natgillin/translations-raw huggingface dataset:
33. įspėja dėl politikos skaidymo pagal sektorius pavojaus ir skatina plėtoti integruotą požiūrį, kurio laikantis būtų nustatomi galimi sanglaudos politikos ir didesnių sričių politikos, pvz., transporto, žemės ūkio, žuvininkystės, kaimo plėtros, aplinkos, energetikos, mokslinių tyrimų ir technologijų, ryšiai;
Warns against the dangers of the sectorisation of policies and favours the development of an integrated approach that identifies the synergies that are possible between cohesion policy and major sectoral policies such as transport, agriculture, fisheries, rural development, environment and energy, research and technology;
35. pažymi, kad kovojant su teritorine ir socialine atskirtimi, siekiant tvaraus ir tolygaus augimo reikia vykdyti apgalvotą būsto politiką, kaip vieną iš platesnio pobūdžio vietinės plėtros, miestų planavimo ir vietos viešųjų paslaugų valdymo strategijos priemonių;
Points out that combating 'spatial segregation' and social exclusion, with a view to achieving sustainable and balanced growth, requires the support of a careful housing policy, coming under a broader local development, urban planning and local public service management strategy;
37. džiaugiasi Komisijos paskelbta informacija apie ketinimą parengti žaliąją knygą apie sanglaudos politiką, kurią tikimasi priimti 2008 m. rugsėjo mėnesį, ir ragina joje numatyti konkrečius integruoto požiūrio taikymo būdus;
Welcomes the announcement by the Commission of a future Green Paper on territorial cohesion, which is expected to be adopted in September 2008, and asks that it should contain concrete guidelines for the implementation of the integrated approach;
39. supranta Parlamento, atstovaujamo Regioninės plėtros komiteto, ir Regionų komiteto nenutrūkstamo bendradarbiavimo regioninės politikos ateities klausimais svarbą;
Is aware of the importance of regular cooperation between Parliament, represented by its Committee on Regional Development, and the Committee of the Regions on the subject of the future of regional policy;
Nauji sanglaudos politikos uždaviniai ir bendras Europos Sąjungos biudžetas
New challenges for cohesion policy and the general budget of the European Union
42. atkreipia dėmesį į rimtą daugelio Europos Sąjungos regionų gyventojų mažėjimo problemą ir su tuo susijusį gyventojų senėjimą, žmogiškojo kapitalo praradimą, jo nutekėjimą, brangesnes paslaugas ir kt.;
Emphasises the seriousness of the problem of depopulation in many parts of the EU, involving as it does the ageing of the population, the loss of human capital, capital flight, more expensive services, and so on;
45. taip pat primena būtinybę patvirtinti pasiūlymą dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento, įsteigiančio Europos Sąjungos solidarumo fondą ( COM(2005)0108 ), rengiant veiksmingą visuotinę apsaugos nuo stichinių nelaimių ir katastrofų, kurios tam tikruose regionuose dėl jų geografinės padėties dažnai yra pražūtingos, politiką;
Recalls also within the framework of the formulation of an effective global policy to provide protection from natural disasters the importance of adopting the proposal for a regulation of the European Parliament and the Council establishing the European Union Solidarity Fund ( COM(2005)0108 ), which provides a more timely and adequate response to natural disasters of regional scale, which are often devastating in certain regions because of their geographical situation;
AIŠKINAMOJI DALIS
EXPLANTORY STATEMENT
Sanglauda, kuria siekiama sumažinti Europos regionų ekonominius ir socialinius skirtumus, yra pagrindinis Europos Sąjungos tikslas.
Cohesion, the aim of which is to reduce the economic and social disparities between European regions, is a fundamental objective of the European Union.
Štai jau daugiau kaip 20 metų regionine politika siekiama darnaus ir tvaraus visos Europos Sąjungos vystymosi.
For over 20 years already, the regional policy has been working to achieve harmonious, sustainable development of the whole of Europe’s territory.
Daugiau kaip dvidešimt metų struktūrinių programų ir pokyčių, siekiant suvienodinti vis dar labai besiskiriančius regionus ir pagerinti visų Europos Sąjungos žmonių gyvenimą.
More than twenty years of programmes and structural adjustments to bring about convergence between increasingly diverse regions and improve the living conditions of all Europe’s citizens.
Po paskutinės plėtros, kuri iš esmės pakeitė ES teritorinį aspektą, dar labiau būtina atgaivinti teritorinės sanglaudos tikslą ne tik siekiant integracijos, bet ir norint įveikti Europą apėmusią krizę bei įtikinti piliečius Europos projekto sėkme.
After the latest enlargement, which profoundly changed the EU’s territorial dimension, there is a great necessity to revive the objective of territorial cohesion in order to make a success of integration, and also to respond to the crisis of meaning that is sweeping through Europe and to reconcile its citizens to the European project.
Taigi Europos Parlamentas teigiamai vertina šią pirmąją po 2004 ir 2007 m. plėtros pateiktą sanglaudos ataskaitą.
Parliament therefore welcomes this first report on cohesion since the enlargements of 2004 and 2007.
Nepastebimi konvergencijos 27 ES valstybėse narėse rezultatai
Mixed verdict on the state of convergence in the EU of 27
Ketvirtosios ataskaitos duomenimis, 2000–2006 m. laikotarpis buvo iš dalies sėkmingas konvergencijos nacionaliniu lygmeniu aspektu.
According to the data contained in the fourth report, the period from 2000 to 2006 has some success stories to show as regards convergence at national level.
2000–2006 m. pagrindinės sanglaudos politikos naudos gavėjos Graikija, Ispanija, Airija ir Portugalija kartu pasiekė įspūdingų augimo rezultatų.
The main beneficiaries of cohesion – Greece, Spain, Ireland and Portugal - recorded impressive growth rates.
Nuo 2000 m. didžiausias augimas buvo užfiksuotas šalyse, kurių BVP vienam gyventojui buvo pats mažiausias, kalbant apie perkamąją galią, pvz., Graikijoje arba Portugalijoje, kurių BVP 2000–2006 m. atitinkamai augo 2,8 proc. ir 2 proc.
Since 2000, the highest rate of growth has been recorded in the countries where per-capita GDP was lowest in terms of purchasing power, Greece and Portugal for instance, with respective growth rates of 2.8% and 2% of their GDP between 2000 and 2006.
O regionų, kurių BVP vienam gyventojui buvo mažesnis negu 75 proc. vidutinio ES BVP, skaičius sumažėjo nuo 78 iki 70.
And the number of regions with a per-capita GDP lower than 75% of the EU average went down from 78 to 70.
Tačiau dėl itin žemo pradinio BVP vienam gyventojui lygio, nepaisant dinamiško augimo, galima pastebėti, kad su didesniais sunkumais susiduria naujosios, o ne senosios valstybės narės.
Nonetheless, having started from very low per-capita GDP levels, and despite dynamic growth rates, more difficulties are recorded in the new Member States than in the old ones.
Atsižvelgiant į dabartinius augimo tempus, Lenkijai, o ypač Bulgarijai ir Rumunijai, veikiausiai prireiks daugiau nei 15 metų, kad BVP vienam gyventojui pasiektų 75 proc.
On the basis of current growth rates, it looks as if Poland, as well as Bulgaria and Romania, will take more than 15 years to reach a per-capita GDP of 75% of the EU-27 average.
Regioninių ir tarpregioninių skirtumų didėjimas reiškiasi įvairiose srityse, pvz., užimtumo, našumo, pajamų, švietimo lygio, gebėjimo diegti naujoves.
The widening of regional and infraregional disparities can be observed in a number of areas, whether in terms of employment, productivity, income, education levels or innovation capacity.
Kai kurie labiausiai išsivystę regionai ima susidurti su labai mažu ar net neigiamu augimu.
Some of the most developed regions are even beginning to experience very weak, or even negative, growth rates.
Iš tiesų 1995–2004 m. našumas smuko Italijos, Prancūzijos ir Vokietijos 29 regionuose, o užimtumas sumažėjo 16 regionų, ypač rytinėje Vokietijoje, šiaurės rytinėje Prancūzijoje ir šiaurinėje Anglijoje.
It is noted that between 1995 and 2004 productivity has fallen in 29 regions in Italy, France, Spain and Germany, while employment rates have fallen in 16 regions, essentially in the eastern part of Germany, the north-east of France and the north of England.
Šie regionai turės prisitaikyti prie pasaulinės prekybos spaudimo, vystydami naujovių ir aukštųjų technologijų ekonomiką.
These regions will have to adapt to the pressures of world trade by developing innovative, high-technology economies.
Dažnai šie regionai daugiausia susiduria su demografiniais pokyčiais, ypač su gyventojų senėjimu.
Often these regions are also the most affected by demographic change, particularly the ageing of their populations.
Gyventojų mažėjimas paaštrina ekonomines problemas, kadangi regiono perkamoji galia mažėja, o kvalifikuota darbo jėga iš šių regionų išvyksta.
Depopulation accentuates economic problems, since regional purchasing power goes down and the qualified workforce emigrates from these regions in large numbers.
Sanglaudos politika turi duoti atkirtį šiam didžiuliam iššūkiui, siekiant išlaikyti ES demografinę ir teritorinę pusiausvyrą.
Cohesion policy must respond to this major challenge so that the demographic and territorial balance of the EU is maintained.
Ataskaitoje taip pat pateikiamas įdomus palyginimas su pagrindiniais pasaulio konkurentais.
The report also carries out an interesting comparison with the EU’s main global competitors.
Pasirodo, kad regionų skirtumai, skaičiuojant BVP dalį vienam gyventojui, yra gerokai didesni 27 valstybių narių ES nei Jungtinėse Valstijose ar Japonijoje: visose JAV valstijose ir 40 iš 47 Japonijos regionų BVP dalis vienam gyventojui yra didesnė už vidutinį ES BVP.
From this it emerges that regional disparities, measured in terms of per-capita GDP, are much more marked within the EU-27 than in the United States or Japan: all the states of the USA, and 40 of the 47 regions of Japan, have a per-capita GDP that is higher than the EU average.
Tai iš dalies galima paaiškinti ES teritorijos ypatybėmis, kur ribotoje erdvėje susitelkusi didelė geografinė, kultūrinė įvairovė, bei istorinėmis ypatybėmis, susijusiomis su žemyno padalijimu po dviejų pasaulinių karų.
This is partially explained by the specificity of the EU’s territory, which presents great geographical and cultural diversity within a restricted area, and a historical specificity which is linked to the division of the continent following the two world wars.
Kinijos BVP vienam gyventojui sudaro tik vieną penktąją Bendrijos vidurkio, o Indijos – tik vieną aštuntąją.
In China, on the other hand, per-capita GDP barely reaches one fifth of the Community average, and in India one eighth.
2007–2013 m. fondų orientacija į Lisabonos strategiją
Steering 2007-2013 funds towards the Lisbon Strategy
Naujai iki 27 narių išsiplėtusioje Europos Sąjungoje 2007 m. sausio 1 d. prasidėjo naujas struktūrinių fondų 2007–2013 m. programavimo laikotarpis.
The new programming of the structural funds for 2007-2013 was officially launched in a Europe enlarged to include 27 Member States on 1 January 2007.
Kadangi numatytas biudžetas dar didesnis (308 milijardai eurų visai Europos Sąjungai), naujųjų valstybių narių poreikiams reikia didelių investicijų, todėl senosios valstybės narės turi persvarstyti finansavimo prioritetus, sumažindamos kai kuriuos biudžetus.
While the budget is still substantial (308 billion euros for the whole Union), the needs of the new Member States call for major investment, which means, for the old Member States, a refocusing of funding priorities to cope with reduced budgets.
Be integracijos tikslų, 2007–2013 m. programavimo laikotarpis aiškiai prisideda prie naujovių ir konkurencingumo politikos skatinimo, kadangi Europos Sąjunga pareiškė sieksianti pasivyti kitas galingiausias valstybes (Jungtines Valstijas ir Japoniją) ir skirsianti 3 proc. savo BVP moksliniams tyrimams ir plėtrai.
Above and beyond integration objectives, the 2007-2013 programming is firmly centred around the promotion of innovation and competitiveness policies, the European Union having declared its desire to catch up with the other great powers (the United States and Japan) and to devote 3% of its GDP to research and development.
Taip pat atkreiptinas dėmesys į tai, kad mokslinių tyrimų ir plėtros veikla visų pirma telkiasi didmiesčiuose, tačiau kai kurie galingi regionai be didelės aglomeracijos rodo, kad aukštas investicijų ir užimtumo lygis mokslinių tyrimų ir plėtros srityje nebūtinai yra susijęs su dideliu gyventojų susitelkimu miestuose.
We also note that research and development activities are concentrated mainly in the metropolises, although some high‑performing regions without major cities show that a high level of investment and employment in research and development does not necessarily go hand in hand with a major urban population concentration.
Vykdant persvarstytą Lisabonos strategiją buvo įvesta tikslinio paskirstymo sistema (angl earmarking ), siekiant finansuoti išlaidas, susijusias su šiuo žingsniu.
In the framework of the revised Lisbon Strategy, an earmarking system has therefore been introduced in order to steer appropriations towards expenditure in this area.
Remiantis jau gautomis veiklos programomis, ataskaitoje nurodoma, kad vidutiniškai 64 proc. konvergencijai ir 80 proc. konkurencingumui skirtų išteklių bus nukreipta investicijoms pagal Lisabonos išlaidas; tai yra apie 210 milijardų eurų, arba 55 milijardais eurų daugiau nei ankstesniu laikotarpiu.
On the basis of the operational programmes already received, the report indicates that on average 64% of convergence objective resources and 80% of competitiveness objective resources will be allocated to investment in Lisbon objectives, which corresponds to some 210 billion euros, representing 55 billion euros more than in the previous period.
Nėra jokios abejonės, kad sanglaudos politika daro akivaizdų konkurencingumo kilimo ir augimo poveikį tam tikroje teritorijoje, pasitelkiant viešojo ir privataus sektoriaus vystymosi partnerystes, teritorinį bendradarbiavimą užimtumo, naujovių ir mokslinių tyrimų srityse, kur MVĮ gali lengvai bendradarbiauti su universitetais ir vietos vystymosi struktūromis.
There is no doubt that the cohesion policy has a real leverage effect on the competitiveness and growth of an area, with, inter alia, the development of public-private partnerships and territorial synergies in favour of employment, innovation and research, within which SMEs can easily cooperate with universities and local development structures.
Tačiau jeigu sanglaudos politika turi prisidėti prie naujovių ir mokslinių tyrimų finansavimo pagal Lisabonos strategiją, būtinas lankstus fondų perskirstymo metodas, kad būtų užtikrintas darnus teritorijų vystymasis.
But, while cohesion policy must make its contribution to innovation and research in the framework of the Lisbon Strategy, a flexible approach to earmarking funds is needed in order to ensure balanced development of territories.
Kitu atveju sanglaudos politikos prilyginimas Lisabonos strategijos finansinei priemonei neleistų pasiekti nei sanglaudos politikos, nei Lisabonos tikslų.
This because to regard cohesion policy as a financial instrument of the Lisbon Strategy would mean that neither the objectives of cohesion policy nor those of the Lisbon Strategy were achieved.
Sanglaudos politika negali būti laikoma paprasta priemone, skirta pasiekti kitus sektorių politikos tikslus, tai yra Bendrijos politika, turinti stiprią Europos pridėtinę vertę, kuri turi savo egzistavimo priežastį – sanglaudą.
Cohesion policy cannot be seen as a mere tool for achieving the objectives of other sectoral policies; rather, it is a Community policy of high European added value with its own raison d’être – cohesion.
Atsižvelgiant į prastus įgyvendinimo laikotarpio vidurio apžvalgos rezultatus, taip pat į tai, kad ši politika yra labai priklausoma nuo 27 Europos Sąjungos valstybių narių biudžeto, sanglaudos politikos pagrindinis tikslas nėra užtikrinti, kad ES turėtų konkurencingiausią pasaulyje žiniomis grindžiamą ekonomiką.
Given the weak results brought to light by the mid-term review, but also because it is subjected to serious constraints under the European budget in a Europe of 27, the cohesion policy does not have as its first objective the goal of making Europe the most competitive knowledge-based economy in the world.
Dėl šios priežasties struktūrinė politika neturi būti padalyta ir suskirstyta pagal tematiką, bet turi patekti į bendrą struktūrą su kitomis Europos Sąjungos politikos sritimis bei valstybės narės vykdoma valstybės politika.
This is one of the reasons why structural policies must not be situated within a perspective that is compartmentalised by topic, but rather within an approach that is integrated with the other policies of the Union and the public policies pursued by the Member States.
Pageidautina, kad jų tikslai virstų priimta konkrečia veiksmų programa, siekiant geriau integruoti teritorinį aspektą į visą viešąją, Bendrijos ir nacionalinę politiką.
Their objectives should be achieved through the adoption of a programme of concrete action and implementation, such that the territorial dimension will be better integrated into all public policies, both Community and national.
Išlaikyti teritorinės sanglaudos kryptį
Continuing to steer towards territorial cohesion
Sanglaudos politikos dėmesys turi būti sutelktas į pagrindinį tikslą – teritorinę sanglaudą, o ne į regionus (kaip tai verčia daryti griežtas finansavimo paskirstymas), kur našumo ir užimtumo augimo potencialas yra didžiausias, taip rizikuojant atskirti ribotų augimo galimybių, tačiau ne mažiau tinkamus konvergencijos tikslo požiūriu regionus.
Cohesion policy must concentrate on the fundamental objective of territorial cohesion, and cannot be centred (as it would be if appropriations were strictly earmarked) on the regions with the greatest potential for rising productivity and employment, which would risk marginalising regions with a limited potential for growth but not, on the other hand, eligible for the convergence objective.
Ketvirtojoje ataskaitoje apžvelgiama 27 ES valstybių narių teritorinės sanglaudos padėtis ir konstatuojamas didelis ekonominės veiklos susitelkimas sostinėse.
The fourth report gives a snapshot of territorial cohesion in the EU of 27, and notes a strong concentration of economic activity in the capitals.
Todėl 2004 m. sostinių regionai sukūrė vidutiniškai 32 proc. jų šalių BVP, nors juose gyvena tik 22 proc. gyventojų.
In 2004, for example, the capital-city regions generated an average of 32% of their countries’ GDP, while representing 22% of the population.
Šis reiškinys dar akivaizdesnis ir labai sparčiai plečiasi naujosiose valstybėse narėse.
This is a very noticeable phenomenon, and is most marked in the new Member States.
Ataskaitoje analizuojamas teritorijų vystymasis vietos lygmeniu, kur urbanizacijos veiksnys griauna demografinę pusiausvyrą, sukeldamas ryškias priemiesčių tendencijas Europos miestuose bei gyventojų mažėjimą kaimo vietovėse.
The report analyses territorial developments at local level, where the acceleration of urbanisation is upsetting demographic balances, with a strong tendency to suburbanisation in Europe’s cities and to depopulation of rural areas.
Jei valstybės politika nesikeis, šie teritoriniai skirtumai ateityje gali tik didėti.
If public policies remain unchanged, these territorial disparities can only become still more marked in the future.
Jis leidžia palyginti du ilgalaikio vystymosi scenarijus.
It compares two long-term territorial development scenarios.
Scenarijus, nukreiptas vien tik į konkurencingumą, lemtų didesnį ekonomikos ir naujų technologijų augimą, tačiau sukeltų didesnes aplinkos apsaugos ir socialines išlaidas, kurios ilgalaikėje perspektyvoje galėtų turėti neigiamą įtaką ekonominiams ir socialiniams pajėgumams.
One of the scenarios, which is geared to competitiveness alone, would be likely to engender stronger economic growth and the emergence of new technologies, but would bring with it higher environmental and social costs that would, in the long term, have unfavourable economic and social effects.
Priešingu atveju scenarijus, nukreiptas į sanglaudą, leidžia sukurti platesnį modelį patrauklumo potencialo bei didmiesčio erdvių poliarizacijos požiūriu.
On the other hand, a scenario geared towards cohesion gives rise to a more diffuse model as far as the attraction and polarisation potentials of metropolitan areas are concerned.
Daugelis pajėgių integracijos zonų gali būti kuriamos tiek Europos centre, tiek ir mažiau ar daugiau nutolusiose vietovėse.
Several high-performing zones of integration could emerge, both in the heart of Europe and in the more outlying regions.
Toks policentrinio vystymosi modelis, žinoma, leidžia pasiekti mažesnį ekonominį augimą nei pirmasis scenarijus, tačiau šis augimas yra geriau geografiškai paskirstytas, o tai padeda išvengti gyventojų konfliktų susitelkimo ribotoje teritorijoje bei socialinio ir aplinkos spaudimo.
This polycentric-development model, while yielding weaker economic growth than the first scenario, is better distributed geographically, thus avoiding a polarisation within a restricted area of population conflicts and social and environmental pressures.
Todėl būtina dar veiksmingiau nukreipti išlaidas į projektus, gerinančius visos teritorijos patrauklumą .
It is for this reason that expenditure needs to be steered even more effectively towards projects geared towards enhancing the attractiveness of all territories.
Nereikia pamiršti, kad didelis Europos pranašumas, kalbant apie konkurencingumą, yra jos įvairovė.
We must not forget that one of Europe’s great advantages in terms of competitiveness is its diversity.
Jei siekiama darnaus ir tvaraus vystymosi, atsižvelgiant į tinkamai nustatytus teritorinius poreikius negalima to ignoruoti.
Balanced, sustainable development which takes account of properly identified territorial needs must not ignore this fact.
Todėl Europos Sąjungos regioninė politika turi būti vykdoma remiantis glaudžia partneryste su regionų veikėjais bei koordinuojant su kitomis nacionalinės ir Europos politikos sritimis.
The Union’s regional policy must therefore be pursued in close partnership with the regional players and in coordination with other national and European policies.
Šiuo požiūriu reikėtų įvertinti, ar Komisijos įgyvendinta struktūra: Bendrijos strateginės gairės – nacionalinės strateginės koncepcijos – veiksmų programos – yra tinkamiausia realiam daugiaplaniam valdymui ir geram teritorinių poreikių nustatymui.
In this context, it would be useful to see whether the architecture put in place by the Commission: Community strategic guidelines – national strategic framework of reference – operational programmes – represents the best possible way to achieve genuinely multi-level governance and proper identification of territorial needs.
Nauji teritoriniai iššūkiai ir ES biudžetas
New territorial challenges and the EU budget
Kaip nurodyta ketvirtojoje ataskaitoje, ES regioniniai ir tarpregioniniai skirtumai yra didesni nei Jungtinių Valstijų ar Japonijos.
The fourth report demonstrates that regional and interregional disparities are much more marked in the EU than in the United States or Japan.
Net jei beveik vienu metu įvykęs naujųjų 12 valstybių narių priėmimas šiek tiek sujaukė statistiką, teritoriniai iššūkiai, kuriuos būtina įveikti, yra didžiuliai, nesvarbu ar tai būtų ekonominis bei technologijų vystymasis, jų prieinamumas, ar gyvenimo kokybė.
Even though the virtually simultaneous arrival of 12 new Member States caused some turmoil in the statistics, there is no doubt that the territorial challenges to be met are formidable, whether in terms of economic and technological development, accessibility or quality of life.