natgillin/translations-raw huggingface dataset:
džiaugiasi minėtu Komunikatu "Siekiant Europos konsensuso dėl humanitarinės pagalbos" ir iniciatyva patvirtinti bendrą deklaraciją (konsensusą) dėl ES humanitarinės pagalbos tiekimo principų, tikslų ir strategijų trečiosiose šalyse;
Welcomes the above-mentioned Communication entitled 'Towards a European Consensus on Humanitarian Aid' and the initiative to adopt a joint declaration (the Consensus) on the EU's principles, objectives and strategies for the delivery of humanitarian aid in third countries;
primygtinai reikalauja, kad konsensusas būtų aiškesnis ir konkretesnis, kad būtų skatinama Europos humanitarinė politika ir kad būtų užtikrinta, kad ES kaip humanitarinės pagalbos teikėjos galimybės būtų visapusiškai išnaudotos, bei mano, kad konsensusas turi įtvirtinti Sąjungos įsipareigojimą suderinti humanitarinę ir vystymosi pagalbą visiškai pripažįstant skirtingą šių dviejų prioritetų pobūdį;
Insists that the Consensus needs to be clearer and more specific in order to enhance European humanitarian policy and to ensure that the EU's potential as a humanitarian donor is fully exploited, and believes that the EU's commitment to securing cohesion between humanitarian aid, rehabilitation and development assistance must be reinforced by the Consensus, while acknowledging the distinct nature of the principles applied to each of them;
mano, kad konsensuse turėtų būti paaiškinta, kaip geriausiai apjungti ir suderinti EB ir valstybių narių skirtingus išteklius atsižvelgiant į jų atitinkamus palyginamuosius pranašumus;
Considers that the Consensus should clarify how the different assets of the EC and the Member States can best be combined and coordinated, in the light of their respective comparative advantages;
ES humanitarinės pagalbos teikimo vizija
Part I: The EU Vision of Humanitarian Aid
Bendrieji tikslai
Common objectives
pabrėžia, kad veiksminga humanitarinė veikla, kurios dalis yra skubi pagalba teikiant maistą, turi būti teikiama atsižvelgiant į padėtį ir poreikius, grindžiama realybe, tikslinga ir vykdoma vadovaujantis principu, kad išsaugant pragyvenimo šaltinius išgelbėjamos gyvybės; taip pat pabrėžia, kad humanitarinė pagalba nėra priemonė spręsti krizes ir turi būti teikiama skaidriai, tik atsižvelgus į poreikių vertinimą ir nežiūrint į politinius motyvus; ypač pabrėžia, kad pagalbos teikiant maistą atveju turėtų būti išvengta bet kokio žalingo poveikio vietos rinkoms arba priklausomybės ateityje ir turėtų būti užtikrinta ilgalaikė maisto sauga; palaiko tarptautines pastangas reformuoti Pagalbos maistu konvenciją, kad būtų užtikrinta pagarba šiems principams;
Stresses that effective humanitarian action, including emergency food aid, should be situation- and needs-based, result-oriented and driven by the principle that saving livelihoods saves lives; stresses further that humanitarian aid is not a crisis management tool and should be allocated in transparent fashion solely on the basis of real needs and independently of all political considerations; stresses in particular that delivery of food aid must try by all means to avoid any harmful effect on local markets or future dependence and should contribute to long-term food security; supports international efforts to reform the Food Aid Convention to ensure respect for these principles;
pabrėžia, kad humanitarinės pagalbos tikslas turėtų būti skatinti pagalbą gaunančių šalių ir regionų gebėjimą vystytis ir skatinti jų ekonominę nepriklausomybę bei siekti, kad jos netaptų pernelyg priklausomos nuo tolesnės išorės pagalbos ar paramos;
Stresses that humanitarian aid must take account of self-development and self-sufficiency and must not be geared towards making the countries or regions to which the aid is given too dependent on further aid or external assistance;
Vertybės, principai ir bendra pažangioji patirtis
Common values, principles and good practice
pabrėžia, kad ES humanitarinė veikla turi būti grindžiama humanitariniais principais – kaip tvirtinama Gero humanitarinės pagalbos teikimo (GHTP) principuose:
Stresses that the EU's humanitarian action should be guided by the humanitarian principles enshrined in the Principles and Good Practice of Humanitarian Donorship (GHD):
humaniškumu, t. y. svarbiausia išsaugoti žmonių gyvybes ir palengvinti bet kokias kančias;
the principle of humanity, meaning the centrality of saving human lives and alleviating suffering wherever it is found;
nešališkumu, t. y. veiksmai įgyvendinami išimtinai pagal nukentėjusių gyventojų poreikius, niekaip jų nediskriminuojant;
the principle of impartiality, meaning the implementation of actions solely on the basis of need, without discrimination between or within affected populations;
neutralumu, t. y. humanitarine veikla neturi būti palaikoma kuri nors ginkluoto konflikto ar ginčo, kur tai vyksta, šalis;
the principle of neutrality, meaning that humanitarian action must not favour any side in an armed conflict or other dispute where such action is carried out; and
nepriklausomumu, t. y. humanitariniai tikslai nėra susiję su politiniais, ekonominiais, kariniais ar kitais tikslais, kurių kas nors gali turėti tose srityse, kur teikiama humanitarinė pagalba;
the principle of independence, meaning the autonomy of humanitarian objectives from the political, economic, military or other objectives that any actor may hold with regard to areas where humanitarian action is being implemented;
skubumu, t. y. svarbu, kad nebūtų jokio nereikalingo delsimo teikti humanitarinę pagalbą (šiuo atžvilgiu konsensusu buvo siekiama atspindėti Europos Parlamento poreikį pareikšti savo išimtines teises dėl kruopštaus peržiūrėjimo visose humanitarinės pagalbos teikimo etapų nuostatose, prireikus įskaitant klausimus ir dėl galimo delsimo);
immediacy, meaning a stronger emphasis on the elimination of all unreasonable delays in the supply of humanitarian aid and on questioning any delays when appropriate;
efektyvumu, t. y. kad galima aiškiai nustatyti, prieš kokius pajėgumus gali būti deramai nukreipta demokratinė atskaitomybė;
effectiveness, meaning that there is a clear measurability of output against which democratic accountability can be properly directed; and
mano, kad ES, atsižvelgdama į savo politinę reikšmę ir savo kaip pagrindinės tarptautinės pagalbos teikėjos įtaką, turėtų nuosekliai skatinti šiuos principus, kad būtų užtikrinta, jog bus pasiekti krizės ištikti gyventojai ir bus gerbiama humanitarinė erdvė;
considers that, in view of its political weight and influence as the largest international donor, the EU should consistently promote these principles in order to ensure access to crisis-affected populations and respect for humanitarian space;
mano, kad dar didesnis dėmesys turėtų būti skiriamas dažnai pavojinguose regionuose besilankančių savanorių saugumui ir apsaugai; apgailestauja, kad jie dar pernelyg dažnai tampa beprasmio smurto aukomis, įkalinami ar paimami įkaitais; griežtai smerkia bet kokius prieš savanorius nukreiptus veiksmus;
Considers that more attention should be paid to the safety and protection of aid workers, who regularly have to venture into dangerous areas; deplores the fact that they are far too frequently the victims of senseless violence, imprisonment or hostage-taking; roundly condemns any action taken against aid workers;
konstatuoja, kad Jungtinės Tautos rezoliucijoje Nr. 60/1, ypač dėl THT ir žmogaus teisių pažeidimų pagausėjimo ir dėl vyriausybių nesugebėjimo ar valios trūkumo apsaugoti savo pačių piliečius, pripažino sąvoką "pareiga apsaugoti"; primena, kad humanitarinė pagalba – tai viena iš priemonių, kurių tarptautinė bendruomenė gali imtis siekdama prisidėti prie gyventojų, kuriems gresia pavojus, apsaugos ir pabrėžia, kad ES privalo reaguoti į tokius pažeidimus; ragina imtis išsamių politinių diskusijų valstybėse narėse ir ES institucijose dėl teisės, arba tiksliau – pareigos imtis intervencijos rimtų THT ir (arba) žmogaus teisių pažeidimų atvejais, kartu atsižvelgiant į Tarptautinės komisijos dėl intervencijos ir valstybės suvereniteto 2001 m. gruodžio mėn. pranešimo "Pareiga apsaugoti" išvadas ir rekomendacijas;
Notes the recognition of the concept of the 'responsibility to protect' in the above-mentioned UN Resolution 60/1 in response to the increase in violations of IHL and human rights and to the powerlessness or unwillingness of governments to protect their own citizens; recalls that humanitarian aid is one of the ways in which the international community can contribute to the protection of threatened peoples and stresses the EU's concern not to remain inactive in the face of such violations; calls for a thorough political debate in the Member States and EU institutions on the right, or indeed the duty, of intervention in cases of serious violation of IHL and/or human rights, taking also into account the conclusions and recommendations of the above-mentioned Report of December 2001 by the International Commission on Intervention and State Sovereignty on "The responsibility to protect";
tiki, jog ES turėtų plėtoti iniciatyvas tam, kad sąvoka "pareiga apsaugoti" taptų realybe, teikdama pirmumą prevencinei veiklai, civilinėms priemonėms ir trečiųjų šalių valdžios palaikymui, vykdant jų pareigas apsaugoti savo gyventojus; pabrėžia, kad priverstinės priemonės, įskaitant karinę intervenciją, tegali būti paskutinė išeitis ir jų turėtų būti imamasi tiksliai laikantis tarptautinės teisės; dar kartą pakartoja, kad Saugumo Taryba leisdama naudoti jėgą visada turėtų atsižvelgti į penkis teisėtumo kriterijus, pasiūlytus pirmiau nurodytame JT Generalinio sekretoriaus 2005 m. kovo 21 d. pranešime, kuriam pritarė Parlamentas: grėsmės rimtumas, tikrasis tikslas, paskutinė išeitis, proporcinga priemonė ir pagrįsta sėkmės tikimybė; sutinka, kad principai, susiję su jėgos naudojimu ir jos sankcionavimu, turi būti nustatyti Saugumo Tarybos rezoliucijoje;
Believes that the EU should develop initiatives to make the concept of 'responsibility to protect' a reality, while giving precedence to preventive action, civilian means and support for third-country governments in fulfilling their obligations to protect their populations; stresses that coercive measures, including military intervention, may only be used as a last resort and strictly in accordance with international law; in particular, reiterates that, when considering the use of force, the Security Council should always take into account the five criteria of legitimacy proposed by the above-mentioned report of 21 March 2005 by the UN Secretary-General and supported by Parliament: seriousness of threat, proper purpose, last resort, proportional means and a reasonable chance of success; agrees that the principles relating to the use of force and its authorisation should be laid down in a resolution of the Security Council;
ES koordinavimas, darna ir papildomumas
EU coordination, coherence and complementarity
mano, kad konsensuse turėtų būti įtvirtinti koordinavimo, politikos darnos, papildomumo ir procedūrų suderinamumo tarp valstybių narių principai, kaip jau numatyta minėtame Europos konsensuse dėl vystymosi, ir kad EB turėtų visapusiškai taikyti Reglamento (EB) Nr. 1257/96 10 straipsnio nuostatas bei išnaudoti Humanitarinės pagalbos generalinio direktorato (DG ECHO) pajėgumus jungiant pajėgas; vis dėlto pabrėžia, kad ES koordinavimo priemonėmis turėtų būti stiprinamos, o ne dubliuojamos Jungtinių Tautų, ir ypač HRKB, tarptautinio koordinavimo pastangos ir kad jos turi apimti nacionalines ir vietos valdžios institucijas; ragina ES sukurti ES humanitarinės pagalbos teikėjų žemėlapį, koks buvo sukurtas ES vystymosi pagalbos atveju;
Considers that the Consensus should enshrine the principles of coordination, policy coherence, complementarity and harmonisation of procedures among the Member States, as already stated in the above-mentioned European Consensus on Development, and that the Community should make full use of Article 10 of the above-mentioned Council Regulation (EC) No 1257/96 and exploit the capabilities of DG ECHO in its federating role; stresses, nevertheless, that EU coordination mechanisms must reinforce the international coordination efforts of the United Nations, particularly those of OCHA rather than duplicate them, and include national and local authorities; calls on the EU to establish an EU humanitarian aid donors' atlas, similar to the exercise undertaken for EU development aid;
Tinkamos ir veiksmingos pagalbos teikimas
Providing adequate and effective aid
mano, kad konsensuse turėtų būti numatytas tvirtas ES įsipareigojimas tinkamai teikti humanitarinę pagalbą, taip pat turėtų būti numatytas tinkamas finansavimo nuspėjamumas ir lankstumas atitinkamai kasmet iš anksto numatant lėšas biudžete; pabrėžia, kad ES pirmiausiai turėtų rūpintis tomis humanitarinėmis krizėmis, kurios yra nepakankamai finansuojamos, kuriomis nesirūpinama arba kurios yra pamirštos, ir kad reikia rasti naujoviškus mechanizmus, kaip kuo geriau apskaičiuoti skirtumą tarp poreikių ir turimų lėšų siekiant užtikrinti pasaulinius humanitarinės pagalbos poreikius;
Considers that the Consensus should include a strong commitment by the EU to adequate provision of humanitarian aid as well as to adequate predictability and flexibility in funding, through adequate annual up-front budgetary provisions; stresses that the EU should prioritise those humanitarian crises which are underfunded, neglected or forgotten and that innovative mechanisms should be explored to better quantify the gap between needs and existing funds and to ensure that global humanitarian needs are met;
teigiamai vertina Komisijos pasiūlymą sukurti ES bendrą poreikių vertinimo ir dalijimosi ekspertų tyrimo rezultatais sistemą; primena, kad ES, jei įmanoma, pirmenybę turėtų teikti vietos ir regioniniams ištekliams;
Welcomes the Commission's proposal to establish an EU common framework for the assessment of needs and sharing of expert analysis; recalls that the EU should give preference to local and regional sourcing whenever possible;
pabrėžia, kad kritinės situacijos atveju, ypač jei ji sukelta stichinės nelaimės, pirmosios 48 valandos yra esminės norint išgelbėti gyvybę ir kad tarptautinė bendrija pademonstravo, jog jos reakcija yra nepakankamai skubi; mano, kad ES turi įveikti šį iššūkį stiprindama vietos prevenciją, pasirengimą ir reagavimo pajėgumus, taip pat gerindama koordinavimą, išankstinio perspėjimo mechanizmus ir atitinkamą išankstinę reikmenų ir atsargų parengtį tarptautiniu lygmeniu; ragina ES palaikyti ir papildyti tarptautines HRKB ir JT pastangas stiprinti skubaus reagavimo, skubaus finansavimo ir kritinių situacijų operacijoms pasirengusių komandų pajėgumus;
Emphasises that in emergency situations, and especially in the case of emergencies caused by natural disasters, the first forty-eight hours are crucial in order to save lives, and that the international community has demonstrated that its immediate response is not efficient enough; considers that the EU should meet this challenge, on the one hand, by strengthening local prevention, preparedness and response capacity and, on the other , by improving coordination, early warning mechanisms and adequate pre-positioning of material and stocks at international level; calls on the EU to support and complement international efforts led by OCHA and the UN to strengthen rapid response capabilities, including instant access to funding as well as stand-by teams for emergency operations;
mano, kad ES turėtų daugiau lėšų skirti gyventojų pažeidžiamumo suvokimui didinti ir priežiūrai; ypač ragina, kad ES užtikrintų, jog visose humanitarinėse operacijose būtų užtikrintas būtinų sveikatos, ir ypač reprodukcinės sveikatos, reikalavimų laikymasis, remiantis SPHERE standartais;
Considers that the EU should invest more in understanding and monitoring the vulnerability factors of the population; calls in particular on the EU to ensure that in all humanitarian operations emergency health needs are met, in particular as regards reproductive health, in line with the respective SPHERE standards;
Partnerystės įvairovė ir kokybė
Diversity and quality in partnership
teigiamai vertina Komisijos pasiūlymus pabrėžti ES paramą įgyvendinimo partnerių įvairovei, ypač NVO, JT ir Raudonojo kryžiaus judėjimui, bei pritaria siūlomiems partnerių atrankos kriterijams; ragina Komisiją padėti naujųjų valstybių narių (12 valstybių narių apimanti ES, t. y. dešimt naujųjų valstybių narių, kurios į ES įstojo 2004 m., ir Bulgarija bei Rumunija, kurios į ES įstojo 2007 m.) agentūroms visiškai įsitraukti į humanitarinės pagalbos veiklą; mano, kad konsensuse turėtų būti pripažįstami ir toliau nustatomi įvairių humanitarinės pagalbos teikėjų vaidmenys, mandatai ir palyginamieji pranašumai, kad būtų išvengta mandatų konflikto bei išteklių konkurencijos, ir kad ES turėtų remti pajėgumų kūrimą humanitarinėje bendruomenėje, ypatingą dėmesį skirdama vietos ir regioniniams pajėgumams; mano, kad ypatingas dėmesys turėtų būti skiriamas NVO, Tarptautinio raudonojo kryžiaus ir Raudonojo pusmėnulio organizacijos ir pilietinės visuomenės veikėjų iš pietų ir šiaurės vaidmeniui ne tik teikiant pagalbą, bet ir kuriant politiką, kurioje atsispindėtų tikri vietos partnerių iš pietų poreikiai ir rūpesčiai, bei gaunant paramą iš Europos piliečių;
Welcomes the Commission's proposals to underline the EU's support for a plurality of implementing partners, in particular NGOs, the UN and the Red Cross and Red Crescent Movement, and supports its proposed criteria for partner selection; calls on the Commission to help implementing agencies from the new Member States (the EU-12, i.e., the ten new Member States, which acceded to the EU in 2004, and Bulgaria and Romania, which acceded to the EU in 2007) become fully integrated into humanitarian aid activities; considers that the Consensus should recognise and further define the different roles, mandates and comparative advantages of the various humanitarian actors, in order to avoid a conflict of mandates and competition for resources among them, and that the EU should support capacity-building within the humanitarian community, with particular attention to local and regional capacity; believes that special attention should be given to the role of NGOs, the National Red Cross and Red Crescent Societies and civil society actors, both from the South and the North, not only in the delivery of aid, but also in developing policies that reflect the real needs and concerns of local partners in the South and in gaining the support of European citizens;
mano, kad ES turėtų parengti strategijas, kaip užmegzti ryšius su netradiciniais paramos teikėjais, kurių pagalba dažnai būna numatyta ir (arba) sąlyginė siekiant skatinti pagalbos pagal poreikius modelį, tarptautinės humanitarinės teisės principus ir partnerystės koncepciją; tačiau pabrėžia, kad šie nauji finansavimo šaltiniai neturi sumažinti ES valstybių narių ir Komisijos teikiamo finansavimo;
Believes that the EU should develop strategies to reach out to non-traditional donors whose funding is often earmarked and/or conditional, with the aim of promoting a model of needs-based aid, the principles of IHL and the concept of partnership; stresses however that these new sources of funding must not result in a reduction in the funds coming from the EU Member States and the Commission;
mano, kad ES humanitarinė pagalba turi būti įgyvendinama pasitelkiant humanitarines organizacijas, tvirtai besilaikančias pažangiosios patirties ir įsipareigojusias skatinti atskaitingumą, produktyvumą ir veiksmingumą įgyvendinant humanitarinės pagalbos veiklą;
Considers that EU humanitarian aid should be implemented via humanitarian organisations which fully adhere to good practice and are committed to promoting accountability, efficiency and effectiveness in implementing humanitarian action;
Veiksmingumas, kokybė ir atskaitomybė
Effectiveness, quality and accountability
mano, kad esminė humanitarinės pagalbos veiksmingumo vertinimo dalis yra nelaimės paveiktų bendruomenių kaip pirminių paramos gavėjų atskaitomybė ir kad konsensuse turėtų tinkamai atsispindėti šis principas; ypač mano, kad ES turėtų skatinti NVO vykdomas savanoriškos atskaitomybės iniciatyvas;
Believes that accountability to disaster-affected communities as primary beneficiaries lies at the heart of any evaluation of humanitarian aid effectiveness, and that the Consensus should duly reflect this principle; considers in particular that the EU should encourage voluntary accountability initiatives carried out by NGOs;
Civilinės saugos ir karinių išteklių bei pajėgumų naudojimas už ES teritorijos ribų
Use of civil protection and military assets and capabilities outside the territory of the EU
dar kartą patvirtina, kad ES civilinė sauga ir kariniai ištekliai bei pajėgumai turėtų būti naudojami taip, kad papildytų ir paremtų humanitarinių organizacijų darbą ir tik tais atvejais ir tose srityse, kur jie gali turėti tikros pridėtinės vertės ir remiantis prieš tai atlikta išsamia situacijos analize;
Reaffirms that EU civil protection and military assets and capabilities must be deployed in a way which complements and supports the work of humanitarian organisations and limited to those cases or areas where they can provide real added value, and after a thorough prior analysis of the situation;
mano, kad ES turėtų aiškiai apibrėžti civilinės saugos ir karinių pajėgų vaidmenis humanitarinių operacijų metu ir užtikrinti jų įgaliojimų gerbimą, ypač tokiose konfliktinėse situacijose, kur nešališkumas ir nepriklausomumas yra būtinas, kad būtų garantuota prieiga prie nelaimės aukų ir veiksminga humanitarinė pagalba;
Considers that the EU should clearly define and ensure respect for the roles and mandates of the civil protection and military actors in humanitarian operations, particularly in conflict situations where impartiality and independence are crucial to guarantee safe access to disaster victims and the efficient delivery of humanitarian aid;
mano, kad ES turėtų įsipareigoti aktyviai skatinti, kad visi humanitarinių operacijų vykdytojai įgyvendintų KCGI ir Oslo gaires, ir užtikrinti, kad nesumažėtų jose nustatytų pagrindinių principų vertė;
Believes that the EU should commit itself to actively advocate the application of the MCDA and Oslo Guidelines by all actors involved in humanitarian operations and to ensure that the main principles contained therein are not weakened;
mano, kad laikantis tarptautinių gairių, pagalbos iš valstybei priklausančių civilinės saugos išteklių prašymas sudėtingose kritinėse situacijose turėtų būti išimtis, o kariniai ištekliai ir pajėgumai humanitarinėse operacijose turėtų būti naudojami tik kaip paskutinė išeitis – abiem atvejais visada vadovaujant JT humanitarinėms organizacijoms ir laikantis konflikto jautrumo principo;
Considers that, in accordance with international guidelines, recourse to State-owned civil protection assets in complex emergencies should be the exception, while military assets and capabilities in support of humanitarian operations should be used only as a 'last resort', and, in both cases, always under the guidance of UN humanitarian organisations and according to the principle of conflict sensitivity;
Nelaimių rizikos mažinimo ir pasirengimo nelaimėms skatinimas
Promoting disaster risk reduction and disaster preparedness