natgillin/translations-raw huggingface dataset:
M. Patijno pranešime pasiūlyta tiesiogiai rinkti Parlamentą penkerių metų kadencijai
The Patijn Report proposed a directly elected Parliament with a five year mandate.
M. Patijno pranešimas, priimtas 1975 m. sausio 14 d.; OL C 32, 1975 2 11. .
Patijn Report, adopted on 14 January 1975; OJ C 32, 11.2.1975.
Visų pirma būtų taikomos nacionalinės rinkimų sistemos, bet tik pereinamuoju laikotarpiu, kol bus įvesta vienodesnė rinkimų sistema, kurią, kaip manoma, bus spėta parengti antriesiems rinkimams.
National electoral systems would apply in the first instance but for a transitional period only, pending the introduction of a more uniform electoral system, presumed to be ready in time for the second elections.
Balsavimas vyktų visoje Bendrijoje per tas pačias tris dienas.
Polling would take place across the Community within the same three days.
Dvigubi parlamento mandatai būtų leidžiami, bet neskatinami.
Dual parliamentary mandates would be permitted but not encouraged.
Sutartas EB lygmens pareigybių, laikomų nesuderinamomis su Europos Parlamento mandatu, sąrašas.
A list was agreed of the offices at EC level deemed incompatible with a European Parliamentary mandate.
355 vietos (tuomet devynioms valstybėms) būtų proporcingai paskirstytos taip: 71 vieta Vokietijai, 67 Jungtinei Karalystei, 66 Italijai, 65 Prancūzijai, 27 Nyderlandams, 23 Belgijai, 17 Danijai, 13 Airijai ir 6 Liuksemburgui.
355 seats (for the then nine States) would be distributed on a proportional basis, as follows: Germany 71, UK 67, Italy 66, France 65, Netherlands 27, Belgium 23, Denmark 17, Ireland 13, Luxembourg 6.
Tiesiogiai išrinktų EP narių privilegijos ir imunitetai būtų tokie pat, kaip ir nacionalinių parlamentų narių.
The privileges and immunities of directly-elected MEPs would be those of their national equivalents.
Tinkamas rinkėjų ir kandidatų amžius, laisvų vietų užpildymo principai, politinėms partijoms taikytinos taisyklės ir EP nariams taikytinos sąlygos taip pat būtų nustatomos nacionaliniu lygmeniu.
National discretion would also apply with respect to the eligible age of electors and candidates, the filling of vacancies, the rules for political parties, and MEPs’ terms and conditions.
Parlamentas spręstų dėl narių įgaliojimų tikrinimo, kol įsigaliotų vienoda rinkimų tvarka.
Pending the entry into force of the uniform electoral procedure, Parliament would rule on the verification of the credentials of Members.
M. Patijno pranešimas pasirodė esąs pakankamai pragmatiškas, kad valstybės narės remtųsi juo vykstant deryboms Taryboje.
The Patijn Report proved to be sufficiently pragmatic for Member States to take it as the basis for negotiation in the Council.
Didelę kliūtį susitarimui, kaip ir anksčiau, sudarė Didžiosios Britanijos vyriausybės atsisakymas priimti proporcinio pobūdžio rinkimų sistemą, pagal kurią Europos Parlamente gautų vietų skaičius iš esmės atitiktų atiduotų balsų skaičių.
The big stumbling block to an agreement continued to be the British government’s refusal to adopt an electoral system of a proportional type whereby seats won in the European Parliament would broadly match the votes cast in the ballot box.
Nors vienodos rinkimų tvarkos stoka tuo metu sukėlė didelį nusivylimą, žvelgiant atgal, Parlamentas buvo visiškai teisus, kad reikėtų pirmiausia sutelkti dėmesį į tiesioginių rinkimų įvedimą ir atidėti sistemos tobulinimą vėlesniam laikui.
Although the lack of a uniform electoral procedure was the cause of great frustration at the time, in retrospect Parliament was surely right to concentrate on getting direct elections introduced in the first place and to postpone the perfection of the system until later.
Pagaliau tiesioginiai rinkimai
Direct elections at last
Aktas, kuris turi pirminės teisės akto statusą ir kurį turėjo ratifikuoti kiekviena valstybė narė, buvo pridėtas prie sprendimo
The Act, which has the status of primary law and which required ratification by each Member State, was annexed to a Decision.
Tarybos sprendimas 76/787/EAPB, EEB, Euratomas; OL L 278, 1976 10 8. .
Council Decision 76/787/ECSC, EEC, EURATOM; OJ L 278, 8.10.1976.
Taryba įsteigė 410 atstovų rūmus (tuomet devynioms valstybėms), kuriuose keturioms didžiausioms valstybėms buvo suteikta po vienodą vietų skaičių.
The Council established a chamber of 410 deputies (for the then nine States), with the four largest States enjoying an equal number of seats.
Nors buvo pakartotinai iškeltas tikslas ateityje įvesti vienodą rinkimų tvarką, nebuvo nustatyta jokio tvarkaraščio šiam tikslui pasiekti.
While the objective of a future uniform electoral procedure was repeated, no timetable was set for its accomplishment.
Balsavimas turėjo vykti laikotarpiu nuo ketvirtadienio iki sekmadienio.
Voting was to take place between Thursday and Sunday.
Kol bus parengta vienoda rinkimų tvarka, Parlamentui tikrinant išrinktųjų įgaliojimus turėjo būti atsižvelgiama į kiekvienos valstybės narės paskelbtus oficialius rezultatus.
Pending the emergence of a uniform electoral procedure, the verification by Parliament of the credentials of those elected would take note of the official results declared in and by each Member State.
Parlamente buvo nustatyta derinimo procedūra detalėms sureguliuoti
A conciliation procedure was established with the Parliament to iron out the details.
Jungtinė Karalystė ir Danija pridėjo deklaracijas dėl savo užjūrio teritorijų, o Vokietija – dar vieną dėl Berlyno. .
The UK and Denmark annexed declarations concerning their overseas territories; and Germany another with respect to Berlin.
Po tam tikro atidėliojimo pirmieji rinkimai į Europos Parlamento įvyko 1979 m. birželio mėnesį.
After a certain delay, the first elections to the European Parliament took place in June 1979.
Naujai išrinktas Parlamentas netrukus ėmėsi klausimo, kaip pertvarkyti 1976 m. aktą į vienodą rinkimų tvarką.
The newly elected Parliament soon addressed the matter of turning the 1976 Act into a uniform electoral procedure.
Rengiant C. Seitlingerio pranešimą dėmesys buvo sutelktas į proporcinio atstovavimo išplėtimo klausimą
The drafting of the Seitlinger Report focussed on the issue of extending proportional representation.
Dar žr. kritišką Teisės reikalų komiteto nuomonę (pranešėjas F. D’Angelosante). .
Yet see the critical Opinion of the Legal Affairs Committee (rapporteur D’Angelosante).
Jame pasiūlyta sudaryti daugiamandates rinkimų apygardas, kuriose būtų išrenkama 3–15 EP narių, paskirstant vietas pagal d'Hondto sistemą, ir numatyta pirmenybinio balsavimo už atskirus sąrašų kandidatus galimybė.
It proposed multi-member constituencies of between three and fifteen MEPs, with seats allocated by the D’Hondt system, and allowed for the possibility of preferential voting for individual candidates within lists.
Pranešime pažymėta, kad remiantis „ypatingais geografiniais ar etniniais veiksniais“ galėtų būti nukrypimų nuo normos.
It noted that there could be deviation from the norm on the grounds of ‘special geographical or ethnic factors’.
C. Seitlinger taip pat siekė primygtinai reikalauti, kad vienos valstybės narės piliečiams, gyvenantiems kitoje valstybėje narėje ilgiau kaip penkerius metus, turėtų būti suteikta teisė balsuoti jų gyvenamosios vietos šalyje.
Seitlinger also sought to insist that nationals of one Member State resident in another for more than five years should be given the right to vote in their country of residence.
Pasiūlyta sutrumpinti balsavimo laikotarpį iki dviejų dienų (sekmadienio ir pirmadienio).
It was proposed that polling be reduced to two days (Sunday and Monday).
Tačiau atsižvelgus į bendrąją politinę padėtį Bendrijoje ir Didžiajai Britanijai vis dar nenorint atsisakyti savo paprastosios daugumos sistemos vienmandatėse rinkimų apygardose, Taryboje nebuvo įmanoma pasiekti jokios pažangos.
However, in view of the general political situation in the Community, coupled with continuing British refusal to abandon its simple majority system in single member constituencies, no progress was possible in the Council.
Panašus buvo ir Reinholdo Bockleto, per kitą kadenciją (1984–1989 m.) paskirto pranešėjo šiuo klausimu, pranešimo likimas.
A similar fate awaited Reinhold Bocklet, appointed rapporteur on the matter in the next mandate, 1984-89.
Jo pastangas sužlugdė Didžiosios Britanijos iškelta kliūtis.
His efforts foundered on the obstacle of the British.
Nepakako sumanumo, kad proporcinė ir neproporcinė rinkimų sistemos būtų sujungtos į vieną sistemą, kurią būtų galima patikimai vadinti „vienoda“ ir dėl kurios kartu sutartų Parlamentas arba Taryba.
Ingenuity was not able to marry proportional and non-proportional electoral systems within a framework which could credibly be called ‘uniform’ and which, at the same time, would induce a consensus within either Parliament or Council.
Griuvus Berlyno sienai ir Rytų Vokietijai prisijungus prie Bendrijos, atsirado būtinybė persvarstyti Vokietijos atstovų Europos Parlamente skaičių.
The fall of the Berlin Wall and the integration of East Germany into the Community necessitated a review of the number of German deputies in the European Parliament.
Po 1989 m. rinkimų, kurie tuo metu vyko 12 valstybių, Karel De Gucht buvo paskirtas pranešėju šiais klausimais.
After the 1989 elections (in the then 12 states), Karel De Gucht was appointed rapporteur on the dossier.
Jis sėkmingai parengė du „tarpinius pranešimus“, kurie pajudino šiuos reikalus.
He successfully produced two ‘interim reports’ which pushed things along.
Pirmajame pranešime K. De Gucht atkartojo ankstesnį Parlamento pasiūlymą naudoti d'Hondto sistemą
In the first, De Gucht repeated Parliament’s earlier proposal for the use of D’Hondt.
Susirūpinęs rinkėjų aktyvumo mažėjimu 1984 ir 1989 m., jis patiekė klausimą diskusijoms, kaip reikėtų tvarkyti ir finansuoti rinkimų į Europos Parlamentą kampaniją.
Concerned about declining turnout in 1984 and 1989, he introduced to the debate the question of how the campaign for the European Parliamentary elections should be run and financed.
Antrajame pranešime K. De Gucht pasiūlė, kad suvienytai Vokietijai tenkantis vietų skaičius turėtų būti padidintas iki 99, o Prancūzijai, Italijai ir Jungtinei Karalystei liktų po 87 vietas
In his second report, De Gucht proposed that the unified Germany’s number of seats should rise to 99, leaving France, Italy and the UK with 87 each.
Galiausiai K. De Gucht pasiūlė papildomą sistemą, pagal kurią narius į du trečdalius Didžiajai Britanijai skirtų vietų būtų galima išrinkti pagal paprastos daugumos sistemą vienmandatėse rinkimų apygardose, o likęs trečdalis būtų proporcingai paskirstytas pagal bendrą kiekvienos partijos gautų balsų skaičių.
Finally, De Gucht proposed a top-up system whereby two-thirds of the British seats could be elected by simple majority in single member constituencies, but the remaining third would be distributed proportionately to the total vote of each party.
Vis dėlto, nepaisant Parlamento pastangų, galiausiai įveikti aklavietę dėl rinkimų sistemos tapo įmanoma Jungtinėje Karalystėje 1997 m. gegužės mėnesį išrinkus leiboristų vyriausybę, ir prie šio klausimo taip pat prisidėjo liberalai demokratai.
Nevertheless, despite the efforts of Parliament, it was the election of a Labour government in the UK in May 1997, assisted on this matter by the Liberal Democrats, which finally broke the logjam over the electoral system.
1999 m. rinkimams Didžiojoje Britanijoje įvesta regioninio proporcinio atstovavimo uždaro sąrašo sistema
For the 1999 elections a closed list system of regional proportional representation was introduced to Great Britain.
Šiaurės Airijoje nuo 1979 m. taikyta vieno perleidžiamo balso sistema, nes itin reikėjo atspindėti mažumų nuomonę provincijoje.
Northern Ireland had enjoyed STV since 1979 because of the overwhelming need to reflect minority opinion in the province.
1999 m. į Parlamentą buvo išrinkti 10 liberalų demokratų, 2 žaliųjų partijos, 2 „Plaid Cymru“ partijos ir 3 Jungtinės Karalystės Nepriklausomybės partijos (UKIP) atstovai, tai parodė proporcinio atstovavimo svarbą Europos Parlamento įteisinimui. .
In 1999 10 Liberal Democrats, 2 Greens, 2 Plaid Cymru and 3 UKIP MEPs were elected to the Parliament, witness to the importance of proportional representation to the legitimation of the European Parliament.
Panašios reformos tinkamu laiku prieš 2004 m. rinkimus įgyvendintos ir Prancūzijoje.
Similar reforms were made in France in time for the 2004 elections.
Naudingi Sutarties pakeitimai
Helpful Treaty change
Pagal Mastrichto sutarties (1992 m.) nuostatas buvo žengtas drąsus žingsnis į priekį Europos Sąjungos pilietybės srityje.
Meanwhile, the Treaty of Maastricht (1992) made some bold advances in the area of European Union citizenship.
8b straipsnio 2 dalyje nustatyta:
Article 8b(2) laid down that:
[…] Kiekvienas Sąjungos pilietis, gyvendamas valstybėje narėje ir nebūdamas jos pilietis, turi teisę balsuoti ir būti kandidatu per Europos Parlamento rinkimus valstybėje narėje, kurioje gyvena, tomis pačiomis sąlygomis, kaip ir tos valstybės piliečiai.
… [E]very citizen of the Union residing in a Member State of which he is not a national shall have the right to vote and to stand as a candidate in elections to the European Parliament in the Member State in which he resides, under the same conditions as nationals of that State.
Šia teise naudojamasi atsižvelgiant į išsamias nuostatas, kurias, remdamasi Komisijos pasiūlymu ir pasikonsultavusi su Europos Parlamentu, turi vieningai priimti Taryba; šios nuostatos gali numatyti nukrypimus, kai jie yra pateisinami dėl valstybei narei būdingų problemų
This right shall be exercised subject to detailed arrangements adopted by the Council, acting unanimously on a proposal from the Commission and after consulting the European Parliament; these arrangements may provide for derogations where warranted by problems specific to a Member State.
Vėliau – Europos bendrijos steigimo sutarties (EB sutarties) 19 straipsnio 2 dalis.
Later Article 19(2) of the Treaty establishing the European Community (TEC).
Mastrichto sutartyje pareikalauta persvarstyti 1976 m. aktą Tarybos sprendime 93/81; OL L 33, 1993 2 9. .
The Treaty of Maastricht necessitated a revision of the 1976 Act, in Council Decision 93/81; OJ L 33, 9.2.1993.
Tai sudarė naudingą teisinį pagrindą imtis priemonių siekiant skatinti viršnacionalinės rinkimų politikos plėtrą ir didinti piliečių dalyvavimą.
Helpfully, this provided a legal base for measures to stimulate transnational electoral politics and increase civic participation.
Kartu Mastrichto sutartyje pakeistas 138 straipsnis, kad Parlamentui būtų suteikta pritarimo teisė kalbant apie Tarybos pasiūlymus dėl vienodos rinkimų tvarkos.
At the same time, the Treaty of Maastricht amended Article 138 to give to the Parliament the right of assent to the Council’s proposal for a uniform electoral procedure.
Šioje sutartyje taip pat numatytas naujas 138a straipsnis, kuriame nustatyta:
It also introduced a new Article 138a which establishes that:
Europos masto politinės partijos yra svarbus Sąjungos integracijos veiksnys.
Political parties at European level are important as a factor for integration within the Union .
Jos prisideda prie Sąjungos piliečių europietiško sąmoningumo ugdymo ir padeda išreikšti Sąjungos piliečių politinę valią.
They contribute to forming a European awareness and to expressing the political will of the citizens of the Union .
Tony Blairo pergalė 1997 m. gegužės mėn. buvo palanki baigiamiesiems Tarpvyriausybinės konferencijos (TVK) etapams, kuriuos užbaigus pasirašyta Amsterdamo sutartis.
Tony Blair’s victory in May 1997 had a beneficial effect on the closing stages of the Intergovernmental Conference which led up to the signing of the Treaty of Amsterdam.
Pirma, naujojoje sutartyje Parlamento dydis apribotas 700 narių numatant 99 vietas Vokietijai ir po 87 vietas Prancūzijai, Italijai ir Jungtinei Karalystei
First, the new Treaty capped the size of the Parliament at 700 – with 99 for Germany and 87 each for France, Italy and the United Kingdom.
138 straipsnio 2 dalis, paskui – 190 straipsnio 2 dalis. .
Article 138(2), subsequently Article 190(2).
Be to, joje taip pat numatyta ši nauja, nelengvai suprantama sąlyga:
It then added a new, cryptic clause, as follows:
Darant šios dalies pakeitimus, valstybėse narėse renkamų atstovų skaičius turi užtikrinti atitinkamą į Bendriją susibūrusių valstybių tautų atstovavimą.
In the event of amendments to this paragraph, the number of representatives elected in each Member State must ensure appropriate representation of the peoples of the States brought together in the Community.
Trečia, Amsterdamo sutartyje įterpta nauja pastraipa, kurioje nustatyta, jog Parlamento kadencija yra penkeri metai
Third, the Amsterdam Treaty inserted a new sub-paragraph establishing that the term of office of the Parliament is five years.
Šioje nuostatoje, kuri tapo 190 straipsnio 3 dalimi, paprasčiausiai kodifikuojamos 1976 m. akto nuostatos. .
This, which became Article 190(3), simply codified the 1976 Act.
Ketvirta, naujojoje sutartyje 190 straipsnio 4 dalis (anksčiau 138 straipsnio 3 dalis) pakeista taip:
Fourth, the new Treaty amended Article 190(4) (formerly Article 138(3)), as follows:
Europos Parlamentas parengia pasiūlymą dėl rinkimų remiantis tiesiogine visuotine rinkimų teise pagal visose valstybėse narėse taikomą vienodą tvarką arba pagal visoms valstybėms narėms bendrus principus
The European Parliament shall draw up a proposal for elections by direct universal suffrage in accordance with a uniform electoral procedure in all Member States or in accordance with principles common to all Member States .
Paryškinta pranešėjo. .
Rapporteur's emphasis.
Šis pakeitimas parodė pragmatiškesnį Parlamento požiūrį, kaip aiškiai pareikšta K. De Guchto pranešime.
This revision reflected the more pragmatic approach of the Parliament as articulated in the De Gucht Report.
Visų pirma, pagal šį pakeitimą Airijai būtų leista tebenaudoti vieno perleidžiamo balso sistemą vietoj didžiausio vidurkio sąrašų sistemos.
In particular, the change would allow the Irish to continue to use the Single Transferable Vote (STV) instead of a largest average list system.
Galiausiai Amsterdamo sutartyje pridėta naudinga nauja 190 straipsnio 5 dalis:
Lastly, a new Article 190(5) was usefully added by the Treaty of Amsterdam:
Europos Parlamentas, paprašęs Komisijos nuomonės ir vieningai pritarus Tarybai, patvirtina nuostatus ir bendras sąlygas, reglamentuojančias jo narių pareigas.
The European Parliament shall, after seeking an opinion from the Commission and with the approval of the Council acting unanimously, lay down the regulations and general conditions governing the performance of the duties of its Members.
G. Anastassopouloso pranešimas
The Anastassopoulos Report
Jo užduotis buvo išsiaiškinti, ar remiantis persvarstyta 190 straipsnio 4 dalimi būtų galima suderinti naują pasiūlymą, t. y. ar „visoms valstybėms narėms bendri principai“ sudaro geresnį pagrindą siekiant vienodumo nei „visose valstybėse narėse taikoma vienoda tvarka“ .
His task was to see whether a new proposal could be agreed on the basis of the revised Article 190(4), that is, whether ‘ principles common to all Member States ’ offered a better basis for uniformity than ‘ a uniform electoral procedure in all Member States’.
G. Anastassopoulos nustatė, kad valstybės „labai plačiai pritaria“ daugybei bendrų principų, ypač proporcinio atstovavimo.
Anastassopoulos found a ‘very broad consensus’ among States on a number of common principles, including, not least, proportional representation.
Jis atsisakė idėjos bandyti vienodu būdu sudaryti teritorines rinkimų apygardas, bet primygtinai reikalavo, kad jos būtų sudarytos daugiau kaip 20 mln. gyventojų turinčiose valstybėse.
He dropped the idea of trying to craft territorial constituencies in a uniform manner, but insisted on their creation in States with more than 20 million inhabitants.
Visų pirma jis iškėlė klausimą, ar nuo 2009 m. rinkimų būtų galima išdalyti dalį vietų – jis pasiūlė 10 proc. – proporcingai pagal viršnacionalinius sąrašus (subalansuotus lyčių atžvilgiu).
Notably, he raised the question of whether a portion of seats – he proposed ten per cent ‑ could be distributed proportionately from transnational (gender balanced) lists as from the 2009 elections.
Nacionalinių rinkiminių slenksčių nustatymas turėtų likti neprivalomas.
National thresholds should remain optional.
Siekiant skatinti dalyvavimą, reikėtų skatinti pirmenybinį balsavimą.
Preferential voting should be encouraged as a stimulus to turnout.
Dvigubi parlamento mandatai būtų uždrausti.
Dual parliamentary mandates would be banned.
Jis pasiūlė perkelti rinkimus iš birželio į gegužės mėnesį (kad būtų išvengta vasaros atostogų Šiaurės šalyse) ir sutrumpinti pačiam balsavimui skirtą laiką iki ne daugiau kaip dviejų dienų.
He proposed bringing the elections forward from June to May (in order to avoid summer holidays in Northern states), and to truncate the time for polling itself to two days maximum.
Taryba pakeitė 1976 m. aktą, siekdama suvienodinti proporcinio atstovavimo sąvokos vartojimą visame tekste, aiškiai leisti taikyti vieno perleidžiamo balso sistemą ir pirmenybinį balsavimą, pasirūpinti teritorinių rinkimų apygardų kūrimu, nustatyti didžiausią 5 proc. rinkiminį slenkstį, palaipsniui panaikinti dvigubą mandatą ir leisti taikyti nacionalinės teisės aktų nuostatas mandatų netekimo ir laisvų vietų užpildymo klausimais
In 2002 the Council modified the 1976 Act in order to codify the introduction everywhere of proportional representation, to allow explicitly STV and preferential voting, to cater for territorial constituencies, to fix a maximum threshold of 5 per cent, to phase out the dual mandate, and to let national law apply to the withdrawal of mandates and the filling of vacancies.
Drąsesnių Parlamento Pirmininko pavaduotojo G. Anastassopouloso pranešime pateiktų pasiūlymų Taryba nepriėmė
The bolder proposals of the Parliament's Anastassopoulos Report were not adopted by the Council.
Tsatsoso pratarmė, Atėnai ir Briuselis, 2002 m. .
Tsatsos MEP, Athens & Brussels, 2002.
Nicos sutartis, Lakeno deklaracija ir Konventas
Nice, Laeken and the Convention
Parlamentui nepavyko iškelti savo rinkimų tvarkos klausimo Nicos tarpvyriausybinėje konferencijoje.
Parliament was unsuccessful in raising the matter of its electoral procedure at the Nice Intergovernmental Conference.
Vietoj to, baigiamieji TVK etapai 2000 m. gruodžio mėn. pasižymėjo aršiais ginčais dėl vietų perskirstymo Parlamente.
Instead, the closing stages of the IGC in December 2000 were marked by the bruising row over the redistribution of seats in the Parliament.
Nicos sutartyje 190 straipsnio 5 dalis pakeista taip:
The Treaty of Nice modified Article 190(5), as follows:
Europos Parlamentas, paprašęs Komisijos nuomonės ir kvalifikuotąja balsų dauguma pritarus Tarybai, patvirtina nuostatus ir bendras sąlygas, reglamentuojančias jo narių pareigas.
The European Parliament shall, after seeking an opinion from the Commission and with the approval of the Council acting by a qualified majority , lay down the regulations and general conditions governing the performance of the duties of its Members.
Visoms su narių arba buvusių narių apmokestinimu susijusioms taisyklėms ar sąlygoms patvirtinti reikalingas Tarybos balsų vieningumas
All rules or conditions relating to the taxation of Members or former Members shall require unanimity within the Council.
Pakeistas 191 straipsnis, siekiant sudaryti teisinį pagrindą Europos politinių partijų statutui sukurti.
An amendment was made to Article 191 to create a legal base for the creation of a statute for European political parties.
Taryba buvo įgaliota kartu su Parlamentu pagal bendro sprendimo procedūrą nustatyti taisykles, Europos lygmeniu reglamentuojančias politinių partijų veiklą, ypač jų finansavimo taisykles.
The Council was empowered to lay down regulations governing European parties and particularly their financing, in co-decision with the Parliament.
Atsigaunant po Nicos sutarties sukelto nusivylimo, 2001 m. gruodžio mėn.
On the road to recovery from the disappointment of the Nice Treaty, the Laeken Declaration, in December 2001, posed various pertinent questions about the future role of the European Parliament.