natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Žr., pvz., Victoriano Ramirez „Mažėjančio proporcingumo metodo taikymas siekiant paskirstyti vietas Europos Parlamente tarp ES valstybių narių“, „Matematika ir Demokratija“ , „Springer“ leidykla, Berlynas, 2006.
See, for example, Victoriano Ramirez et al, 'Degressively Proportional Methods for the Allotment of the European Parliament Seats Amongst the EU Member States' in Mathematics and Democracy , Springer, Berlin 2006.
Balsavimo teisės išplėtimas
Extending the franchise
Aišku, kad galimybės naudotis ES pilietybės suteikiamomis teisėmis atskirose valstybėse narėse nėra vienodos, nes nacionalinės pilietybės teisės aktai itin skiriasi.
It is clear that, because nationality laws are highly variable, there is unequal access to the rights of EU citizenship between one Member State and another.
Be to, vienos valstybės piliečių, kurie ilgesnį laiką gyvena kitoje valstybėje narėje, padėtis taip pat toli gražu nėra vienoda.
Moreover, the position of nationals of one State who live for a prolonged period in another is also far from uniform.
Tai ypač svarbu, kai kalbama apie balsavimo teisės netekimą kilmės šalyje ir galimybę ją įgyti arba, kaip gali nutikti, jos neįgyti priimančiojoje valstybėje narėje
This is particularly relevant when it comes to the loss of franchise at home and the ability to acquire it, or not as the case may be, in the receiving State.
Pavyzdžiui, Jungtinės Karalystės piliečiai praranda teisę balsuoti Jungtinės Karalystės rinkimuose praleidę 15 metų užsienyje. .
UK citizens, for example, lose the right to vote in UK elections after 15 years abroad.
Taigi vis dar išlieka balsavimo teisės atėmimo iš ES piliečių, kurie nusprendė pasinaudoti ES jiems suteikiama teise gyventi kitoje valstybėje narėje, problema.
There still remains, therefore, a serious problem of disenfranchisement of EU citizens who choose to exercise their EU-given right to live in another Member State.
Pašalinus teisines kliūtis laisvam judėjimui demokratinio balsavimo teisės praktiškai nebuvo išplėstos.
The removal of legal obstacles to free movement has not resulted in practice in an extension of the democratic franchise.
Sąsaja, kurios nepaisoma?“, paskelbta Mastrichto Europos ir lyginamosios teisės žurnale (MJ), 2009, Nr. 2.
Over the years, however, considerable efforts have been made to encourage people to vote in the European elections.
Ypatingas dėmesys buvo skiriamas ES piliečiams, kurie gyvena ne savo valstybėse narėse, kadangi jų skaičius vis didėja ir šiuo metu sudaro apie 2 proc. visų ES gyventojų.
Particular attention has been paid to EU citizens living in a Member State other than their own – a growing number of people now comprising about 2 per cent of the EU’s total population.
Pirmoji J. M. Barroso vadovaujama Komisija bandė peržiūrėti Direktyvą 93/109/EB, nustatančią išsamias priemones Europos Sąjungos piliečiams, gyvenantiems valstybėje narėje ir nesantiems šios valstybės piliečiais, naudotis balsavimo teise ir būti kandidatais per Europos Parlamento rinkimus
The Barroso I Commission tried to revise Directive 93/109 laying down detailed arrangements for the exercise of the right to vote and stand as a candidate in elections to the European Parliament for citizens of the Union residing in a Member State of which they are not nationals.
OL L 329, 1993 12 30. .
OJ L 329, 30.12.1993.
Parlamentas palaikė Komisijos pasiūlymus supaprastinti biurokratinę tvarką, susijusią su registracija balsuoti arba būti kandidatu ir su valstybių atliekamu tokios registracijos tinkamumo tikrinimu.
Parliament backed the Commission’s proposals to simplify the bureaucratic procedures involved in registering to vote or stand, and in verification by States of the eligibility of such registrations.
Tačiau Parlamentas nesutiko su 1993 m. teisės akte nustatytu visišku uždraudimu būti kandidatu tuose pačiuose rinkimuose daugiau nei vienoje valstybėje narėje ir prašė Tarybos sušvelninti dabartinius apribojimus.
However, Parliament took issue with the blanket ban in the 1993 legislation against candidates standing in more than one State at the same election, and asked the Council to relax the current restrictions.
Savo poziciją Parlamentas grindė argumentu, kad, nors pagal 1976 m. akto 8 straipsnį dvigubas balsavimas draudžiamas, kandidatavimui toks aiškus draudimas netaikomas; be to, viršnacionalinio ES politikos pobūdžio išplėtimas tam tikru mastu priklauso nuo potencialios galimybės balsuoti už kandidatus, kurių nacionalinė pilietybė skiriasi nuo rinkėjo.
Parliament based its position on the fact that, while Article 8 of the 1976 Act forbids dual voting, no such express prohibition applies to the matter of candidature and, furthermore, that an extension of the transnational character of the EU polity depends to some extent on the potential possibility to vote for candidates of a different nationality to one’s own.
Parlamentas taip pat siekė užtikrinti, kad gyvenamosios vietos valstybė nebūtų automatiškai įpareigota neleisti piliečiui balsuoti, jeigu jam (jai) atimtos jo (jos) rinkimų teisės kitoje valstybėje.
Parliament also sought to ensure that the State of residence is not automatically obliged to prevent a citizen from voting if he or she has been deprived of his or her electoral rights in another State.
EP nariai mano, kad abiem klausimais sprendimą kiekvienu konkrečiu atveju turėtų priimti susijusios valstybės, kad būtų išvengta diskriminavimo.
MEPs are of the view that, in both cases, it should be up to the States concerned to decide on a case by case basis, in order to prevent discrimination.
Jie minėjo Mastrichto sutartyje nustatytą sąlygą, pagal kurią kiekvienas ES pilietis turi teisę balsuoti ar būti kandidatu per Europos Parlamento rinkimus valstybėje narėje, kurioje gyvena, tomis pačiomis sąlygomis, kaip ir tos valstybės piliečiai
They referred to the stipulation introduced by the Treaty of Maastricht whereby any citizen has the right to vote or stand in the European Parliamentary elections in the State where he or she resides, under the same conditions as nationals of that State.
(OL C 219 E, 2008 8 28, p.
Adopted by the Parliament on 26 September 2007 (OJ C 219 E, 28.8.2008, p.
Radikalesnis sprendimas būtų plačiau išplėsti ES teisės taikymo sritį, suteikiant ES piliečiams teisę dalyvauti ne tik Europos Parlamento ir savivaldos rinkimuose, bet ir nacionalinio ir regioninio parlamento rinkimuose.
A more radical option would be to extend the scope of EU law more widely to allow EU citizens the right to participate not only in European and municipal elections but also in national and regional parliamentary elections.
Imantis tokios iniciatyvos ES lygmeniu neabejotinai būtų sulaukta kaltinimų, kad pažeidžiami du tarpusavyje susiję subsidiarumo ir proporcingumo principai.
Such an initiative at the EU level would be sure to run into accusations of being in breach of the twin principles of subsidiarity and proportionality.
Atsižvelgiant į tai, toks pasiūlymas, dėl kurio reikėtų pakeisti SESV 22 straipsnį, turėtų būti išsamiai apsvarstytas Konvente, kuriame, be abejo, dalyvautų nacionalinių parlamentų nariai ir vyriausybės, Komisija ir Parlamento nariai.
The proposal, therefore, which would necessitate a change to Article 22 TFEU would have to be well debated in a Convention which, of course, includes national parliamentarians as well as governments, the Commission and MEPs.
Neatlikus tokio Sutarties pakeitimo, federacijos idėją remianti pagrindinė valstybių narių grupė gali bandyti vykdyti tvirtesnį bendradarbiavimą rinkimų teisės srityje.
In the absence of such a treaty change, a federally minded core group of States might attempt enhanced cooperation in electoral law.
Dvišalių abipusių balsavimo teisių, kokios egzistuoja tarp Jungtinės Karalystės, Airijos, Kipro ir Maltos, išplėtimas būtų kitas būdas plėtoti politines ES piliečių teises be oficialaus ES įsikišimo
An extension of bilateral reciprocal franchise rights, such as exist between the UK, Ireland, Cyprus and Malta, would be another way to develop the political rights of EU citizens without formal EU intervention.
Taip pat galima numatyti, jog bus pateikta peticija rinkimų teisių klausimu pagal naują Lisabonos sutarties nuostatą dėl piliečių iniciatyvos
One might also anticipate a petition on the matter of electoral rights under the new provision of the Treaty of Lisbon for citizens’ initiatives.
ES sutarties 11 straipsnio 4 dalis. .
Article 11(4) TEU.
Bet kuriuo atveju, jeigu politinė aplinka kada nors taptų palankesnė ir būtų galima plėsti politinį ES pilietybės turinį, Taryba visada gali imtis veiksmų, kad išplėstų pilietybės teisių taikymo sritį, taigi nereikėtų sušaukti TVK ir imtis visų susijusių priemonių
In any event, should the political climate ever become more amenable to boosting the political content of EU citizenship, the Council can always act to extend the scope of citizenship rights without having to resort to the full paraphernalia of an IGC.
SESV 25 straipsnis. .
Article 25 TFEU.
Nacionalinė ir ES pilietybė
Nationality and citizenship
Lisabonoje vykusios TVK metu Italijos pareikštas protestas dėl vietų Parlamente skaičiaus po 2009 m. buvo iš dalies pagrįstas tvirtinimu, kad naujojoje Sutartyje pagrindas, kuriuo remiantis turėtų būti sudarytas Parlamentas, grindžiamas nebe tautos, o piliečių kriterijumi.
The Italian protest, launched in the Lisbon IGC, about the number of its seats in the Parliament after 2009 was based, in part, on the claim that the new Treaty would shift the basis on which Parliament should be composed from that of population to that of citizens.
Šios dvi kategorijos, žinoma, skiriasi, ypač tokiose šalyse kaip Italija, kuri labiau nei kitos šalys nenorėjo natūralizuoti savo imigrantų.
The two are different, of course, especially in those countries, such as Italy, which have been more reluctant to naturalise their immigrants than others.
Tačiau, Eurostato duomenimis, tikslių skaičių pateikti neįmanoma, ypač šiuo metu, kai dideli žmonių srautai juda per ES vidaus sienas.
However, according to Eurostat, it is impossible to be precise about figures, especially at this time of large-scale movement of people across the internal frontiers of the EU.
Vadovaudamasis JT konvencijomis, Eurostatas tebeįrodinėja, kad bendras nuolatinių gyventojų skaičius yra patikimiausias demografinis palyginimo kriterijus.
Eurostat continues to argue, in accordance with UN conventions, that total resident population is the most reliable demographic comparator.
Reikia prisiminti, kad ES piliečio apibrėžtis visiškai priklauso nuo valstybės narės pilietybės įgijimo.
One recalls that the definition of EU citizen depends entirely on the acquisition of nationality of a Member State.
Nėra jokios galimybės tapti ES piliečiu nesant valstybės narės piliečiu.
There is no way of becoming an EU citizen without being a national of a Member State.
Belieka apgailestauti, kad beveik visose valstybėse natūralizacijos procesas ir dvigubos pilietybės suteikimas tampa sudėtingesnis nei anksčiau.
It may be regretted that in almost all States the process of naturalisation and the granting of dual citizenship is becoming more complicated than it used to be.
Valstybės narės taip pat veikia individualiai, neatsižvelgdamos į savo veiksmų poveikį ES pilietybės mastui ar kokybei.
And States are acting individually without regard for the effect of their actions on the breadth or quality of EU citizenship.
Tokios vienašališkos tendencijos iš dalies nesiderina su pastangomis persvarstyti ES sutartis, kad jos būtų palankesnės piliečiams.
Such unilateral tendencies are somewhat discordant with the efforts to revise the EU Treaties in a citizen-friendly way.
Pavyzdžiui, Europos Sąjungos sutartyje su pakeitimais, padarytais Lisabonos sutartimi, tvirtai nustatyta, ką reiškia ES pilietybė, t. y.:
The Treaty on European Union as amended by the Treaty of Lisbon, for example, is robust about what EU citizenship means, as follows:
Savo veikloje Sąjunga visad laikosi piliečių, kuriems jos institucijos, įstaigos ir organai skiria vienodą dėmesį, lygybės principo.
In all its activities, the Union shall observe the principle of equality of its citizens, who shall receive equal attention from its institutions, bodies, offices and agencies.
Kiekvienas asmuo, turintis valstybės narės pilietybę, yra Sąjungos pilietis.
Every national of a Member State shall be a citizen of the Union .
Sąjungos pilietybė papildo nacionalinę pilietybę, bet jos nepakeičia.
Citizenship of the Union shall be additional to national citizenship and shall not replace it.
Sąjungos veikla pagrįsta atstovaujamąja demokratija.
The functioning of the Union shall be founded on representative democracy.
Piliečiai Sąjungos lygiu yra tiesiogiai atstovaujami Europos Parlamente.
Citizens are directly represented at Union level in the European Parliament.
Valstybėms narėms Europos Vadovų Taryboje atstovauja jų valstybių ar vyriausybių vadovai, o Taryboje atstovauja jų vyriausybės, pačios būdamos demokratiškai atskaitingos savo nacionaliniams parlamentams ar savo piliečiams.
Member States are represented in the European Council by their Heads of State or Government and in the Council by their governments, themselves democratically accountable either to their national Parliaments, or to their citizens.
Kiekvienas pilietis turi teisę dalyvauti demokratiniame Sąjungos gyvenime.
Every citizen shall have the right to participate in the democratic life of the Union .
Sprendimai priimami kuo atviriau ir kiek įmanoma labiau juos priartinant prie piliečių.
Decisions shall be taken as openly and as closely as possible to the citizen.
Politinės partijos Europos lygiu prisideda formuojant europinį politinį sąmoningumą ir reiškiant Sąjungos piliečių valią.
Political parties at European level contribute to forming European political awareness and to expressing the will of citizens of the Union .
Taigi ES nėra bendros jos pilietybės apibrėžties, o yra dvidešimt septyni nacionaliniai jos variantai.
The EU has no single definition of its citizenship, therefore, but twenty-seven national varieties.
Nacionalinės pilietybės teisės aktų gausybė tarp dvidešimt septynių ES valstybių yra gluminanti
The array of nationality laws among the twenty-seven States of the EU is bewildering.
Kai kurios valstybės narės suteikia ypatingas privilegijas trečiųjų šalių piliečiams remdamosi jų kilme; kitos ypač pabrėžtinai to nedaro.
Some States grant special privileges to third country nationals of ancestral affinity; others most emphatically do not.
Kai kurios suteikia teisę gyventi šalyje buvusių kolonijų piliečiams, kitos – ne.
Some have residential rights for ex-colonial subjects; others do not.
Valstybės narės traktuoja pilietines teises savo užjūrio teritorijose ar priklausomose teritorijose daugybe skirtingų būdų.
Member States treat the civic rights of their overseas territories or dependencies in many different ways.
ES nebandė derinti šių teisės aktų, nors tarp valstybių yra daug viena kitos teisės aktų imitavimo atvejų.
There has been no attempt by the EU to harmonise these laws, although there are many instances of imitation among States.
Europos Teisingumo Teismas pareiškė, kad valstybių narių teisę nustatyti savo taisykles dėl nacionalinės pilietybės įgijimo ar praradimo varžo būtinybė laikytis ES teisės
The European Court of Justice has asserted that the right of Member States to set their own rules about the acquisition or loss of nationality is constrained by the necessity to respect EU law.
Žr., pvz., bylas C-369/90 Micheletti [1992], C-145/04 Ispanija prieš Jungtinę Karalystę [2006] (Gibraltaras) ir C-300/04 Eman ir Sevinger prieš College van burgemeester en wethouders van Den Haag [2006] (Aruba). .
See, for example, Cases C-369/90 Micheletti[1992], C-145/04 Spain v. United Kingdom [2006] (Gibraltar) and C-300/04 Eman and Sevinger v. College van burgemeester en wethouders van Den Haag [2006] (Aruba).
Šiomis aplinkybėmis Ispanijos 2005 m. priimtas sprendimas natūralizuoti 700 000 imigrantų nesitariant su savo partneriais sulaukė daug dėmesio.
In this context, the 2005 decision by Spain to legalise as many as 700.000 immigrants without consulting its partners received a lot of attention.
Kad ir kaip pavyktų suderinti rinkimų teisę, tačiau vis vien liks neišspręsta problema, kaip skirstyti vietas Europos Parlamente.
Whatever approximation may be achieved in electoral law, however, there will still be the outstanding problem of how to distribute seats in the European Parliament.
Ar pagal Lisabonos sutartį padaryti Europos Sąjungos sutarties 14 straipsnio pakeitimai dėl ES pilietybės statuso šiuo atžvilgiu tikrai yra svarbūs?
Do the changes made by the Treaty of Lisbon to Article 14 of the Treaty on European Union on the status of EU citizenship really matter in this context?
Ar mums reikėtų skaičiuoti ES piliečius, o ne šalies gyventojus?
Should we be counting EU citizens rather than national inhabitants?
Jeigu taip, kas tiksliai yra Europos Sąjungos pilietis?
If so, who precisely is the European Union citizen?
Ar laikysimės Jameso Madisono nuomonės, kad respublikoje parlamentinis atstovavimas yra labiau prigimtinė teisė, o ne pilietinė privilegija?
Or do we follow James Madison’s belief that, in the republic, parliamentary representation is more of a birthright than a civic privilege?
J. Madisono požiūris reiškia, kad Europos Parlamentas de jure atstovauja ne tik ES piliečiams (kaip formaliai nustatyta ES sutartyje), bet ir visiems kitiems asmenims, gyvenantiems Sąjungos teritorijoje, įskaitant nepilnamečius ir šalyje teisėtai nuolat gyvenančius svetimšalius, ir privalo jais rūpintis.
The Madisonian approach suggests that the European Parliament represents not only de jure EU citizens (as formally established by the EU Treaty), but that it also represents, and has a duty of care towards, anyone else who abides in the territory of the Union, including minors and denizens.
Jei taip būtų, o visi kiti dalykai būtų vienodi, tradicinis vietų skirstymo Parlamente būdas remiantis visu gyventojų skaičiumi – nekalbant apie balsų skaičiavimą Taryboje – tebeatrodytų teisingas ir neturėtų būti keičiamas, bent jau be išsamių apmąstymų.
That being the case, and all other things being equal, the traditional method of distributing seats in the Parliament on the basis of total population – to say nothing of counting votes in the Council – still seems to be the right one and should not be amended at least without deeper reflection.
Būtinybė vykdyti tolesnę reformą
The need for further reform
Europos Parlamentas neturėtų pernelyg atlaidžiai vertinti savo rinkimų metodų.
The European Parliament should not be complacent about its own electoral methods.
Jei jis ketina ir toliau nuolat girti pliuralistinės liberalios demokratijos privalumus kitoms šalims, jis turėtų būti savikritiškesnis.
If it is to continue to regularly preach the virtues of pluralist liberal democracy to other countries it needs also to be more self-critical.
ESBO Demokratinių institucijų ir žmogaus teisių biuras (ODIHR) 2009 m. pirmą kartą atidžiai stebėjo Europos Parlamento rinkimus.
The OSCE/ODIHR conducted its first fully-fledged observer mission to the European Parliamentary elections in 2009.
Jų išvados įdomios.
Its findings are interesting.
Pirma, ESBO grupę apstulbino rinkimų skirtumai įvairiose valstybėse, ypač kalbant apie vietų paskirstymo metodų įvairovę, pirmenybinio balsavimo galimybę, laisvų vietų skyrimą, rinkimų sistemą, balsavimo teisę, kandidatavimą, kandidatų iškėlimą, rinkimų apygardas ir balsavimo dienas.
First, the OSCE team was struck by how different the elections were in each State, noting variances in the methods of distributing seats, the possibility to cast preferential votes, the allocation of vacant seats, electoral systems, franchise, candidature, nomination of candidates, constituencies and polling days.
Tarptautiniams stebėtojams taip pat pasirodė keista, kad Europos politinėms partijoms iš esmės uždrausta vykdyti rinkimų kampanijas.
The international observers also found it odd that the European political parties are effectively forbidden from electoral campaigning.
Reglamentas (EB) 2004/2003 su 2007 m. padarytais pakeitimais.
Regulation EC 2004/2003, as amended in 2007.
ESBO Demokratinių institucijų ir žmogaus teisių biuras itin kritikavo šiuos aspektus:
The OSCE/ODIHR criticised in particular:
· nepakankamą kandidatavimo reikalavimų suderinimą visoje ES;
· a lack of harmonization of candidacy requirements throughout the EU;
· tai, kad kai kuriose valstybėse trūksta nuostatų, pagal kurias pavieniams kandidatams būtų leidžiama dalyvauti rinkimuose, kaip numatyta pagal ESBO įpareigojimus;
· a lack of provisions in some States allowing individual candidates to run in the elections in line with OSCE commitments;
· tai, kad kai kuriose valstybėse trūksta nuostatų, reglamentuojančių balsavimo teises, ypač kalbant apie kalinius ir ES gyvenančius asmenis, kurie neturi jokios valstybės narės pilietybės;
· a lack of provisions in some States on voting rights, particularly for prisoners and for EU residents who do not hold citizenship of any State;
· tai, kad kai kuriose valstybėse nenumatyta galimybė apskųsti teismui rinkimų rezultatus;
· a lack of possibility to appeal to a court decision regarding election results in some States;
· tai, kad kai kuriose valstybėse trūksta nuostatų, pagal kurias būtų siekiama užtikrinti tinkamą vietos ir tarptautinių stebėtojų prieigą ir bendradarbiavimą su jais, kaip numatyta pagal ESBO įpareigojimus.
· a lack of provisions in some States to ensure adequate access and cooperation for domestic and international observers, in line with OSCE commitments.
Stebėtojai rekomendavo:
Their recommendations included:
· peržiūrėti kai kurias dabartines sąmoningumo didinimo kampanijų metu taikomas priemones, siekiant didinti šių kampanijų veiksmingumą ir išvengti galimo šališkumo įspūdžio;
· reviewing some of the current practices for awareness-raising campaigns with a view to increasing effectiveness and avoiding possible perceptions of partisanship;
· užtikrinti, kad pagal nacionalinius teisės aktus dėl rinkimų kampanijų būtų tinkamai reglamentuojama Europos lygmens politinių partijų veikla;
· ensuring that national campaign legislation adequately addresses the activities of European-level political parties;
· suvienodinti rinkimų dienas siekiant užtikrinti, kad rezultatai būtų skelbiami laikantis skaidrumo principo ir siekiant išvengti galimos įtakos rezultatams kitose valstybėse;
· unifying the dates of the elections in order to ensure that the publication of results respects both the need for transparency and the need to avoid potential influence on the results in other States;
· pagerinti keitimosi informacija apie registruotus rinkėjus procesą siekiant užtikrinti balsavimo lygybę ir išvengti galimo daugkartinio balsavimo;
· improving the process of exchange of information on registered voters so as to protect the equality of the vote and avoid possible multiple voting;
· iš dalies pakeisti teisės aktus, kai tai būtina siekiant sukurti nepriklausomą žiniasklaidos stebėsenos sistemą, kad galima būtų įvertinti, ar per rinkimų kampanijos laikotarpį laikomasi žiniasklaidai taikomų reikalavimų.
· amending legislation where necessary to provide for an independent media monitoring mechanism to assess whether media provisions are respected during the campaign period.
Šioje vertingoje ataskaitoje, kurią reikėtų panagrinėti atidžiau, ESBO Demokratinių institucijų ir žmogaus teisių biuras atkreipia dėmesį į gausius ES piliečių skundus, kuriuose jie teigia, kad iš jų buvo atimta balsavimo teisė todėl, kad jie gyveno ne savo, o kitoje valstybėje narėje.
In their valuable report, which deserves close attention, the OSCE/ODIHR unearthed numerous complaints from EU citizens allegedly deprived of the franchise when resident in States other than their own.
Ekspertai pritaria Komisijos pastangoms pagerinti situaciją balsavimo ir kandidatavimo klausimais.
The experts back the Commission's attempt to improve the situation with regard to voting and standing as a candidate.
Europos Parlamento Peticijų komitetas gavo nemažai rimtų skundų, susijusių su vienu ar kitu Europos Parlamento rinkimų aspektu.
The Petitions Committee of the European Parliament has received a number of serious complaints about one or another aspect of the European elections.