natgillin/translations-raw huggingface dataset:
2005 m. gruodžio 29 d. buvau paskirtas Italijos banko valdytoju.
I was appointed Governor of the Bank of Italy on 29 December 2005.
Eidamas šias pareigas, esu Europos Centrinio Banko valdančiosios tarybos ir bendrosios tarybos narys ir Tarptautinių atsiskaitymų banko direktorių valdybos narys.
In this capacity, I am a member of the Governing Council and the General Council of the European Central Bank and a member of the Board of Directors of the Bank for International Settlements.
Taip pat esu Italijai atstovaujantis Tarptautinio rekonstrukcijos ir plėtros banko valdytojų tarybos ir Azijos plėtros banko valdytojas.
I am also Governor for Italy on the Boards of Governors of the International Bank for Reconstruction and Development and the Asian Development Bank.
Nuo 2006 m. balandžio mėn. esu Finansinio stabilumo forumo, kuris 2009 m. tapo Finansinio stabilumo taryba, pirmininkas.
Since April 2006 I am Chairman of the Financial Stability Forum, which became Financial Stability Board (FSB) in 2009.
Finansinio stabilumo taryba, kuri suburia už finansinio stabilumo klausimus atsakingas nacionalines ir tarptautines institucijas, buvo įkurta, kad tarptautiniu lygmeniu derintų nacionalinių finansų institucijų ir tarptautinius standartus nustatančių institucijų darbą ir plėtotų bei skatintų veiksmingos reguliavimo priežiūros ir kitų finansų sektorių politikos įgyvendinimą.
The FSB, which brings together national and international authorities responsible for financial stability, has been established to coordinate at the international level the work of national financial authorities and international standard setting bodies, and to develop and promote the implementation of effective regulatory supervisory and other financial sector policies.
Baigiau Romos universitetą; mano diplominiam darbui „Integrazione economica e variazioni dei tassi di cambio“ („Ekonominė integracija ir valiutų kurso svyravimai“) vadovavo profesorius Federico Caffè (1970 m.).
I graduated from the University of Rome, under the supervision of Professor Federico Caffè (1970) with an essay on “Integrazione economica e variazioni dei tassi di cambio” (“Economic integration and exchange rate variations”).
1976 m. ekonomikos mokslų daktaro laipsnį įgijau Masačiusetso technologijos universitete vadovaujant profesoriams Franco Modigliani ir Robertui Solow’ui.
I received my Ph.D. in Economics from the Massachusetts Institute of Technology under the supervision of Professors Franco Modigliani and Robert Solow (1976).
Nuo 1975 m. dirbau ekonomikos profesoriumi Trento, Paduvos ir Venecijos universitetuose.
From 1975 I served as Professor of Economics at the Universities of Trento, Padua and Venice.
Nuo 1981 m. iki 1991 m. dirbau ekonomikos ir pinigų politikos profesoriumi Florencijos universitete.
From 1981 to 1991 I served as Professor of Economics and Monetary Policy at the University of Florence.
Nuo 1984 m. iki 1990 m. buvau Pasaulio banko vykdomasis direktorius.
From 1984 to 1990 I was executive director at the World Bank.
Nuo 1989 m. iki 1990 m. priklausiau tuometinio finansų ministro ir buvusio Italijos banko valdytojo Guido Carli įkurtai darbo grupei, skirtai naujo konsoliduoto įstatymo dėl finansinio tarpininkavimo projektui parengti.
From 1989 to 1990 I was part of the working group set up by the then Finance Minister, and former Bank of Italy’s Governor, Guido Carli to draft a new consolidated law on financial intermediation.
1990 m. dirbau patarėju ekonomikos klausimais Italijos banke.
In 1990 I served as economic advisor to the Bank of Italy.
1991 m. buvau paskirtas į Italijos iždo generalinio direktoriaus pareigas, kurias ėjau dešimt metų pasikeitus aštuonioms skirtingoms vyriausybėms.
In 1991 I was appointed Director General of the Italian Treasury, a position I held for ten years under eight different Governments.
Eidamas šias pareigas pirmininkavau Privatizavimo komitetui, o vėliau – komitetui, kuris persvarstė Italijos įmonių ir finansų teikės aktus ir parengė įstatymą, kuriuo reglamentuojamos Italijos finansų rinkos (žinomą kaip Legge Draghi ).
In this capacity I chaired the Committee for Privatisations and subsequently the Committee that reviewed the Italian corporate and financial legislation and drafted the law that governs Italian financial markets (known as “Legge Draghi”).
Vadovavau Italijos delegacijai derantis dėl Mastrichto sutarties.
I headed the Italian delegation negotiating the Maastricht Treaty.
1991 m. buvau paskirtas Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos trečios darbo grupės pirmininku.
In 1999 I was appointed Chairman of OECD Working Party 3.
2000 m. tapau Europos Sąjungos ekonomikos ir finansų komiteto pirmininku.
In 2000 I became chairman of the European Economic and Financial Committee.
Taip pat buvau G7 grupės atstovų narys.
I was also a member of the G7 Deputies.
Nuo 2002 m. iki 2005 m. buvau banko „Goldman Sachs International“ pirmininko pavaduotojas ir valdantysis direktorius.
From 2002 to 2005 I was vice chairman and managing director of Goldman Sachs International.
Priklausau Prinstono pažangiųjų studijų instituto ir Brukingso instituto Globėjų tarybai.
I am on the Board of Trustees of the Princeton Institute for Advanced Study and the Brookings Institution.
Esu keleto leidinių makroekonomikos ir finansų klausimais autorius ir redaktorius.
I am author or editor of several publications on macroeconomic and financial issues.
2009 m. man suteiktas Paduvos universiteto statistikos garbės laipsnis.
In 2009 I graduated honoris causa in Statistics at the University of Padua.
2010 m. man suteiktas verslo administravimo garbės laipsnis Verslo administravimo universiteto centre (angl.
In 2010 I graduated honoris causa in Business Administration at the CUOA Foundation in Vicenza.
Toliau tik trumpai paminėsiu savo profesinės veiklos aspektus, kai atlikdamas pagrindinį vaidmenį dalyvavau priimant svarbius sprendimus:
In what follows I will only briefly mention the moments of my professional life in which I have participated to important decisions with a leading role:
1991 m.: vadovavau Italijos delegacijai derantis dėl Mastrichto sutarties.
1991: I headed the Italian delegation negotiating the Maastricht Treaty;
1992 m.: Italijos lira pašalinta iš valiutos kurso mechanizmo (VKM).
1992: the Italian lira leaving the ERM;
1993–2001 m.: eidamas Italijos iždo generalinio direktoriaus pareigas, pirmininkavau Privatizavimo komitetui.
1993-2001: in my capacity of Director General of the Italian Treasury, I chaired the Committee for Privatization.
Eidamas tas pačias pareigas, pirmininkavau komitetui, kuris persvarstė Italijos teisės aktus dėl įmonių valdymo ir finansų rinkų veikimo.
In the same capacity, I chaired the Committee that revised the Italian law on corporate governance and the functioning of financial markets;
2008 m.: pateikta finansinio stabilumo forumo ataskaita (pirma išsami ataskaita dėl finansų krizės priežasčių).
2008: the delivery of the first Financial Stability Forum report (the first comprehensive Report on the causes of the financial crisis).
Jos 77 rekomendacijoms buvo pritarta G 20 valstybių vadovų ir vyriausybių aukščiausiojo lygio susitikime Londone.
Its 77 recommendations were endorsed by the G20 Summit of the Heads of State and Government in London.
2007–2008 m.: ECB reakcija į finansų krizę.
2007-2008: the ECB response to the financial crisis;
Kokių pagrindinių tikslų sieksite užimdamas Europos Centrinio Banko pirmininko pareigas aštuonerius metus?
What would be the guiding objectives you will pursue during your eight-year mandate as President of the European Central Bank?
Visų pirma ištikimai laikysiuosi Sutartyje nustatytų įgaliojimų.
First and foremost, I shall fully respect the Treaty mandate.
Tvirtai manau, kad pagrindiniai tebėra trys principai, kuriais, imdamasis veiksmų, vadovausis būsimasis Europos Centrinio Banko pirmininkas, atsižvelgdamas į kainų stabilumo tikslą, kaip numatyta Sutartyje.
I firmly believe that three principles remain fundamental in guiding the action of the future President of the European Central Bank, taking into account the objective of price stability as enshrined in the Treaty.
Pirma, didžiausias patikimumas siekiant paties kainų stabilumo tikslo.
First, the highest level of credibility in the pursuit of the very same price stability objective.
Antra, visiškai nepriklausomas veikimas euro zonos bendrojo intereso ir visos ES bei jos piliečių naudai.
Second, acting with full independence in the general interest of the euro area, the EU as a whole and of their citizens.
Trečia, vidutinės trukmės rodikliai, susieti su išlaikytu dideliu praktiškumu, vertinant nuolat besikeičiančią finansinę ir ekonominę aplinką.
Third, medium-term orientation – coupled with retained healthy dose of pragmatism – in the assessment of the permanently evolving financial and economic environment.
Norėčiau pridurti, kad vientisumą, skaidrumą ir atskaitomybę laikau svarbiausiomis vertybėmis vykdant svarbius ECB patikėtus įsipareigojimus.
Let me add that I regard integrity, transparency and accountability as crucial values for the exercise of the important responsibilities entrusted to the ECB
Kaip vertinate pastaruosius dvylika metų Europos centrinių bankų sistemos (ECBS) vykdomą pinigų politiką?
What is your assessment of the monetary policy as it has been implemented by the European System of Central Banks (ESCB) for 12 years?
Kokių pakeitimų, jeigu turite tokių pasiūlymų, siūlytumėte įgyvendinti, jei tapsite pirmininku?
What changes, if any, would you promote when becoming President?
Pagal Sutartyje mums nustatytus įgaliojimus, iš mūsų tikimasi visoje euro zonoje vidutinės trukmės laikotarpiu užtikrinti kainų stabilumą.
In line with our mandate under the Treaty, we are expected to deliver price stability over the medium term for the euro area as a whole.
Šiuo klausimu ECB labai sėkmingai užtikrino kainų stabilumą visiems euro zonos piliečiams.
In this respect, the ECB has been very successful in delivering price stability to all citizens in the euro area.
Tą rodo vidutinis infliacijos lygis euro zonoje, kuris per pastaruosius dvylika metų buvo mažesnis, bet artimas 2 proc., atitikdamas ECB kainų stabilumo apibrėžtį.
This is evidenced by an average inflation rate in the euro area of below, but close to 2%, over the past 12 years, in line with the ECB’s definition of price stability.
Šį laimėjimas dar labiau vertas dėmesio, atsižvelgiant į daugybę priešinių vėjų, kuriuos euro zona turėjo atlaikyti, pvz., beveik nuolatinis nemažas naftos kainų didėjimas ir kitų prekių kainų didėjimas, finansų krizė, ir tai tik keli pavyzdžiai.
This achievement is even more noteworthy when considering the numerous headwinds the euro area has had to weather, such as substantial increases in oil prices, almost on a continuous basis, and other commodity prices, and the financial crisis, to name only a few.
Be to, kaip iš patikimo stabilių kainų išlaikymo per pastaruosius 12 metų matyti, tikėtina infliacija išliko stipriai įtvirtinta tokiu lygmeniu, kuris atitinka mūsų tikslą vidutinės trukmės laikotarpiu euro zonoje išlaikyti mažesnį, bet artimą 2 proc. infliacijos lygį.
In addition, and as a reflection of the credible delivery of stable prices over the past 12 years, inflation expectations have remained firmly anchored at a level consistent with our aim to maintain inflation rates in the euro area below, but close to, 2% over the medium term.
Šis įtvirtinimas yra svarbus pinigų politikos veiksmingumui, t. y. stabilių kainų išlaikymui taip pat žvelgiant į ateitį.
Such anchoring is important for the effectiveness of monetary policy, i.e. the delivery of price stability also in a forward looking manner.
Mano nuomone, šis įtvirtinimas yra aiškus signalas, kad finansų rinkos ir plačioji visuomenė labai pasitiki mūsų įsipareigojimu ir kompetencija vykdyti bendrą pinigų politiką tokiu būdu, kuris leistų pasiekti kainų stabilumą.
In my opinion, this anchoring is a clear signal that financial markets and the public at large attach great credibility to our commitment and capacity to conduct our single monetary policy in a way that allows for the achievement of price stability.
Tai, kad tikėtina infliacija išliko iš esmės stabili net finansų krizės laikotarpiu, nors kai kurie apžvalgininkai piešė defliacijos scenarijų, kai infliacija buvo neigiama septynis mėnesius, galima vertinti kaip ECB pinigų politikos patikimumo požymį.
The fact that inflation expectations remained broadly stable even during the financial crisis, when some commentators were painting deflation scenarios, and when inflation was negative for several months, can be seen as an indication of the credibility of ECB’s monetary policy.
Atsižvelgdamas į tai, nematau jokių priežasčių keisti būdą, kuriuo mes pastaruosius 12 mėn. vykdėme pinigų politiką.
In light of this, I see no reason for introducing changes to the way we have conducted monetary policy in the past 12 years.
Koks Jūsų požiūris į šį teiginį ir kokius numatote pinigų politikos padarinius?
What is your view on this assertion and which consequences for the monetary policy do you see?
Iki finansų krizės viena pagrindinių apžvalgininkų, akademikų ir politikos kūrėjų diskutuotinų temų buvo vadinamasis didysis sulėtėjimas.
Before the financial crisis one of the main themes debated by observers, academics and policymakers was the so-called 'Great Moderation’.
Per pastaruosius 30 metų infliacija ir jos svyravimai kryptingai mažėjo, ir tai buvo aiškinama kaip geresnės pinigų ir fiskalinės politikos rezultatas, taip pat tokių struktūrinių pokyčių kaip globalizacija (labiausiai tikėtinas abiejų veiksnių derinys) įtaka.
A trend decline of inflation and its volatility had occurred over the previous 30 years, and it has been interpreted as the consequence of better monetary and fiscal policies, as well as of structural changes like globalisation (most likely, a combination of both factors).
Tai nėra visiškai tiesa, nes palaikyti ilgalaikį kainų stabilumą visada būna iššūkis.
This is not entirely true, because maintaining price stability on a lasting basis always remains a challenge.
Centriniams bankams labai patariama nemanyti, kad kova su prekių ir paslaugų infliacija neabejotinai laimėta.
Central banks are well advised not to take it for granted that the fight against goods and service price inflation has been definitely won.
Centriniai bankai turi išsaugoti sunkiai per pastaruosius trisdešimt metų įgytą pasitikėjimą jais ir toliau daug dėmesio skirti savo tikslui palaikyti kainų stabilumą.
Central banks must preserve their own hard gained credibility over the past 30 years and remain focused on their price stability objective.
Kartu negalima paneigti, kad dėl finansų rinkų raidos ir jų integracijos pasauliniu lygmeniu turto kainų dinamika tapo tinkamesnė pinigų politikai nei ji buvo prieš trisdešimt metų.
At the same time, one cannot deny that the development of financial markets and their integration at the global level has probably made asset price dynamics more relevant for monetary policy than 30 years ago.
Paradoksalu, kad galima teikti, jog pinigų politikos sėkmė tramdant infliacijos dinamikos pokyčius pati galėtų būti vienas iš veiksnių, kuris, mažindamas finansų rinkų reikalaujamo rizikos priedo dydį, galėjo paskatinti netvarius kai kurių turto kainų pokyčius.
Paradoxically, it can be argued that the success of monetary policy in taming developments in inflation dynamics could itself be one of the factors that, by reducing the risk premium demanded by financial markets, may have contributed to fostering unsustainable developments in some asset prices.
Žvelgiant į ateitį, centrinių bankų uždavinys – tinkamai atsižvelgti į turto kainų pokyčių poveikį vidutinės ir ilgesnės trukmės rizikai kainų stabilumui.
Looking forward, the challenge for central banks is to take due account of the implications of asset price developments for medium to longer term risks to price stability.
Žinoma, pinigų politika nebūtinai yra tinkamiausia priemonė kovoti su kredito ir (arba) turto kainų pakilimais.
To be sure, monetary policy is not necessarily the most appropriate instrument to deal with credit/asset price booms.
Labiau tiktų naudoti apdairias makrolygio rizikos ribojimo priemones, nukreiptas į finansinio aktyvumo šaltinius.
The use of macro prudential instruments targeted on the sources of financial exuberance may be more appropriate.
Tačiau centriniai bankai turi investuoti į savo supratimą apie finansų rinkos dinamiką ir besikeičiančius ekonomikos realaus ir finansų sektorių santykius.
However, central banks must invest in their understanding of financial market dynamics and the changing relationships between the real and the financial sector of the economy.
ECB strategija siekiama į įprastinį rizikos kainų stabilumo vertinimą deramai įtraukti su netvaria pinigų, kredito ir turto kainų dinamika susijusią riziką, kuri ilgainiui galėtų tapti realybe ir dažnai reikštų skausmingą ir staigų koregavimą, netgi praėjus šiek tiek laiko po to, kai kainų burbulai išsipūtė ir išaugo.
The ECB’s strategy is designed to duly incorporate in the routine assessment of the risks to price stability those risks originating in unsustainable monetary, credit and asset price dynamics, that could materialise over a longer horizon and often herald painful and abrupt adjustments, even after some time that asset price bubbles have developed and grown.
Šis metodas yra labai svarbus, nes jis vykdant pinigų politiką padeda taikyti išankstines nuostatas pradiniams turto kainų svyravimams, kuriuos atspindi pinigų ir kredito bendrų sumų dinamika.
This approach is important, since it helps monetary policy to adopt a pre-emptive attitude towards incipient asset price imbalances that are reflected in the dynamics of monetary and credit aggregates.
Aktyviau priešinantis netvariai pinigų, kredito ir turto kainų dinamikai, pinigų politika galima geriau apriboti turto kainų burbulų susidarymą nei paprasčiausiai imantis ex post priemonių, kai kainų burbulas sprogsta, o kainos makroekonomikos nestabilumo požiūriu gali būti labai aukštos.
By “leaning-against-the-wind” of unsustainable money, credit and asset price dynamics, monetary policy can better limit the build-up of asset price bubbles, rather than simply intervening ex-post, when the bubble bursts, and the costs in terms of macroeconomic instability can be extremely high.
Ar yra prieštaravimas pinigų politikos atžvilgiu siekiant kovoti su ekonomikos nuosmukiu ir išlikti budriems dėl infliacijos (tikėtinos infliacijos)?
Is there a conflict in terms of monetary policy between fighting the recession and remaining vigilant about inflation (expectations)?
Kaip jau minėjau, ECB pinigų politikos tikslas – vidutiniu laikotarpiu palaikyti kainų stabilumą.
As I already indicated, the ECB’s monetary policy is geared to maintain price stability over the medium term.
Todėl būtina įvertinti, ar pagrindinių prekių kainų didėjimas yra trumpalaikis ar ilgalaikis ir ar jis gali sukelti šalutinį poveikį.
Therefore, a crucial assessment is whether commodity price increases are of a transitory or a permanent nature and whether they risk triggering second round effects.
Iš esmės, jei pagrindinių prekių kainų pokyčiai laikini, galima peržiūrėti infliacijos, kurią sukėlė šių pokyčių pagrindinis poveikis, svyravimus.
In principle, if commodity price changes are of a temporary nature, one can look through the volatility in inflation triggered by their first-round effects.
Tačiau į šalutinio poveikio riziką būtina atsižvelgti, siekiant neleisti, kad ji darytų ilgalaikį poveikį vidutinės trukmės infliacijos lūkesčiams ir pokyčiams.
However, the risk of second round effects must be contrasted, in order to prevent that they have a lasting impact on medium-term inflation expectations and developments.
Visų pirma vykdant pinigų politiką reikia neleisti, kad laikinas infliacijos augimas turėtų šalutinio poveikio nustatant darbo užmokesčio ir kainų dydį, pavyzdžiui, dėl darbo užmokesčio ir kainų indeksavimo siekiant išvengti infliacijos ar apskritai dėl tikėtinos infliacijos blogėjimo.
In particular, monetary policy needs to avoid that temporary increases in inflation lead to the emergence of second-round effects in the wage and price-setting behaviour, for instance due to the indexation of wages and prices to past inflation, or more generally to a worsening of inflation expectations.
Be to, jeigu nuolatinė pagrindinių produktų kainų kilimo tendencija sistemingai veikia infliaciją, tada dar labiau būtina iš anksto nustatyti riziką, kad toks ilgalaikis nukrypimas nuo kainų stabilumo tikslo kenkia stipriam tikėtinos infliacijos įtvirtinimui.
In addition, in case that a persistent upward trend in commodity prices systematically affects inflation, there is an even more pressing need to pre-emptively contrast the risk that such a sustained upside deviation from the price stability objective undermines the firm anchoring of inflation expectations.
Tokiais atvejais reikėtų koreguoti pinigų politiką siekiant išlaikyti kainų stabilumą ir gerai įtvirtintą tikėtiną infliaciją.
In such cases, an adjustment of the monetary policy stance would be required to preserve price stability and keep inflation expectations well-anchored.
Esamomis aplinkybėmis ECB labai atidžiai stebi visus pokyčius, kurie galėtų kelti riziką kainų stabilumui.
At the current juncture, the ECB very closely monitors all developments with respect to upside risks to price stability.
Atsakant į antrą klausimo dalį, žvelgiant iš ilgalaikės perspektyvos infliacija ir augimas nėra suderinami.
As regards the second part of the question, in the longer term there is no trade off between growth and inflation.
Tikriau sakant, kainų stabilumas – būtina tvaraus augimo sąlyga.
Rather, price stability is a necessary condition for sustainable growth.
Todėl visiškai pritariu nuomonei, kuria iki šiol buvo vadovaujamasi priimant Valdančiosios tarybos sprendimus: įgyvendinti pagrindinį EBC uždavinį palaikyti kainų stabilumą vidutinės trukmės laikotarpiu – tai pagrindinis pinigų politikos indėlis skatinant tvarų ekonomikos augimą ir darbo vietų kūrimą euro zonoje.
Therefore, I full share the view that guided the Governing Council decisions so far: to fulfil the ECB’s primary mandate to ensure price stability in the medium term is the main contribution monetary policy can make to fostering sustainable economic growth and job creation in the euro area economy.
Kaip, Jūsų nuomone, ECB, nepažeisdamas kainų stabilumo tikslo, turi vykdyti savo antrines pareigas, numatytas Sutartyje (prisidėti prie ekonomikos augimo ir visiško užimtumo), ir kokias priemones ECB gali panaudoti šioms pareigoms vykdyti?
Without prejudice to the objective of price stability, how in your view should the ECB fulfil its secondary obligations under the Treaty (to contribute to economic growth and full employment) and what instruments could the ECB use to do so?
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 127 straipsnyje nustatytos antrinės ECB pareigos nenumato ECB pirminio tikslo palaikyti kainų stabilumą ir paramos ES bendrosioms ekonominėms politikos kryptims suderinimo.
The existence of secondary obligations under Art 127 of the Treaty on the functioning of the EU does not entail the existence of a trade off between the ECB’s primary objective of maintaining price stability and support of the general economic policies in the Union.
Remiantis moksliniais tyrimais ir istorine patirtimi, neabejotinai sutariama dėl to, kad keisdamas pinigų pasiūlą, centrinis bankas negali tvariai daryti įtaką ekonomikos augimui, bet gali prisidėti prie augimo skatindamas aplinkos stabilumą.
Broad consensus exists, both from academic research as well as from historical experience, on the fact that a central bank cannot influence economic growth in a sustainable manner by changing the money supply, but can instead contribute to growth by fostering an environment of stability.
Stipriai įtvirtinus tikėtiną infliaciją, centrinis bankas, kuriam pavyksta patikimai sukurti kainų stabilumo aplinką, toliau skatina bendrą makroekonomikos stabilumą, kuris geriausiai apsaugo ekonomiką nuo nenumatytų sukrėtimų padarinių.
By firmly anchoring inflation expectations, the central bank’s credible achievement of a price stability environment fosters overall macroeconomic stability which best insulates the economy from the consequences of unforeseen shocks.