natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This information should be supplied on a title page separate from the abstract proposal, for the purposes of blind review.
This information should be supplied on a title page separate from the abstract proposal, for the purposes of blind review.
When you submit your proposal you will be asked to identify:
When you submit your proposal you will be asked to identify:
Type of submission (i.e. individual presentation, special session)
Type of submission (i.e. individual presentation, special session)
AV requirements
AV requirements
Special requests for space/equipment for performance during the paper/session
Special requests for space/equipment for performance during the paper/session
Selection of proposals
Selection of proposals
Proposals will be accepted on the basis of their relevance to the seminar themes, their significance, originality, and rigour.
Proposals will be accepted on the basis of their relevance to the seminar themes, their significance, originality, and rigour.
Presentations incorporating live music‐making are welcome.
Presentations incorporating live music‐making are welcome.
Proposal submission deadline: 1st February 2017
Proposal submission deadline: 1st February 2017
This attracts students without traditional knowledge of music theory but who are talented in other ways, Sætre explains.
Da kommer det inn studenter som ikke har den typiske musikkteoretiske kunnskapen, men som er gode på andre måter, påpeker Sætre.
— It offers an interesting perspective on the balance between principal instrument, artistic development and innovation, and the traditional subjects of study.
– Dermed blir balansen mellom hovedinstrument, kunstnerisk utvikling og skapning og de tradisjonelle fagene i utdanningen aktualisert på en interessant måte.
In Sync?
"In Sync?"
CEMPE, the UiA and the genre-blind Punkt Festival in Kristiansand recently organised a symposium on higher music education.
Nylig inviterte CEMPE, UiA og den sjangerblinde Punktfestivalen i Kristiansand til et symposium om høyere musikkutdanning.
The idea was to share experiences of the changes taking place in the field of arts and music in order to meet the needs of tomorrow: — It's about making an informed guess about what the students will be needing in the future.
Hensikten var å utveksle erfaring om endringer innenfor kunst- og musikkfeltet, for å kunne møte morgendagens behov: – Det handler om å gjette klokt på hva studentene trenger i fremtiden.
It’s about identifying different elements in music education that can act in tandem, and it’s about giving priority to certain areas without ignoring others.
Det handler om å få en oversikt over ulike komponenter i utdanningen som kan spille på lag og om å vektlegge en del områder uten å glemme de andre.
That the students are entering an increasingly flexible labour market is beyond doubt.
At studentene skal ut i et mer fleksibelt arbeidsmarked enn tidligere, er det lite tvil om.
Many of them piece together a career from part-time work, temporary positions, freelancing and own projects.
Mange setter sammen en arbeidshverdag av deltidsstillinger, vikariater, frilansvirksomhet og utvikling av egne arbeidsplasser.
For example, entrepreneurship has become a new topic in music education.
Entreprenørskap er, for eksempel, blitt et nytt emne i musikkutdanningen.
However, specialisation within one particular area remains the most important thing for the majority of musicians.
Samtidig er fordypelse på ett område stadig det viktigste for de fleste.
But our desire for the students to be proactive, enterprising and innovative must nonetheless be balanced against the need to enable them to meet quality criteria within each genre.
Men det at man ønsker studenter som er aktive og initiativrike og innovative, er et perspektiv som må balanseres mot å gjøre dem i stand til å ivareta kvalitetskravene innen den enkelte sjanger.
The Norwegian Academy of Music seeks to read the music business and develop its teaching in line with new requirements and needs.
Musikkhøgskolen legger vekt på å tyde musikkfeltet og utvikle tilbudet sitt i tråd med nye krav og behov.
You’ll never be able to stay ahead of developments, though, Sætre concludes on a general basis.
Men å ligge i front av utviklingen, det klarer man aldri, sier Sætre, på generelt grunnlag.
— At best, an educational institution can be synchronous with the world around it.
– En utdanningsinstitusjon vil i beste fall kunne være synkron med omverdenen.
What we can do – by speaking to other institutions and to those ‘on the ground’ – is to open up to the outside world and see what’s happening out there.
Det vi kan håpe på, gjennom samtaler med andre institusjoner og med personer som jobber med musikk «der ute», er å åpne oss mot omverdenen og ser hva som skjer.
The synergies of coming together and seeing what we can find are valuable.
Synergieffekten ved å møtes og se hva man finner, er verdifull.
The festival will be taking place in and around the Opera, at Sentralen, the Academy, Kulturkirken Jakob, Oslo S and central T-bane stations, and the University Library at Blindern.
Det blir workshops, det blir jazz, det blir improvisasjon, det blir opera, det blir forskningspresentasjoner, det blir barnekonserter – og mer.
Programme
Programmet
See the festival programme 23-26 March
Se festivalprogrammet
Coordinator for the project is Gunnar Flagstad.
Faglig leder for prosjektet er Gunnar Flagstad.
A common critique particularly against the folk- and jazz blends has been that the musical expression is established on the jazz musicians’ terms, where the rhythmic and tonal nuances in folk music has had to “give in” for bombastic grooves and the tempered tonality in jazz.
Ein kritikk mot spesielt folkemusikk- og jazzmiksane har vore at uttrykket som oppstår skjer på jazzsjangerens premiss, der rytmiske og tonale nyansar i folkemusikken må ”gi etter” for bombastiske groovar og temperert tonespråk hos jazzmusikarane.
Norwegian fiddle player Anne Hytta once said, based on an experience where a conductor could not perceive the beat she stamped with her feet, that music is not a “universal language” – quite opposite of the common used cliché.
Felespelar Anne Hytta uttalte ein gong, basert på ei oppleving der ein dirigent ikkje greide å oppfatte hennar tramping av takta, at musikk ikkje er eit ”universelt språk” – stikk i strid med den klisjéen vi ofte brukar.
Identity and compromise
Identitet og kompromiss
Unni Løvlid is a Norwegian folk singer who teaches folk song at the Norwegian Academy of Music.
Unni Løvlid er folkesongar og underviser i folkesong på Norges Musikkhøgskole.
As a performer she participates in constellations with musicians, conductors or composers with a different genre background than her own, and she explains how these collaborations often challenges her aesthetics.
Ho fortel at som utøvar hamnar ho ofte i musikalske konstellasjonar med musikarar, dirigentar eller komponistar med ein annan sjangerbakgrunn enn ho sjølve, og at slike samarbeid utfordrar hennar estetikk.
On one side it is expected that she contributes to the musical outcome with her artistic identity as a folk musician, while the musical framework on the other hand demands that she has to compromise with her genre related distinctiveness.
På den eine sida forventast det at ho skal legge sin identitet som folkemusikar inn i det ferdige resultatet, medan den musikalske ramma på den andre sida krev at ho må gjere kompromiss med sin sjangerbestemte eigenart.
These problems are often quite concrete:
Slike problemstillingar er ofte veldig konkrete:
– Sometimes I get detailed scores, other times only sketches.
- Enkelte gonger får eg detaljerte notar, andre gongar berre ei skisse.
I wish to maintain my own style and yet adapt to the composed work.
Eg ønsker å behalde meg sjølv og likevel kunne tilpasse meg det verket som er komponert.
One example is if we work with a ¾ meter, where my feeling for how that meter is, that is where the downbeat comes from one bar to the next, is constantly changing [due to the phrases in my song].
Eit døme er viss ein jobbar med tretakt, men så er mi kjensle for korleis den tretakta er, kor 1'aren kjem frå ei takt til neste, ulik.
In a more set rhythmical structure I then have to compromise with my feeling of the ¾-meter.
Då må eg ofte kompromisse med mi tretaktskjensle.
“Music is not a “universal language” – quite opposite of the common used cliché.”
"Musikk er ikkje eit ”universelt språk” – stikk i strid med den klisjéen vi ofte brukar."
Interplay in genre crossover
Øving på tvers av sjangrar
In a workshop with teachers and students in the CEMPE project Practicing across genres, Unni has brought her folk song student Malin.
På ein workshop med lærarar og studentar i CEMPE-prosjektet Øving på tvers av sjangrar har ho med seg folkesong-studenten sin, Malin.
Unni suggests that they work with the problem of how to relate to interplay in genre crossover collaborations.
Unni vil at dei skal jobbe med problemstillinga korleis ein som folkesongar kan forholde seg til samspel med andre musikarar i ein sjanger-crossover.
Malin’s co-musicians in this workshop are Henrik, a jazz student on drums, Eyolf, teacher in jazzpiano, and Bjarne, teacher in classical violin.
Malin sine medmusikantar på denne økta er Henrik, jazzstudent på trommer, Eyolf, lærar i jazzpiano, og Bjarne, lærar i klassisk fiolin.
Malin picks a folk song with many verses that she has on her repertoire, which the others have not heard before.
Malin finn ei folkevise med fleire vers som ho har på repertoaret, og som dei andre ikkje har høyrt før.
Unni suggests that they try to create different versions of the song based on defining different focal points each time.
Unni føreslår at dei prøver å utforme ulike versjonar av visa, med heilt spesifikt ulike fokus kvar gong.
The first time the three should deliberately try to accompany Malin, and abide by her.
Første gong skal musikarane medvite vere Malin sine kompmusikarar, og innrette seg etter henne.
The second time they can try to deliberately “play themselves”, based on their own aesthetics, in the face of Malin’s melody.
Andre gong skal dei medvite gå inn for å ”spele seg sjølve”, ut frå sin eigen estetikk, i møte med melodien til Malin.
Malin sings the first verse alone, and Henrik, Eyolf and Bjarne start to play along from the second verse.
Malin syng første vers åleine, og Henrik, Eyolf og Bjarne begynner å spele med frå andre vers.
During the third verse, Henrik start to play brushes in time, and Bjarne creates various rhythmic figures relating to Henrik’s groove.
Under 3. vers begynner Henrik å spele eit vispekomp i time (med ein fast puls), og Bjarne lagar med figureringar på fiolinen oppå grooven til Henrik.
Malin still sings rhythmically free, and Eyolf follows her time feeling.
Malin syng i fritt tempo, og Eyolf følger Malin.
Bjarne then starts to create more tonal and rhythmic variations.
Bjarne varierer meir tonalt og rytmisk.
Unni: What did you think of now?
Unni: Kva tenkte de no?
Henrik: What I imagined at first was a free kind of drone.
Henrik: Det eg høyrte for meg først, var ein fri… dronegreie.
But since you [Unni] had spoken about ¾ meter, I tried to pull it in that direction, that´s why I established an even pulse.
Men så hadde du [Unni] jo snakka om time, så eg prøvde å dra det i ei sånn retning, derfor sette eg ein puls.
Bjarne: I mostly thought about harmonics, because we classical violinists are so used to play as tempered as we can all the time.
Bjarne: Eg tenkte mest på overtonar, fordi vi [klassiske fiolinistar] er så vande til å spele så temperert vi greier heile tida.
Unni: How did you feel, Malin, regarding rhythmical freedom, did you feel reduced or that you had the space you needed?
Unni: Korleis følte du det, Malin, i høve til rytmisk fridom, følte du deg redusert eller at du hadde plass nok?
Malin: No, I didn´t feel reduced, although it often happens in settings like this.
Malin: Eg følte meg ikkje redusert, men eg kan ofte gjere det i sånne samanhengar.
Unni: I noticed that you started to listen more on the 2nd verse.
Unni: Eg merka at du begynte å lytte meir på 2. verset.
Did the interplay influence you in some way?
Påverka det deg med samspelet?
Malin: Yes, when it sounds good you want to be inside of that, try to develop it.
Malin: Ja, når det let fint vil ein jo prøve å vere i dét, utvikle det.
Eyolf: I often go after a clear signature in the music.
Eyolf: Ein lytter jo ofte etter om musikken har ein tydeleg signatur.
To me it is often tonality and scales.
For meg er det ofte tonalitet eller skalaer.
The signature here was perhaps that tonality was not that big an issue, it felt liberating every time we clashed.
Signaturen her var kanskje at tonaliteten ikkje var så farleg, det var befriande når vi kræsja.
We [the instrumentalists] were also very taken by when you sang alone, it was a softness there, that worked as a signature from the start.
Vi blei alle også veldig tatt av når du song åleine, det var ei mjukheit der, som var ein signatur frå starten.
It is important to make sure that Malin is the trendsetter.
Det er viktig å passe på at Malin er premissleverandør.
Drama
Drama
Unni picks up on Eyolf’s point about softness in Malin´s expression.
Unni plukkar opp det Eyolf sa om mjukheita i Malin sitt uttrykk.
When a melody is presented with only vocals, the expression has a tendency to become very tender and “beautiful”, whereas a fiddle might have added a higher intensity.
Ho seier at når ein melodi blir framført reint vokalt, har uttrykket ein tendens til å bli veldig sart og «vakkert», medan ei fele kanskje ville tilført meir høg intensitet.
They play a new and different version.
Dei speler ein ny og annleis versjon.
Eyolf and Bjarne both introduce elements that dissolve the strong tonal centre in the melody.
Det kjem fleire element frå Eyolf og Bjarne som bidreg til å løyse opp tonaliteten i den musikalske ramma rundt visemelodien.
Unni asks how Malin experienced this version.
Unni spør Malin korleis ho opplevde det.
Malin: More interesting, it felt like it was room for more things to happen.
Malin: Meir spennande, det var som om det var rom for at fleire ting kunne skje.
The first time it was like it is always done.
I stad var det meir sånn som det alltid er.
Bjarne: Because you started to sing a semi-tone below where you started the first time, I discovered that I couldn´t play the things I planned, and then I had to work more with my ideas.
Bjarne: Fordi du starta å synge ½ tone lågare enn første gong, oppdaga eg at eg ikkje kunne spele dei tinga eg hadde planlagt, og dermed måtte eg jobbe meir med idéane mine.
That was good.
Det var bra.
Guro comments that when one musician breaks out with a tonality that at first sound dissonant, it is often perceived as a strong effect to begin with, but at the same time it creates a bigger space, where it is easier for others to follow.
Guro kommenterer at når éin musikar bryt ut med ein tonalitet som først verkar veldig dissonerande opplevast det gjerne som eit sterkt verkemiddel i starten, men samstundes skapar det eit rom for andre til å ”kome etter” med det same.
Then that one, dissonant note might have become normalized.
Då blir kanskje den eine, dissonante tonen normalisert.
The same thing goes for the sudden implementation of a groove that is perceived as going against an established rhythm.
Det same kan skje dersom nokon startar på ein groove som opplevast ”på tvers” av ein etablert rytme.
It is important to sometimes take the role of the one who implements elements that go against what is there already.
Det er viktig å av og til ta rolla som den som innfører eit element som bryt med det som er.
Eyolf states that he perceives the second version as containing more “drama” than the first one, because the musicians came up with more contrasting ideas: “It is important to remember that not all stories have a “happy ending”, and that there should be room for those kinds of stories as well.”
Eyolf opplever at denne versjonen skapte meir ”drama”, fordi det kom fleire slike kontrasterande idéar: - Det er jo også viktig å hugse på at ikkje alle historiar går «bra» til slutt, den type «drama» har også ein plass.
Expanded scope of expression
Utvida uttrykksrom
Is it possible for one musician to work with micro tonality as a parameter within the tempered surrounding the other musicians often represent, and how far is it possible to go with different intonation within the ensemble?
Er det mogleg for éin musikar å arbeide med mikrotonalitet som eit parameter innanfor det tempererte dei andre representerer, og kor langt kan ein eventuelt dra ulik intonasjon innad i ensemblet?
Both Bjarne and Eyolf addressed, as we saw, the tonal parameter, where Bjarne tried to challenge his own tendency to play tempered, and Eyolf sometimes felt that tonality clashed, which he felt was liberating.
Både Bjarne og Eyolf tok som vi såg også fatt i parameteret tonalitet, der Bjarne forsøkte å utfordre sin eigen hang til å spele temperert, og Eyolf opplevde at det tonale av og til kræsja, noko han opplevde som befriande.
Perhaps the experience from this workshop indicate that the more each musician understand of what the other musicians are trying to do, the larger the individual scope of expression becomes?
Kanskje viser erfaringa frå denne workshopen at dess meir den enkelte musikaren forstår av det dei andre forsøker på, dess større blir det individuelle uttrykksrommet?
Foto: NMH Unni Løvlid
Foto: NMH Unni Løvlid ledet workshop med sjanger-crossover.
Thankfully, this is beginning to change.
Dette er i ferd med å endre seg, heldigvis.
But of course, things don’t change until you dare ask the questions, says Principal Peter Tornquist in response to the development project The Pavilion.
Men det endrer seg selvfølgelig ikke før man tør å stille spørsmålene, sier rektor Peter Tornquist som en kommentar til utviklingsprosjektet The Pavilion .
The aim of the project is to explore new interpretations of musical works in a time and location-specific context.
Formålet med prosjektet er nettopp å utforske ny tolkning av musikalske verker, satt inn i en tids- og stedsbestemt sammenheng.
This is about challenging the respectful relationship with the score that classical musicians have grown accustomed to but also their own role and practice, explains Kjell Tore Innervik, a percussionist and associate professor at the Norwegian Academy of Music.
Det dreier seg om å utfordre det ærbødige forholdet til partitur som den klassiske musikeren er opplært i og samtidig sin egen rolle og praksis, forklarer Kjell Tore Innervik, slagverker og førsteamanuensis ved Musikkhøgskolen.
He has been in charge of the project together with Maziar Raein from the Oslo National Academy of the Arts.
Sammen med Maziar Raein, grafisk designer og førsteamanuensis ved Kunsthøgskolen i Oslo (KHiO), har han vært ansvarlig for prosjektet.
A film lasting just over seven minutes, A Happening Based on the Music & Architecture of Iannis Xenakis, offers a taste of the three-hour-long musical presentation The Pavilion at the Oslo National Academy of the Arts.
En film på drøye syv minutter, A Happening based on the Music & Architecture of Iannis Xenakis , gir en liten smak av den tre timer lange musikkpresentasjonen The Pavilion inne på Kunsthøgskolen i Oslo.
Impact on musical study
Konsekvenser for utdanningen
The Pavilion is based on experiences from Radical Interpretations, an extensive three-year-long artistic development project looking at three iconic works for solo percussion.
The Pavilion bygger på erfaringer fra Radical Interpretations , et større treårig kunstnerisk utviklingsprosjekt som tar for seg tre ikoniske verker for solo slagverk.
— Radical Interpretations was actually conceived as an artistic development project.
– Radical Interpretations startet egentlig som et kunstnerisk utviklingsprosjekt.
Along the way we’ve discovered how there is potential in it for the students, too.
Og så har vi hele tiden sett at det har et potensiale inn mot studentene.
Or to put it like this: if we are to take seriously the questions – and not least the answers – that the project raises, then this will have to have an impact on our education programmes.
Eller for å si det på en annen måte: Det har konsekvenser for utdanningen, hvis vi skal ta på alvor de spørsmålene, og ikke minst de svarene som prosjektet bringer på banen, bemerker Peter Tornquist.
A design experience
En designopplevelse
Behind The Pavilion are students and teachers from the Norwegian Academy of Music and the Oslo National Academy of the Arts (KHiO), and together they have arrived at the answer to the challenge of creating a space for a new kind of musical experience.
Det er studenter og lærere ved Musikkhøgskolen og Kunsthøgskolen i Oslo som står bak The Pavilion , og som sammen har kommet fram til svaret på utfordringen om å skape et sted for en ny type musikkopplevelse.
—But The Pavilion is also a design experience; an attempt to make music and design come together in transcendental unity in a space where the students are able to disengage from everyday life, says Maziar Raein, a designer and associate professor at the KHiO.
– Men The Pavilion er også en designopplevelse, et forsøk på å få musikk og design til å gå opp i en høyere enhet, i et rom der studentene kan være hektet av fra det vante livet, sier Maziar Raein.
“It was interesting to observe how the audience were sometimes drawn to the sounds while at other times looking as if they were overwhelmed by the louder and more powerful pieces” (Raein)
"Det var interessant å legge merke til hvordan publikum noen ganger ble dratt inn mot lydene, mens de andre ganger syntes overveldet av sterkere og mer kraftfulle stykker" (Raein)
A labyrinth of fabric
Laget labyrint av fire meter lange tøystykker
The one-off, three-hour-long performance, also called The Pavilion, took place at the KHiO one evening in December.
Den enkeltstående og tre timer lange performancen, også med navnet The Pavilion, fant sted inne på Kunsthøgskolen en kveld i desember.
Present was everyone involved in the project – teachers and students – as well as other musicians, artists and members of the public.
Til stede var alle de involverte i prosjektet, lærere og studenter, men også andre musikere, artister og et mer allment publikum.
Together with the teachers the students had created a labyrinth from four-metre-long pieces of white cloth suspended from the ceiling in one of the KHiO galleries.
I samarbeid med lærerne hadde studentene laget en labyrint av fire meter lange hvite tøystykker hengende ned fra taket i ett av høyskolens gallerier.
To reach the bright labyrinth, the audience first had to enter a dark tunnel.
Veien inn til den lyse labyrinten gikk imidlertid gjennom en mørk tunnel.
The idea, Raein explains, was to create a space where the visitors could leave their everyday worries behind in the dark tunnel and then, feeling a little relieved, step into the white labyrinth and explore the musical performance.
Tanken bak, forklarer Raein, var å skape et rom der de inviterte kunne legge bak seg daglige bekymringer i den mørke tunnelen, for så, en tanke lettet, kunne tre ut i den hvite labyrinten og utforske den musikalske performancen.
Once inside the labyrinth the audience were not only able to get very close to the musicians, they could also listen to pieces of music composed especially for the location they were in.
Inne i labyrinten hadde publikum ikke bare mulighet til å komme helt nær utøverne, de kunne også lytte til deler av musikken komponert spesielt for det stedet de til enhver tid befant seg i.
The labyrinth encouraged people both to gather in groups and to have a more individual and intimate experience.
Labyrinten innbød dessuten både til å samles flere i en gruppe, og til mer individuell og intim opplevelse.
—It was interesting to observe how the audience were sometimes drawn to the sounds while at other times looking as if they were overwhelmed by the louder and more powerful pieces, says Raein.
– Det var interessant å legge merke til hvordan publikum noen ganger ble dratt inn mot lydene, mens de andre ganger syntes overveldet av sterkere og mer kraftfulle stykker, sier Raein.
Exploring together
Et fellesskap av utforsking