natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Pavyzdžiui, visai nebūtinai nusikalstamumą turi skatinti tai, kad tėvų dažnai nėra namie arba kad vaikas auga su vienu iš tėvų, arba tėvai visiškai nesugeba pasirūpinti savo vaikais, arba (dėl finansinių, socialinių ir (arba) tarpasmeninių priežasčių) nėra sveikų kokybiškų vaikų ir tėvų arba pačių tėvų tarpusavio santykių.
For example, it is not the frequent physical absence of the parents or the fact of growing up in single-parent families which necessarily result in delinquency as much as the essential inability of the parents to carry out their duties of care towards their children or the absence of a healthy and quality relationship - because of financial, social and/or interpersonal problems - between the parents and children or between the parents themselves.
Ne pavieniai moksleiviai, o mokyklų sistema kalta dėl nesugebėjimo įveikti jų niekinimo ir atskirties reiškinius.
It is not the failure of individual pupils but the inability of the school system to overcome their stigmatisation and marginalisation.
Pagaliau nusikalstamumas nesietinas ir su imigranto statusu, o su imigrantų socialine atskirtimi.
Finally, it is not the identity of an immigrant which leads to an expression of delinquency but his social marginalisation.
Vis dėlto šiuolaikiniame pasaulyje išorės veiksnių, pvz., žiniasklaidos, technologijų ir ypač interneto, į suaugusiųjų pasaulį įstumti nepilnamečiai dažnai agresyviai reaguoja į tokio pobūdžio įsikišimą į jų gyvenimą.
In this day and age particularly, however, juveniles who find themselves catapulted into the adult world by external factors such as the media, technology and especially the internet frequently react aggressively to this invasion of their lives.
Nepilnamečių nusikalstamumo valdymo modeliai
Models for the management of juvenile delinquency
Bendrai padaryta žymi pažanga nusikalstamumo valdymo ir jo socialinės kontrolės srityje.
In general terms, the management of delinquency and its social control has developed significantly.
Pirmiausia buvo įdiegtas globos modelis, pagal kurį suaugusieji kiekvienu atveju apibrėždavo nepilnamečio nusikaltėlio teises ir būdus gerinti jo elgesį.
It started with the protected model, whereby adults determined in each case the rights of the juvenile offender and the methods of 'improving' his behaviour.
Tada buvo sukurtas atsakomybės modelis, pagal kurį nepilnamečiai nuo pradžios turėjo konkrečias pripažintas teises, o svarbiausias kovos su nusikalstamu elgesiu priemonių tikslas buvo ugdyti skatinant atsakomybę.
Then the responsibility model was developed whereby the juvenile has specific, recognised rights from the outset and the aim of measures to combat delinquent behaviour is 'education through responsibility'.
Šiuo metu siekiama į atsakomybės modelį įtraukti restoratyvinio (atkuriamojo) teisingumo koncepciją, t. y. įtraukiant į procesą ir aukas siekti sutaikyti šalis ir atitaisyti padarytą žalą.
The current approach seeks to incorporate restorative justice in the responsibility model, involving the victims themselves in the process and aiming to reconcile the parties by making good the damage.
Vis dėlto yra dar viena labai svarbi aplinkybė, susijusi su nepilnamečių nusikalstamumo valdymu ir šiuo metu taikomais modeliais.
There is, however another crucial consideration relating to the management of juvenile delinquency and the current models.
Nepilnamečiai apskritai yra ypač priešiški oficialiai socialinės kontrolės sistemai, nuo kurios jie nemažai priklausomi dėl nebaigto asmenybės vystymosi, jų amžiaus ir ribotų finansinių išteklių.
In general, juveniles are particularly hostile to the official system of social control, to which they are more susceptible, given the incomplete development of their personality, their age and limited financial resources.
Be to, netgi nusikalstamo elgesio prielaidos arba tam tikras elgesys, keliantis nusikaltimo pavojų (pvz., bėgimas iš namų ir nepriklausomybės siekis), nepagrįstai prilyginami nusikalstamam elgesiui.
Moreover, even acts of pre-delinquent behaviour or situation in which there is simply an inherent risk of delinquency (such as leaving home and seeking independence) are unjustifiably equated with delinquent behaviour.
Nepilnamečiams skirti teisės aktai ir priemonės turėtų būti kuo liberalesni ir remtis supratimo ir tolerancijos principais nepilnamečių ir jų problemų atžvilgiu, o ne klijuoti jiems „visuomenės ligų“ aukų etiketės arba laikyti kiekvieną saviraiškos bandymą nusikaltimu.
Legislation and measures for managing juveniles should be liberal, and show the greatest possible understanding and tolerance towards juveniles and their problems without labelling them as suffering from forms of social pathogeny or describing any attempt at self determination as delinquency.
Naujausias valdymo modelis turėtų būti dar pažangesnis, t. y. globos priemonės turėtų būti pakeistos kitomis (institucinės ir teisminės praktikos atsisakymas), taip pat turėtų būti taikomi nepilnamečių veiksmų nelaikymo baudžiamuoju nusikaltimu ir bausmių netaikymo principai.
Modern management approach should go one step further and, after gradually replacing custodial measures by other alternatives (deinstitutionalisation and dejudicialisation), switch to decriminalisation and depenalisation of juvenile acts.
Dėl to turėtų būti panaikinta didžioji dalis bausmių ir kartu sustiprinta socializavimo organizacijų veikla bei taikomos tikros prevencinės priemonės.
This requires the abolition of penalties' in the majority of cases and, at the same time, the strengthening of socialising organisations and taking genuine preventive measures.
Dorovės ir elgesio normoms įtakos turi ne įstatymai ir bausmės, o nesuvaržytas jaunimo švietimas ir kiek įmanoma platesnė jų socialinė įtrauktis – ji padės sustiprinti pasitikėjimą tarp kartų, šeimoje, mokyklų bendruomenėse, valstybėje, gyvenamojoje vietoje, tarp draugų ir bendrai visoje visuomenėje.
Morals and standards of behaviour are not changed by laws and penalties but by educating young people 'in freedom' and the broadest possible social involvement which will strengthen trust between the generations, the family, the school community, the state, the neighbourhood, friendships and society as a whole.
Trys ramsčiai: prevencijos, socialinės integracijos ir teisinio valdymo priemonės
The three pillars of prevention, social integration and legislative management measures
A. Prevencijos priemonės
A. Preventive mechanisms
Prevencija turėtų būti pirminė ir svarbiausia kovos su nepilnamečių nusikalstamumu strategijos dalis.
Prevention should be the primary and main part of a strategy for combating juvenile delinquency.
Pagrindinė priežastis, dėl kurios istoriškai daugiausia dėmesio buvo skiriama „represijoms“ ir net iki šiol daugiausia taikoma bausmių sistema, yra tai, kad prevencija – ilgalaikė (jos rezultatų iškart nematoma, todėl vyriausybės ir politikai netenka galimybės „parodyti“ akivaizdžių politinių laimėjimų) ir labai brangi veikla.
The reason why historically 'repression' took precedence, while even up to the present the main emphasis is on penalization, is because prevention policies are long-term (their results are not immediately visible, which deprives governments and politicians of any immediate political gains), and particularly expensive.
Dėl to nuo teisingumo vykdymo sistemų atskirto socialinės prevencijos ir nepilnamečių (nusikaltėlių ir aukų) solidarumo kodekso priėmimą galima būtų laikyti žymiu visuomenės ir valstybės laimėjimu nacionaliniu ir Bendrijos lygmeniu.
In this respect, it would be a considerable achievement for society and the State at national and Community level to adopt a code of social prevention and solidarity for juveniles (offenders and victims), which is dissociated from the criminal justice systems.
B. Socialinės integracijos priemonės
B. Social integration mechanisms
Nors šiuo metu daugiausia dėmesio skiriama nusikalstamo elgesio kilmei ir priežastims išsiaiškinti, ypač svarbu numatyti jį naikinančias išeitis.
Despite the current focus on the ways in which delinquent behaviour commences and the reasons for this, it is also extremely important to provide a way out of it.
Kaip minėta, baudžiamasis procesas (net ir jo auklėjamoji forma) yra geriausiu atveju neadekvatus, o blogiausiu – faktiškai netinkamas nepilnamečių nusikaltėlių reintegracijos ir tolygios įtraukties į šeimos, mokyklos arba kitokio pobūdžio aplinką, kuriai jie parodė priešiškumą savo elgesiu, būdas.
As already mentioned, criminal procedure (even its educational form) is at best inadequate and at worst actually unsuitable for the reintegration and smooth reincorporation of juvenile delinquents into the social setting of family, school or the environment which they were trying to reject with their behaviour.
Svarbiausia nusikalstamą elgesį naikinanti išeitis yra atkurti nepilnamečių pasitikėjimą artimiausia ir platesne socialine aplinka ir sugrąžinti jiems jausmą, kad jie yra šios aplinkos dalis.
The restoration of juveniles' trust in their immediate and broader social environment and the feeling that they belong to that environment is their most important way out of delinquency.
Vis dėlto tai turėtų būti pasiekta ne bausmėmis ir sankcijomis, o įtraukiant nepilnamečius į visapusišką veiklą jų socialinėje aplinkoje, t. y. užtikrinant jų švietimą, tolygų įtraukimą į darbo rinką, garantuojant saviraiškos teisę ir dalyvavimą priimant sprendimus vietiniu ir nacionaliniu lygmeniu, sudarant jiems kūrybingo laisvalaikio ir poilsio sąlygas.
However, this is not achieved through penalties and sanctions but by integrating them into all aspects and activities of their social environment - ensuring their education, smooth integration into the labour market, protecting their right to self expression and active participation in decision-makings at local and national level, offering them the possibility of creative leisure activities and recreation.
C. Teisinio valdymo priemonės
C. Legislative management measures
Kaip minėta, tinkamiausios būtų šios keturios įstatymų leidybos priemonių rūšys:
As noted above, the most appropriate legislative measures take the form of four 'de-';
– veiksmų nelaikymas kriminaliniu nusikaltimu, t. y. atitinkamos veikos, pvz., nusikalstamo elgesio prielaidų arba nesunkių nusikaltimų, perkvalifikavimas;
- decriminalisation: i.e. the declassification of acts such as pre-delinquent behaviour or minor offences,
– bausmių netaikymas, t. y. didžiosios daugumos bausmių panaikinimas ir pakeitimas švietimo ir integracinėmis priemonėmis;
- depenalisation: the abolition of penalties for the broad majority of offences and their substitution by educational and integrative measures,
– teisminės praktikos atsisakymas, t. y. teisingumo vykdymas iš teismų perkeliamas socialiniams tarpininkams – priklausomai nuo nusikalstamo elgesio rūšies, tai gali būti mokyklų komitetai (mokytojai, mokiniai ir tėvai), gyvenamosios vietos arba vietinio lygmens asociacijos (pvz., socialiniai ombudsmenai), socialiniai darbuotojai ir t. t.;
- dejudicialisation: transferring the administration of justice from the courts to social mediators which may be, depending on the type of delinquent behaviour, school committees (teachers, pupils and parents), associations at neighbourhood or local level (e.g. social ombudsman), social workers etc.,
– institucinės praktikos atsisakymas, t. y. nuosprendžių, numatančių laisvės atėmimą pataisos įstaigose, išvengimas.
- deinstitutionalisation: avoiding custodial sentences in correctional or penitentiary institutions.
Šeimos vaidmuo
The role of the family
– Šeima kaip veiksnys ir priežastis: labai svarbios šeimos išorės (susijusios su šeimos struktūra) ir vidaus (susijusios su jos funkcionavimu) sąlygos.
- The family as a factor and a cause: the impact of external (relating to the structure of the family) and internal (relating to how it operates) family conditions is crucial.
Nepakankama tėvų priežiūra ir kontrolė ir pačių tėvų nusikalstamas elgesys laikomi ypač sunkinančiais veiksniais.
The lack of supervision and control by parents and delinquent behaviour by the parents themselves are considered to be particularly aggravating factors.
– Šeima prevencinės politikos krypčių kontekste: šeima, kaip socializuojanti institucija, skatina laikytis įstatymų ir ugdo pagarbą jiems.
- The family in the context of prevention policies: the family as a socialising institution helps cultivate compliance with and respect for the law.
– Šeima socialinės reintegracijos procese: pradedant reintegracijos procesą svarbiausia įtraukti nepilnametį į šeimą kaip visumą atkuriant santykius su tėvais ir kitais šeimos nariais.
- The family during the process of social reintegration: the main launch pad for the reintegration process is to incorporate the juvenile within the family as a whole by restoring relations with parents and the other members of the family.
Taip pat siekiant sėkmingų rezultatų labai svarbu šiame etape suteikti nepilnamečiui finansinę, socialinę ir psichologinę paramą.
It is also crucial at this stage to provide the juvenile with financial, social and psychological support if the outcome is to be successful.
– Šeima baudžiamojo proceso etape: jeigu nepilnamečiui skiriamas nuosprendis, numatantis laisvės atėmimą, ypač svarbu, kad jis ir toliau palaikytų ryšius su savo šeimos nariais, o alternatyvių priemonių atveju būtina nepilnamečių tėvų priežiūra ir rūpinimasis.
- The family at the stage of the penal process: where the juvenile receives a custodial sentence in an institution, it is particularly important that he continues to have contact with the members of his family, whereas in the event of alternative measures, the supervision and care of the juvenile's parents are essential.
Taip pat labai svarbu, kad tėvai aktyviai dalyvautų teisminėse procedūrose bei nepilnamečiui atliekant bausmę, būtų nuolat apmokomi bei gautų informacijos, kuri leistų jiems suteikti tinkamą paramą savo vaikui.
It is also essential that the parents be actively involved during the legal proceedings and while the juvenile is serving his sentence and receive ongoing training and information to enable them to provide appropriate support for their child.
Mokyklos vaidmuo
The role of the school
– Nusikalstamo elgesio apraiškos mokykloje: smurtas mokykloje yra tam tikra nepilnamečių nusiskalstamo elgesio forma, susijusi arba su priešiškumu, jau pradžioje susiformavusiu mokyklos aplinkoje, arba perkeliančiu į šią aplinką šeimos ar gyvenamosios vietos aplinkoje susiformavusias problemas.
- The school as a place of expression of delinquent behaviour: violence at school is a particular form of juvenile delinquency used either to express antagonism created at the outset in the school environment or to transfer to that environment family problems or problems associated with the broader neighbourhood.
– Mokykla kaip esminė priežastis: dabartinė dieninė mokykla pasižymi ypatingu klasiniu ir daugiakultūriniu pobūdžiu.
- The school as the underlying cause: present day school is extremely class-bound and multicultural.
– Jeigu mokytojams ir tėvams nepavyksta atskleisti nesutarimų tarp bendramokslių ir ugdyti tolerancijos bei pagarbos vieni kitiems, mokiniai, nepajėgūs perprasti šių idėjų, reaguoja ir elgiasi audringai ir, priklausomai nuo aplinkybių, prisiima aukos arba skriaudiko vaidmenį.
- Where teachers and parents failed to clarify the differences between fellow pupils and cultivate tolerance and respect for others and their differences, pupils unable assimilate such concepts react and behave violently, and, depending on the circumstances, assume the role of victim or victimiser.
– Mokykla kaip institucija, kovojanti su nusikalstamumu: mokykla ir jos mokytojai turėtų imtis auklėjamųjų ir valdymo priemonių, be to, nelaikyti atskirų nepilnamečių neištaisomais ir taip jų nemenkinti.
- The school as an institution for combating delinquency: the school and its teachers should intervene in a corrective and empowering way and not classify individual juveniles as incorrigible, thereby marginalising them.
Mokytojai turėtų socializuoti agresyvius mokinius pabrėždami tokių mokinių teigiamas savybes.
Teachers should socialise the aggressiveness of their pupils, emphasising the positive sides of their aggressive pupils.
Be to, mokykla yra svarbiausia vieta įgyvendinti pažangius projektus kovai su jaunimo nusikalstamumu, pvz., mokyklos sistema konfliktams spręsti, kurioje patys mokiniai veikia kaip tarpininkai, teisingumo atkūrimas, kai mokinys įsipareigoja ištaisyti padarytą žalą, ir tarpmokyklinis bendradarbiavimas įgyvendinant kovos su smurtu programas.
School is also the primary setting for the implementation of innovative projects to combat juvenile delinquency, such as the school system for resolving conflicts, with pupils themselves acting as mediators, restorative justice, where the pupil undertakes to make good the damage he has caused and cooperation between schools on anti-violence programmes.
– Mokykla kaip prevencijos institucija: mokyklos sukuria palankias sąlygas, kurios užkerta kelią niekinimui ir leidžia mokiniams jaustis pripažintais ir veikia kaip „dialogo aplinka“, pateikdama aiškius, tinkamus ir atitinkančius poreikius atsakymus.
- The school as a preventive institution: schools create support facilities which prevent stigmatisation and make pupils feel accepted and operate as a 'sphere of dialogue', providing answers in the form of clarity, availability and responsiveness.
– Visuomenės įtraukimas į kovą su smurtu mokyklose: kovos su smurtu mokyklose priemonės yra tipiškas įvairių socialinių institucijų socialinio įsitraukimo ir bendros atsakomybės pavyzdys; mokytojai, psichologai, tėvų organizacijos, bendruomenės tarpininkai ir vietos valdžios institucijos dalijasi atsakomybe ir bendradarbiauja.
- Involvement of society in combating violence in schools: measures to combat violence in schools are a typical example of broad social involvement and the joint responsibility of numerous social institutions; teachers, psychologists, parents associations, teachers associations, community mediators and local authorities, all share the responsibilities and work together.
Europos dimensija
The European dimension
Pagrindinis argumentas prieš ketinimus sukurti bendrus ES kovos su jaunimo nusikalstamumu modelius ir metodus – tokie sumanymai neatitinka įvairių nacionalinių baudžiamųjų įstatymų nuostatų, ypač dėl to, kokio amžiaus asmuo yra „nepilnametis“ ir kokie veiksmai laikomi nusikalstamu elgesiu.
The main argument against attempting to establish common EU models and methods for combating juvenile delinquency is that such an undertaking comes into conflict with various national criminal law provisions, particularly in regard to what age constitutes 'juvenile' and what acts constitute delinquent behaviour.
Iš šių panašumų galima daryti dvi išvadas.
These similarities lead us to two conclusions.
Pirma, jau panaudotos įprastų ir tradicinių baudžiamųjų priemonių modelių galimybės, todėl jais remiantis nebeįmanoma spręsti daugelyje valstybių narių kylančių iššūkių.
Firstly, that the conventional and traditional models of penal management have now reached their limits and can no longer meet the current challenges in most Member States.
Antra, atitinkami dabartiniai iššūkiai atskirose valstybėse narėse ir jų sprendimo būdai labai panašūs.
Secondly, that these current challenges, and the Member States' methods of responding to them are strikingly similar.
Kaip tik dėl šių panašumų įmanoma ir pateisinama parengti ir įgyvendinti atitinkamas Europos lygmens priemones.
It is precisely these similarities that now make it feasible and warranted to plan and implement measures at European level.
Ypač jei atsižvelgtume į jaunimo galimybes laisvai judėti ES, interneto naudojimo paplitimą ir naujas technologijų ir ryšių formas, kurios žymiai praplečia nusikaltimo vietos sąvoką, Europos lygmens strategija būtų ne tik įmanoma ir pateisinama, bet ir labai svarbi.
In particular, if we also take into account the ability of young people to move freely within the EU, the widespread use of the Internet, and the new forms of technology and communication significantly broadens the notion of the scene of a crime, then a European approach is not only feasible and warranted, it is also essential.
Kalbant apie geriausią nacionalinę praktiką, šiuo metu jau sukaupta gana daug duomenų apie nacionalines tradicijas ir patirtį, pvz.:
As regards best national practices, there is already a significant body of national tradition and experience, for example:
– Ispanijos Asturijos ir Riochos regionuose parengta: „Mediador Escolar“ programa, skirta mokyklų bendruomenėms; bendrai finansuojamos „Servizio de Atencion a la Famiglia (SAF)“ socialinių tarnybų programos, kurių tikslas – rengti ir mokyti atitinkamų sričių ekspertus, ir Sograndio pataisos namų konsultacijų, mokymų ir užimtumo programa;
- the Spanish regions of Asturias and Rioja and, in particular, the 'Mediador Escolar' programme designed for the school community, the jointly funded 'Servizio de Atencion a la Famiglia (SAF) social service programmes aimed at educating and training the professional experts and the Sograndio Reformatory guidance, training and employment programme;
– Bavarijos regione įdiegti didelį pavojų keliančių asmenų ir vietovių analizės būdai, susiję su elektroninio įrašymo sistemų naudojimu (PROPER sąrašas); nors šiuo atveju tam tikrų abejonių kelia policijos vaidmuo ir galimas nepilnamečių teisių pažeidimas;
- methods of analysing high-risk individuals and areas using an electronic recording system in the region of Bavaria (the PROPER list) though with some reservations about the role of the police and possible violation of juveniles' rights
– Latvijoje organizuojama saugumo mokyklose diena, kai mokyklose lankosi policijos pareigūnai ir teikiama informacija moksleiviams;
- the organisation of a 'day of safety at school' in Latvia with schools visits by police officers and information for pupils;
– bendros moksleivių ir nepilnamečių nusikaltėlių ekskursijos, kad pastarieji glaudžiau bendrautų su draugiška organizuota socialine aplinka;
- the organisation of joint excursions for pupils and juvenile offenders to give the latter closer contact with a friendly and organised social environment;
– Airijoje įdiegta pramogų rengimo programa ( Garda Youth Diversion Projects ), kurią taiko specialūs savivaldybių ir bendruomenių komitetai, siekiant jaunimo dėmesį atitraukti nuo asocialaus arba nusikalstamo elgesio;
- the development of recreational programmes to divert young people from antisocial or delinquent behaviour by special committees in municipalities and communities in Ireland (Garda Youth Diversion Projects);
– Škotijoje įdiegta vadinamųjų tinkamo elgesio susitarimų (ABC) sistema, apimanti susitarimus tarp šeimų, nepilnamečių ir vietos institucijų;
- the Children's Reporter and voluntary agreements between families, juveniles and local authorities known as Acceptable Behaviour Contracts (ABCs) in Scotland;
– tarp Graikijos sveikatos ministerijos ir NVO pasirašytas savitarpio supratimo memorandumas dėl viešųjų institucijų ir NVO vaidmens bei įgaliojimų padalijimo.
- the memorandum of understanding between the Hellenic Ministry of Health and NGOs concerning the role and separation of powers between the official authorities and the NGOs.
ES turėtų koordinuoti ir skatinti reformų politiką, t. y. taikyti ne tik skubias kovos su nepilnamečių nusikalstamumu priemones, bet visų pirma taikytinos šias papildomos priemonės ir iniciatyvos: subalansuota šeimos politika, švietimo politikos socializacija, veiksmingos kovos su skurdu ir socialine atskirtimi priemonės, sklandžios visiškos imigrantų socialinės įtraukties priemonės ir bendrų kultūros principų parengimas.
The EU should coordinate and promote reforming policies including not only immediate measures for combating juvenile delinquency but above all additional measures and initiatives designed to achieve balanced family policy, the socialisation of educational policy, effective action to combat poverty and social exclusion, smooth and full social integration of immigrants and the establishment of common cultural principles.
„Blogi“ vaikai paprastai taip pat yra „kenčiantys“ vaikai.
'Bad' children are usually also 'distressed' children.
Turime grąžinti šypseną jų veiduose.
We should return the smile to their faces.