natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Atsakymai buvo gauti iš visų 27 valstybių narių, o daugiausia analizei naudotų atsakymų buvo gauta iš: Vokietijos (44%), Lenkijos (19%), Prancūzijos (6%), Bulgarijos (6%), Slovėnijos (5%) ir Austrijos (4%).
Answers were received from all 27 Member States, with most answers analysed coming from Germany (44%), Poland (19%), France (6%), Bulgaria (6%), Slovenia (5%) and Austria (4%).
Respondentų iš 2004 ir 2007 m. narėmis tapusių valstybių narių skaičius yra pakankamas (37%), todėl atsakymų, gautų iš minėtųjų valstybių ir kitų valstybių narių (63%), santykis yra gana tinkamas.
A substantial number of respondents came from Member States having acceded in 2004 and 2007 (37%) and thus there is a fair balance between these answers and those from other Member States (63%).
Tyrimas apėmė įvairius teismus, o labiausiai tyrime buvo atstovaujama administraciniams, užimtumo, finansiniams, socialiniams ir darbo teismams.
The survey covered a wide variety of courts, with the largest contingents being administrative, employment, financial, social and labour courts.
a) Žinios apie prieigą prie Bendrijos teisės
(a) Knowledge of Access to Community law
Nedidelė dalis (8%) respondentų nurodė, kad jie iš viso nežino, kaip prieiti prie Bendrijos teisės šaltinių.
A small minority of respondents (8%) claimed they did not know how to access Community law sources at all.
Iš žinančių kaip pasiekti Bendrijos teisę 18 proc. reguliariai naudojasi Teisingumo Teismo (toliau – ETT
Of those who did know how to access Community law, 18% accessed case-law of the Court of Justice (hereinafter, ECJ
Ši sąvoka vartojama plačiausia reikšme, apimant Pirmosios instancijos teismą ir Valstybės tarnybos tribunolą. ) precedentine teise, didžioji dalis (65%) tai daro retai, o 17 proc. to niekuomet nedarė.
This expression is understood in the widest sense, comprising the Court of First Instance and Civil Service Tribunal. ) regularly whilst a large majority (65%) only did so rarely, and 17% never did so.
Išryškėjo tam tikri žinių skirtumai visoje ES.
Certain discrepancies in knowledge were apparent throughout the EU.
Prieigos prie Bendrijos teisės būdai labiau nežinomi senosiose valstybėse narėse (10%), palyginti su naujosiomis narėmis (5%).
Knowledge of access to Community law was more likely to be unknown in "old" Member States (10%) than in "new" ones (5%).
Tačiau žinantys kaip pasiekti Bendrijos teisės šaltinius teisėjai iš senųjų valstybių narių dažniau analizuoja ETT precedentinę teisę nei teisėjai iš „naujųjų“ valstybių narių (žr. lentelę toliau).
However, amongst those judges who did know how to access Community law, judges from the "old" Member States consulted ECJ case-law more regularly (see chart below).
Atsakymai taip pat labai skyrėsi priklausomai nuo nacionalinio teismo srities.
The answers varied also widely in relation to the subject area of the national court.
Pavyzdžiui, intelektinės nuosavybės srities, finansinių ir mokesčių bylų ir administracinių bylų teisėjai (atitinkamai 75%, 60% ir 46%) daug dažniau reguliariai ieško informacijos ETT precedentinės teisės šaltiniuose, negu jų kolegos teismuose, dirbančiuose su darbo ir (arba) užimtumo bylomis arba socialinės teisės srityje (atitinkamai 20% ir 25%).
For example, intellectual property judges, judges dealing mainly with financial or taxation matters, and administrative judges (75%, 60% and 46% respectively) were much more likely to consult ECJ case-law regularly than their colleagues in courts dealing with labour/employment issues or social law (20% and 25% respectively).
Galiausiai nė vienas teisėjas, dirbantis šeimos ar baudžiamosios teisės srityje, nenurodė, kad jis reguliariai ieškotų informacijos ETT precedentinės teisės šaltiniuose.
Finally, not a single responding judge dealing with family or criminal law claimed to consult ECJ case-law regularly.
39 proc. respondentų nurodė, kad užsienio kalbos yra kliūtis gauti tinkamą informaciją apie Bendrijos teisę.
39% of respondents considered that foreign languages constituted a barrier to adequate information on Community law.
Daugiausia skundžiamasi dėl to, kad nėra prieigos prie užsienio sprendimų, pvz., įskaitant kiekvienos valstybės narės aukščiausiojo teismo sprendimus.
The main complaint concerned access to foreign judgments, including for example those of the supreme courts of each Member State.
Kai kurie teisėjai paminėjo faktą, kad ypač sunku užsienio kalba suprasti techninius terminus.
Several judges mentioned the fact that technical terms were particularly difficult to understand in a foreign language.
Vienas Vokietijos teisėjas, besispecializuojantis finansinėse bylose, mano, kad kitų valstybių narių teismų sprendimų skaitymas yra svarbus dalykas, tačiau jam reikia tiek laiko, kad atsižvelgiant į griežtus teismų laiko terminus tai yra beveik nemanoma.
One German judge specialised in financial matters considered that reading the decisions of courts in other Member States was important but so time-consuming it was almost impossible, given judicial time-constraints.
Prancūzijos teisėjas nurodė, kad jis nesiremtų užsienio jurisprudencija ar teisinių komentarų knyga, nes tokiu atveju gali kilti netikslumo ar netinkamo supratimo pavojus ir tai gali turėti labai rimtus padarinius tam tikriems asmenims.
A French judge would not refer to foreign jurisprudence or commentary because of the risk of imprecision or misunderstanding which could have very serious consequences for individuals.
Galiausiai kitas teisėjas susidūrė su rimtais sunkumais taikydamas užsienio įstatymą, kai tas įstatymas buvo nustatytas pagal atitinkamas konflikto taisykles.
Finally, another judge had real difficulties in applying foreign law when that law was designated by the relevant conflict rules.
Daug teisėjų iš naujųjų valstybių narių, ypač iš Lenkijos, Slovėnijos ir Vengrijos, skundėsi, kad ne visa laikotarpio iki įstojimo ETT precedentinė teisė yra išversta į jų gimtąją kalbą.
Many judges from "new" Member States, in particular Poland, Slovenia and Hungary, complained that not all ECJ case-law prior to accession had been translated into their language.
Keletas teisėjų iš naujųjų valstybių narių nežinojo, kad jų gimtąja kalba galima rasti kokią nors acquis, ypač ETT precedentinę teisę.
Several judges from "new" Member States were not aware that any of the acquis , and in particular that ECJ case-law existed in their own language.
Gana daug teisėjų iš įvairių valstybių narių pateikė komentarus dėl sprendimų vertimų klausimo.
A substantial number of judges from a wide variety of Member States commented on the question of translation of judgments.
Daugelis teisėjų išreiškė susirūpinimą dėl laiko, per kurį parengiamos ETT sprendimo ar generalinio advokato nuomonės versijos visomis kalbomis.
Many judges expressed concern at the time it took for all linguistic versions of an ECJ judgment or Advocate General Opinion to be available.
Nemažai teisėjų mano, kad Bendrijos teisės aktų ar precedentinės teisės vertimų į jų gimtąją kalbą kokybė ar patikimumas yra nepakankami.
Numerous judges considered the quality or reliability of translations of Community acts or case-law into their language to be inadequate.
Vokietijos teisėjas taip pat pažymėjo tam tikrus to paties Bendrijos teisės akto neatitikimus versijose skirtingomis kalbomis.
A German judge also noted certain discrepancies between linguistic versions of a same Community act.
Kai kurie teisėjai susidūrė su rimtais sunkumais interpretavimo tikslais lygindami Bendrijos teisės aktą skirtingomis kalbomis, siekdami nustatyti, ar būtina teikti prašymą dėl prejudicinio sprendimo.
Several judges had substantial difficulties in comparing different language versions of a Community act for interpretation purposes, to see whether there existed a need to make a preliminary reference.
Šio lyginimo pratimo apimtis ir kokybė priklauso nuo teisėjo kalbinių sugebėjimų.
The breadth and quality of this comparative exercise will depend on the judge's linguistic capacity.
Keletas teisėjų paminėjo, kad problemų sukelia tai, kad jie savo gimtąja kalba neturi akademinių Bendrijos teisės komentarų.
A few judges mentioned the unavailability of academic commentaries on Community law in their language to be problematic.
Informacinis biuletenis pateikiamas adresu:
The newsletter is available at
http://oami.europa.eu/en/office/press/default.htm . ) informacinis biuletenis ar tam tikri Komisijos pateikiami teisėkūros pasiūlymų paaiškinimai.
http://oami.europa.eu/en/office/press/default.htm . ) or certain explanations provided by the Commission of legislative proposals.
Be vertimo problemos, daugelio teisėjų nuomone, labiausiai prieigą prie Bendrijos teisės apsunkina jos išreiškimo būdas.
Setting aside the issue of translation, many judges considered that what made access to Community law the most difficult was the way it was framed.
Vienas teisėjas nurodė, kad apskritai Bendrijos teisės neaiškumas neleidžia jos taikyti nacionaliniuose teismuose.
One judge commented that the obscurity of Community law in general made it difficult to apply in national courts.
Vidutiniškai tik apie 20 proc. respondentų dalyvavo bet vienuose kalbos kursuose, kur buvo nagrinėjami teisiniai klausimai.
On average, only 20% of respondents had participated in at least one language course covering legal issues.
Šis skaičius yra skirtingas valstybėse narėse, kaip matyti toliau pateikiamoje lentelėje.
This figure would seem to hide certain discrepancies between Member States, as can be seen in the chart below.
Šioje lentelėje pateikiami vienuolikos valstybių narių duomenys, nes iš kitų valstybių narių gautų atsakymų nepakako, kad būtų galima pateikti patikimus duomenis.
Eleven Member States were taken into account in the above chart, as the number of responses from the remaining Member States was not considered sufficient to provide reliable data.
Pateiktoje diagramoje matyti, kad didžioji dalis respondentų, studijavusių užsienio teisinę terminologiją, tai darė universitete savo teisinių studijų metu.
The above chart shows that a large majority of respondents who studied foreign legal terminology did so at university, generally during their law studies.
Nemaža šių asmenų dalis tokius kursus lankė studijuodami ne savo valstybės universitete, pvz., dalyvaudami ERASMUS ar LLM programose.
A substantial proportion of these people studied such courses whilst at a university in a Member State other than their own, for example, as part of the Erasmus programme or on an LLM programme.
Labai nedaug respondentų (6%) lankė kursus, kuriuos rengė ne universitetas ar nacionalinė ministerija ar teisminio mokymo institucija.
A small minority (6%) attended courses which were not provided by a University, their national ministry or a judicial training body.
Tokius „kitus“ kursus rengė Britų taryba, Gėtės institutas, Europos teisės akademija, Europos teisminio mokymo tinklas, PHARE ir vienu atveju – privatus mokytojas.
Such "other" courses were provided by the British Council, the Goethe Institute, the European Law Academy, the European Judicial Training Network, PHARE, and in one case, by a private teacher.
61 proc. respondentų niekuomet nedalyvavo Europos mokymo programoje ar kokioje nors nacionalinėje programoje, susijusioje su Bendrijos teise.
61% of respondents had never attended a European training programme or any national training programme concerning Community law.
33 proc. respondentų dalyvavo nacionalinėje programoje, susijusioje su Bendrijos teise.
33% of respondents had attended a national training programme concerning Community law.
14 proc. respondentų lankė programą, kurią organizavo Europos įstaiga.
14% of respondents had attended a programme organised by a European body.
Galiausiai 10 proc. respondentų lankė ir nacionalinių institucijų, ir Europos įstaigų organizuotus kursus.
Finally, 10% of respondents had attended courses organised both by national authorities and courses organised by a European body.
Egzistuoja aiškus ryšys tarp nacionalinių ir Europos mokymo kursų lankymo.
A clear link existed between the attendance of national and European training courses.
Nacionalinių institucijų organizuotus kursus lankę teisėjai daug dažniau lankė kursus, kuriuos organizavo Europos įstaigos.
Judges that had attended a course organised by a national authority were more likely to also have attended courses organised by European bodies.
Dažniausiai buvo nurodomi Europos teisės akademijos rengiami seminarai ir mokymo kursai Tryre.
Seminars and training courses organised by the European Law Academy in Trier were most cited.
Dažnai buvo minimas Europos teisminio mokymo tinklas ir jo teisėjų mainų programa, o keletas teisėjų iš naujųjų valstybių narių dalyvavo TAIEX ir PHARE programose (žr. toliau).
The European Judicial Training Network and its exchange programme for judges came up often, whilst several judges from "new" Member States attended TAIEX and PHARE programmes (see below).
Kai kurie teisėjai iškėlė kainų klausimą, o didžioji dauguma respondentų nurodė, kad dėl tokių kursų dalyvaujantiems teisėjams neturėtų susidaryti jokios asmeninės finansinės naštos.
Several judges raised the question of cost, and a large majority considered that such courses must not entail any personal financial burden for the judges concerned.
Vienas Vokietijos teisėjas nurodė, kad nepakako padengti tik kelionės ir pragyvenimo išlaidas, nes patys mokymo kursai buvo brangūs.
One German judge considered that covering travel and accommodation costs alone was insufficient as the training course itself was expensive.
Pastaba: ši klasifikacija yra tik nurodomoji, nes, pvz., ERA surengė daug seminarų TAIEX ir PHARE vardu naujosioms valstybėms narėms.
Note: this classification is purely indicative, given that ERA has organised a large number of seminars on behalf of TAIEX and PHARE for the “new” Member States, for example.
Dauguma atsakymus pateikusių teisėjų (54%) mano, kad yra susipažinę su kreipimosi į Europos Teisingumo Teismą procedūra.
A clear majority of responding judges (54%) considered themselves familiar with the procedure to refer to the European Court of Justice.
Tačiau dvigubai daugiau respondentų teigia, kad nėra susipažinę su procedūra (32%), nei kad yra susipažinę labai gerai (14%).
However, it also appears that respondents were twice as likely to consider themselves unfamiliar with the procedure (32%), as they were to consider themselves very familiar with it (14%).
Atsakymai skirtingose valstybėse narėse yra gana skirtingi.
There would appear to exist wide discrepancies between the different Member States.
Pavyzdžiui, Bulgarijoje, Belgijoje ir Prancūzijoje didžioji dauguma respondentų (atitinkamai 84%, 87% ir 94%) teigia, kad nėra susipažinę su prejudicinio sprendimo procedūra.
In Bulgaria, Belgium and France for instance, the vast majority of respondents (84%, 87% and 94% respectively) considered themselves unfamiliar with the preliminary ruling procedure.
Geriausiai susipažinusiais su procedūra save laiko Austrijos, Čekijos ir Vokietijos teisėjai (atitinkamai 12%, 13% ir 18% „nesusipažinusių“ teisėjų).
Austrian, Czech and German respondents considered themselves the least unfamiliar with the procedure (12%, 13% and 18% of "unfamiliar" responses respectively).
123 teisėjai teigia, kad per savo darbo metus bent kartą yra kreipęsi dėl prejudicinio sprendimo.
123 responding judges claimed to have made at least one reference for a preliminary ruling in the course of their professional career.
Tai sudaro šiek tiek daugiau nei 5 proc. visų respondentų skaičiaus.
This equates to slightly more than 5% of the total number of responses.
Šis skaičius tarp valstybių narių pasiskirstė nevienodai, o Vengrija čia yra vienintelė naujoji valstybė narė – iš Vengrijos buvo kreiptasi šešis kartus.
This figure was divided unequally amongst the Member States, with Hungary being the only "new" Member State represented, with six references.
Keletas teisėjų svarstė galimybę teikti prašymą, o vienas socialinio teismo teisėjas susilaikė nuo prašymo teikimo dėl to, kad besibylinėjančios šalys manė, kad toks prašymas be reikalo užvilkins procesą.
Several judges had considered making a reference, and one judge in a social court had refrained from doing so because the parties were concerned that this would unduly lengthen the proceedings.
Kiti du pirmosios instancijos teismo teisėjai norėjo pateikti prašymą ETT, tačiau negalėjo to padaryti dėl ETT jurisdikcijos apribojimų pagal EB sutarties IV antraštinę dalį, ypač dėl imigracijos klausimų.
Two other judges in a first instance court were keen to make a reference to the ECJ, but could not do so because of the limitations on the ECJ's jurisdiction under Title IV EC, in particular concerning questions of immigration.
Dauguma respondentų gana išsamiai atsakė į šį klausimą, kaip matyti toliau pateikiamoje diagramoje.
Most respondents were relatively detailed in their answers on this point, as can be seen in the chart below.
Vidutinė prejudicinio sprendimo procedūros trukmė buvo 18,5 mėnesio.
The average length of the preliminary ruling procedure was 18,5 months.
Neįmanoma šio skaičiaus palyginti su paties ETT statistika, kuri pateikiama metinėse ataskaitose, nes kai kurie teisėjų atsakymuose minimi kreipimosi atvejai įvyko devintajame dešimtmetyje ar dar anksčiau.
This figure is impossible to compare to the ECJ's own statistics, as contained in its annual reports, because some of the references taken into account by judges in their responses to the present survey date back to the 1980s and beyond.
Iš atsakymų gautas vidurkis yra maždaug pusantro mėnesio trumpesnis už naujausią ETT pateikiamą vidutinį bylų nagrinėjimo laiką (19,8 mėnesio 2006 m.).
The average obtained here is about one and a half months less than the latest available average for completed cases from the ECJ (19,8 months in 2006).
Teisingumo Teismas, 2006 m. metinė ataskaita, 8 lentelė, 87 psl.
Court of Justice, Annual report 2006, table 8 at p.87.
Vieno prašymo nagrinėjimas truko 35 mėnesius, o aštuoni prašymai buvo išnagrinėti per trumpesnį nei vienerių metų laikotarpį.
One referral lasted more than 35 months, whereas in eight cases was completed within a year.
Į klausimą, ar kuri nors prašymo dėl prejudicinio sprendimo procedūros dalis yra per ilga, dauguma teisėjų (43%) atsakė neigiamai.
When asked whether they considered any specific part of the preliminary reference procedure to be excessively long, most judges (43%) responded negatively.
Nemaža dalis respondentų (36%) nurodė, kad visa procedūra yra per ilga, o vienas teisėjas iš Jungtinės Karalystės teigė, kad tai galima paaiškinti tuo, kad ETT turi per daug darbo.
A substantial number of judges (36%) considered that the procedure as a whole was too lengthy, one judge from the United Kingdom stating that this could be explained by the fact that the ECJ was overworked.
Po vieną Švedijos ir Vokietijos teisėją tikėjosi, kad prašymas užtruks ilgai, nes jų pačių užduoti klausimai taip pat buvo sudėtingi ir ilgi.
Both a Swedish and a German judge expected the reference to be lengthy because the questions asked were themselves very long and complex.
Galiausiai du teisėjai teigė, kad jų atveju procedūra truko neilgai, vieną iš šių sprendimų ETT pateikė be žodinės procedūros ar generalinio advokato nuomonės.
Finally, two judges considered the procedure in their case to be fast, one of the judgments having been handed down by the ECJ without oral proceedings or an Advocate General Opinion.
Kalbant apie atsakymus dėl specialiųjų procedūros dalių, reikia pažymėti, kad labiausiai kritikuojama dalis buvo žodinė procedūra – tai pažymėjo teisėjas iš Suomijos ir teisėjas iš Vokietijos.
Turning to the answers relating to specific parts of the procedure, the most criticised part was the oral procedure, highlighted both by a Finnish and by a German judge.
Vienas Vokietijos administracinio teismo teisėjas kritikavo laikotarpio, per kurį valstybė narė gali pateikti savo raštiškus pastebėjimus, trukmę.
One German administrative judge criticised the length of the period within which Member States can present their written observations.
Galiausiai vieno respondento prašymas buvo užlaikytas dėl to, kad du kartus iš eilės buvo keičiamas bylos paskyrimas Teisingumo Teismo struktūroje.
Finally, one respondent's reference was delayed by two successive changes in the allocation of his case within the Court of Justice's chamber structure.
Tik nedidelė dalis teisėjų (11%), teikusių prašymus dėl prejudicinio sprendimo, nurodė, kad ETT kažkiek performulavo jų klausimą.
Only a small minority of judges (11%) who had experienced a preliminary ruling procedure stated that their questions were reformulated to some extent by the Court of Justice.
Dviejų teisėjų klausimai buvo suformuluoti visiškai iš naujo ir vienas teisėjas iš Jungtinės Karalystės mano, kad toks performulavimas buvo pernelyg esminis.
Two judges' questions were completely reformulated, and one judge from the United Kingdom considered this reformulation excessive.
Kitų keturių klausimų formuluotės buvo pakeistos tik šiek tiek.
Four further references were only slightly reformulated.
Vienu atveju teisėjas manė, kad klausimo reikšmė buvo geriau pabrėžta naudojant ETT formuluotę.
In one case, the judge considered that the meaning of the question was further highlighted by the ECJ's reformulation.
Dar kitu atveju ETT du klausimus sujungė į vieną.
In another case, the ECJ combined two questions into one.
60 proc. prašymus teikusių teisėjų manė, kad jie turėjo gaires, kaip suformuluoti prašymą, o 40 proc. manė, kad tokių gairių neturėjo.
60% of referring judges considered that they had guidance to formulate their reference whereas 40% did not.
Iš teigiančių, kad gairių neturėjo, keturi teisėjai nurodė, kad tokių gairių iš viso nereikėjo, o ir pačios gairės yra netinkamos.
Among those who had no guidance, four judges considered that guidance was neither necessary nor appropriate.
Respondentai, kurie ieškojo gairių, tai darė įvairiais būdais.
Those respondents who did seek guidance did so in a number of ways.
Populiariausias gairių šaltinis tarp respondentų buvo kiti paties teismo kolegos (29%).
The most popular source of guidance was other colleagues within the judge's court (29%).
Teisingumo Teismo tinklalapis ir Teismo pranešimas apie bylą (15%), mokymai (13%), teisinių komentarų knygos ir akademiniai leidiniai (13%) taip pat buvo gana populiarūs.
The Court of Justice's website and the Court's notice on the matter (15%), training (13%), textbooks and academic writings (13%) were all relatively popular.
Buvo nurodyti ir šie šaltiniai: ETT precedentinė teisė (10%), šalių pateikta medžiaga (6%), nacionalinių aukščiausiųjų teismų precedentinė teisė (4%), asmeninė patirtis (4%), specialus teisėjas ar patarėjas teisme (4%) ir Teisingumo ministerija (2%).
Further sources cited were the ECJ's own case-law (10%), the parties' submissions (6%), case-law from national supreme courts (4%), past personal experience (4%), a specialised judge or advisor in the court (4%), and finally the justice ministry (2%).
Didelė dalis teisėjų gairių ieškojo sujungdami kelis minėtus šaltinius.
A substantial number of judges sought guidance from a combination of the above sources.
Didžioji dauguma respondentų (89%) teigė, kad ETT sprendimas parengtas taip, kad jį jau buvo galima taikyti bylos faktams, taigi prašymo dėl prejudicinio sprendimo procedūros baigtis problemų nesukėlė.
A large majority of respondents (89%) found the ECJ's ruling readily applicable to the facts of the case, thus enabling a reasonably unproblematic conclusion to the preliminary reference procedure.
Vienas teisėjas nurodė, kad sprendimas buvo toks aiškus, kad nacionaliniu lygiu beliko nuspręsti, kas sumokės išlaidas.
One judge considered that the judgment was so clear that only the costs were left to be decided at national level.
Kiek daugiau nei dešimtadaliui respondentų (11%) sprendimas neatrodė toks, kurio pagrindu būtų galima priimti aiškų sprendimą nacionaliniu lygiu.
A minority (11%) did not feel that the judgment enabled a clear decision at national level.
Vienas teisėjas teigė, kad gautas atsakymas buvo visiškai nepanaudojamas, o kitas teisėjas nurodė, kad ETT specialiai nenagrinėjo svarbiausio ir aiškaus klausimo.
One judge considered the answer completely unusable, and another stated that a crucial and explicit question had specifically been left aside by the ECJ.