å skape nye fellesskap rundt undervising i lærarstaben.
For inspiration, get to know your colleagues
Bli kjent – bli inspirert
Julius Pranevicius, Professor of Horn, is one of the teachers who has taken part in several CEMPE projects.
Julius Pranevicius, professor i horn, er ein av lærarane som har deltatt i opptil fleire CEMPE-prosjekt.
He describes his experiences of participating in a teacher team:
Slik omtaler han sine erfaringar med å delta i eit lærarteam:
– Taking part in the CEMPE project has been particularly educational and a very important arena for getting to know my colleagues through group discussions on teaching, instrumental practising and other topics that we rarely talk about in the “corridors”.
– Deltakinga i CEMPE-prosjekta har vore særs lærerik, og ein viktig arena for å bli kjent med mine kollegaer gjennom gruppediskusjonar rundt undervising, øving og andre tema som ein sjeldan snakkar om i «korridoren».
I was very inspired by the working methods and approaches that my colleagues presented at the group meetings.
Eg blei veldig inspirert av arbeidsmåtane og innfallsvinklane som mine kollegaer presenterte på gruppesamlingar.
The fact that my colleagues were so open and inquisitive gave me the confidence to further develop some of the ideas that emerged during my first year on the CEMPE project, says Julius Pranevicius.
Det at kollegaene var så opne og nysgjerrige, ga meg tryggleik til å fortsette å vidareutvikle nokre av ideane som blei fødde i mitt første år med CEMPE-prosjekt, seier Julius Pranevicius.
Strategic focus during working hours
Strategisk satsing på arbeidstid
Being creative and self-critical towards your own teaching practice takes time.
Det tar tid å vere kreativ og sjølvkritisk rundt eigen undervisingspraksis.
Teachers at NMH normally use their own research and development time to work on artistic development or more traditional research projects.
Normalt brukar lærarane ved NMH eiga forskings– og utviklingstid til å jobbe med kunstnarleg utviklingsarbeid eller meir tradisjonelle forskingsprosjekt.
– One of the reasons we’ve succeeded in sparking new interest in the teaching culture itself, is that CEMPE earmarks working hours to reflect on, try out and think innovatively about old and new forms of teaching, claims centre director Sætre.
– Noko av grunnen til at vi lukkast med å skape ein ny giv rundt sjølve undervisingskulturen, er at CEMPE øyremerkar arbeidstid for nettopp å reflektere rundt, prøve ut og tenke innovativt om gamle og nye undervisingsformer, hevdar senterleiar Sætre.
“One of the reasons we’ve succeeded in sparking new interest in the teaching culture itself, is that CEMPE earmarks working hours to reflect on, try out and think innovatively about old and new forms of teaching” (Sætre)
«Noko av grunnen til at vi lukkast med å skape ein ny giv rundt sjølve undervisingskulturen, er at CEMPE øyremerkar arbeidstid for nettopp å reflektere rundt, prøve ut og tenke innovativt om gamle og nye undervisingsformer» (Jon Helge Sætre)
When extra working hours are earmarked for educational development work, CEMPE also requires documentation of the work on reflection and development.
Ved øyremerking av ekstra arbeidstid til pedagogisk utviklingsarbeid krev CEMPE også dokumentasjon av refleksjonen og utprøvinga som har vorte gjort.
This strategic focus therefore goes hand in hand with NMH’s Professional development course in higher education, in university college education, in which teachers that need teaching qualifications receive collegial supervision and write reflection papers on their own teaching.
Denne strategiske satsinga går derfor hand i hand med NMHs basiskurs i høgskolepedagogikk, der lærarar som treng pedagogisk kompetanse blant anna gjennomfører kollegarettleiing og skriv refleksjonsoppgåver om eiga undervising.
The two academic cultures
Dei to akademiske kulturane
‘Teachers in higher education typically have two very different roles, the teacher and the researcher, and these roles fall under two different academic cultures,’ says Vandvik from bioCEED.
– Undervisarar i høgre utdanning har typisk to svært ulike roller – læraren og forskaren, og til desse rollene høyrer to ulike akademiske kulturar, seier Vandvik frå bioCEED.
Whereas researcher culture is characterised by scientific methodology and continuous development, teacher culture is more concerned with preserving methods and experience-based practice.
Der forskarkulturen er prega av vitskapleg metode og kontinuerleg utvikling, er undervisingskulturen prega av konservering av metodar og erfaringsbasert praksis.
As researchers, we share, assess, criticise, debate and document work and results, but the same can rarely be said for teachers.
Som forskarar deler, vurderer, kritiserer, debatterer og dokumenterer ein arbeid og resultat, men som lærarar blir det same gjort i liten grad.
Researcher culture has a strong and demanding collegiate spirit, while teaching culture is characterised by allocating tasks and ‘lone practice’.
Forskarkulturen har ein sterk og krevjande kollegialitet, medan undervisingskulturen er prega av fordeling av arbeidsoppgåver og «einsam praksis».
– One way of building a quality culture in teaching is to merge the two roles, by taking the best aspects of the collegial researcher culture and integrating them in the teaching culture, according to Vandvik.
– Ein veg til å bygge kvalitetskultur i undervisinga er å foreine dei to rollene, ved å ta det beste frå den kollegiale forskarkulturen inn i undervisingskulturen, ifølge Vandvik.
“One way of building a quality culture in teaching is to merge the two roles, by taking the best aspects of the collegial researcher culture and integrating them in the teaching culture” (Vigdis Vandvik)
«Ein veg til å bygge kvalitetskultur i undervisinga er å foreine dei to rollene, ved å ta det beste frå den kollegiale forskarkulturen inn i undervisingskulturen» (Vandvik)
A collegial teacher culture
Ein kollegial lærarkultur
bioCEED has created arenas for meetings in which learning and teaching are the topics.
bioCEED har lagt vekt på å skape møteplassar der læring og undervising er tema.
Seminars, workshops, learning forums and annual teacher retreats are examples of collegial activities organised by the centre, which mainly focus on topics that can be directly applied to the teaching practice of each individual participant.
Semnar, workshops, læringsforum og årlege lærarsamlingar er døme på kollegiale aktivitetar senteret arrangerer, og hovudfokuset er på tema som er direkte nyttige i undervisingspraksisen for den enkelte deltakaren.
In cooperation with the academic development unit Genombrottet at Lund University, bioCEED offers the Collegial Project Course for teachers.
I samarbeid med den pedagogiske utviklingseininga Genombrottet på Lunds Universitet tilbyr bioCEED lærarkurset The Collegial Project Course.
The course encourages participants to have a research-based approach to their own teaching practice, through familiarising themselves with relevant literature and studying, developing and documenting their teaching practice.
Kurset utfordrar deltakarane til å ha ei forskande tilnærming til eigen undervisingspraksis, ved å bli kjende med relevant litteratur og gjennom undersøking, utvikling og dokumentasjon av undervisingspraksisen.
To strengthen cooperation and collegiate spirit, the participants carry out a group project that is assessed by both the course leader and fellow students (peer assessment).
For å styrke samarbeid og kollegialitet gjennomfører deltakarane eit gruppeprosjekt som blir vurdert både av kursleiar og «medstudentane» (kollegavurdering).
Pernille Bronken Eidesen, associate professor in Arctic Biology at the University Centre in Svalbard (UNIS) and participant on the course, confirms its positive effects:
At kurset har positive effektar, stadfestar deltakar på lærarkurset, førsteamanuensis Pernille Bronken Eidesen ved arktisk biologi, UNIS:
– I was motivated to work on further developing my own courses and gained new ideas for improving learning activities.
– Eg blei motivert til å jobbe med vidareutvikling av eige kurs, og fekk nye idear til utbetring av læringsaktivitetar.
I gained an awareness of the interaction between course content, learning activities and the form of assessment, particularly the importance of continuous assessment.
Eg fekk eit bevisst forhold til samspelet mellom kursinnhald, læringsaktivitetar og vurderingsform; spesielt kor viktig undervegsvurdering er.
I am now aware of the importance of a well-considered course description, and how this can serve as a tool.
No ser eg nytta av ei gjennomtenkt emneskildring, og at den kan fungere som eit verktøy.
I used to think that writing course descriptions was more an administrative requirement than something I could actually use.
Tidlegare opplevde eg det å skrive kursskildringar meir som eit administrativt krav enn noko eg faktisk kunne bruke til noko.
The collegial activities have provided us with a common language for reflecting on and discussing teaching and learning, but have also inspired the teaching staff to become involved in the debate on teaching outside their own academic environment.
Dei kollegiale aktivitetane har gitt oss eit felles språk for å reflektere og diskutere undervising lokalt, men har òg inspirert lærarkollegiet til å involvere seg i debatten om undervising utanfor sitt eige fagmiljø.
Centre director Vigdis Vandvik feels that this new common language has given a new dimension to the discussions on teaching and learning in the academic environment:
Senterleiar Vigdis Vandvik opplever at det felles språket har gitt ein ny dimensjon til diskusjonane om undervising i fagmiljøet:
– Even when teachers want to disprove or criticise ideas and projects, they do this by referring to pedagogic literature.
– Til og med når undervisarane vil skyte ned eller kritisere idear og prosjekt, gjer dei det med referanse til pedagogisk faglitteratur.
We discuss things in a different way now and it’s no longer enough to have an opinion, you have to have an informed opinion, she says.
Vi diskuterer på ein annan måte, og det er ikkje lenger nok å ha ei meining, Ein må ha ei informert meining, seier ho.
A research-based teacher culture
Ein forskande lærarkultur
Biology teachers and students in Bergen and on Svalbard are well aware that they are part of a SFU – bioCEED’s research and development projects use the biology programme as their ‘field area’ and teachers and students as objects for study.
Biologilærarar og studentar i Bergen og på Svalbard merkar godt at dei er ein del av eit SFU. bioCEED sine forskings– og utviklingsprosjekt brukar biologiutdanninga som «feltområde» og lærarar og studentar som forskingsobjekt.
– We also see a growing interest among teachers to develop and research their own teaching practice, and several projects have been initiated as a result of this,’ says Vandvik.
– Men vi ser òg ei aukande interesse for å utvikle og forske på eiga undervising blant lærarane sjølv, og fleire prosjekt har oppstått som resultat av dette, fortel Vandvik.
Nearly half of the permanent research and teaching staff at bioCEED’s biological host departments are now involved in R&D projects in the field of education.
Nær halvparten av den faste vitskaplege staben på dei biologiske vertsinstitutta til bioCEED er no involvert i FoU-prosjekt innan utdanning.
Luckily, it appears that the students are comfortable with their role as guinea pigs.
Heldigvis ser studentane ut til å akseptere at dei er prøvekaninar.
– Being guinea pigs for new and more active teaching methods is fun.
– Det er gøy å vere prøvekanin for nye, meir aktive undervisingsmetodar.
We look forward to our lectures, says one student.
Då gler ein seg til forelesing, seier ein student.
“Being guinea pigs for new and more active teaching methods is fun.
– I yrkespraksisfag initiert av bioCEED får vi som studentar delta i aktive forskarar sin kvardag.
We look forward to our lectures” (Student)
Undervisinga er nærmast levande.
– In the work practice course subjects initiated by bioCEED, students get to participate in active researchers’ day-to-day work.
Vi ser at faga endrar seg frå år til år som respons på tilbakemeldingar frå studentane, fortset ho.
The teaching really brings the subject to life.
«Det er gøy å vere prøvekanin for nye, meir aktive undervisingsmetodar.
We see that the course changes from year to year in response to student feedback,’ she continues.
Då gler ein seg til forelesing» (student)
Appreciation of quality
Verdsetting av kvalitet
As a centre, bioCEED represents teaching development in the academic environment and its commitment at the local level has strengthened the work on culture building and is a key to developing a collegial and research-based teacher culture.
bioCEED representerer undervisingsutvikling i fagmiljøet, og forankringa på lokalt nivå har styrka kulturbyggingsarbeidet og er ein nøkkel for å utvikle ein kollegial og forskande lærarkultur.
However, if a permanent quality culture is to be achieved, changes must also take place at the institutional level, the centre argues.
Men dersom ein vil oppnå ein varig kvalitetskultur, må det òg skje endringar på institusjonelt nivå, meiner senteret.
In the survey conducted by bioCEED among higher education biology teachers, the results clearly showed that teachers want a greater focus on and appreciation of teaching, as illustrated by the following comment from a survey participant: – I have always been concerned with the quality of teaching, and believe that I have succeeded in achieving this.
I bioCEED si spørjeundersøking blant undervisarar i biologi i høgre utdanning kom det tydeleg fram at undervisarane ønsker meir fokus på og verdsetting av undervising, noko denne kommentaren frå ein av deltakarane illustrerer: «Eg har alltid vore oppteken av kvalitet i undervisinga, og trur eg har lukkast bra med det.
But quality is little valued and barely noticed.
Men kvalitet vert lite verdsett og vert knapt lagt merke til.
I miss a stronger focus on quality in relation to teaching and an appreciation of measures to improve quality.
Eg saknar sterkare kvalitetsfokus når det gjeld undervising, og verdsetting av tiltak for å styrke kvalitet».
– If teaching is seen as a second-rate activity in relation to research, and effort and quality are not merited and valued in teaching, we won’t be able to develop a permanent quality culture,’ says centre director Vandvik.
– Om undervising blir sett på som ein annanrangs aktivitet samanlikna med forsking, og innsats og kvalitet i undervising ikkje er meritterande og vert verdsett, vil vi ikkje kunne utvikle ein varig kvalitetskultur, seier senterleier Vandvik.
In addition to contributing resources, support and expertise to individual teachers who wish to develop their teaching practice, bioCEED works closely with the institution leadership at the University of Bergen to initiate a merit scheme for excellent teaching.
I tillegg til å bidra med ressursar, støtte og kompetanse til enkeltundervisarar som ønsker å utvikle sin undervisingspraksis, har bioCEED jobba tett med institusjonsleiinga ved Universitetet i Bergen for å få på plass ei meritteringsordning for framifrå undervising.
The scheme awards the title of Framifrå undervisar (Excellent teaching practitioner) to teachers who have worked systematically on their developing teaching and have contributed to build a collegial and professional teaching culture.
Ordninga gir den pedagogiske kompetansegraden Framifrå undervisar til lærarar som har arbeidd systematisk med undervisingsutvikling og bidrar til kollegial og profesjonell undervisingskultur.
The scheme is intended to reward teachers and contribute to teaching quality being valued.
Ordninga skal honorere og medverke til verdsetting av kvalitet i undervising.
Emphasis given to collegial and cultural factors
5 tips
Isabelle Perrin and Jon Helge Sætre Photo: Aslaug Slette Julius Pranevicius Photo: Inger Lise Næss
Isabelle Perrin og Jon Helge Sætre Foto: Aslaug Louise Slette Julius Pranevicius Foto: Inger Lise Næss
Sound, light and movement
Lyd, lys og bevegelse
“I imagine a temporal structure, for example a steady rhythm, as a series of intervals, one after the other,” says Blom, snapping a steady pulse with his fingers.
- Jeg tenker at en tidsstruktur - for eksempel en jevn rytme - er en serie med tidsintervaller etter hverandre, sier Blom og knipser en jevn puls med fingrene.
“This is a temporal structure.
– Dette er en tidsstruktur.
It can be expressed through sound, as with the fingers snapping, and as a movement, for example by moving my arm up and down.
Den kan uttrykkes med lyd, som med knipsingen, og som bevegelse ved at jeg kan bevege armen min opp og ned.
The series of movements expresses the same temporal structure as the series of sounds, and likewise you could switch a light on and off.
Serien med bevegelser uttrykker samme tidsstruktur som en serie med lyder, tilsvarende kan du blinke med lys.
Not only that, but light, sound and movement can also vary in their intensity.
I tillegg har lys, lyd og bevegelse også grader av intensitet.
These media can therefore channel an underlying structure of time and intensity and thus create a transmedia[SO2] composition.”
Dermed kan disse mediene kanalisere en underliggende struktur av tid og intensitet og slik utgjøre en transmedial komposisjon.
A composer observes his installation
En komponist observerer sin installasjon
The process might unfold by him writing a fairly simple randomized computer program[SO3] that makes the mechanical device play some sequence or another.
Prosessen kan foregå ved at han lager en ganske enkel sjansebasert kode som får den mekaniske innretningen til å spille et eller annet.
Blom then sits and observes what transpires and lets the device show him what it is capable of.
Deretter sitter han og betrakter hendelsene som oppstår og lar innretningen vise han hva den kan.
Whatever happens to work can then be stored and tentatively recreated.
Det som fungerer kan tas vare på og forsøksvis gjenskapes.
Thus, the composition is gradually whittled into shape.
Slik flikkes verket gradvis til.
“Rather than compose a final, authoritative work, I create the final framework for what the work can be, expressed as an algorithm.
– I stedet for å skrive det endelige og autoritative verket, så skriver jeg heller den endelige rammen for hva verket kan være, uttrykt i en algoritme.
And then I can make as many ‘impressions’ I want to of the work, with both minor and major variations.”
Og så får jeg så mange avtrykk jeg vil av verket, med små og store variasjoner.
The installation Trio for pinne, streng og lyspære
Installasjonen Trio for pinne, streng og lyspære
Toning down the individual media
Medienes svakhet
Christian Blom wants the movement and the light to be connected within a common structure, rather than in parallel as is the case with music featuring added lighting effects.
Christian Blom vil at bevegelsen og lyset skal knyttes sammen i en felles struktur, ikke parallelt som i musikk med lys til.
In order to achieve such a synthesis, the activity of each individual medium must be sufficiently toned down to prevent a medium-specific structure – music – from being created.
For å få til det må det enkelte mediets aktivitet svekkes nok til at det ikke oppstår en mediespesifikk struktur, musikk.
Self-taught mechanic and electrical engineer
Selvlært mekaniker og elektroingeniør
The road to these electromechanical installations went through Blom’s involvement with Verdensteatret.
Veien til de elektromekaniske installasjonene gikk via arbeidet med Verdensteatret.
There, various artists worked closely with one another to develop the company’s productions, where part of the underlying philosophy is to let the artists move relatively freely across disciplinary borders.
Der arbeidet ulike kunstnere tett med hverandre for å utvikle forestillingene, og et ledd i metoden er at kunstnerne beveger seg relativt fritt over disiplinenes grenser.
Christian Blom was brought on to structure speech and sound before ultimately ending up as a mechanic.
Christian Blom kom inn for å strukturere tale og lyd, men endte i den andre enden som mekaniker.
“One of the most enjoyable things I do is to work all the way from the initial software development and through to the physical movements,” he explains.
– Noe av det morsomste jeg gjør er å jobbe fra programvareutvikling og helt ut til bevegelser i den fysiske verden.
“I’m allowed to involve myself in everything from the overall idea – such as transmedia, which is very abstract – and down to making each tiny, mechanical element work.
Jeg får holde på med alt fra en idé, som det transmediale, som er veldig abstrakt, og ned til å få det lille mekaniske leddet til å fungere.