natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Išskyrus Belgiją ir Portugaliją, vyrauja gana akivaizdi tendencija, kad Bendrijos teisės klausimai dažniausiai keliami senosiose valstybėse narėse.
Except for Belgium and Portugal, it appears that there is a relatively clear trend, with Community law being raised more frequently in "old" Member States.
Pažymėtina, kad, pavyzdžiui, Bulgarijoje, Lenkijoje ir Čekijos Respublikoje, daugumai teisėjų niekada neteko kelti su Bendrijos teise susijusio klausimo.
It is notable, for instance, in Bulgaria, Poland and the Czech Republic that Community law was "never" raised before a majority of judges.
Kalbant apskritai, Bendrijos teisės klausimus teisėjai nagrinėja retai, išskyrus Daniją, Suomiją ir Švediją, kur tokie klausimai nagrinėjami dažniau.
Generally speaking, Community law was "rarely" raised before a majority of judges, except in Denmark, Finland and Sweden, where it was raised more frequently.
Naudojant tą patį rodiklį taip pat galima matyti, kad Bendrijos teisė dažniausiai buvo naudojama finansų, intelektinės nuosavybės ir administracines bylas nagrinėjančiuose teismuose.
Using the same weighted indicator, it also appears that Community law was pleaded most in courts specialised in financial, intellectual property, and administrative matters.
9 proc. visų respondentų pažymėjo, kad jų darbe Bendrijos teisė buvo ginama dažnai arba labai dažnai.
9% of all respondents noted that Community law was pleaded "often" or "very often" before them.
Tačiau šis skaičius išauga iki 41 proc. finansinių bylų teismuose, iki 28 proc. – administracinių bylų teismuose ir iki 25 proc. – intelektinės nuosavybės bylų teismuose.
However, this figure went up to 41% for financial courts, 28% for administrative courts, and 25% for intellectual property courts.
Be to, atsakymai aiškiai rodo, kad kuo aukštesnis teismas, tuo dažniau jame nagrinėjama Bendrijos teisė.
Furthermore, responses also clearly indicate that the higher the court, the more likely Community law is likely to be pleaded before it.
Ši tendencija yra ypač akivaizdi aukščiausiuose ir kasaciniuose teismuose (žr. diagramą).
This trend becomes particularly clear for supreme courts and courts of cassation, as can be seen in the chart below).
Iš išnagrinėtų 533 atsakymų matyti, kad Bendrijos teisė yra paplitusi daugelyje įvairių nacionalinio lygmens veiklos sričių.
The 533 responses analysed reflect the fact that Community law permeates numerous and diverse areas of activity at national level.
Dažniausiai minimos sritys yra vartotojų apsauga (9%) ir civilinė bei procedūrinė teisė (11%).
Two very frequently cited areas are consumer protection (9%) and civil and procedural law (11%).
Atsakymuose taip pat dažnai minimos šios sritys: konkurencijos politika (9%), lyčių diskriminacija (8%), užimtumas (7%), pagrindinės laisvės (6%), aplinka (5%), muitai (4%) ir PVM (2%).
Competition policy (9%), sex discrimination (8%), employment (7%), fundamental freedoms (6%), the environment (5%), customs (4%) and VAT (2%) featured quite prominently in the responses.
Taip pat pažymėtina, kad daug teisėjų (3%) nurodė prieglobsčio klausimą.
It is also notable that many judges referred to questions of asylum (3%).
Žemės ūkį nurodę respondentai daugiausia minėjo bendrą rinkų organizavimą, įskaitant pieno produktus.
Respondents who cited agriculture mainly referred to the common organisation of markets, including milk products.
Teisėjai, nurodę pagrindines teises, dažniausiai minėjo su laisvu asmenų judėjimu susijusius klausimus (Direktyva dėl laisvo darbuotojų ir piliečių judėjimo
Judges referring to the fundamental freedoms predominantly cited issues relating to the free movement of persons (free movement of workers and the Citizenship Directive
Buvo iškelta nemažai susijusių klausimų, pavyzdžiui, darbuotojų paskyrimas, pensijų ir socialinės apsaugos garantijų perkėlimas.
A number of related issues were raised, such as the posting of workers, the portability of pensions and social security.
Taip pat buvo nurodyta klausimų, susijusių su laisvu prekių, ypač vaistų, judėjimu bei su laisvu paslaugų, ypač sveikatos apsaugos paslaugų ir paslaugų, kurias galima teikti nekertant sienos (pvz. lošimų internete), judėjimu.
Reference was also made to free movement of goods, in particular pharmaceuticals, and free movement of services, especially health services and services which can be provided without crossing a border (eg. online gambling).
Įmonių perkėlimo srityje dažniausiai buvo minimas įsikūrimo laisvės klausimas.
Freedom of establishment was overwhelmingly referred to in the context of transfers of undertakings.
Buvo paminėti kai kurie konkurencijos politikos aspektai: karteliai, vertikalūs apribojimai, susiliejimai ir valstybės pagalba.
Several aspects of competition policy were mentioned: cartels, vertical restraints, mergers and state aids.
Tą patį galima pasakyti ir apie intelektinės nuosavybės teises (dizainas, autorių teisės, prekės ženklai, patentai, Intelektinės nuosavybės teisių gynimo direktyva
The same can be said with regard to intellectual property rights (designs, copyright, trademarks, patents, Enforcement Directive
Buvo paliesta labai daug su vartotojų apsauga susijusių klausimų, įskaitant kompleksines keliones, pardavimus namuose, apgaulingus laiškus „dėl laimėtų prizų“ ir žalos atlyginimą.
A very wide variety of areas relating to consumer protection were touched upon, including package travel, doorstep selling, abusive "prize-winning" mailings and redress.
Civilinės ir procedūrinės teisės srityje teisėjai minėjo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimą, jurisdikciją ir vykdymą
In the area of civil and procedural law, judges referred to the recognition, jurisdiction and enforcement of judgments in civil and commercial matters
Šis civilinis aspektas taip pat dažnai buvo minimas darant nuorodą į Briuselio II reglamentą
This civil aspect was also apparent in the frequent references to the Brussels II "bis" Regulation
Nedidelis teisėjų skaičius, daugiausia iš Rumunijos ir Bulgarijos, nurodė Europos žmogaus teisių teismą ir EŽTK 6 straipsnį.
A small number of judges, mainly from Romania and Bulgaria, referred to the European Court of Human Rights and Article 6 of the ECHR.
43 teisėjai pateikė priežastis, dėl kurių besibylinėjančios šalys palietė tam tikras Bendrijos teisės sritis.
43 judges gave reasons as to why certain areas of Community law were raised by the parties before them.
Dažniausiai pateikiamas (42%) atsakymas – akivaizdus ar galimas direktyvų ir nacionalinių įgyvendinimo priemonių nesuderinamumas.
By far the most frequent answer given (42%) related to apparent or potential incompatibility between directives and national implementing measures.
Rumunijos teisėjas teigė, kad ši teisminė funkcija yra labai svarbi Bendrijos teisės taikymui.
A Romanian judge commented that this judicial function was important for the application of Community law on the ground.
Čia dažnai buvo nurodomos vartotojų apsaugos srities direktyvos, įskaitant Nuotolinės prekybos direktyvą
Directives in the area of consumer protection were often referred to in this respect, including the Distance Selling Directive
Šiame kontekste keli teisėjai taip pat paminėjo užimtumo teisę ir diskriminaciją.
Employment law and discrimination were also mentioned by several judges in this context.
Suomijos teisėjas nurodė, kad diskriminavimo dėl lyties byloje Bendrijos teisės klausimas buvo paliestas todėl, kad šalys dažnai mano, jog Bendrijos teisė suteiks daugiau teisių nei nacionalinė teisė.
A Finnish judge stated that the reason Community law was raised in the case of sex discrimination was because the parties often assumed that it would grant them broader rights than domestic law.
Taip pat buvo teigiama, kad Bendrijos teisė naudojama siekiant padėti išaiškinti nacionalinę teisę, jei ji yra neužbaigta arba jos nėra.
Community law was also referred to as an aid to interpret national law which was either incomplete or lacking.
Vokietijos pirmosios instancijos teismo teisėjas teigė, kad nors paprastai direktyvos perkeliamos patenkinamai, žmonės dažnai nesupranta, kad už nacionalinės priemonės yra Bendrijos teisė, todėl jie nepastebi neteisingo perkėlimo atvejų.
A first instance judge in Germany considered that, although Directives were generally transposed satisfactorily, people often did not realise that Community law was behind a national measure, and therefore would fail to notice cases of incorrect transposition.
Kitas Vokietijos aukštesniojo regioninio teismo teisėjas nurodė, kad nacionalinė teisė dažnai atsilieka nuo Bendrijos teisės.
Another German judge, this time from a higher regional court, commented that national law often lagged behind Community law.
Respondentai gana dažnai teigė (14%), kad besibylinėjančios šalys Bendrijos teisę pasitelkia tose srityse, kurių pats pobūdis apima tarptautinę veiklą arba valstybių narių tarpusavio priklausomumą (pvz., muitinės, transporto, komercinės teisės, nemokumo, laisvo asmenų judėjimo srityse).
A point often made by respondents (14%) was that Community law was raised by parties in areas which by nature implied a cross-border activity or interdependence between Member States (eg. customs, transport, commercial law, insolvency, free movement of persons).
Nemažai teisėjų (14%) pabrėžė, kad jei Bendrija tam tikroje srityje leido daug teisės aktų, tai besibylinėjančios šalys apie tai žino dažniau ir remiasi Bendrijos teise.
A number of judges (14%) highlighted the fact that where the Community had legislated intensively in a given area, parties were more likely to know about it and refer to it.
Šiame kontekste buvo minimi aplinkosaugos įstatymai ir telekomo įstaigos.
The areas of environment law and telecoms were cited in this respect.
Panašūs teiginiai pateikti ir dėl tam tikrų sričių, kuriose yra gausybė ETT precedentinės teisės, kuria galima remtis, pvz., dėl konkurencijos teisės, civilinės ar komercinės teisės sričių.
A similar point was made in relation to the existence of abundant ECJ case-law in a given area which could readily be referred to, for instance, concerning competition law, or civil and commercial law.
Kai kurių respondentų (12%) nuomone, pagrindinė priežastis, dėl kurios buvo naudojama Bendrijos teisė – neįprastas tam tikrų besibylinėjančių šalių tarptautinis požiūris ir finansiniai interesai.
For several respondents (12%), the main reason why Community law was invoked was because of the unusually international outlook of certain litigants and the financial interests at stake.
Toks požiūris buvo matyti bylose, susijusiose su laisvu prekių judėjimu, intelektinės nuosavybės teisėmis, konkurencija ir įmonių teise.
The point was made in relation to free movement of goods, intellectual property rights, competition and company law.
Kalbant apie civilinio proceso teisę, 9 proc. respondentų teigė, kad veiksmas buvo nagrinėjamas Bendrijos lygiu, nes norėta lengviau pasiekti teisingumą ir supaprastinti teisėjų darbą, todėl šalys pageidavo tiesiogiai remtis Bendrijos priemonėmis.
Concerning civil procedural law in particular, 9% of respondents considered that action had been taken at Community level to facilitate access to justice and simplify the work of judges, and therefore that parties preferred to rely directly on Community instruments.
Du Slovėnijos teisėjai teigė, kad tokios priemonės padidino teisinį aiškumą ir skaidrumą.
Two Slovenian judges stated that such instruments increased legal certainty and transparency.
Kitas teisėjas tokį pat komentarą pateikė dėl exequatur ir nemokumo.
Other judges made the same point specifically in relation to exequatur and insolvency.
Tai pat keletas teisėjų paaiškino, kodėl besibylinėjančios šalys nesirėmė Bendrijos teise arba kodėl tokios šalys labai santūriai vertino galimybę remtis Bendrijos teise.
Finally, several judges explained why Community law was not raised by the parties, or why parties were in fact very reticent to refer to it.
Valdžios institucijos taip darė tik tuomet, kai jos specializavosi tam tikroje srityje.
Public authorities only did so when they were specialised in a particular area.
Tą patį galima pasakyti ir apie kitas besibylinėjančias šalis, pavyzdžiui, konkurencijos teisės srityje, kur buvo ginčijamasi dėl svarbių ekonominių interesų.
The same was said of other parties, for example, in the area of competition law where important economic interests were at stake.
Teigiama, kad advokatai jautėsi tvirčiau nacionalinės precedentinės teisės srityje, kuri, kaip teigė vienas teisėjas, yra geriau pažįstama ir teisiškai aiškesnė.
Lawyers were said to be more secure with national case-law which, one judge commented, was more well-known and legally certain.
Kitas Vokietijos aukštesniojo teismo teisėjas pasienio zonoje pastebėjo, kad besibylinėjančių šalių Bendrijos teisės žinių lygis labai skiriasi.
Another judge from a higher German court in a border area commented that the level of knowledge of Community law varied very widely among parties.
Tai pagrindinis veiksnys, lėmęs, kaip dažnai buvo naudojama Bendrijos teisė.
This was the main factor determining the frequency with which Community law was raised.
853 teisėjai atsakė į šį klausimą.
853 judges responded to this question.
Kadangi atsakymų turinys labai skirtingas, atsakymai pirmiausia nagrinėjami pagal tam tikrus rodiklius, o vėliau pateikiama teminė apžvalga.
As the answers varied very widely in content, they will be analysed firstly according to certain indicators, and secondly in the form of a thematic overview.
Pirmuoju rodikliu siekiama sudaryti tam tikrą bendrą teisėjų požiūrio į vaidmenį bendrijos teisinėje tvarkoje vaizdą.
The first indicator aims to give some impression of the judges’ attitude towards playing a part in the Community legal order.
Dažniausiai pateiktuose atsakymuose (48%) buvo išreikštas dalyvavimas ir stiprus atsakomybės jausmas, kad Bendrijos teisė dabar yra sudėtinė nacionalinės teisės sistemos dalis ir turi būti taikoma, kur tinka.
The most frequent answer expressed serious engagement and a strong sense of responsibility that Community law was now an integral part of the national legal order and had to be applied where relevant (48%).
Didelė dalis teisėjų (17%) šiam vaidmeniui yra abejingi.
A large number of judges (17%) expressed indifference to this role.
Nemažai respondentų (13%) būgštavo dėl Bendrijos teisės, o maža respondentų dalis (2%), tiesą sakant, į Bendrijos teisę žvelgia su baime.
A number of respondents (13%) were apprehensive of Community law and a small number (2%) were actually fearful of it.
Kita vertus, 8 proc. respondentų išreiškė norą daugiau mokytis Bendrijos teisės ir tokia pat respondentų dalis savo vaidmenį vertino teigiamai.
On the other hand, 8% of respondents expressed curiosity to learn more about it, and an identical proportion was enthusiastic about their role.
Nedidelė teisėjų dalis (4%), įskaitant vieną Danijos teisėją, kuris įgijo Europos teisės daktaro laipsnį, šiuo klausimu buvo labai savimi pasitikintys.
A small minority of judges (4%), including one Danish judge who had obtained a PhD in European law, was very self-confident in this respect.
Tiesą sakant, vienas Bulgarijos regioninio teismo teisėjas didžiuojasi tuo, kad gali taikyti Bendrijos teisę, nors tai ir reikalauja papildomų pastangų.
Indeed, one Bulgarian judge from a regional court was actually “proud” to be able to apply Community law, even though this was an extra challenge.
Kitu rodikliu siekiama pamatuoti, kaip nacionaliniai teisėjai vertina šio vaidmens sudėtingumą.
The second indicator attempts to measure the perceived difficulty of this role for national judges.
Didžioji dauguma nacionalinių teisėjų teigė, kad šis uždavinys yra sudėtingas (52%) arba labai sudėtingas (23%).
The overwhelming majority of national judges found this task either difficult (52%) or very difficult (23%).
Likusieji respondentai šį uždavinį vertino kaip gana nesudėtingą (7%) arba visiškai lengvą (18%).
On the other hand, a minority of respondents found the task either relatively straightforward (7%) or actually easy (18%).
Paskutiniu trečiuoju rodikliu buvo siekiama nustatyti, kiek šis uždavinys yra susijęs su teisėjų darbu.
The third and final indicator tries to ascertain how relevant this role is to respondents.
Šiuo aspektu atsakymai buvo ypač aiškūs, nes didžioji dauguma teisėjų mano, kad Bendrijos teisės pirmojo teisėjo vaidmuo jų kasdienio darbo arba neatitinka visiškai (27%), arba beveik neatitinka (26%), arba atitinka tik šiek tiek (25%).
In this case, the answers were also particularly clear, with a vast majority of judges considering their role as first judge of Community law to be either totally irrelevant in their daily work (27%), nearly irrelevant (26%) or minor (25%).
4 proc. respondentų nurodė, kad jie nesidomi Bendrijos teise, tačiau mano, kad atsižvelgiant į jų valstybės narės trumpą narystę, tai pasikeis.
A further 4% currently felt unconcerned by Community law, but hoped that this would change with time, given the recent accession of their Member State.
Mažuma respondentų (14%) nurodė, kad šis vaidmuo yra svarbus, o kai kurie respondentai (4%) teigė, kad toks vaidmuo jų kasdieniame darbe yra pats svarbiausias.
Finally, a minority (14%) considered this role to be important and some (4%) considered it crucial to their daily activities.
Taigi jei reikėtų pateikti tipinį pirmosios instancijos teisėjo atsakymą pagal gautus atsakymus, šis atsakymas būtų maždaug toks:
Thus, if we were to present a profile of a typical first instance judge, based on the answers to this question, it could be summarised in this way:
„Pirmiausia save laikau nacionaliniu teisėju.
"I see myself primarily as a national judge.
Rimtai vertinu Bendrijos teisę, nors dirbant su tokia sudėtinga teise tenka didelė atsakomybė.
I take Community law seriously, although it is a big responsibility to deal with such a complex body of law.
Taip pat retai tenka naudoti Bendrijos teisę kasdieniame darbe, nes besibylinėjančios šalys retai kelia Bendrijos teisės klausimus.“
Also, I rarely come across it in my daily work because the parties hardly ever raise it."
Labai daug teisėjų nurodė, kad jie nelaiko savęs Bendrijos teisės pirmaisiais teisėjais ir savo kasdieniame darbe taip negalvoja, nes nacionalinė teisė apima Bendrijos teisę.
A very large number of judges responded that they did not perceive themselves as first judges of Community law, nor did they think of their daily work in that way, because national law already incorporated Community law.
Daug respondentų, ypač iš Lenkijos, teigė, kad tinkamai Bendrijos teisę įgyvendinanti nacionalinė teisė visiškai panaikina poreikį naudoti direktyvų tiesioginio poveikio principą.
Indeed, many respondents, particularly from Poland, stated that national law correctly implementing Community law entirely removed the need to make use of the principle of direct effect of Directives.
Todėl dauguma teisėjų nurodė, kad jie tiesiogiai ir nepriklausomai nuo kokių nors įgyvendinimo priemonių Bendrijos teisę taikytų tik tuomet, jei tokį klausimą iškeltų besibylinėjančios šalys.
Therefore, most judges stated that they would only apply Community law directly and independently of any implementing measure if the parties specifically raised it.
Vienas Vokietijos administracinio teismo teisėjas save įvardijo kaip ETT „durininką“, kuris ETT duris atidaro toms šalims, kurios to nori.
One German administrative judge saw himself as a "door opener" to the ECJ for those parties who wanted to go that far.
Vienas Lenkijos teisėjas tokį požiūrį apibūdino kaip „labiau pasyvų“.
One Polish judge described this attitude as being "rather passive" in this respect.
Atsakymuose dažnai sutinkamas pastebėjimas, kad nei besibylinėjančios šalys, nei advokatai niekada reikšmingai nesirėmė Bendrijos teise.
A common observation which often followed was that neither the parties, nor the lawyers ever relied on Community law to any meaningful extent.
Todėl vienas Lenkijos teisėjas nurodė, kad jo valstybės įstojimas į Europos Sąjungą neatnešė jokių apčiuopiamų pasikeitimų jo kasdieniame darbe.
As a result, one Polish judge observed that accession to the European Union had not resulted in any tangible change in his daily work.
Prancūzijos apeliacinio teismo teisėjas teigė, kad daugelis teisėjų vis dar nesuvokia, kad Bendrijos teisė taikoma ne tik tarptautinėse bylose.
A French appeal court judge commented that many judges still did not realise that Community law applied beyond cross-border cases.
Prancūzijos teisėjas nurodė, kad jis į Bendrijos teisę žvelgia su baime, nes ji yra nežinoma teisės sistema, prie kurios sudėtinga prieiti, o advokatams tai padaryti dar sunkiau nei teisėjams.
A French judge commented that he perceived Community law "with fear" because it was an unknown body of law which was difficult to access and that lawyers had even more trouble accessing it than judges.
Panašiai mano ir Vokietijos antrosios instancijos teismo teisėjas, kuris nurodė, kad Bendrijos teisėje vartojami terminai yra „užsienietiški“ arba „svetimi“.
This apprehension was echoed by a German second instance court judge who considered the terminology used in Community law to be “foreign” or “alien”.
Kitas dažnai atsakymuose pasikartojantis nuogąstavimas buvo Bendrijos antrinių teisės aktų gausa ir įspūdis, kad tų antrinių teisės aktų nuolat daugėja bei jie tampa vis sudėtingesni.
A further recurring worry was the sheer extent of Community secondary legislation, and the impression that it is continually evolving and increasing in quantity and complexity.
Keletas teisėjų, tarp jų ir keletas tų, kurie parodė didelį susidomėjimą Bendrijos teise, nurodė, kad yra ypač sudėtinga sekti tam tikrų sričių naujausius teisės aktus.
Several judges, including some who showed considerable enthusiasm and interest in Community law, considered that keeping up to date in specific areas was particularly challenging.
Respondentai labai dažnai minėjo, kad dėl jų darbo krūvio išsamus Bendrijos teisės išnagrinėjimas būtų išties labai sudėtingas arba net neįmanomas.
Respondents regularly expressed concern at the fact that their workload made any in-depth examination of Community law issue very difficult indeed, if not impossible.
Tokia nuomonė buvo grindžiama ir įsitikinimu, kad norint patenkinamai suprasti tam tikrą Bendrijos teisės aspektą reikia daug daugiau laiko, nei norint tą patį aspektą ištirti nacionalinėje teisėje.
This point was reinforced by the perception that one needed to invest significantly more time to gain a satisfactory understanding of a point of Community law than the time needed for a similar examination of domestic law.
Keletas teisėjų buvo priešiškai nusiteikę prieš Bendrijos teisės įtaką nacionalinei teisei.
Several judges were hostile to the influence of Community law over national law.
Vienas Vokietijos finansinio teismo teisėjas teigė, kad dėl Bendrijos teisės įtakos padidėjo „blogų“ sprendimų rizika bei sumažėjo teisinis aiškumas.
One German judge from a financial court was of the opinion that the influence of Community law increased the risk of "bad" judgments and undermined legal certainty.
Taip pat vienas darbo teismo teisėjas nurodė, kad jaučiasi lyg būtų provokuojamas imtis vaidmens Bendrijos teisinėje tvarkoje.
Finally one labour court judge felt rather “provoked” at being brought into playing a role in the Community legal order.
Vienas Vokietijos teisėjas kritikavo tai, kad pirmosios instancijos teisėjai retai turi technines priemones sekti Bendrijos teisę, dažniausiai tai daro aukštos kvalifikacijos teisininkai.
One German judge criticised the fact that first instance judges rarely had the technical means to get to grips with Community law, and the initiative rests most often with highly qualified lawyers.
Keletas teisėjų, kurie dėl savo amžiaus niekuomet savo studijų metu nesimokė ES teisės, pvz., Prancūzijos apeliacinio teismo teisėjas ir septintąją dešimtį įpusėjęs Vokietijos teisėjas, teigė, kad jiems Bendrijos teisinė tvarka kelia ypač daug problemų.
Several judges who were never taught EU law during their studies due to their age, including one French judge sitting in an appeal court and one German judge in his mid sixties found the Community legal order particularly challenging.
Daug teisėjų iš naujųjų valstybių narių perspektyvą mato ateityje.
A number of judges from "new" Member States looked very much to the future.