natgillin/translations-raw huggingface dataset:
9. taigi ragina Komisiją toliau plėtoti plačiu mastu rengiamas diskusijas, kuriose dalyvautų visos suinteresuotos šalys ir būtų nuodugniai svarstomi spręstini klausimai ir ieškoma jų sprendimų;
Encourages the Commission consequently to develop further a broad debate in which all parties concerned can participate and in which serious thought can be given to the volume and importance of the issues that still require discussion;
14. ragina Komisiją atsižvelgiant į plačių diskusijų eigą per šešis mėnesius pateikti Tarybai ir Parlamentui komunikatą dėl minimalių reikalavimų ir gairių, kuriuos turi atitikti Bendrijos žuvininkystės produktų ekologinio ženklinimo sistema;
Urges the Commission to draw up a communication to the Council and to Parliament within six months, subject to developments in the broad debate, detailing the minimum requirements and guidelines with which a Community eco-labelling scheme for fisheries products must comply;
a) atitiktų ir MŽŪO elgesio kodekso, ir kitų tarptautinių organizacijų, pvz., JTO ir PPO, rezoliucijų nuostatas;
(a) is consistent with both the FAO Code of Conduct and the resolutions adopted by other international organisations, including the UN and WTO;
b) būtų savanoriška ir užtikrintų geresnę aplinkos apsaugą, bet nebūtų suprantama taip, kad neženklintas produktas yra prastesnės kokybės;
(b) is voluntary and guarantees greater protection of the environment without any suggestion that non-labelled products are of an inferior quality;
c) būtų skaidri visais aspektais, įskaitant organizacinę struktūrą ir finansines nuostatas;
(c) is transparent in every way, including its organic structure and financial provisions;
d) būtų nediskriminacinė ir nesudarytų kliūčių prekybai , ypač besivystančių šalių, ir taip pat užtikrintų sąžiningą konkurenciją;
(d) is non-discriminatory and does not pose obstacles to trade, particularly as regards developing countries, whilst at the same time guaranteeing fair competition;
e) būtų plėtojama Komisijos, kuri turėtų nustatyti sistemos veikimo taisykles ir užtikrinti specialių pripažinimo ir sertifikavimo institucijų, užtikrinančių tinkamą proceso eigą, savarankiškumą, taip pat ir etiketėse nurodytų teiginių patikimumą;
(e) is promoted by the Commission, which would be responsible for establishing rules governing its operation and guaranteeing the independence of specialist accreditation and certification bodies, key components in the procedure, as well as the credibility of the claims made by the label;
f) apimtų tausojamosios žuvininkystės reikalavimus, griežtesnius nei Bendrijos išteklių valdymui keliami reikalavimai ir grindžiamus patikimais moksliniais tyrimais; minėtieji reikalavimai, priklausomai nuo produkto, galėtų būti ir bendro, ir specialaus pobūdžio;
(f) incorporates sustainability criteria, based on serious scientific analysis, which must be set out with a greater level of stringency than the criteria governing the Community resources management system; the aforementioned criteria may be both general and specific depending on the various fisheries products;
g) užtikrintų, kad ženklai nurodytų teisingą informaciją, t. y., kad produktas būtų nuolat kontroliuojamas, pradedant žvejybos laivu ir baigiant galutiniu vartotoju, ir pagal ženklinimą būtų galima nustatyti, ar paženklintasis produktas atitinka specifikaciją;
(g) ensures that labels carry accurate information, which means guaranteeing the chain of custody for the product from fishing vessel to final consumer, i.e. it should be possible to track certification and check that the labelled product complies with the relevant specifications;
h) apimtų patikimą ir nepriklausomą auditą bei patikras;
(h) incorporates independent and reliable auditing and verification procedures;
i) būtinai būtų skelbiama viešai;
(i) receives the vital degree of publicity;
j) skatintų etiketėse vartotojui paprastai ir aiškiai nurodyti galutinį produkto vertinimo rezultatą;
(j) opts for a label that includes the final result of the product's assessment in a way that is visible and easily understood by consumers;
Prieš pranešimo projektą pateiktame darbo dokumente buvo nagrinėjami ankstesnės veiklos (I.), ekologinio ženklinimo sistemų apibrėžimo ir svarbos (II.) bei prekybos (III.) klausimai.
The working document submitted in advance of this draft report analysed the following points: I. the background, II. the definition and scope of eco-labelling schemes and III. commercial aspects.
Aiškinamojoje dalyje šis nagrinėjimas tęsiamas – iškeliami kiti su ekologiniu žuvininkystės ir akvakultūros produktų ženklinimu susiję dėmesio verti aspektai ir svarstomas pasiūlymas dėl rezoliucijos bei Žuvininkystės komitetui pateiktos jūsų pranešėjos rekomendacijos.
This explanatory statement will continue with a summary of further aspects deemed worthy of consideration with respect to the eco-labelling of fisheries and aquaculture products, as well as the motion for a resolution, with the recommendations proposed by the rapporteur to the Committee on Fisheries.
Būtinybė ištirti ekologinio ženklinimo sistemos pagrindus Europos Sąjungoje
The need to address the foundations for an eco-labelling scheme within the EU
Skirtingų reikšmių ekologinių etikečių yra tiek, kad ateityje neišvengsime konfliktų apibrėždami sąvoką „tausojamoji žuvininkystė“.
The number of eco-labels in existence and the different interests surrounding them will inevitably lead to disagreements about the definition of the sustainable use of fisheries.
Taigi grėsmė yra rimta, turint omenyje, kad įvairios etiketės, pagrįstos skirtingais kriterijais, tikrai klaidins vartotoją.
This represents a serious danger, since these different labels will undoubtedly cause confusion for consumers as a consequence of the different criteria on which they are based.
Taigi bent jau Bendrijos lygiu reikės sutarti dėl bendrųjų tausojimo reikalavimų, kurie bus įtraukti į šiuo tikslu parengtą Bendrijos teisinę bazę.
It will therefore be necessary, on a Community level at least, to agree on general criteria for sustainability, which should be laid down in the Community legislation established to that end.
Sąjunga turi skubiai imtis šio klausimo siekdama sustabdyti skirtingų ekologinių etikečių plitimą ir užtikrinti vienos ar kelių sistemų, pagrįstų tais pačiais pagrindiniais principais ir reikalavimais, sukūrimą.
The EU must, as a matter of urgency, tackle this issue in order to curb the proliferation and spread of eco-labels and ensure that either one single or several different systems based on the same fundamental principles and requirements is/are established.
Tam reikės atsižvelgti į šiuos aspektus.
In order to achieve this, the following points, amongst others, must be taken into consideration:
Šiuo metu informacija yra padrika ir jai akivaizdžiai trūksta aiškumo, įskaitant ir tarptautinių instancijų informaciją.
At present, there is a huge dispersal of information and a lack of clarity on the issue, even in international fora.
Taigi būtina, kad Sąjunga, dalyvaujant visų susijusių sektorių atstovams, rimtai apsvarstytų šį klausimą prieš priimdama galutinį sprendimą.
Therefore it is vital that the EU give serious thought to this matter, and that all parties concerned may participate in the process, before a final decision is made.
Būtina gerai išsiaiškinti Sąjungos poreikius prieš priimant bet kokį sprendimą, kurio padariniai galėtų būti neigiami.
It is crucial that there be a clear understanding of what is best for the EU before making any decisions that may have negative consequences.
Reikia iškelti klausimą ir išsiaiškinti, ar etikečių įvairovė yra teigiamas reiškinys.
One question to consider is whether the variety of eco-labels may in fact be a positive thing.
Tokia įvairovė, žinoma, suteiktų daugiau lankstumo, tačiau nukentėtų pagrindinė ženklinimo vertė ir galiausiai tai sukeltų vartotojų nepasitikėjimą, kitaip nei pranašumai, kuriuos teiktų vienoda ar ribojanti sistema.
However, even if this does allow for greater flexibility, it is also true that the essential value of eco-labelling may be lost, resulting in lack of confidence amongst consumers, in contrast to a single or restricted system.
Turint omenyje produkto kilmės atsekamumą iki galutinio vartotojo reikia užtikrinti, kad etiketėje pateikta informacija būtų patikima ir patikrinta.
As regards product traceability, each individual down to the end consumer must be able to be sure that what is written on the label is accurate and that all relevant information is accessible.
Taigi reikia sukurti pagrįstą produkto kilmės nustatymo mechanizmą.
For this to happen, we must ensure that the mechanism for traceability is designed properly.
Viešosios sistemos iš esmės teikia didesnes garantijas nei privačios sistemos, yra a priori mažiau diskriminacinės ir dėl savo struktūros užtikrina aukštesnį teisinio saugumo ir nepriklausomumo lygį.
A public system is, to begin with, one which brings more guarantees than a private system, running less risk of being discriminatory, whilst its organisational structure carries with it a greater degree of legal certainty and ensures independence.
Privačios sistemos turėtų būti pagrįstos minimaliais pagrindiniais reikalavimais, nustatytais Europos Sąjungos ir apibrėžtais Jungtinių Tautų Maisto ir žemės ūkio organizacijos (MŽŪO) direktyvose, remiantis esamomis direktyvomis, ypač Tarptautinės standartizacijos organizacijos (ISO).
As regards opting for private systems, these would have to be set out in accordance with substantial minimum requirements, fixed by the EU, as defined in the FAO guidelines and referring to existing directives, particularly those set out by the International Organisation for Standardisation (ISO).
Bet kokios ekologinio ženklinimo sistemos propaguotojas turi pasinaudoti išorinės ir nepriklausomos specializuotos akreditavimo įstaigos paslaugomis, kad pastaroji savo vardu atliktų akreditavimo procedūras sertifikavimo įstaigose.
The promoter of the scheme should call on the services of a separate and independent accreditation specialist to carry out the task of accrediting certification bodies on its behalf.
V. Tausojimo srities reikalavimai
V. Sustainability criteria
Vienas iš sudėtingiausių diskusijos klausimų yra nustatyti reikalavimus, skirtus užtikrinti žuvų išteklių tausojimą.
One of the most complex elements of the debate is the establishment of criteria guaranteeing the sustainability of fishing stocks.
Tarptautiniu lygiu iki šiol dar nėra sutarta dėl vieno ar kelių rodiklių apibrėžimo šiuo klausimu ir norėtųsi, kad Sąjunga savo ruožtu nustatytų aiškius reikalavimus.
Internationally there is no consensus on which indicators should be used, nor whether there should be just one indicator.
Apie kokias reikalavimų rūšis mes kalbame?
It would therefore be desirable for the EU to establish clear sets of criteria.
Toks yra klausimas.
The question to consider is what kind of criteria we are talking about.
Pirmiausia reikėtų atskirti bendruosius reikalavimus nuo specialių reikalavimų atsižvelgiant į žuvininkystės tipą.
Firstly, we would have to differentiate between general and specific criteria according to the type of fishery.
Tarp šių pirmųjų reikalavimų reikia išskirti reikalavimus, pagrįstus mokslo analize (iš esmės Bendrijos teisė grindžiama tvariu vystymosi principais, todėl visi žuvininkystės sektoriaus veiksmai turi atitikti šiuos reikalavimus), taip pat reikalavimus, pagrįstus mažesniu poveikiu aplinkai ar ekosistemai (reikės atsižvelgti į selektyvesnius gamybos metodus) ir galiausiai reikalavimus, susijusius su maisto sauga (produktai neturi kenkti sveikatai).
As regards general criteria, we can differentiate between criteria based on scientific analysis (in principle the Community rules are based on sustainable development and so all fisheries would comply with this particular criterion), criteria relating to limiting the impact on the environment and ecosystem (which would involve looking at more selective production methods) and finally criteria relating to food safety (i.e. that they do not represent a danger to health).
Reikės tiksliai nustatyti šiuos reikalavimus, kadangi remiantis bendraisiais reikalavimais bus kuriami specialūs reikalavimai, susiję su kiekvienu iš žuvininkystės tipų, kuriems bus taikomas ekologinis ženklinimas.
These criteria must be set out with precision, since, using the general criteria as a starting point, more specific criteria will have to be established for each one of the fisheries opting for an eco-labelling scheme.
Komisijos pateikto komunikato analizė
Analysis of the communication from the European Commission
Šiuo požiūriu dalis „Ekologinio ženklinimo svarstymas tarptautiniuose forumuose“ yra ypač skurdi: tik trys mažytės pastraipos skirtos apibendrinti MŽŪO (ji nagrinėjo šį klausimą nuo 1998 m.) ir PPO veiklą, pateikta informacija netgi neatnaujinama.
Particularly poor, in this respect, is the section headed 'Work on eco-labelling in international fora'; three brief paragraphs summarise the activities carried out by the FAO (which first tackled this issue back in 1998) and the WTO, and the information is not really up-to-date.
MŽŪO ekologinio ženklinimo gairės net nebuvo paminėtos, nors jau iki priimant jos buvo minimos daugelyje darbo dokumentų.
In the case of the FAO, its guidelines on eco-labelling are not even included, guidelines which already featured in many working documents even before their approval.
Taigi dauguma suinteresuotųjų asmenų neturėjo galimybės susipažinti su šia dalimi, kuri yra esminė visai ekologinio ženklinimo sistemai.
Many of the parties concerned have, therefore, been denied access to what is a fundamental component of any eco-labelling scheme.
Šio komunikato 4 punkte išvardyti tikslai yra labai nekonkretūs, o šio skyriaus turinys stebina, nes atrodo, kad Komisija iš karto atmetė bet kokią galimybę sukurti bendrą ir viešo pobūdžio ekologinį ženklinimą.
Coinciding with the objectives (perhaps too generic in nature) listed in section 4 of the communication, the wording of the chapter is none the less surprising, implying that the Commission is rejecting in advance the establishment of a single, public eco-labelling scheme.
Akivaizdu, kad Bendrijos ekologinio ženklo sukūrimas lemtų sudėtingesnes procedūras kompetentingoms institucijoms ir, be abejonės, – didesnes išlaidas.
It is clear that the establishment of a single 'Community eco-labelling scheme' would bring with it more complicated processes for the relevant authorities and also undoubtedly greater costs.
Tačiau nedera pamiršti bendro ženklo privalumų.
Yet the advantages of a single eco-labelling scheme must not be undervalued.
Toks ženklas, atsižvelgiant į jo pranašumus rinkai, prisidėtų prie didesnio teisinio saugumo kandidatams, norintiems prisijungti prie ekologinio ženklinimo sistemos, sudarytų didesnes patikimumo garantijas vartotojams, neleistų susipainioti etikečių įvairovėje ir visų pirma leistų tiesiogiai susieti sistemą su tikslais, skirtais skatinti tvarią plėtrą.
A Community label would bring greater legal certainty for those wishing to join the eco-labelling system, offer increased guarantees of reliability for consumers, prevent overlapping and confusion in the face of a proliferation of labels and, above all, ensure that the system is clearly associated with sustainable development and objectives.
Be to, ji skatintų žvejus ir žvejybos įmones naudoti ekologinį ženklinimą, lemtų didesnę šių įmonių konkurenciją naudojant selektyvesnes žvejybos technikas ir veiksmingiau įtikintų vartotojus perkant ekologiškus produktus prisidėti prie jūrinės aplinkos gerinimo.
It would also encourage fishermen and businesses to use eco-labelling more widely, foster greater competition amongst them in the use of more selective fishing techniques, given the advantages that obtaining the eco-label would bring in the market, and do more to convince consumers that they are in fact contributing to the recovery of the marine environment by parting with their money.
Komisija siūlo tris pasirinktis, susijusias su Bendrijos ekologinio ženklinimo sistemos kūrimu: pirmoji – jokių veiksmų; antroji – žuvų ir žuvininkystės produktų ekologinio ženklinimo visoje Bendrijoje sistemos sukūrimas; trečioji – minimalių savanoriškos ekologinio ženklinimo sistemos reikalavimų nustatymas.
The Commission assesses three options in respect of the implementation of a Community labelling scheme: (i) 'Non-action', (ii) 'Creating a single Community eco-labelling scheme for fish and fishery products', (iii) 'Establishing minimum requirements for voluntary eco-labelling schemes'.
Vis dėlto Komisijos nustatytas skirtumas tarp antrosios ir trečiosios pasirinkčių nėra labai aiškus turint omenyje tai, kad nepaisant tarptautinių, ypač MŽŪO, reikalavimų šioje srityje, įstaiga, įpareigota nustatyti minimalius reikalavimus ekologiniam ženklui gauti, faktiškai tampa sistemos savininkė.
On the other hand, the differentiation that the Commission makes between the second and third options is not at all clear, since according to all other international criteria, particularly those set out by the FAO, the organisation which fixes the minimum requirements for accession to an eco-labelling scheme must in fact take ownership of that system.
Kadangi trečioje pasirinktyje Komisija įpareigojama nustatyti šiuos reikalavimus, ekologinis ženklinimas tampa vieša sistema, kaip ir antrojoje pasirinktyje, nors pastaroji jokiu būdu negarantuoja bendro ženklo buvimo.
Given that in the third option it is the Commission that is responsible for fixing those requirements, this automatically converts the eco-labelling scheme into a public system, as laid out in the second option, although it would not guarantee the existence of a single eco-labelling scheme.
Be to, sistemos valdymas gali priklausyti tiek viešiesiems, tiek privatiems subjektams nepriklausomai nuo to, ar sistemos savininkas yra viešasis ar privatus.
Moreover, it is the system's management that may fall to either public or private bodies, whether the ownership of the system is public or private.
Taigi galėtų būti skirtingos ekologinės etiketės, reglamentuojamos tos pačios teisės sistemos, kaip ir, atrodytų, norėjo Komisija.
We could therefore find ourselves in a situation where several eco-labelling schemes exist side by side, as appears to be the wish of the Commission, yet all of them would be subject to the same regulatory framework.
Taigi svarbiausia yra nustatyti minėtus minimalius reikalavimus, sukurti ekologinio ženklinimo sistemos priežiūros sistemą ir kartu užtikrinti apsaugos grandinės skaidrumą ir laikymąsi.
The important thing, therefore, is to fix the aforementioned minimum requirements, the supervision of the system and its transparency, as well as to guarantee the chain of custody.
Ir, atsižvelgiant į tai, ar šie reikalavimai bus daugiau ar mažiau varžantys, sukurta reglamentavimo sistema bus daugiau ar mažiau skaidri, nepriklausoma, patikima ir nediskriminacinė.
Depending on whether these requirements are more or less stringent, they will then give rise to a regulatory system that is also more or less transparent, independent, secure and free from discrimination.
APLINKOS, VISUOMENĖS SVEIKATOS IR VARTOTOJŲ APSAUGOS KOMITETO NUOMONĖ
OPINIONOF THE COMMITTEE ON THE ENVIRONMENT, PUBLIC HEALTH AND FOOD SAFETY
dėl diskusijų apie Bendrijos požiūrį į ekologinio žuvininkystės produktų ženklinimo sistemas pradžios
on launching a debate on a Community approach towards eco-labelling schemes for fisheries products
Aplinkos, visuomenės sveikatos ir maisto saugos komitetas ragina atsakingą Žuvininkystės komitetą į savo pasiūlymą dėl rezoliucijos įtraukti šiuos pasiūlymus:
The Committee on the Environment, Public Health and Food Safety calls on the Committee on Fisheries, as the committee responsible, to incorporate the following suggestions in its motion for a resolution:
Tarybos reglamento (EB) Nr. 104/2000 dėl bendro žuvininkystės ir akvakultūros produktų rinkų organizavimo 4 straipsnyje
Regrets that the current rules on labelling of fish products laid down in Article 4 of Council Regulation (EC) No 104/2000 of 17 December 1999 on the common organisation of the markets in fishery and aquaculture products
OL L 17, 2000 01 21, p.
OJ L 17, 21.1.2000, p.
22. ir netinkamai jas įgyvendina;
22. are badly implemented and enforced in the Member States;
– šalutinio žvejybos laimikio mažinimo;
- minimising by-catches,
– sugautų žuvų kiekio, reglamentuojamo pagal „maksimaliai išlaikančio ekologinę pusiausvyrą laimikio“ principą;
- catches regulated on the basis of the 'maximum sustainable yield' principle,
– veiksmingo vykdymo ir veiksmingos priežiūros, kovojant su nelegalia veikla;
- effective enforcement and supervision in order to combat illegal practices;
13. rekomenduoja įsitraukti į sistemą savanoriškai ir siūlo numatyti paskatas, kurios padėtų įmonėms, ypač MVĮ, ir nepramoniniu būdu žvejojantiems žvejams lengviau įsitraukti į sistemą,
Recommends that participation in the system should be on a voluntary basis and suggests that there should be incentives to encourage companies, particularly SMEs, and non-industrial fishermen to participate in the system put in place;
2002 m. ji priėmė Bendrijos veiksmų planą, pagal kurį aplinkos apsaugos reikalavimai įtraukiami į bendrąją žuvininkystės politiką, ir pareiškė, jog ketina pradėti diskusijas apie ekologinį žuvininkystės produktų ženklinimą.
In 2002, it adopted a Community Action Plan to integrate environmental protection requirements into the Common Fisheries Policy and announced its intention to launch a debate on the eco-labelling of fisheries products.
Kaip numatyta pagal paskutinę bendrosios žuvininkystės politikos reformą, būtina aptarti ekologinio ženklinimo sistemų įvedimo klausimą siekiant žuvininkystės sektoriuje tinkamiau atsižvelgti į aplinkos apsaugos aspektus.
The recent reform of the Common Fisheries Policy makes it necessary to discuss the issue of the introduction of eco-labelling schemes as a means of better integrating environmental protection concerns into the fisheries sector.
Be to, šiame sektoriuje neseniai atsiradus įvairių vienodais ekologiniais ženklais paženklintų produktų kyla klausimų, susijusių su konkurencingumu, prekyba su užsienio šalimis ir vartotojų apsauga.
In addition, the recent emergence of various "eco-labelled" products in this sector raises questions with respect to competition, external trade, and consumer protection.
Komisija be kita ko siekia skatinti tausojamąją žvejybą ir tinkamą jūros ekosistemos apsaugos lygį, darnų požiūrį į ekologinio ženklinimo sistemas ir skaidrų objektyvios informacijos teikimą vartotojams.
Among its objectives, the Commission aims to promote sustainable fisheries and an adequate level of protection of the marine eco-system, a harmonised approach to eco-labelling schemes and transparent and objective information for consumers.
Komisija svarsto tris pasirinktis:
The Commission considers three options:
Komunikate Komisija aiškiai palaiko trečiąją pasirinktį.
In its Communication, the Commission clearly favours Option 3.
Tačiau pranešėja nerimauja, kad šios pasirinkties veiksmų nepakaks Komisijos nustatytiems dideliems užmojams įgyvendinti.
However, the draftswoman wants to express her concerns about this option which would not be sufficient if it aims to achieve the ambitious objectives defined by the Commission.
Be to, atsiradus ženklų gausybei sumenkės ženklinimo prasmė.
Moreover, a proliferation of labels risks weakening the role an eco-label can play.
Tai – kelios iš priežasčių, dėl kurių pranešėja pritaria minčiai, kad reikia sukurti vieną bendrą Bendrijos ekologinio ženklinimo sistemą.
These are some of the reasons why the draftswoman is in favour of the creation of a single Community eco-labelling scheme with ambitious criteria.
Atsižvelgdama į komunikate nustatytus tikslus ir įtraukdama visas susijusias šalis Komisija turėtų nustatyti skaidrią, prieinamą ir patikimą ekologinio ženklinimo sistemą.
In the light of the objectives defined in the Communication and with the involvement of the stakeholders, the Commission should establish a transparent, accessible and credible eco-labelling system.
Komisija turi užtikrinti, kad šis ženklinimas nekliudytų prekybos.
The Commission must ensure that this label does not act as a barrier to trade.