natgillin/translations-raw huggingface dataset:
norāda, ka priekšlaicīga skolas pamešana un augstākās un universitātes līmeņa izglītības ierobežotā pieejamība ir būtiskākie cēloņi augstam ilgtermiņa bezdarbam un negatīvi ietekmē sociālo kohēziju; uzskata, ka, tā kā šie divi jautājumi ir Kopienas prioritāri mērķi, kas izvirzīti arī stratēģijā “Eiropa 2020”, sevišķi rūpīgi būs jāizstrādā rīcība un īpaša politika, kas nodrošinātu jauniešu piekļuvi izglītībai, izmantojot stipendijas, studiju pabalstus un kredītus, kā arī iniciatīvas skolu izglītības dinamikas veicināšanai;
Points out that the school drop-out rate and restricted access to higher and university-level education are basic factors in the emergence of a high long-term unemployment rate and represent a blight on social cohesion; takes the view that, since these two problems figure among the priority objectives set by the Commission in the 2020 Strategy, a basis will have to be created for the introduction of specific actions and policies on young people's access to education through scholarships, student grants, student loans and initiatives to make school education more dynamic;
uzskata, ka Komisijai būtu jāveic pētījums par to, kāda ietekme katrā dalībvalstī būtu tās izstrādātam tiesību akta projektam par algas minimuma noteikšanu Eiropā; jo īpaši ierosina šāda veida pētījumā aplūkot tādus aspektus kā atšķirības starp pienācīgu minimālo ienākumu un minimālo algu attiecīgajā dalībvalstī un to ietekme uz darba meklētājiem;
Takes the view that the Commission should study the impact which a legislative proposal it might submit concerning the introduction of an adequate minimum income at European level would have in each Member State; suggests, in particular, that any such study should examine the difference between the adequate minimum income and the minimum wage in the Member State concerned and the implications for jobseekers of the introduction of an adequate minimum income;
uzsver, ka ir svarīgi pieņemt tādus noteikumus par bezdarbnieka pabalstu, kas dotu iespēju pasargāt tā saņēmējus no nabadzības, un ka dalībvalstis jāmudina veikt pasākumus, kas sekmētu bezdarbnieku atgriešanos darba tirgū, pieņemot piedāvājumus nepopulārās profesijās, tostarp sekmējot mobilitāti Eiropas Savienībā;
Emphasises the importance of introducing rules on the level of unemployment benefits which serve to keep recipients out of poverty and of urging the Member States to take measures to encourage people returning to the labour market to take unpopular jobs, for example by facilitating mobility within the European Union;
uzsver, ka ieguldījumi minimālo ienākumu shēmās ir būtisks nabadzības novēršanas un mazināšanas elements; uzsver, ka pat krīzes laikā minimālo ienākumu shēmas būtu uzskatāmas nevis par izmaksu faktoru, bet gan par būtisku krīzes seku pārvarēšanas elementu; uzsver, ka savlaicīgiem ieguldījumiem cīņā pret nabadzību ir būtiska nozīme sabiedrības izmaksu samazināšanā ilgtermiņā;
Stresses that investment in minimum income schemes constitutes a key element in the prevention and reduction of poverty, that even in times of crisis, minimum income schemes should not be regarded as a cost factor but as a core element in combating the crisis, and that early investments to combat poverty bring a major return in reducing long-term costs for society;
uzsver, cik svarīga nozīme ir sociālajai aizsardzībai, it sevišķi veselības apdrošināšanai, ģimenes pabalstiem, pensijām un invaliditātes pabalstiem, un aicina dalībvalstis īpašu uzmanību pievērst vismazāk aizsargātajiem sabiedrības locekļiem, garantējot viņiem minimālās tiesības arī tad, ja viņi ir bezdarbnieki;
Emphasises the role of social protection, in particular in the form of sickness insurance, family allowances, pensions and disability allowances, and calls on the Member States to pay special attention to the most vulnerable members of society by guaranteeing them a minimum set of rights even if they are unemployed;
uzsver, ka tiesības uz cilvēka cienīgai dzīvei pietiekamiem resursiem un pabalstiem ir cilvēka pamattiesības un uzskatāmas par daļu no visaptverošiem, saskaņotiem sociālās atstumtības apkarošanas pasākumiem; aicina dalībvalstis pieņemt politiku, kas veicinātu attiecīgo personu ekonomisko un sociālo integrāciju;
Maintains that having sufficient resources and benefits to live a decent life is a fundamental human right to be enjoyed within the wider context of comprehensive, coherent measures to combat social exclusion and of an active strategy to promote social inclusion; calls on the Member States to adopt national policies to foster the economic and social integration of the persons concerned;
vērš uzmanību uz to, ka arvien aug trūcīgo darba ņēmēju skaits un ka šī jaunā problēma jārisina, apvienojot dažādus instrumentus; prasa, lai iztikas minimums vienmēr tiktu noteikts virs nabadzības sliekšņa; prasa, lai darba ņēmējiem, kuri dažādu cēloņu dēļ joprojām dzīvo zem nabadzības sliekšņa, bez nosacījumiem tiktu piešķirtas viegli saņemamas piemaksas; vērš uzmanību uz pozitīvo pieredzi Amerikas Savienotajās Valstīs, kur piemēro negatīvu ienākumu nodokli, lai strādājošajiem ar zemu atalgojumu dotu iespēju dzīvot virs nabadzības sliekšņa;
Points to the increasing number of working poor and to the need to tackle this new challenge by combining different instruments; demands that a living wage must always be above the poverty threshold, and that workers who for multiple reasons remain below the poverty threshold should receive top-ups that are unconditional and easy to take up; points to positive experience in the United States with negative income tax to lift low-wage workers above the poverty threshold;
konstatē, ka Komisijas paziņojumā “Eiropa 2020 ― Stratēģija gudrai, ilgtspējīgai un integrējošai izaugsmei” ierosināts Eiropas Savienībai izvirzīt piecus lielus mērķus, tostarp mērķi par 20 miljoniem samazināt nabadzības apdraudēto cilvēku skaitu; atgādina, ka šis mērķis iezīmē atkāpšanos no Lisabonas stratēģijas sākotnējiem mērķiem, kas diemžēl nav izpildīti (nabadzības izskaušana); uzskata, ka nabadzība un sociālā atstumtība jālikvidē, izmantojot ticamus, konkrētus un saistošus pasākumus; uzskata, ka šis mērķskaitlis nav pietiekams un ka nav jāatsakās no mērķa nabadzību Eiropā izskaust; uzskata, ka šajā nolūkā ir jāveic attiecīgi pasākumi un ka šis absolūtais skaitliskais mērķis ir jāpapildina ar nabadzības samazināšanas mērķiem katrā dalībvalstī, lai rosinātu šā mērķa īstenošanā piedalīties ikvienu un lai to padarītu ticamu, izmantojot attiecīgus pasākumus, jo īpaši politiskus pasākumus apgādājamo atbalstam; uzskata, ka šis mērķis būtu jāsasniedz, nosakot konkrētus un atbilstīgus pasākumus, jo īpaši visās ES dalībvalstīs ieviešot minimālā ienākuma shēmas;
Notes that, in its communication entitled ‘Europe 2020: a strategy for a smart, sustainable and inclusive growth’, the Commission proposes setting five headline targets for the EU, one of which is to reduce the number of people at risk of poverty by 20 million; points out that this target falls short of the initial ambitions of the Lisbon Strategy (to overcome poverty), which, regrettably, have not been achieved; believes that poverty and social exclusion must be eradicated by credible, concrete and binding measures; believes that this target is too low and that the objective of a poverty-free Europe must not be abandoned; takes the view that, in order to achieve this goal, appropriate measures should be taken and this absolute target should be combined with a target for reducing poverty in each Member State, in order to encourage every Member State to contribute to the task of achieving it, and should be made more credible with appropriate measures, particularly as regards the effectiveness of policies targeting those in need; believes that this target should be achieved through concrete and appropriate measures, in particular through the introduction of minimum income schemes by all EU Member States;
uzskata, ka prioritāram uzdevumam jābūt cīņai pret sociālo nevienlīdzību, it sevišķi ekonomisko nevienlīdzību ienākumu un bagātību pārdalīšanā, nevienlīdzību darba tirgū, kas izraisa sociālo nedrošību, un nevienlīdzīgu piekļuvi tādām valsts sociālajām funkcijām kā sociālā apdrošināšana, veselības aprūpe, izglītība, tieslietu sistēma u. c.;
Believes that priority should be given to fighting social inequality, especially in the context of economic inequality in terms of income and wealth distribution, labour market inequalities, social insecurity, and unequal access to the social functions of the state such as welfare, health, education, the legal system, etc.;
aicina Padomi un ES dalībvalstis atbalstīt stratēģijas dokumenta “Eiropa 2020” pamatmērķi ‐ nabadzības apkarošanu, ņemot vērā relatīvās nabadzības rādītāju (60 % no nacionālā mediānas ienākuma), ko 2001. gada decembrī apstiprināja Lākenas Eiropadome, tāpēc ka šis rādītājs dod iespēju katras dalībvalsts situācijā noteikt reālo nabadzības līmeni, jo tas raksturo nabadzību tās relatīvajā aspektā;
Calls on the Council and the Member States to base the Europe 2020 strategy headline target to tackle poverty on the relative poverty indicator (60% of the median income threshold), as endorsed by the Laeken European Council in December 2001, because this indicator sets the reality of poverty within the context of each Member State, since it reflects an understanding of poverty as a relative condition;
aicina dalībvalstis ES pamatmērķi attiecībā uz nabadzības mazināšanu iekļaut konkrētos un sasniedzamos dalībvalstu mērķos, kas izvirzīti saistībā ar ES sociālās integrācijas stratēģijas prioritātēm, piemēram, līdz 2015. gadam atrisināt bezpajumtniecības problēmu saskaņā ar Rakstisko deklarāciju Nr. 0111/2007;
Calls upon Member States to translate the EU headline target on poverty in to concrete and achievable national targets on priority issues of the EU social inclusion strategy, such as an end to street homelessness by 2015 in accordance with Written Declaration No 0111/2007;
uzskata, ka gan dalībvalstīm, gan Komisijai jāpievērš īpaša uzmanība bezpajumtniekiem un jāveic papildu pasākumi, lai sagatavotu viņus pilnīgai integrēšanai sabiedrībā līdz 2015. gadam; tādēļ Kopienas līmenī jāapkopo salīdzināmi un ticami statistikas dati, kā arī vienu reizi gadā tie jāpublicē kopā ar pārskatu par sasniegumiem un attiecīgajās dalībvalstu un Kopienas stratēģijās cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību izvirzītajiem mērķiem;
Believes that particular attention and additional measures are needed for the homeless on the part of both the Member States and the Commission, with a view to their full integration into society by 2015, which will require collecting comparable data and reliable statistics at Community level, as well as their annual publication, together with an account of the progress achieved and the objectives defined in the respective national and Community strategies for fighting poverty and social exclusion;
uzskata, ka ikvienai dalībvalstij ir pienākums veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai pasargātu savus iedzīvotājus no finansiālas nestabilitātes, nodrošinot, ka viņi neuzņemas pārāk lielas parādsaistības, jo īpaši banku aizdevumu veidā, piemēram, uzliekot nodokļus bankām un finanšu iestādēm, kuras piekrīt izsniegt aizdevumus personām ar nepietiekamu kredītspēju;
Regards it as the duty of every Member State to take all appropriate measures to protect their citizens against extreme financial vulnerability by ensuring that they do not take on excessive levels of debt, in particular in the form of bank loans, for example by taxing the banks and financial institutions which agree to lend to persons who are not creditworthy;
uzskata, ka dalībvalstīm jāuzņemas skaidri apliecinātas saistības īstenot aktīvu integrācijas politiku: atcelt pārāk ierobežojošus nosacījumus, aktivizēt atbalstu, atbalstīt pienācīgu minimālo ienākumu un saglabāt sociālos standartus, aizliedzot samazināt svarīgāko publisko pakalpojumu finansēšanu no budžeta, lai krīzes izdevumi nebūtu jāsedz trūcīgajiem iedzīvotājiem;
Considers that an explicit commitment must be made by Member States to implement active inclusion: reducing conditionality, investing in supportive activation, defending adequate minimum income and preserving social standards by outlawing cuts to key public services so that the poor will not pay for the crisis;
uzskata, ka daudzveidīgā pieredze attiecībā uz minimālo ienākumu un pamatienākumu ikvienam bez nosacījumiem apvienojumā ar papildu sociālās integrācijas un sociālās aizsardzības pasākumiem liecina, ka tas ir efektīvs līdzeklis nabadzības un sociālās atstumtības apkarošanai un cilvēka cienīgas dzīves nodrošināšanai ikvienam; prasa, lai Komisija īstenotu iniciatīvu, kas atbalstītu citus eksperimentus dalībvalstīs, kurās tiek ņemta vērā un atbalstīta labākā prakse, kas dod iespēju atsevišķi nodrošināt atšķirīgus pietiekama minimālā ienākuma un pamatienākumu modeļus nabadzības novēršanai kā līdzekli, ar kura palīdzību izskaust nabadzību un garantēt sociālo taisnīgumu un iespēju vienlīdzību visiem iedzīvotājiem, tādēļ attiecīgā reģionālā līmenī nabadzība ir jāapzina, ievērojot subsidiaritātes principu un neapstrīdot nevienas dalībvalsts īpatnības; uzskata, ka šīs iniciatīvas rezultātā Komisijai vajadzētu Eiropas iniciatīvai par minimālo ienākumu dalībvalstīs izstrādāt rīcības plānu, kurā būtu ņemta vērā dalībvalstu atšķirīgā prakse, kolektīvie nolīgumi un dalībvalstu tiesību akti, lai sasniegtu šādus mērķus:
Believes that the various experiments with minimum incomes and with a guaranteed basic income for everyone, accompanied by additional social integration and protection measures, show that these are effective ways of combating poverty and social exclusion and providing a decent life for all; therefore calls on the Commission to prepare an initiative to support further experiments in the Member States, taking into account and promoting best practices, and ensuring various individually guaranteed poverty-preventing adequate minimum and basic income models as a means of fighting to eradicate poverty and guarantee social justice and equal opportunities for every individual whose need can be established on the basis of the relevant regional yardstick, in keeping with the subsidiarity principle, and without calling into question the specific situations in each Member State; takes the view that this Commission initiative should lead to the drawing-up of an action plan, designed to accompany the implementation of a European initiative on minimum income in the Member States, in accordance with different national practices, collective bargaining and Member States' legislation, in order to achieve the following objectives:
iedibināt kopīgus standartus un rādītājus minimālā ienākuma shēmu piemērojamības un pieejamības nosacījumiem;
setting common standards and indicators on the eligibility and accessibility conditions for the minimum income schemes,
apstiprināt kritērijus, kas dod iespēju novērtēt, kāds institucionālais vai teritoriālais līmenis minimālā ienākuma shēmu pasākumu īstenošanai ir vispiemērotākais, tostarp, vai ir jāiesaista sociālie partneri un attiecīgās ieinteresētās personas;
setting criteria to evaluate which institutional and territorial levels - including the involvement of social partners and relevant stakeholders - could be most appropriate to implement the minimum income scheme measures,
iedibināt kopīgus rādītājus un kritērijus, pēc kuriem novērtēt nabadzības apkarošanas politikas rezultātus, sasniegumus un efektivitāti,
setting common indicators and benchmarks for the assessment of the results, outcomes and effectiveness of policy against poverty,
nodrošināt uzraudzību un efektīvu labākās prakses apmaiņu;
ensuring follow-up and effective exchange of best practices;
uzsver, ka pienācīgs minimālais ienākums ir būtisks priekšnosacījums tam, lai nodrošinātu cilvēka cienīgu dzīvi, un kopā ar sociālo līdzdalību ‐ tam, lai ikviens sabiedrības loceklis pilnīgi izmantotu savu potenciālu un piedalītos demokrātiskā sabiedrības veidošanas procesā; turklāt uzsver, ka valsts politikas līmenī ienākumi, kas nodrošina pieņemamus dzīves apstākļus, veicina arī ekonomikas attīstību un tādējādi labklājību;
Emphasises that an adequate minimum income is fundamental to a dignified life and that without an adequate minimum income and a stake in society individuals cannot develop their potential to the full and participate in the democratic shaping of society; stresses, in addition, that the fact that people earn a living wage serves to boost the economy and thus safeguard prosperity;
uzskata, ka Komisijas iniciatīvā par garantētiem minimālajiem ienākumiem būtu jāņem vērā Ieteikums 92/441/EEK, kurā atzītas “cilvēka pamattiesības uz pietiekamiem resursiem un sociālo palīdzību, lai dzīvotu cilvēka cienīgu dzīvi”, uzstājot, ka ieņēmumu atbalsta shēmu galvenajam mērķim jābūt cilvēku izvešanai no nabadzības, dodot viņiem iespēju dzīvot cilvēka cienīgu dzīvi, tostarp tiesības uz pienācīgu invaliditātes pabalstu un pensiju; ņemot to vērā, aicina Komisiju nodrošināt, lai tiktu izstrādāta vienota metode iztikas minimuma un dzīves dārdzības aprēķināšanai (preču un pakalpojumu “grozs”), kas nodrošinātu salīdzināmus datus par nabadzības līmeni un palīdzētu konstatēt, kādi sociālās intervences līdzekļi jāizmanto;
Believes that the Commission initiative on a guaranteed minimum income should take account of Recommendation 92/441/EEC, which recognises ‘the fundamental right of the individual to sufficient resources in respect of human dignity’, while insisting that the central objective of income support schemes should be that of taking people out of poverty and allowing them to live a decent life, decent invalidity and retirement pensions being included; with this in view, recommends that the Commission consider establishing a common method for calculating a minimum survival income and a cost-of-living minimum (a ‘shopping-basket’ of goods and services), with a view to ensuring the availability of comparative measurements of poverty levels and establishing means of social intervention;
atzīstot, ka pēc ESAO datiem 20–40 % pabalstu netiek apgūti, aicina dalībvalstis veikt steidzamus pasākumus, lai paaugstinātu pabalstu pieprasīšanas līmeni, sekotu pabalstu nepieprasīšanas līmenim un cēloņiem, uzlabojot pārredzamību, efektīvāk veicot informatīvos un konsultatīvos pasākumus, vienkāršojot saņemšanas kārtību un īstenojot pasākumus un politiku ar minimālo ienākumu saņēmējiem saistīto aizspriedumu un diskriminācijas apkarošanai;
Calls on Member States to take urgent action to improve take-up of benefits and monitor levels of non-take-up and its causes, recognising that cases of non-take-up account for between 20-40% of benefits according to the OECD, by increasing transparency, by providing more effective information and advice facilities, by simplifying procedures, and by putting in place effective measures and policies to fight stigma and discrimination associated with minimum income recipients;
uzsver, ka svarīga nozīme ir tam, lai pastāvētu bezdarbnieka pabalsts, kas tā saņēmējam dotu iespēju dzīvot cilvēka cienīgu dzīvi, taču ir arī nepieciešams saīsināt prombūtni no darba tirgus, cita starpā paaugstinot valstu nodarbinātības dienestu pakalpojumu efektivitāti;
Stresses the importance of the existence of unemployment benefit that guarantees a decent standard of living for beneficiaries, and also the need to reduce the length of absences from work, inter alia by making state employment services more efficient;
uzsver, ka jāpieņem normas sociālās drošības jomā, lai iedibinātu saikni starp katrā dalībvalstī maksāto minimālo pensiju un attiecīgo nabadzības slieksni;
Stresses the need to adopt rules on insurance so as to establish a link between the minimum pension paid and the corresponding poverty threshold;
kritizē dalībvalstis, kurās minimālā ienākuma shēma nenodrošina ienākumus virs relatīvā nabadzības sliekšņa; atkārto prasību dalībvalstīm šo situāciju pēc iespējas labot; prasa, lai Eiropas Komisija, vērtējot valstu rīcības plānus, uzsvērtu labu un sliktu praksi;
Criticises Member States where minimum income schemes do not meet the relative poverty threshold; reaffirms its demand to Member States to remedy this situation as soon as possible; demands that good and bad practices be addressed by the Commission in the evaluation of national action plans;
vērš uzmanību uz minimālā ienākumu shēmās plaši izplatīto vecuma diskrimināciju, piemēram, bērniem paredzot minimālo ienākumu, kas ir zem nabadzības sliekšņa, vai no minimālo ienākumu shēmām izslēdzot jauniešus tāpēc, ka nav veikti sociālās apdrošināšanas maksājumi; uzsver, ka šāda prakse apdraud minimālā ienākuma shēmu beznosacījumu piemērošanu un atbilstību;
Points to major age discrimination regarding minimum income schemes, such as setting the minimum income for children below the poverty threshold or excluding young people from minimum income schemes due to a lack of social security contributions; stresses that this undermines the unconditionality and decency of minimum income schemes;
uzstāj, ka ir vajadzīgi īpaši papildu pabalsti nelabvēlīgā situācijā esošām iedzīvotāju grupām (personas ar invaliditāti vai hroniskām slimībām, vienvecāka ģimenes un daudzbērnu ģimenes), kurām viņu stāvoklis rada papildu izmaksas, it sevišķi saistībā ar atbalsta personālu, īpaša aprīkojuma izmantošanu, medicīnisko aprūpi un sociālo atbalstu;
Insists on the need for specific additional provisions for less-favoured groups (those with disabilities or chronic illnesses, single-parent families and families with large numbers of children) who incur additional costs, in particular related to personal assistance, use of specific facilities, medical care and social support;
aicina Eiropas Komisiju un ES dalībvalstis novērtēt, kā dažādi nabadzības novēršanai paredzēti modeļi, kas nodrošina beznosacījumu minimālos ienākumus ikvienam, varētu veicināt sociālo integrāciju, kultūrintegrāciju un politisko integrāciju, īpašu uzmanību pievēršot tam, lai tie nebūtu stigmatizējoši un spētu novērst slēptās nabadzības gadījumus;
Calls on the Commission and the EU Member States to examine how different models of unconditional and poverty-precluding basic incomes for all could contribute to social, cultural and political inclusion, taking especially into account their non-stigmatising character and their ability to prevent cases of concealed poverty;
uzskata, ka nabadzības samazināšanas politika, kas pavada pienācīga minimālā ienākuma ieviešanu dalībvalstīs, prasa pārveidot atklātās koordinācijas metodi, lai starp valstīm nodrošinātu patiesu labākās prakses apmaiņu;
Takes the view that, in respect of the poverty reduction policies which accompany the establishment of an adequate minimum income in the Member States, the open method of coordination should be revised in order to make for a genuine exchange of best practices among the latter;
norāda, ka minimālais ienākums tikai tad dos iespēju sasniegt nabadzības apkarošanas mērķi, ja tam netiks piemēroti nodokļi, un iesaka apsvērt iespēju minimālā ienākuma līmeni piesaistīt komunālo pakalpojumu izmaksu svārstībām;
Notes that minimum income will only achieve its objective in combating poverty if it is tax-free and recommends to consider attaching the level of the minimum income to the fluctuations in utility charges;
atgādina, ka, ņemot vērā sociālās labklājības sistēmu trūkumus un diskrimināciju, kas joprojām saglabājas, it īpaši darba tirgū, sievietēm ir lielāks risks nonākt galējā nabadzībā nekā vīriešiem un ka tādēļ ir vajadzīgi īpaši daudzveidīgi politiski risinājumi, kas pielāgoti dzimumam un konkrētajai situācijai;
Recalls that the risk of falling into extreme poverty is greater for women than for men, given the shortcomings of the welfare systems and continuing discrimination, especially on the labour market, necessitating a whole range of specific policies which should be both gender-oriented and attentive to circumstances;