natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Šiuo požiūriu ECB parama ESRV neturėtų daryti įtakos nei ECB instituciniam, funkciniam ir finansiniam nepriklausomumui, nei ECBS užduočių vykdymui pagal Sutartyje ir ECBS ir ECB statute nustatytus reikalavimus, ir ypač Banko nepriklausomam finansiniam stabilumui ir euro zonos ekonomikos priežiūros uždavinių vykdymui.
In this regard, the supporting activities by the ECB to the ESRB should neither affect the ECB’s institutional, functional and financial independence nor the ESCB’s performance of its tasks under the Treaty and the Statute of the ESCB and the ECB, in particular its own independent financial stability and oversight tasks for the euro area economy.
Kaip įsivaizduojate Europos finansų priežiūros sistemos raidą vidutinės trukmės ir ilguoju laikotarpiu?
How do you see the evolution of the European supervisory architecture in the medium and long term?
Kokia jūsų nuomonė apie bendrą Europos priežiūros instituciją?
In particular, what do you think of a single European supervisory authority?
Trijų EPI sukūrimas – svarbus žingsnis į priekį.
The establishment of the three ESAs is a major step forward.
Taip galėsime remtis vadinamųjų Priežiūros institucijų trečiojo lygmens komitetų pagal Lamfalussy sistemą patirtimi ir darbu, nes jie atliko svarbų vaidmenį, skatindami priežiūros konvergenciją Europoje ir kurdami nacionalinių priežiūros institucijų tarpusavio pasitikėjimą.
It allows building on the experience and the work conducted by the Level 3 “Lamfalussy” Committees, which played an important role to foster supervisory convergence in Europe and to forge mutual trust among the national supervisors.
EPI sukūrimu siekiama išspręsti vieną iš pagrindinių šių komitetų trūkumų, būtent – neįpareigojamą jų rekomendacijų pobūdį.
The establishment of the ESAs seeks to remedy one of the major weaknesses of these Committees, namely the non-binding nature of their guidelines.
Galimybė kurti privalomus techninius standartus leistų sukurti ES finansinių paslaugų vidaus tvarkos taisykles, kuriomis būtų skatinamos vienodos galimybės ir būtų padedama tinkamai apsaugoti Europos indėlininkus, investuotojus ir vartotojus.
The possibility to issue legally binding technical standards will allow creating an EU financial services rulebook, which will promote a level playing field and contribute to the adequate protection of depositors, investors and consumers in Europe.
Dėl vidutinės trukmės ir ilgojo laikotarpio nesutinku su vienos bendros Europos priežiūros institucijos sukūrimo idėja, ir apskritai tokio sprendimo įgyvendinimas nacionaliniu lygmeniu esant finansų krizei turėtų paskatinti gerai apsvarstyti, ar verta jį įgyvendinti Europos lygmeniu.
In the medium to long term, I do not agree with the idea of a single European supervisory authority and, in general, the performance of that type of solution at the national level during the financial crisis should warn us its adoption at the European level.
Neabejoju, kad vienos bendros institucijos, vykdančios visų finansinių institucijų, įskaitant bankų, draudimo ir pensijų fondų, rizikos ribojimu pagrįstą priežiūrą, sukūrimas turėtų savo privalumų.
I do see the merits in having a single authority for the prudential supervision of all financial institutions, including banking, insurance and pension funds.
Todėl šiomis aplinkybėmis svarbu vykdant finansų priežiūrą taikyti integruotą požiūrį, kuris padėtų gerai suvokti (ne tokius) naujus verslo modelius, o ne atskirą požiūrį į banko ir draudimo įstaigas, dėl kurio gali nepavykti užfiksuoti subsektorių ir susijusios rizikos sąsajos.
In the current environment it is therefore important for supervision to adopt an integrated approach that allows for a deep understanding of the (not so) new business models instead of a separated approach for banking and insurance, which may fail to capture the interconnectedness among sub-sectors and the associated risks.
Kita vertus, norėčiau aiškiai atskirti finansų institucijų priežiūrą ir vertybinių popierių rinkos priežiūrą.
On the other hand, I make a clear cut distinction between supervision of financial institutions and the supervision of the securities markets.
Svarbu pripažinti, kad šių dviejų sričių priežiūros tikslai iš esmės skiriasi, o tam tikrais atvejais ir prieštarauja vienas kitam, ir net šių dviejų sričių finansų priežiūros modus operandi (veikimo būdas) ir duomenų ištekliai turi mažai panašumų.
It is important to acknowledge that the objectives of these two functions are inherently distinct, and actually conflicting in certain instances, and even the modus operandi and data resources of the two areas of financial supervision share little similarities.
Galimas interesų konfliktas kyla dėl to, kad pagrindinis finansų institucijų priežiūros tikslas turi būti ginti indėlininkų ir klientų interesus, o vertybinių popierių rinkos priežiūros tikslas visų pirma yra rūpintis investuotojų ir akcininkų interesais.
The possible conflict of interest stems from the fact that the supervision of institutions must have as its predominant public goal to defend the interests of depositors and clients whereas the perspective of securities market supervision is to cater first for the interest of investors and shareholders.
Taigi, iš šių dviejų principų atsiranda du skirtingi požiūriai į institucijų finansinį stabilumą.
Two different attitudes stem from these two principles regarding the concern with institutional stability.
Mano nuomone, yra svarių argumentų, kodėl reikėtų vykdyti finansų institucijų santykių su klientais priežiūrą, ją glaudžiai susiejant su rizikos ribojimu pagrįsta priežiūra.
In my view, there are also strong arguments for the supervision of the conduct of business of financial institutions in the relationship with their costumers to be undertaken in close proximity with prudential supervision.
Svarbiausias argumentas susijęs su tuo, kad mažmeninės bankininkystės ir draudimo produktų ir paslaugų bei jų reklamos ir pardavimo klientams metodų reguliavimas ir priežiūra turi reikšmę finansų institucijų pelningumui ir mokumui, darydamos netiesioginę neigiamą įtaką rizikos ribojimu pagrįstai priežiūrai.
The most notable of those arguments relates to the fact that the regulation and supervision of retail banking and insurance products and services and of the way they are marketed and sold to clients is bound to have an implication in the profitability and solvency of financial institutions, thereby impinging on prudential supervision.
Be to, yra svarbių neigiamų išorinių padarinių, kurių atsiranda dėl netinkamo informacijos, surinktos vykdant įmonės veiklos priežiūrą, tvarkymo, ir pastaruoju metu net pasitaikė keli atvejai, kai didelių problemų, susijusių su rizikos ribojimu, sukėlė netinkamas bankų elgesys su mažmeniniais klientais.
Moreover, there are important negative externalities resulting from an inappropriate handling of information collected in the context of business conduct supervision and there have even been recent cases of significant prudential problems being triggered by inappropriate business conduct in the relationship of banks with their retail clients.
Viską apsvarstęs, pritarčiau mikrolygio rizikos ribojimo priežiūros vadinamajam modeliui „Tvin Pyksas“, kuris grindžiamas dviem pagrindiniais instituciniais ramsčiais: viena vertus, visų finansinių institucijų rizikos ribojimo priežiūra, taip pat tradicinės mažmeninės bankininkystės ir draudimo įstaigų klientų apsauga, įskaitant jų lėšų ir interesų apsaugą palaikant komercinius santykius su finansinėmis institucijomis, kita vertus, vertybinių popierių rinkų vientisumo ir veiksmingumo užtikrinimu, įskaitant tų rinkų investuotojų apsaugą.
All things considered, I tend to be inclined towards a twin-peaks model of micro-prudential supervision grounded on two main institutional pillars: on the one hand, the prudential supervision of all financial institutions as well as the protection of the retail traditional banking and insurance costumer, including both the safeguard of their funds and the protection of their interests in the commercial relation with financial institutions; on the other hand, the safeguard of the integrity and efficiency of the securities markets, including the protection of the investor in those markets.
Kaip įsivaizduojate ECB vaidmenį atliekant bankų priežiūrą ateityje?
How do you see the ECB’s role in banking supervision in the future?
Apskritai finansų krizės patirtis sustiprino argumentus, palaikančius centrinių bankų dalyvavimą atliekant rizikos ribojimu pagrįstą priežiūrą.
In general, the experience of the financial crisis has strengthened the arguments in favour of the involvement of central banks in prudential supervision.
Sutrikdymai vis labiau rinkos pagrindu veikiančioje ir tarpusavyje susipynusioje finansų sistemoje gali daryti įtaką pagrindiniams rinkos mechanizmams, pvz., likvidumo paskirstymui, ir turėti tarpvalstybinių padarinių, taip pat vis labiau nenuspėjamai plėtotis.
In an increasingly market-based and interconnected financial system, disturbances are likely to affect core market mechanisms, such as the distribution of liquidity, have cross-border implications and propagate in a more unpredictable manner.
Norint pakankamai įvertinti tokią dinamiką, reikia turėti tarpvalstybinį sisteminį požiūrį, taip pat atitinkamų išteklių ir patirties atliekant finansų stabilumo analizę, kaip centrinių bankų atveju.
An adequate appreciation of such dynamics requires a cross-border systemic perspective as well as appropriate resources and expertise for financial stability analysis as it is the case with central banks.
Be to, per finansų krizę išryškėjo centrinių bankų ir priežiūros institucijų funkcijų sąveika, ypač atsižvelgiant į informacijos rinkimą ir vertinimą.
Moreover, during the financial crisis the synergies between the central banking and the supervisor functions have been evident with particular regard to the gathering and assessment of the information.
Kritiškas tokios patirties vertinimas daugelyje valstybių narių gali sustiprinti centrinių bankų vaidmenį atliekant rizikos ribojimu pagrįstą priežiūrą.
Taking stock of such experience, in a number of Member States it is planned to strengthen the role of central banks in prudential supervision.
Tokie pokyčiai laikui bėgant gali paskatinti toliau svarstyti institucinį ECB vaidmenį ir Sutartyje nustatytą galimybę priskirti ECB konkrečius uždavinius rizikos ribojimu pagrįstos priežiūros srityje, taip pat atsižvelgiant į tolesnę euro zonos plėtrą ir intensyvesnės vadinamųjų „pernelyg didelių, kad sužlugtų“ įmonių priežiūros poreikį.
Such developments may over time suggest further considering the institutional role of the ECB and the possibility given by the Treaty to confer specific tasks in the field of prudential supervision upon the ECB, also in the light of further enlargement of the euro-area and the requirements of more intense supervision of the so-called «too big to fail» institutions.
Eurosistemos institucinė sistema remiasi decentralizuoto veikimo metodu, kuriuo suteikiama galimybė visiškai išnaudoti nacionalinių institucijų kompetenciją ir esamas infrastruktūras.
The Eurosystem institutional framework relies on a decentralised operational approach which allows exploiting fully the national authorities’ expertise and existing infrastructures.
Tai pasirodė veiksminga vykdant pagal Sutartį priskirtus institucinius uždavinius, taip pat finansų krizės sąlygomis.
This setting has proved effective in managing the institutional tasks assigned by the Treaty also in the context of the financial crisis.
Ši savybė gali sukurti tinkamą pagrindą atlikti priežiūros funkcijas.
It could provide an appropriate framework for the exercise of supervisory responsibilities.
Vertėtų pabrėžti, kad paplitę argumentai, jog reikia atsargiai įtraukti centrinius bankus į finansų priežiūrą, nėra pagrįsti svarstant šią priežiūrą nacionaliniu lygmeniu, nes įkurta Europos pinigų sąjunga.
It is worth pointing out that the arguments normally used to argue for caution regarding the involvement of central banks in financial supervision do not hold at national level within the context of European monetary union.
Kiek ir kada finansų institucijos turėtų padidinti nuosavą kapitalą?
To what extent and how quickly should financial institutions increase their equity capital?
Kad sušvelnintų riziką, kuri laukia ateityje, bankai turi būti ypač atidūs ir užtikrinti pakankamą kapitalo rezervą.
To cushion the risks that lie ahead, banks will need to be especially mindful in ensuring that they have adequate capital buffers in place.
Šiuo požiūriu sutinku su Finansų stabilumo valdybos ir Bazelio bankų priežiūros komiteto siūlomu reguliavimu nuo 2012 m., nustatant būtinus pereinamuosius laikotarpius ir apsaugos principus.
In this perspective I agree with the main thrust of the envisaged regulation by the Financial Stability Board and the Basel Committee on Banking Supervision and its introduction in 2012, provided with indispensable transition periods and grandfathering principles.
Be to, kai kuriems bankams, ypač gavusiems valstybės paramą, gali tekti vykdyti esminį restruktūrizavimą, siekiant užtikrinti ilgalaikį gyvavimą, kai tokia parama jau nebus teikiama.
In addition, some banks, especially those which have received state support, may need fundamental restructuring in order to confirm their long-term viability when such support is no longer available.
Tai galėtų apimti balanso sumažinimą atsisakant nenaudingos veiklos, kad būtų padidintos pelno generavimo galimybės.
This could involve the shrinking of balance sheets through the shedding of unviable businesses with a view to enhancing their profit-generating capacities.
Kartu bankai turėtų visapusiškai išnaudoti neseniai atkurtą pelningumą ir padidinti kapitalą, kad būtinas verslo restruktūrizavimas ir atsparumo sukrėtimams stiprinimas iš esmės neapribotų ekonomikos kreditavimo galimybių.
At the same time, banks should take full advantage of the recent recovery in their profitability to strengthen their capital positions, so that the necessary restructuring of businesses and the enhancement of shock-absorbing capacities do not impinge materially on the provision of credit to the economy.
Kaip reikėtų pašalinti po krizės susidariusius konkurencijos iškraipymus ir nutraukti gelbėjimo priemones, kurių ėmėsi valstybių narių vyriausybės ir centriniai bankai?
How can the competitive disturbances that have developed following the crisis and rescue measures taken by the government and central banks of the Member States be eliminated?
Nors vyriausybių priemonės, skirtos finansų sistemai palaikyti, buvo veiksmingos siekiant išvengti finansų krizės paaštrėjimo, tebėra grėsmė, kad pačios pagalbos priemonės sukurs didelių konkurencijos iškraipymų i) valstybių viduje, nes vyriausybių parama ir gelbėjimo programos suteikia pranašumą kai kuriems bankams, palyginti su bankais, neturinčiais galimybės pasinaudoti pagalbos programomis, ir ii) tarp valstybių, kai valstybės parama vienose šalyse yra didesnė nei kitose šalyse.
Although government measures in support of the financial system have been effective in averting an escalation of the financial crisis, a concern exists that support measures could themselves create considerable distortions of competition (i) within countries, as government support and rescue schemes provide an advantage to benefiting banks relative to banks without access to support schemes and (ii) across countries when public support by one country is more favourable than in other countries.
Nors pastangos suderinti paramos priemones ES užkirto kelią iškraipančiam poveikiui, kai kurie įrodymai byloja apie atsiradusį konkurencijos iškraipymą.
Although the efforts for harmonisation of support measures in the EU have contained the distortionary effects, some evidence pointing to distortions of competition has appeared.
Europos Komisija, kuri atsakinga už rinkos padėties stebėseną ir valstybės paramos priemonių valstybėse narėse ištyrimą, iki šiol nepranešė apie reikšmingus iškraipymus.
The European Commission, which is responsible for monitoring the situation in the market and reviewing Member States’ public support measures, has thus far not reported any instances of significant distortion.
Kartu galimo iškraipymo atvejį gali sukurti vyriausybės garantuotų obligacijų išplatinimas.
At the same time, one indication of potential distortions emerges from spreads of government guaranteed bonds.
Šios obligacijos platinamos skirtingai bankuose, turinčiuose tą patį reitingą, o buveines – skirtingose šalyse.
These spreads diverge for banks with the same rating but which are head-quartered in different countries.
Tai rodo, kad suvereni rizika buvo pagrindinė šių išplatinimų varomoji jėga, tačiau reikia atkreipti dėmesį į iškraipymą, kai „silpni bankai iš stiprių šalių gauna pigesnį finansavimą“.
This suggests that sovereign risk has been a key driver of these spreads but it also points to a distortion whereby ‘weak banks from strong countries obtain cheaper funding’.
Padidintas indėlių draudimas taip pat gali turėti iškraipančio poveikio tarpvalstybinei konkurencijai.
Enhanced deposit insurance is also likely to have distortionary effects on cross-border competition.
Tačiau tiek vyriausybės garantuotų obligacijų programos, tiek padidintas indėlių draudimas gali būti laipsniškai nutraukti artimiausiais mėnesiais, ir tai pašalintų pagrindinius konkurencijos iškraipymo šaltinius, nors ir negalima atmesti galimybės, kad laikinas poveikis konkurencijos veiksniams gali turėti ilgalaikio poveikio konkurencijai rinkoje.
However, both government guaranteed bond programmes and enhanced deposit insurance are likely to be phased out over the coming months, thereby eliminating the main sources of competitive disturbances, while it cannot be ruled out that temporary impacts on factors of competition could have a long-lasting impact on market competition.
Apie pakitusį konkurencijos lygį euro zonos šalių bankų sektoriuje gali byloti ir mažmeninių bankų paskolų ir indėlių palūkanų normų sklaida tarp valstybių, kuri gerokai padidėjo 2008 m. antrąjį pusmetį ir tebebuvo didelė (istoriniu požiūriu) 2009 m.
Another tentative indication that the degree of competition in the banking sector across euro area countries may have changed can be gauged from the fact that cross-country dispersion of retail bank loan and deposit rates markedly increased in the second half of 2008 and have remained high (from a historical perspective) throughout 2009.
Be ypatingų veiksnių, turinčių įtakos atskiriems bankams, negalima atmesti galimybės, kad šie pokyčiai tam tikru mastu atspindi ir poveikį tarpvalstybinei konkurencijai, atsiradusį dėl valstybės paramos priemonių skirtumų, kurie, darydami įtaką atskirų bankų finansavimo išlaidoms, pereina į palūkanų normas, kurias bankai siūlo mažmeniniams klientams.
Apart from reflecting idiosyncratic factors affecting individual banks, it cannot be excluded that this development to some extent also reflects effects on cross-border competition triggered by differences in government support measures, which, via their effects on individual banks’ cost of funding, are being transmitted to the interest rates offered to banks’ retail customers.
Iš empirinių duomenų matyti, kad net per finansų krizę pinigų politika nustatytų palūkanų normų perėjimas į mažmeninių bankų palūkanų normas euro zonoje iš esmės atitiko istorinę patirtį.
That being said, empirical evidence suggests that even during the financial crisis the pass-through of policy rates to retail bank interest rates in the euro area has functioned broadly in line with historical experiences.
Be to, Eurosistemos bankų skolinimo sąlygų apklausos duomenys taip pat nerodo, kad konkurencija (arba jos stoka) buvo pagrindinis veiksnys griežtinant euro zonos bankų kreditavimo standartus nuo 2007 m. trečiojo ketvirčio.
In addition, information from the Eurosystem’s Bank Lending Survey also does not suggest that competition (or lack thereof) has been a major factor in the observed net tightening of euro area banks’ credit standards since Q3 2007.
Centrinio banko paramos priemonės Eurosistemoje yra nukreiptos į bankų sektorių kaip visumą, todėl kelia mažesnę riziką atsirasti diskriminacijai.
Central bank support measures within the Eurosystem aim at the banking sector as a whole and as such entail fewer risks of entailing discriminatory treatment.
Nors ir negalima teigti, kad šios priemonės negali sukelti rinkos iškraipymų, šių priemonių rizika sukelti iškraipymus bankų konkurencijos srityje yra ribota, bent jau artimiausiu metu.
Although they are not necessarily free from risks of introducing certain market distortions, the risk of these measures introducing distortions in the field of bank competition is limited, at least in the short run.
Tai taikoma tiek standartinėms refinansavimo operacijoms, kurias siūlo Eurosistema euro zonos pinigų finansinėms institucijoms (PFI), tiek nestandartinėms priemonėms, įvestoms per finansų krizę.
This applies to both the standard refinancing operations offered by the Eurosystem to euro area Monetary Financial Institutions (MFIs) and to the non-standard measures introduced during the financial crisis.
Tarptautiniu požiūriu nestandartinės pinigų politikos priemonės, kurios buvo įvestos Eurosistemoje 2008 m. spalio mėn., šiek tiek skiriasi nuo priemonių, kurias įvedė centriniai bankai kitose šalyse, taigi galėjo būti pažeistas vienodų galimybių principas pasaulio bankuose (taip pat tarp euro zonos ir ne euro zonos bankų).
Taking instead an international perspective, the non-standard monetary policy measures introduced by the Eurosystem since October 2008 differ somewhat from measures introduced by central banks in other jurisdictions and hence the level-playing field across global banks (and also between euro area and non-euro area banks) might have been affected.
Tačiau nereikia pamiršti, kad centrinių bankų visame pasaulyje per krizę įvestos priemonės buvo derinamos su finansų ir ekonomikos sistemų, vyraujančių tose šalyse, ypatumais.
However, it has to be borne in mind that the measures undertaken by central banks around the world in the context of the crisis were tailored to the specificities of the financial and economic structures prevailing in their economies.
Be to, prieš finansų krizę skyrėsi ir veiklos strategijos pasaulio centriniuose bankuose.
Moreover, operational frameworks across global central banks differed also prior to the financial crisis.
Galiausiai, bet kokie tarptautinių vienodų galimybių iškraipymai, kurių sukėlė centrinių bankų krizės įveikimo priemonės, turėtų išnykti, kai tik šios priemonės bus nutrauktos, todėl neturėtų daryti ilgalaikio poveikio bankų konkurencijai.
Finally, any distortions to the international level-playing field implied by the central bank crisis-measures should evaporate once these measures are terminated and thus should not be expected to have any long-lasting impact on bank competition.
Nors atrodė, kad konkurencijos iškraipymams iš esmės buvo užkirstas kelias, paskatų iškraipymas – dar vienas svarbus rūpestį keliantis veiksnys, kylantis iš paramos priemonių.
While competitive distortions appear in principle to have been largely contained, the distortions of incentives present another important concern arising from the support measures.
Tiksliau, gelbėjimo priemonės pirmiausia buvo skirtos stambiems ir sistemiškai svarbiems bankams, kurių žlugimas būtų sukėlęs pavojų finansų sistemos stabilumui.
More specifically, the rescue measures have been primarily in support of large and systemically important banks whose failure may have threatened the stability of the financial system.
Vadinasi, šie bankai gali naudotis rinkos įžvalgomis apie finansinės paramos garantiją iš vyriausybės, kuri gali juos paskatinti užsiimti pelningu, bet rizikingu verslu, nesilaikant tinkamos rinkos drausmės.
Consequently, these banks may be benefiting from market perceptions of an implicit bail-out guarantee from the government, allowing them to pursue profitable but risky business without the appropriate market discipline.
Buvo pateikti keli pasiūlymai spręsti šią vadinamąją „pernelyg didelė, kad sužlugtų“ įmonių problemą.
Several proposal have been put forward to deal with this so-called ‘too-big to fail’ issue.