natgillin/translations-raw huggingface dataset:
2009 m. ekonomikos ir finansų krizės sąlygomis buvo pagrįstas mokestinės drausmės susilpnėjimas.
The economic and financial crisis warranted a loosening of fiscal policy in 2009.
Tačiau suderintų fiskalinių skatinamųjų priemonių priėmimas peržengė fiskalinės sistemos, įtvirtintos Sutartyje ir Stabilumo ir augimo pakte (SAP), principus.
The adoption of co-ordinated fiscal stimulus measures, however, has stretched the fiscal framework embedded in the Treaty and the Stability and Growth (SGP).
SAP nustatytas tam tikras perviršinio deficito ištaisymo terminų lankstumas ypatingomis ar pasikeitusiomis aplinkybėmis.
The SGP allows some flexibility in the setting of deadlines for correcting excessive deficits in the light of special or changed circumstances.
Kadangi didelis nuosmukis kartu su viso pasaulio finansų rinkos krize sudaro ypatingas aplinkybes, Komisija ir Ekonomikos ir finansų taryba (ECOFIN) laikosi pozicijos, kad dabartinio perviršinio deficito ištaisymo terminai turėtų būti vidutinės trukmės laikotarpio.
Since the deep recession combined with a world-wide financial market crisis constitutes special circumstances, the Commission and ECOFIN Council have taken the view that the deadlines for the correction of the current excessive deficits should be set in a medium-term framework.
Vis dėlto daugumai valstybių narių metinio struktūrinio koregavimo terminai yra labai griežti, todėl reikia taikyti nemažas papildomas priemones.
Still, for most Member States, the yearly structural adjustment necessary to fulfil the deadlines is very demanding, requiring sizeable additional measures.
Atsižvelgiant į tai, šiuo metu SAP įgyvendinimas atrodo tinkamas ir turėtų būti toliau griežtai tęsiamas.
In this context, the current implementation of the SGP seems adequate and should be rigorously implemented.
Kai kuriose šalyse deficitas išaugo iki dviženklių skaičių, sutapdamas su nepriklausomų reitingų kritimu ir neigiama finansų rinkos reakcija.
In some countries, deficits have increased to double-digit levels, coinciding with sovereign ratings downgrades and adverse financial market reactions.
Jei vyriausybės nepradės skubiai taikyti priemonių, kurios padėtų pašalinti su krize susijusį biudžeto drausmės susilpnėjimą, valdžios sektoriaus skola euro zonoje sparčiai padidės iki tokio lygio, kuris viršys 100 proc.
If governments do not promptly initiate the exit from the crisis-related budgetary loosening, government debt in the euro area is set to rise quickly to levels above 100% of GDP.
Todėl labai svarbus griežtas ir visiškas Stabilumo ir augimo pakto nuostatų įgyvendinimas siekiant atkurti viešųjų finansų tvarumą ir užtikrinti sklandų EPS veikimą.
Therefore, a strict and full implementation of the provisions of the SGP is of utmost importance to restore the sustainability of public finances and ensure a smooth functioning of EMU.
ECOFIN taryba, laikydamasi SAP nuostatų, patvirtino rekomendacijas dėl perviršinio deficito euro zonos šalyse koregavimo ir daugeliu atvejų nustatė terminą iki 2013 m.
The ECOFIN Council, in line with the provisions of the SGP, approved recommendations for the correction of excessive deficits in euro area countries and, in most cases, set a deadline by 2013.
Šias rekomendacijas reikia aiškiai traktuoti kaip minimalias pastangas siekiant atkurti patikimą ir tvarią fiskalinę padėtį.
These recommendations must clearly be seen as a minimum effort necessary to restore sound and sustainable fiscal positions.
Šiuo metu nacionalinės politikos kūrėjai yra atsakingi už savo įsipareigojimų laikymąsi pagal Europos fiskalinę sistemą ir turi priimti patikimas ir aiškiai apibrėžtas fiskalinio konsolidavimo strategijas.
It is now the responsibility of national policy-makers to live up to their commitments under the European Fiscal Framework and adopt credible and well-specified fiscal consolidation strategies.
Ar, jūsų nuomone, Stabilumo ir augimo pakte nustatytų procedūrų pakanka, kad valstybės narės atkurtų biudžeto drausmę ir ilgalaikį viešųjų finansų tvarumą?
In your view, are the procedures foreseen in the Stability and Growth Pact sufficient to ensure that Member States will return to budget discipline and long term sustainability of public finances?
Kaip galima būtų panaudoti pakto taisykles siekiant, visų pirma, išvengti perviršinio deficito procedūros?
How can the rules of the Pact be used to prevent an excessive deficit procedure in the first place?
Kaip vertinate valstybių narių politiką ekonominio pakilimo laikotarpiu, kiek tai susiję su bendrojo deficito mažinimu?
What is your assessment of Member States’ performance in good times as far as the reduction of their overall deficit is concerned?
Galiojanti ES fiskalinė sistema, įtvirtinta atitinkamose Sutarties bei Stabilumo ir augimo pakto nuostatose, sukuria teisines ir institucines prielaidas pasiekti ir palaikyti patikimus valstybės finansus.
The existing EU fiscal framework, as embedded in the relevant provisions of the Treaty and the Stability and Growth Pact, provides the legal and institutional preconditions for achieving and maintaining sound public finances.
Visų pirma, pagal deficito ir skolos ribas, taip pat vidutinės trukmės biudžeto tikslus nustatytos bendros ir nuoseklios fiskalinio atsargumo gairės visoms valstybėms narėms.
In particular, the deficit and debt ceilings, as well as the Medium-Term Budgetary Objectives establish common and consistent benchmarks for fiscal prudence across Member States.
Taigi, visiškai jų laikantis ir griežčiau jas įgyvendinant, šios gairės tampa tinkama priemone įtvirtinant ir koordinuojant fiskalinio konsolidavimo strategijas bei tvariai valdant viešuosius finansus.
Thus, if fully respected and implemented in a stringent manner, they are a suitable tool to anchor and coordinate fiscal consolidation strategies and to guide public finances towards a sustainable path.
Tačiau siekiant, kad šios nuostatos būtų veiksmingos, valstybės narės turi vykdyti Pakte nustatytus įsipareigojimus.
At the same time, in order for these provisions to be effective, Member States have to meet their responsibilities under the Pact.
Tam reikia griežčiau įgyvendinti ES fiskalinę sistemą nacionaliniu lygmeniu.
To that effect, a stronger national implementation of the EU fiscal framework is required.
Ypač valstybės narės turėtų stiprinti vidaus biudžetines institucijas, kad būtų pasiekta riziką ribojanti ir į stabilumą nukreipta fiskalinė pozicija, ypač ekonominio pakilimo laikotarpiu, kuri reikalinga siekiant Stabilumo ir augimo pakte nustatytų bendrų tikslų.
In particular, Member States should strengthen their domestic budgetary institutions to allow for a prudent and stability-oriented fiscal stance, notably in good times, which is needed to meet the common goals set out by the Stability and Growth Pact.
Šios institucijos taip pat turėtų didinti fiskalinį apdairumą ne krizės metu, kuris atrodo ypač pagrįstas, atsižvelgiant į naujausią valstybių narių patirtį: kadangi ekonomikos nuosmukis dėl finansų ir ekonomikos krizės stipriai paveikė viešuosius finansus, biudžeto padėties pablogėjimas daugelyje šalių taip pat atspindi nesugebėjimą konsoliduoti savo viešuosius finansus palankių ekonominių sąlygų laikotarpiu.
These institutions should also be geared towards raising fiscal prudence outside crisis times which appears especially warranted in the light of recent experiences in Member States: while the downturn due to the financial and economic crisis severely affected public finances, the degree of budgetary deterioration in many countries also reflects a failure to consolidate their public finances in times of favourable economic conditions.
Ypač tos šalys, kurių fiskalinės pozicijos buvo silpnos ir pažeidžiamos ekonomikos nuosmukio pradžioje, šiuo metu dažniausiai susiduria su neatidėliotinais fiskalinio koregavimo poreikiais.
In particular, those countries that had weak or vulnerable fiscal positions at the start of the downturn now generally face more pressing fiscal adjustment needs.
Kaip vertinate ECB, Tarybos (ECOFIN) ir (arba) Eurogrupės tarpusavio santykius ir bendradarbiavimą?
How do you evaluate the relationship and the cooperation between the ECB, the Council and/or the Eurogroup?
Ar manote, kad koordinavimas ir ekonominis stebėjimas Eurogrupės viduje turėtų būti tobulinami, remiantis Lisabonos sutartimi?
Do you think that the coordination and economic surveillance inside the Eurogroup should be improved based on the Lisbon Treaty?
ECB dalyvauja Ekonomikos ir finansų tarybos (ECOFIN) posėdžiuose, ir tai – svarbiausias forumas, skirtas valstybių narių ekonominei politikai koordinuoti, kai svarstomi su ECB tikslais ir uždaviniais susiję klausimai.
The ECB participates in meetings of the ECOFIN Council – which is the key forum for the coordination of Member States’ economic policies – whenever matters relating to the objectives and tasks of the ECB are discussed.
Be to, ECB dalyvauja Eurogrupės posėdžiuose.
In addition, the ECB attends the meetings of the Eurogroup.
ECB ir ECOFIN arba Eurogrupės tarpusavio santykiai nėra vienakrypčiai.
The relations between the ECB and the Council (ECOFIN) or the Eurogroup are not a one-way street.
Iš tiesų Sutartyje (taip pat ECBS ir ECB statute) aiškiai nustatyta, kad Tarybos pirmininkas gali dalyvauti ECB valdančiosios tarybos ir bendrosios tarybos posėdžiuose.
In fact, the Treaty (and the Statute of the ESCB and of the ECB) explicitly provides for the possibility of the President of the Council to participate in meetings of the Governing Council and the General Council of the ECB.
Praktiškai, Eurogrupės pirmininkas dalyvauja Valdančiosios tarybos posėdžiuose (kartu Sutartyje aiškiai nustatyta, kad Tarybos pirmininkui nesuteikiama balsavimo teisė dalyvaujant ECB valdančiosios tarybos posėdžiuose).
In practice, the Eurogroup President attends the meetings of the Governing Council (at the same time the Treaty expressly excludes any voting rights on the part of the President of the Council when participating in meetings of the ECB’s Governing Council).
Ši sąveika aukščiausiuoju lygmeniu padidina informacijos srautą tarp visų suinteresuotųjų šalių, skatina vieni kitų politinių požiūrių supratimą ir sudaro sąlygas dialogui bendrų interesų klausimais, visiškai gerbiant nustatytus įsipareigojimus.
This interaction at the highest level enhances the flow of information between all parties involved, promotes mutual understanding of each other’s policy views and allows for a dialogue on issues of common interest, in full respect of the respective responsibilities.
Kiekvieną mėnesį vykstantys Eurogrupės posėdžiai ECOFIN tarybos posėdžio išvakarėse suteikia galimybę euro zonos politikos kūrėjams diskutuoti klausimais, susijusiais su konkrečia bendra atsakomybe už bendrą valiutą, ir paruošti dirvą dialogui, kuris pagrįstas abipusiu pasitikėjimu ir pagarba.
In particular, the monthly meetings of the Eurogroup, on the eve of the ECOFIN Council meeting, provide a forum for the discussion among euro area policy-makers of issues connected with their shared specific responsibilities for the single currency and set the stage for an open dialogue in a climate of mutual trust and respect.
Nuo ECB įkūrimo 1998 m. ši tarpusavio sąveika laikui bėgant tik stiprėjo.
Looking back over the period since the creation of the ECB in 1998, this interaction has intensified over time.
ECB ir ECOFIN tarybos dialogas ypač suintensyvėjo 2007 m. rugpjūčio mėn. kilus sumaiščiai finansų rinkose.
In particular, the financial turmoil in August 2007 marks the start of a more intense dialogue between the ECB and the ECOFIN Council.
Reikalingas papildomas Euro zonos priežiūros koordinavimas.
The surveillance of the euro area requires further co-ordination.
Tai ypač svarbu dviejose – konkurencingumo ir biudžeto pokyčių – srityse.
This applies in particular to two policy areas, namely competitiveness and budgetary developments.
Tą jau pripažino Eurogrupė, nusprendusi du kartus per metus atlikti konkurencingumo pokyčių stebėjimą euro zonoje, kartu priimant konkrečias rekomendacijas tam tikrai šaliai.
This has already been recognised by the Eurogroup, which decided to embark on a two-yearly surveillance of competitiveness developments within the euro area, including the adoption of country-specific recommendations.
Nuo euro įvedimo daugelis šalių euro zonoje prarado konkurencingumą ir patyrė didoką einamosios sąskaitos deficitą.
Since the introduction of the euro, a number of countries within the euro area have persistently lost competitiveness and run relatively large current account deficits.
Dar viena šalių grupė patyrė struktūrinių trūkumų eksporto srityje.
Another group of countries have suffered from structural weaknesses in their export performance.
Galiausiai, yra grupė šalių, kurios sukaupė didelį einamosios sąskaitos perteklių.
Finally, there is a group of countries which have accumulated large current account surpluses.
Kadangi ši didėjančių skirtumų tendencija nėra palanki, turime raginti valstybes aktyviau koordinuoti politiką ir taikyti atitinkamas politikos priemones nacionaliniu lygmeniu šalinant pagrindinius trūkumus.
As this trend of growing divergences is not sustainable, it calls for an intensified co-ordination of policies and for adequate policy responses at national level to tackle the underlying weaknesses.
Lisabonos sutartyje, būtent SESV 121 ir 136 straipsniuose, euro zonos šalims suteikiamos naujos priemonės vykdyti pakeitimus tokiose politikos srityse, jeigu atskiros šalys nesugeba pačios jų įgyvendinti.
The new Lisbon Treaty provides the euro area countries with new instruments, in particular the Articles 121 and 136 TFEU, to enforce such policy adjustments, in case individual countries fail to adopt them.
Eurogrupė – tai forumas, kuriame šie procesai turėtų būti aktyvuoti.
The Eurogroup is the forum in which these processes should be activated.
Be to, naujojoje Sutartyje nustatyta, kad Tarybos sprendimus pagal Stabilumo ir augimo paktą, galiojantį euro zonos šalyse, priims tik euro zonos šalys, nedalyvaujant susijusiai valstybei narei.
Furthermore, the new Treaty stipulates that the Council decisions taken in the context of the Stability and Growth Pact concerning euro area countries shall be taken by the euro area countries only, with the exclusion of the Member State concerned.
Eurogrupė turėtų visapusiškai išnaudoti šią teisinę galimybę ir taip užtikrinti viešųjų finansų tvarumą.
The Eurogroup should fully exploit this legal possibility and thereby ensure the sustainability of public finances.
Nekantriai laukiu Komisijos komunikato šiuo klausimu.
I am looking forward to the Commission Communication on this matter.
Kokie, jūsų manymu, svarbiausi kitos Lisabonos ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo strategijos tikslai iki 2020 m.?
What do you think are the most important objectives for the next Strategy for jobs and growth until 2020?
Svarbos tvarka išvardykite struktūrines reformas, kurioms, jūsų nuomone, turėtų būti teikiama pirmenybė ES, ir pagrįskite savo pasirinkimą.
Please list in order of importance the structural reforms which you believe are a priority in the EU and justify your choices.
Kaip ECB ir ekonomikos politikos koordinavimo priemonės (Bendros ekonomikos politikos gairės, Užimtumo gairės) galėtų prisidėti siekiant sėkmingai įgyvendinti šią strategiją?
How could the ECB and the instruments of economic policy co-ordination (Broad Economic Policy Guidelines, Employment guidelines) contribute to the success of this strategy?
Taip strategija labiausiai prisidėtų prie socialinės aprėpties ir Europos piliečių gyvenimo kokybės gerinimo.
This way, it would contribute best towards social inclusion and improving the living standards of European citizens.
ES strategija turi labiausiai palaikyti struktūrinę ir užimtumo politiką, jeigu ji ir toliau yra nukreipta į pagrindinius politikos tikslus užtikrinti didesnį augimo potencialą ir sukurti aukšto lygio užimtumą.
The new EU 2020 strategy would best support structural and employment policies if it remains focused on the primary policy targets of raising potential growth and creating high levels of employment.
Be to, strategija turi apimti didesnę euro zonos narių tarpusavio priklausomybę ir bendrą jų atsakomybę už euro zonos veikimą, taigi ir poreikį siekti didesnės sanglaudos ir ekonominės bei fiskalinės politikos koordinavimo tarp euro zonos narių.
Furthermore, the strategy should incorporate the greater interdependence among euro area members and their shared responsibility for the functioning of the euro area and hence the need for greater coherence and coordination of economic and fiscal policies among euro area members.
Ypač joje turėtų būti sprendžiami konkurencingumo skirtumai, kurių esama tarp bendrą valiutą įsivedusių euro zonos narių, kaip paaiškėjo neseniai atlikus konkurencingumo apžvalgą.
In particular, it should target the competitiveness divergences that have arisen among euro area members since the introduction of the single currency, drawing on the recently established competitiveness review.
Praktiniu požiūriu, vertėtų nustatyti konkretesnes politikos gaires, įskaitant tik euro zonos narėms skirtas gaires, nes tokia galimybė nustatyta naujame SESV 136 straipsnyje Lisabonos sutartyje.
In practical terms, I see merits in defining more specific policy guidelines, including more specific guidelines addressed exclusively to euro area members, as made possible under the new Art. 136 TFEU in the Lisbon Treaty.
Todėl laukiu Komisijos komunikato šiais klausimais, kurį tikimasi priimti 2010 m. pavasarį.
I therefore look forward to the Commission’s Communication on these matters which is expected in spring 2010.
Šiuo požiūriu reikia pažymėti, kad geriau veikianti bendra Europos rinka sudaro palankesnes sąlygas vykdant pinigų politika palaikyti kainų stabilumą ir remti ekonomikos augimą.
In this context it should be pointed out that a better functioning single European market makes it easier for monetary policy to achieve price stability and to support growth.
Todėl struktūrinių reformų priemonėmis turėtų būti stiprinama konkurencija siekiant paspartinti restruktūrizavimą ir investicijas ir atverti kelią naujoms verslo galimybėms, ypač paslaugų sektoriuje.
Consequently, structural reform measures should be aimed at enhancing competition to speed up restructuring and investment and to give way to new business opportunities, in particular in the services sector.
Tai būtina, jei norima pasiekti tvarų našumo augimą palaikant potencialią gamybos apimtį ir realiąsias pajamas bei siekiant išvengti, kad dabartinė krizė nepadarytų poveikio euro zonos galimam ekonomikos augimui ilgalaikėje perspektyvoje.
This is crucial in order to engineer sustainable productivity growth supporting potential output and real income and in order to prevent the current crisis from affecting euro area potential growth in the long term.
ES lygmeniu svarbus žingsnis stiprinant ekonominę konkurenciją ir efektyvumą – galutinis vienos bendros rinkos sukūrimas, tinkamas bendrųjų taisyklių perkėlimas į nacionalinę teisę ir griežtas jų laikymasis.
At the EU level, an important milestone for enhancing economic competition and efficiency is the completion of Single Market, the proper transposition of the common rules into national laws, and their rigorous enforcement.
Be to, reikalingas didesnis darbo užmokesčio lankstumas, kad darbo užmokesčio dydžio nustatymas padėtų koreguoti vienetines darbo sąnaudas euro zonoje, derinant darbo užmokestį prie konkurencingumo pozicijų, vietos darbo rinkos sąlygų ir produktyvumo pokyčių, ypač ekonominio nuosmukio laikotarpiu.
Furthermore, there is a need for higher wage flexibility so that wage setting contributes to an adjustment of unit labour costs in the euro area by aligning wages to competitiveness positions, local labour market conditions and productivity developments, in particular in downturns.
Siekiant išvengti tolesnio nedarbo augimo, darbo užmokesčio dydis turi mažėti tose šalyse, kurių rinkos buvo praradusios konkurencingumą, ir ypač smarkiai nuo krizės nukentėjusiuose sektoriuose, neapsiribojant iki šiol vykusiais darbo užmokesčio pokyčiais.
In order to avoid a further rise in unemployment, wages need to moderate beyond what has figured so far into negotiated wage developments for those countries marked by past competitiveness losses and for sectors being particularly hard hit by the crisis.
Šiuo metu esame lėto augimo fazėje, todėl vidaus paklausos atgaivinimui būtina gerinti namų ūkių ir verslo pasitikėjimą, ypač dėl ateities pajamų srautų.
A revitalisation of internal demand in the current phase of low growth requires an improvement in households’ and business confidence, in particular about future income streams.
Šiuo atžvilgiu trumpalaikės paramos krizės atveju priemonės, kurių buvo imtasi iki šiol – būtent tos, kurios palaikė išdirbtų valandų koregavimą – kai kuriais atvejais buvo sėkmingai įgyvendintos mažinant darbo vietų praradimą.
In this respect, short-term crisis support measures taken so far – specifically those supporting an adjustment in hours worked – have been successful in some cases in reducing employment losses.
Tačiau vidutinės trukmės laikotarpiu laikinos priemonės, atidėliojant struktūrinius ekonomikos pokyčius, lemia nereikalingas biudžeto išlaidas ir trūkumus, kurie mažina tvaraus užimtumo ir realiųjų pajamų augimą.
However, in the medium term, temporary policies delaying structural changes in the economies carry unnecessary budgetary costs and create inefficiencies, which undermine sustainable employment and real income growth.
Todėl aiški ir patikima atsitraukimo strategija būtina skatinant paklausą ir užimtumą vidutinės trukmės laikotarpiu.
Therefore, clear and credible exit strategies are necessary to foster demand and employment in the medium term.
Tokiu atveju fiskalinė politika turėtų padidinti valstybės išlaidų veiksmingumą ir kokybę, kartu skatindama investicijas ir potencialią gamybos apimtį.
In this respect, fiscal policies should improve the efficiency and quality of public spending and with a view to bolster investment and thereby potential output.
Paskutinė sritis, kurią, mano manymu, reikėtų plėtoti pagal Lisabonos strategiją – energetikos sektorius.
A final area where I think that the Lisbon strategy should press forward regards the energy sector.
Be klausimų, susijusių su klimato kaita, per didelė priklausomybė nuo naftos ir kitų senkančių išteklių sukuria pažeidžiamumą ir makroekonomikos nestabilumo šaltinį.
Besides issues related to climate change, over dependence on oil and other exhaustible resources constitutes a potential vulnerability and a possible source of macroeconomic instability.
Šiuo atžvilgiu neturėtų būti pamirštas naftos kainų pokyčių vaidmuo ir jų poveikis euro zonai pastarojo meto krizės sąlygomis.
In this respect the role of the gyrations in oil prices and their impact on the euro area in the recent crisis should not be overlooked.
Todėl reikėtų paspartinti strategijų, kuriomis siekiama kurti alternatyvius patikimus energijos šaltinius ir veiksmingą energetikos sektorių, įgyvendinimą, nes jos turi atlikti svarbų vaidmenį kitoje augimo ir užimtumo strategijoje.
Therefore, pushing forward strategies aiming at having alternative reliable sources of energy and an efficient energy sector should figure high in the next strategy on growth and employment.
Kokia jūsų nuomonė apie euro zonos plėtros tempą euro zonos šalių ir šalių kandidačių požiūriu?
What is your opinion regarding the pace of euro area enlargement both from the euro area's and the candidate countries point of view?
Kaip vertinate euro įvedimą naujosiose valstybėse narėse?
How do you evaluate the introduction of the euro by New Member States up to now?
Ar manote, kad reikia tobulinti ar keisti stojimo procesą ir (ar) koreguoti euro įvedimo laikotarpį?
Do you see a need for improvement or change in the accession process and/or the euro introduction period?
1999 m. vienuolikai valstybių narių įsivedus eurą, jį įsivedė dar penkios valstybės narės (įskaitant keturias valstybes nares, 2004 m. įstojusias į ES).
Following the introduction of the euro in 11 Member States in 1999, five additional Member States have adopted the euro in the meantime (including four countries that joined the EU in 2004).