natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Todėl euro nauda pasireiškė ir naujose valstybėse narėse, ir tai rodo, kad euro zona – ne „uždara erdvė“.
The benefits of the euro have thus increasingly spread also to new Member States, which shows that the euro area is not a "closed shop".
Nėra iš anksto nustatyto euro zonos plėtros tvarkaraščio.
There is no predefined timetable for the enlargement of the euro area.
Tikimasi, kad visos valstybės narės, kurios įstojo į ES nuo 2004 m., įves eurą, kai tik pasieks aukštą tvarios konvergencijos laipsnį, kaip nustatyta Sutartyje ir jos Protokole.
All Member States that have joined the EU since 2004 are expected to adopt the euro once they have achieved a high degree of sustainable convergence as prescribed by the Treaty and Protocol.
Šį procesą reikia rimtai apsvarstyti ir kruopščiai jam pasirengti.
This requires thorough preparation and should not be taken lightly.
Eurą įsivedusių valstybių narių patirtis rodo, kad priimdami naujas nares į euro zoną, turime skirti ypatingą dėmesį konvergencijos tvarumui.
The experience of Member States that have adopted the euro confirms that, when accepting new members into the euro area, we have to pay close attention to the sustainability of convergence.
Visų pirma pačiai šaliai labai svarbu pasiekti aukštą tvarios konvergencijos laipsnį (kad ji galėtų gauti visapusišką naudą iš euro įvedimo).
Achieving a high degree of sustainable convergence is essential, first and foremost for the country itself (so that it can reap the full benefits of euro adoption).
Be to, tai svarbu ir euro zonai (nes tvarios konvergencijos pasiekimas visose dalyvaujančiose šalyse turi lemiamą reikšmę darnai euro zonoje ir veiksmingam vienos bendros pinigų politikos vykdymui).
In addition, it is also important for the euro area (as the achievement of the sustainable convergence of all participating countries is key for the coherence of the euro area and the efficient functioning of the single monetary policy).
Patikimos euro įvedimo strategijos sukūrimas (kartu įgyvendinant būtiną patikimą makroekonomikos politiką ir struktūrines reformas) galėtų padėti skatinti visų suinteresuotųjų šalių įsipareigojimą siekti šio tikslo.
Setting out a credible strategy towards euro adoption (accompanied by the implementation of the necessary sound macroeconomic policies and structural reforms) could help to foster the commitment of all relevant parties towards this goal.
Euro įvedimo proceso klausimu pagrindinė Sutarties logika išlieka teisinga: šalys turi užtikrinti, kad jos sieks vykdyti patikimą makroekonomikos politiką.
As regards the euro adoption process, the fundamental logic of the Treaty remains correct: countries have to make sure that they pursue sound macroeconomic policies.
Institucine struktūra, reikalinga euro įvedimo procesui, kaip nustatyta Sutartyje ir jos Protokole, turi būti užtikrinta, kad bus įvykdytos sėkmingo dalyvavimo euro zonoje sąlygos.
The institutional framework governing the process of euro adoption as enshrined in the Treaty and Protocol is designed to ensure that the preconditions for successful euro area participation are met.
Todėl labai svarbu griežtai laikytis šios struktūros.
Strict adherence to this framework is, therefore, crucial.
Taip pat labai svarbu, kad konvergencijos vertinimas būtų pagrįstas aukštos kokybės ir patikimais statistikos duomenimis.
It is also extremely important that the convergence assessment is based on high quality and trustworthy statistical data.
Ką manote apie šiuo metu plačiai aptariamą finansinių sandorių apmokestinimą?
What do you think about the currently lively debated issue of financial transaction taxes?
Ar toks apmokestinimas tik padidintų pajamas iš finansų sektoriaus, ar labiau tikėtina, kad jis apribotų socialiai nepageidaujamus sandorius?
Would such a tax rather merely raise revenues from the financial sector or is it more likely that it would limit socially undesirable transactions?
Koks būtų ECB vaidmuo įvedant ES finansinių sandorių mokestį?
What would be the role of the ECB in the implementation of an EU financial transaction tax?
Remiantis šiuo metu galiojančiais finansinių sandorių mokesčiais (pvz., Jungtinėje Karalystėje galiojančiu žyminiu mokesčiu), kokia turėtų būti tokių mokesčių taikymo sritis, kad jie būtų veiksmingi?
Based on currently existing financial transaction taxes (e.g. stamp duty in the UK ), which could be the scope of such taxes in order to be effective?
Kokia yra šių mokesčių rizika ir trūkumai?
Which would be the risks and drawbacks of such taxes?
Ar toks mokestis būtų įgyvendinamas, jeigu kai kurios šalys nesilaikytų jo principų?
Would such a tax be feasible if some countries do not adhere to its principles?
Kaip kitaip galėtų, kaip kalbėta G20 aukščiausiojo lygio susitikime, „finansų sektorius sąžiningai ir veiksmingai“ prisidėti prie išlaidų, susijusių su vyriausybės intervencija atkuriant bankų sistemą, padengimo?
Which could be, to-put in the G-20 wording, other options “as to how the financial sector could make a fair and substantial contribution” toward paying for any burdens associated with government interventions to repair the banking system?
Pirma, reikia patikslinti, ar tikrasis šio apmokestinimo įvedimo tikslas – padidinti pajamas iš finansų sektoriaus, o ne mažinti finansų rinkos svyravimus ar paskatas imtis per didelės rizikos.
First, it needs to be clarified what the actual purpose of introducing such a tax would be to raise revenues from the financial sector and not so much to lower volatility in financial markets or to reduce incentives of excessive risk-taking.
Reikia nuodugniai įvertinti ne tik sunkumus siekiant tarptautinio susitarimo dėl tokio apmokestinimo įvedimo pasauliniu mastu ir tai, kad šis apmokestinimas galiausiai lemtų didesnes finansinių paslaugų klientų išlaidas, bet ir galimybes iš finansinių sandorių apmokestinimo generuoti pajamas.
Besides the difficulty in reaching the necessary international agreement to impose such a tax at worldwide level, and the fact that the tax would be paid ultimately by an increased costs to clients of financial services, even the revenue generation capacity of a financial transactions tax needs to be carefully evaluated.
Tiksliau, negalima mechaniškai nustatyti mokesčio tarifo, pavyzdžiui, 0,01 proc. nuo bendros finansų rinkos sandorių sumos siekiant įvertinti tikėtinas pajamas, neatsižvelgiant į jo galimą poveikį i) bendrai sandorių apimčiai, ii) kainoms, kuriomis sandoriai vykdomi ir iii) kitiems šalutiniams veiksniams.
In particular, one cannot simply mechanically apply a tax rate of, for instance, 0.01 percent to the total amount of financial market transactions in order to estimate potential revenues, without taking into account its potential impact on (i) the overall volume of transactions, (ii) the prices at which transactions are executed, and (iii) other second-round effects.
Taigi, atsižvelgiant į didelį neapibrėžtumą, susijusį su finansinių sandorių apmokestinimo veiksmingumu, ir neaiškią pajamų generavimo galimybę, finansinių sandorių apmokestinimas turėtų būti atidžiai įvertintas ieškant kitų galimų alternatyvų.
Hence, given the large uncertainty with respect to the effectiveness of a financial transactions tax, and its uncertain revenue generation potential, any financial transactions tax should be carefully assessed against possible alternatives.
Tačiau tokios alternatyvos, kai reikalinga veiksminga priemonė, skatinanti finansų rinkos stabilumą ateityje, turėtų neapsiriboti vien tik lėšų rinkimo sistemomis.
Such alternatives, however, in order to provide an efficient tool for promoting financial market stability in the future, would have to go beyond mere fund-raising schemes.
Be to, G20 ir TVF svarsto kelis pasiūlymus, kurie – be finansinių sandorių apmokestinimo – apima ir mokesčių priemoką bei mokėjimus finansų sektoriuje (susijusius su rinkos dalyvių pasiryžimu imtis pernelyg didelės rizikos), taip pat balanso straipsnių apmokestinimą siekiant išvengti neatitikimų, kuriuos visus galima būtų suderinti su draudimo sistemomis išvengiant būsimų nuostolių socializacijos finansų sektoriuje.
In fact, the G20 and the IMF are working on a number of proposals which – apart from a financial transactions tax – also include taxation of bonuses and pay in the financial sector (targeting market participants‘ willingness to take excessive risk) as well as taxation of balance sheet items in order to prevent mismatches, all of which could be combined with insurance schemes to avoid the socialisation of future losses in the financial sector.
Šios alternatyvos, priešingai nei minėtas apmokestinimas, kuris taikomas tik finansiniams sandoriams, dėmesį sutelkia į atskiras institucijas, turint tikslą stiprinti bendrą finansų sistemos atsparumą ir nuostolių absorbavimo galimybes.
Contrary to the above mentioned tax - which is levied on financial transactions only - these options focus on individual institutions with the purpose of strengthening the resilience and the loss-absorbing capacity of the financial system as a whole.
Pvz., tokiomis sąlygomis šiuo metu analizuojama galimybė įvesti papildomus riziką ribojančius reikalavimus sistemiškai svarbioms finansų įstaigoms, kurios, būdamos „pernelyg didelės, kad sužlugtų“, galėtų gauti vyriausybės paramą.
In this context, for instance, it is currently analysed the possibility to introduce additional prudential requirements on systemic financial institutions that due to their “too big to fail” status would most likely receive government assistance.
Šie papildomi riziką ribojantys reikalavimai per kapitalo priemoką ir (ar) nenumatytą kapitalą turi padidinti nuostolių absorbavimo galimybes ir atsparumą sukrėtimams bankų balansuose, taip netiesiogiai mažindami numatomas išlaidas mokesčių mokėtojams ateityje vykdant finansinės pagalbos programas.
These additional prudential requirements - in the form of capital surcharges and/or contingent capital - aim to increase the loss absorption capacity and the resilience to shocks of banks balance sheets and therefore to indirectly reduce the expected cost for tax-payers in future bail-outs.
Kitos priemonės, kurios šiuo metu svarstomos, susijusios su piniginio finansų įstaigų įnašo didinimu – jomis tiesiogiai mažinamos (buvusios ar būsimos) išlaidos, kurių patiria viešųjų finansų sektorius dėl vyriausybės įsikišimo, arba padedama jas padengti.
Other measures under consideration aim to raise a monetary contribution from financial institutions thereby directly reducing or contributing to the (past or future) costs borne by public finances for government interventions.
Tinkamas pavyzdys – finansų įstaigų atsakomybės mokesčio, kaip antai JAV finansinės atsakomybės mokestis, įvedimas.
A prominent example is the introduction of a fee on financial institutions liabilities, as in the US financial responsibility fee.
Pagrindinis šio mokesčio tikslas – priversti bankų sektorių prisidėti prie finansų krizės išlaidų padengimo, todėl būtų galima plačiai pritarti JAV administracijos siekiui įvesti „atsakomybės mokestį“.
With its overarching objective of making the banking sector contribute to cover the costs of a financial crisis, the intention by the US administration to introduce a “responsibility fee” could be broadly shared.
Norėčiau priminti Eurosistemos neseniai išreikštą poziciją, kad krizių valdymo ir sprendimo sistema turėtų būti siekiama minimaliai sumažinti galimą mokesčių mokėtojų naštą, kuri jiems tenka dėl finansų įstaigų krizės.
In this framework, I would like to recall the position - recently expressed by the Eurosystem - that the crisis management and resolution framework should aim at reducing to the minimum the possible burden for taxpayers arising from any crisis of financial institutions.
Šiuo atžvilgiu pritariu Komisijos ketinimui toliau nagrinėti mechanizmų, kuriais būtų galima užtikrinti privačiojo sektoriaus lėšų prieinamumą ir per krizę (žr. taip pat klausimą Nr. 38), pagrįstumą.
In this respect, I welcome the Commission’s intention to further explore the feasibility of mechanisms that could ensure that private sector funds would be available at the time of a crisis (see also Question 38).
Koks jūsų požiūris į Europos pinigų sąjungos ateitį ilguoju laikotarpiu ir kokie pagrindiniai iššūkiai laukia ateityje?
What are your views on the future of the European monetary union in the longer term and what are the main challenges ahead?
Labai svarbu, kad mes, kaip europiečiai, toliau sėkmingai plėtotume bendrą valiutą mūsų žemyne.
It is crucial that as Europeans, we continue to build on the enormous success of establishing a single currency on our continent.
Europos Sąjungos ir pinigų sąjungos įnašas neturi precedento, ir neturėtume pamiršti, kiek daug jau pasiekta.
The feat of European Union and of Monetary Union is unprecedented, and we should not forget how much we have achieved.
Manau, kad Europos pinigų sąjungos ateitis ilguoju laikotarpiu yra daug žadanti.
I believe that the future of European monetary union in the longer-term is a bright one.
Neseniai įsigaliojusi Lisabonos sutartis davė naują postūmį Europos integracijos procesui, ir tai turėtų pagerinti aplinką, kurioje veikia pinigų sąjunga.
The recent coming into force of the Lisbon Treaty has given a new impetus to the process of European integration and this should improve the environment in which monetary union operates.
Iš pradžių jaustas rūpestis ir pagrįstos abejonės dėl euro suteikė galimybę įvertinti, kaip veikia euro zona, ir jo svarbą euro zonos ir viso pasaulio ekonominei gerovei.
Initial legitimate concerns and doubts about the euro have given way to appreciation of how the euro area works and its importance for the well being of the euro area economy and also, more and more, for the global economy.
Be abejo, yra keletas iššūkių, kurie ateityje vis didės, ypač finansų krizės sąlygomis.
That said, there are of course several challenges that are going to become more pressing ahead, not least because of the recent financial crisis.
Pirmas iššūkis susijęs su Stabilumo ir augimo paktu.
A first point is related to the Stability and Growth Pact.
Dėl krizės pablogėjus fiskalinėms sąskaitoms ir pritaikius būtinas politikos priemones, vyriausybės turi vėl grįžti prie subalansuotesnio biudžeto.
After the deterioration of fiscal accounts brought about by the crisis and the necessary policy response to it, governments must again return to a more sustainable fiscal path.
Nėra abejonių, kad reikės atlikti skausmingą koregavimą, kuris užtruks gerokai ilgiau, negu planuota.
There is no doubt that this will require painful adjustments that will require a rather prolonged time of adjustment.
Šiame procese svarbu, kad vyriausybės palaikytų pastovų kursą ir nepasiduotų pagundoms sumažinti Stabilumo ir augimo pakte nustatytų reikalavimų, nes tai turėtų rimtų pasekmių pinigų sąjungos veikimui.
In this process it is important that governments maintain a steady path and do not cede to the temptations for relaxing the prescriptions of the Stability and Growth Pact as that would have serious implications for the workings of the monetary union.
Kitas svarbus iššūkis susijęs su Europos požiūrio į finansinį stabilumą ir sisteminę riziką stiprinimu ir išplėtimu.
Another major challenge has to do with the deepening and reinforcing of the European approach to financial stability and systemic risk.
Europos sisteminės rizikos valdybos įsteigimas – svarbus žingsnis, tačiau reikia imtis kur kas daugiau veiksmų, įgyvendinti šios srities priemones ir toliau bendradarbiauti.
The setting up of the European Systemic Risk Board is an important step but much is to be done in the implementation and further co-operation in this field.
Ilguoju laikotarpiu reikalingas Europos integruotas požiūris į finansinį stabilumą ir sisteminę riziką, sukursiantis sąlygas plėtoti patikimą ir tvirtą finansų sistemą, kuri bus atsparesnė krizei.
In the long-term a European integrated approach towards financial stability and systemic risk is needed that will create the conditions for the development of a sound and robust financial system that will be less prone to crisis.
Be to, reikės atsižvelgti į riziką, kylančią iš kitų pasaulio šaltinių, bendradarbiaujant su TVF ir Finansinio stabilumo taryba.
In addition, it will be necessary also to take into account the risks stemming from global sources, in collaboration with the IMF and the Financial Stability Board.
Taigi turime įtvirtinti iki šiol pasiektus laimėjimus ir toliau eiti keliu, kuriuo ėjome pirmąjį euro gyvavimo dešimtmetį.
So we need to consolidate the successes so far and continue on the path of the first decade of existence of the euro.
Tai reiškia, kad ne tik visi dalyviai, visos institucijos Europos ir nacionaliniu lygmeniu, bet ir visi ūkio subjektai turi vykdyti savo įsipareigojimus ir prisiimti atsakomybę.
This means for all actors, all institutions at European and national level, but also all economic agents, to live up to their commitments and responsibilities.
Taip lengviau įveiksime ilgojo laikotarpio iššūkius, kurių gali kilti netikrumo apimtame pasaulyje, kad galėtume toliau klestėti kaip visuomenė.
In this way, we will better be able to meet the longer term challenges that are likely to arise in a world surrounded by uncertainty; so that we may continue to prosper as a society.
Pažadu ir toliau dėti visas pastangas, kad mūsų valiuta ir ECB toliau klestėtų, neprarasdami įgyto patikimumo.
I can assure you that I will continue to do everything in my powers to ensure that our currency and the ECB continue to thrive on the basis of the credibility established so far.
Koks jūsų požiūris į atitinkamus Tarybos, Komisijos, Eurogrupės ir ECB vaidmenis atstovaujant euro zonai užsienyje?
What is your view of the respective roles of the Council, the Commission, the Euro group and the ECB in terms of external representation of the Euro zone?
Atstovavimas euro zonai užsienyje atspindi ypatingą EPS, kaip sąjungos su centralizuota pinigų politika ir decentralizuota ekonomikos politika, pobūdį.
The external representation of the euro area reflects the special nature of EMU as a union with a centralised monetary policy but decentralised economic policies.
Atstovavimo funkcijos paskirstytos tarp Tarybos, Komisijos, Eurogrupės, ECB ir valstybių narių, atsižvelgiant į Sutartyje joms suteiktus įgaliojimus.
Representation is divided between the Council, the Commission, the Eurogroup, the ECB, and the Member States in accordance with the allocation of powers provided for in the Treaty.
ECB atstovauja pinigų politikai užsienyje, vykdydamas jam priskirtus įpareigojimus.
The ECB represents monetary policy and its other responsibilities externally.
ECB veikia kaip Eurosistemos balsas ir jam atstovaujama svarbiausiuose tarptautiniuose forumuose, kurie yra susiję su Eurosistemos uždaviniais.
The ECB acts as the voice of the Eurosystem and is represented in the most important international fora which are relevant to the Eurosystem’s tasks.
Šis procesas vyksta sklandžiai.
This arrangement works well.
Atstovavimas euro zonos ekonomikos politikai užsienyje labiau suskaidytas dėl vidaus atsakomybės padalijimo tarp Europos Sąjungos ir valstybių narių.
The external representation of euro area economic policies is more fragmented due to the division of internal responsibilities between the Union and the Member States.
Valstybės narės daugiausia atsakingos už ekonomikos politiką.
Member States remain largely responsible for economic policies.
Jos taip pat yra tarptautinių ekonomikos forumų, pvz., Tarptautinio valiutos fondo, dalyvės, kuriuose gali prisiimti tam tikrų finansinių įsipareigojimų.
They are also members of international economic fora such as the IMF, where they may bear financial responsibilities.
Kartu dabartinė ekonomikos ir finansų krizė pabrėžė glaudesnio atstovavimo Europai būtinybę siekiant užtikrinti, kad Europa galėtų atstovauti savo interesams pasaulio arenoje.
At the same time, the current economic and financial crisis has underscored the need for enhanced European representation to ensure that Europe can represent its interests effectively on the world stage.
Šiuo atveju galima taikyti Sutarties 138 straipsnį, kuriame nustatyta, kad Taryba (euro zonos sudėties) gali priimti sprendimą, nustatantį „bendrąsias pozicijas dėl Ekonominei ir pinigų sąjungai ypač svarbių dalykų“ ir „užtikrinti vieningą atstovavimą tarptautinėse finansų institucijose ir konferencijose“.
Article 138 of the Treaty – which provides that the Council (in euro area composition) can adopt “common positions on matters of particular interest for EMU” and “ensure unified representation within the international financial institutions and conferences” – could be used in this regard.
Tačiau pažanga priklauso nuo politinio valstybių narių ryžto.
Progress depends, however, on the political willingness of Member States.
Užsienio valiutų rinkų pokyčius pastaruosius 18 mėnesių dideliu mastu lėmė finansų krizės raida.
Developments in foreign exchange markets over the past 18 months have been shaped, to a large extent, by the evolution of the financial crisis.
Krizės įkarštyje portfelių pozicijos perkėlimas į JAV vyriausybės obligacijas labai sustiprino JAV dolerį euro (ir kitų valiutų) atžvilgiu esant labai dideliam finansų rinkų nepastovumui.
At the height of the crisis, portfolio shifts into the US government bonds provided strong support to the US dollar vis-à-vis the euro (and other currencies) amid very high financial market volatility.
Kai 2009 m. įtampa finansų rinkoje pamažu atslūgo, šie srautai iš dalies sustojo ir euras atsigavo.
When financial tensions gradually subsided in the course of 2009, these flows were partly unwound and the euro rebounded considerably.
Todėl 2009 m. rudenį euru buvo prekiaujama gana aukštu kursu pagal istorinius standartus, kol jis nepradėjo nuvertėti per pastaruosius du mėnesius.
As a result, in autumn 2009, the euro traded at rather high levels by historical standards, before it started depreciating over the past two months.
ECB pirmininkas daug kartų per pastaruosius 18 mėnesių pabrėžė, jog pritariame JAV valdžios pareiškimams, kad Jungtinės Amerikos Valstijos suinteresuotos stipriu doleriu.
The ECB, through its President, has been on record numerous times over the past 18 months indicating that we welcome the statements by the US authorities that a strong dollar is in the interest of the United States.
Kaip vertinate ženminbi juanio (Kinijos nacionalinės valiutos) ir euro kurso raidą pastaruoju metu?
How do you assess the recent evolution of the Renminbi/EUR exchange rate?
Tai ypač lėmė Kinijos politikos laipsniškai didinti valiutos kursą pertrūkis prasidėjus krizei.
This is notably due to the interruption of China’s policy of gradual exchange rate appreciation when the crisis broke out.
Todėl palankiai vertinu tolesnį Kinijos įsipareigojimą pereiti prie lankstesnio valiutos kurso režimo, kuriuo turėtų būti nuosekliai didinamas realusis ženminbi juanio kursas ir skatinamas subalansuotesnis Kinijos ir pasaulio ekonomikos augimas.
I therefore welcomes China’s continued commitment to move to a more flexible exchange rate, which should lead to continued appreciation of the Renminbi in effective terms and help promote more balanced growth in China and in the world economy.
Kaip vertinate tarptautinį bendradarbiavimą valiutų kursų klausimais?
How do you evaluate international co-operation in the field of exchange rates?
Kartu su G7 ir G20 šalių partneriais ECB atidžiai stebi valiutų rinkas ir glaudžiai bendradarbiauja tarpusavyje.
Together with its G7 and G20 partners, the ECB monitors exchange markets closely and cooperates as appropriate.
Tarpusavio supratimo lygis abiejose Atlanto pusėse – ypač aukštas, ir vertinu tai, kad JAV valdžios institucijos, įskaitant Federalinių rezervų sistemos pirmininką B. Bernanke ir Amerikos iždo sekretorių T. Geithner, pažymėjo, kad JAV suinteresuota stipriu doleriu, nes tai svarbu ne tik JAV, bet ir viso pasaulio ekonomikai.
The degree of mutual understanding on both sides of the Atlantic is particularly high and I appreciate that the US authorities, including Chairman Bernanke and Treasury Secretary Geithner, indicated that a strong dollar is in the interest of the U.S. economy, which is also in the interest of the global economy itself.