natgillin/translations-raw huggingface dataset:
tā kā Kongo Demokrātiskās Republikas nespēja saukt pie atbildības savas armijas pārstāvjus un bruņoto grupējumu locekļus par noziegumiem ‐ kas par tādiem uzskatāmi saskaņā ar starptautiskajiem tiesību aktiem ‐ ir radījusi visatļautību; tā kā Kongo armijai nav ne pietiekami daudz cilvēku, ne tehnisko un finansiālo līdzekļu, lai pildītu tās pienākumus Kongo Demokrātiskās Republikas austrumu provincēs un nodrošinātu iedzīvotāju aizsardzību;
whereas the inability of the DRC to bring to justice members of its own army and armed groups for crimes under international law has fostered a culture of impunity; whereas the Congolese army does not possess sufficient human, technical or financial resources to carry out its duties in the eastern provinces of the DRC and to guarantee the protection of the population,
tā kā likums par seksuālo vardarbību, ko Kongo Demokrātiskās Republikas parlaments pieņēma 2006. gadā, tiek piemērots ļoti ierobežotā apjomā;
whereas the implementation of the law on sexual violence adopted by the DRC Parliament in 2006 is very limited,
tā kā īpaši svarīga loma ir plašsaziņas līdzekļiem, lai arī turpmāk notiktu aktīva mobilizācija un brīdināta sabiedrība,
whereas the media have an essential role to play to ensure that awareness of the issues remains high and to alert public opinion,
stingri nosoda masveida izvarošanas, seksuālas vardarbības aktus un citus cilvēktiesību pārkāpumus, kas veikti Dienvidkivu provincē laikā no 10. līdz 12. jūnijam; jūt līdzi visu seksuālās vardarbības upuru ciešanām un sāpēm, jo īpaši attiecībā uz pēdējos četros gados Kongo Demokrātiskās Republikas austrumu daļā atkārtoti veiktajām masveida izvarošanām;
Roundly condemns the mass rapes, acts of sexual violence and other human rights violations perpetrated between 10 and 12 June 2011 in the South Kivu region; shares in the pain and sorrow of all victims of sexual violence, especially mass rape, that have been committed repeatedly in the eastern part of the DRC over the past four years;
prasa Kongo Demokrātiskās Republikas valdību par valsts prioritāti izvirzīt cīņu pret masveida izvarošanu un pret sievietēm veiktās seksuālās vardarbības apkarošanu;
Calls on the government of the DRC to consider the fight against mass rape and sexual violence against women as a national priority;
atzinīgi vērtē ANO lēmumu veikt šo notikumu izmeklēšanu; prasa šos noziegumus atbilstoši starptautiskajām normām izmeklēt nekavējoties, neatkarīgi un objektīvi; pauž nosodījumu, ka kara noziedznieki joprojām ieņem augsta ranga amatus; prasa veikt efektīvus un tūlītējus pasākumus, lai šo izmeklēšanu laikā garantētu upuru un liecinieku aizsardzību;
Welcomes the UN's decision to carry out an inquiry into these events; calls for immediate, independent and impartial investigations to be conducted into these crimes in accordance with international standards; deplores the fact that war criminals are still holding high command positions; calls for effective and immediate measures to ensure the protection of victims and witnesses during and after those investigations;
pauž atzinību par NVO rīcību, sniedzot palīdzību izvarošanas un kara noziegumu upuriem, un jo īpaši par konkrētu slimnīcu, piemēram, Panzi slimnīcas Bukavu, nodrošināto medicīnisko aprūpi; uzsver, ka lielākā daļa seksuālās vardarbības upuru nesaņem tiem nepieciešamo medicīnisko, sociālo un juridisko palīdzību; ierosina īstenot izmēģinājuma projektu, ar kuru uzlabot seksuālās vardarbības upuriem sniegto medicīnisko aprūpi Kongo Demokrātiskajā Republikā; prasa Komisijai nodrošināt papildu finansējumu seksuālās vardarbības apkarošanai un rīkoties, lai izveidotu seksuālās vardarbības upuru atbalsta centrus paaugstināta riska zonās; ierosina īstenot izmēģinājuma projektu, ar kuru uzlabot seksuālās vardarbības upuriem sniegto medicīnisko aprūpi Kongo Demokrātiskajā Republikā;
Welcomes the action of the NGOs bringing aid to the victims of violence and war crimes, particularly the medical aid provided by certain hospitals such as Panzi hospital in Bukavu; stresses that the majority of the victims of sexual aggression are not receiving the necessary medical, social or legal aid; suggests that a comprehensive programme of assistance to victims and their reintegration into Congolese society and the labour market be worked out by the Government of the DRC; calls on the Commission to release additional funds to combat sexual violence and to work to create houses for the victims of sexual violence in sensitive areas; suggests that a pilot project be set up to improve medical assistance to victims of sexual violence in the DRC;
joprojām pauž lielas bažas par pašreizējo humanitāro stāvokli Kongo Demokrātiskajā Republikā un šim reģionam piešķirto nepietiekamo finansējumu, jo daži divpusējo fondu līdzekļu devēji ir samazinājuši līdzekļu apjomu; pauž lielu nožēlu, ka līdz šim piešķirtie līdzekļi ir sasnieguši tikai nedaudzus upurus; prasa Komisijai saglabāt līdzekļu apjomu, kas piešķirts humānajai palīdzībai Kongo Demokrātiskās Republikas austrumos;
Remains deeply concerned at the current humanitarian situation in the DRC and at the under-funding in this region owing to the reduction in funding from certain bilateral donors; deeply regrets the fact that, at present, the funds allocated are reaching only few victims; calls on the Commission to maintain the funding allocated to humanitarian aid in the eastern DRC;
lai apkarotu visatļautību, aicina Komisiju iesniegt likumdošanas priekšlikumus par konfliktu izrakteņiem, ar kuriem finansē karadarbību un masveida izvarošanas Kongo Demokrātiskajā Republikā, līdzīgi Doda – Franka aktam ASV (jo īpaši tā 1502. nodaļu), kas paredz jaunas prasības par informāciju uz precēm, kuru ražošanā izmantoti šie konfliktu izrakteņi;
Calls on the Commission to come forward with a legislative proposal on conflict minerals which fuel the war and mass rape in the DRC, with a view to combating impunity, similar to the Dodd-Frank Act (especially section 1502), which imposes new reporting requirement on manufactured products for which ‘conflict minerals’ are used;
norāda, ka neveiksmi ir cietis Dienvidkivu konflikta risināšanas plāns, kas paredzēja dot priekšroku militāram ceļam; uzskata, ka šis konflikts ir jāatrisina politiskā ceļā un pauž nožēlu par starptautiskās sabiedrības drosmes trūkumu; uzskata, ka ir pienācis laiks darīt kaut ko vairāk, nevis vienkārši paust nosodījumu, un ka Kongo Demokrātiskās Republikas valdībai, Eiropas Savienībai un ANO ir jāuzņemas atbildība un jāpieņem konkrēti pasākumi, lai pārtrauktu šos nežēlīgos noziegumus; uzsver ‐ ja nekas nemainīsies, humānās palīdzības spēkiem šajā teritorijā būs jāuzturas vēl ilgi;
Notes that the conflict resolution plan for South Kivu, which gives priority to the military solution, has proved to be a failure; considers that the solution to this conflict must be political and regrets the lack of courage on the part of the international community; considers that the time has come to go beyond condemnation and that responsibilities should be assumed by the Congolese government, by the EU and the UN to take concrete actions to end these atrocities; stresses that, if nothing changes, humanitarian workers will have to be present on the ground for a long time to come;
uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei, Komisijai, Komisijas priekšsēdētāja vietniecei / augstajai pārstāvei ārlietās un drošības politikas jautājumos, Āfrikas Savienībai, Āfrikas Lielo ezeru reģiona valstu valdībām, Kongo Demokrātiskās Republikas prezidentam, premjerministram un parlamentam, Apvienoto Nāciju Organizācijas ģenerālsekretāram, Apvienoto Nāciju Organizācijas īpašajai pārstāvei bruņotu konfliktu laikā notiekošas seksuālās vardarbības apkarošanas jomā, Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padomei un Apvienoto Nāciju Organizācijas Cilvēktiesību padomei.
Instructs its President to forward this resolution to the Council, the Commission, the Commission Vice-President / EU High Representative for Foreign Affairs and Security policy, the African Union, the governments of the countries of the Great Lakes region, the President, Prime Minister and Parliament of the DRC, the Secretary-General of the United Nations, the UN Special Representative on Sexual Violence in Conflict, the UN Security Council and the UN Human Rights Council.
B7-0394 , 0444 , 0462 , 0463 , 0464 , 0465 un 0466/2011
B7-0394 , 0444 , 0462 , 0463 , 0464 , 0465 and 0466/2011
ņemot vērā Starptautisko paktu par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām, ko Indonēzija ratificēja 2006. gadā,
having regard to the International Covenant on Civil and Political Rights, which Indonesia ratified in 2006,
ņemot vērā Indonēzijas konstitūcijas 29. nodaļu, ar ko garantē reliģijas brīvību,
having regard to Chapter 29 of the Indonesian Constitution, which guarantees freedom of religion,
ņemot vērā Indonēzijas kriminālkodeksa 156. pantu un 156. panta a) daļu, ar ko aizliedz zaimošanu, ķecerību un reliģiskus apmelojumus,
having regard to Articles 156 and 156(a) of the Indonesian Criminal Code prohibiting blasphemy, heresy and religious defamation,
ņemot vērā prezidenta dekrētu Nr. /PNPS/1965 par reliģiju zaimošanas un ļaunprātīgas izmantošanas novēršanu,
having regard to Presidential Decree No 1/PNPS/1965 on the prevention of blasphemy and abuse of religions,
ņemot vērā ES 2011. gada 8. februāra paziņojumu par nesenajiem uzbrukumiem un ahmadiešu nogalināšanu Bantenas provincē,
having regard to the EU statement of 8 February 2011 on the recent attacks on and killings of Ahmadis in Banten province,
ņemot vērā ES un Indonēzijas Partnerības un sadarbības nolīgumu (PSN) un pirmo cilvēktiesību dialoga kārtu, kas šajā sakarībā notika 2010. gada jūnijā Džakartā,
having regard to the EU-Indonesia Partnership and Cooperation Agreement (PCA) and the first round of the Human Rights Dialogue held in that framework, which took place in June 2010 in Jakarta,
tā kā Indonēzija ir valsts ar pasaulē lielāko musulmaņu skaitu un tā kā tādas Indonēzijas tradīcijas kā plurālisms, kultūras harmonija, reliģijas brīvība un sociālais taisnīgums ir iemūžinātas nācijas ideoloģijā Pankasilā;
whereas Indonesia is the world's largest predominantly Muslim nation, and whereas Indonesia's tradition of pluralism, cultural harmony, religious freedom and social justice is enshrined in the national ideology of ‘Pancasila’,
tā kā būtiski pieauguši uzbrukumi reliģiskajām minoritātēm, jo īpaši ahmadiešiem, kuri sevi uzskata par musulmaņiem, taču uzbrukts arī kristiešiem, budistiem un progresīvajām pilsoniskās sabiedrības organizācijām;
whereas there has been a significant increase in the incidence of attacks against religious minorities, particularly Ahmadis, who consider themselves Muslims, but also against Christians, Buddhists and progressive civil society organisations,
tā kā pēc 2008. gadā noteiktā aizlieguma izplatīt ahmadiešu mācību Indonēzijas reliģisko lietu ministrs vairākkārt ir aicinājis pilnībā aizliegt ahmadiešu musulmaņu kopienu, un šāds pasākums jau piemērots trijās provincēs ‐ Rietumjavā, Dienvidsulavesi un Rietumsumatrā; tā kā 2011. gada 6. februārī vismaz 1500 cilvēku liels pūlis uzbruka 20 ahmadiešu musulmaņiem Bantenas provincē, Čikeusikā, nogalinot 3 un smagi ievainojot 20 ahmadiešus, ko nosodīja Indonēzijas prezidents, aicinot izmeklēt šo lietu;
whereas, following the ban on the dissemination of Ahmadi Muslim teachings in 2008, the Indonesian Minister for Religious Affairs has repeatedly called for the imposition of a total ban on the Ahmadiyya Muslim community, a step which has already been taken by three provinces, West Java, South Sulawesi and West Sumatra; whereas on 6 February 2011 a mob of at least 1500 people attacked 20 Ahmadi Muslims in Cikeusik, in Banten province, killing three of them and severely injuring several others, prompting a condemnation and a call for an investigation by the President of Indonesia,
tā kā pēc šā uzbrukuma 2011. gada 8. februārī simtiem cilvēku aizdedzināja trīs baznīcas un uzbruka priesterim Centrāljavas pilsētā Temangungā, jo kādu kristieti, ko apsūdzēja islāma zaimošanā, notiesāja uz 5 gadiem cietumā, nevis piesprieda viņam nāvessodu, kā to cerēja uzbrucēji, un tā kā iepriekšējos sešos gados Indonēzijas baznīcu komūnijā ir reģistrēti 430 uzbrukumi kristiešiem;
whereas, following this attack, on 8 February 2011 hundreds of people set fire to three churches and attacked a priest in the Central Java city of Temanggung after a Christian charged with insulting Islam was sentenced to five years' imprisonment, instead of being condemned to death as expected by the attackers, and whereas the Communion of Churches in Indonesia has recorded 430 attacks against Christian churches over the past six years,
tā kā atbilstīgi Indonēzijas kriminālkodeksa 156. pantam un 156. panta a) daļai jau ir arestēti vai aizturēti vairāk nekā 150 cilvēku un tā kā ir pierādījumi, ka ekstrēmisti izmanto vietējos zaimošanas, ķecerības un reliģisku apmelojumu likumus, lai apspiestu reliģijas brīvību un palielinātu spriedzi un vardarbību starp kopienām;
whereas over 150 individuals have already been arrested or detained under Articles 156 and 156(a) of the Indonesian Criminal Code, and whereas there is evidence to show that local blasphemy, heresy and religious defamation by-laws are being used by extremists to clamp down on religious freedom and to stir up intercommunity tensions and violence,
tā kā 2010. gada 19. aprīlī Indonēzijas Konstitucionālā tiesa atbalstīja likumus par zaimošanu un ķecerību un noraidīja prasību par šo likumu atcelšanu, ko iesniedza četri ietekmīgi islāma sludinātāji un vismaz septiņas Indonēzijas pilsoniskās sabiedrības un cilvēktiesību organizācijas, kā arī to atbalstīja vismaz 40 citas organizācijas;
whereas on 19 April 2010 the Indonesian Constitutional Court upheld the blasphemy and heresy laws and rejected the request for their repeal which had been submitted by four prominent Islamic scholars and at least seven Indonesian civil society and human rights organisations and supported by at least 40 other organisations,
tā kā pastāv ticami ziņojumi, proti, Nacionālās Cilvēktiesību komitejas ziņojumi, par Indonēzijas drošības spēku pastrādātiem cilvēktiesību pārkāpumiem, kas ietver spīdzināšanu un citus sliktas izturēšanās veidus, kā arī nevajadzīga un pārmērīga spēka pielietošanu, jo īpaši Papua un Maluku salās; tā kā šo pārkāpumu izdarītāji reti tiek saukti pie atbildības neatkarīgas tiesas priekšā,
whereas there are credible reports, namely by the National Commission on Human Rights, of human rights violations by members of the security forces in Indonesia, including torture and other forms of ill-treatment and the unnecessary and excessive use of force, in particular on Papua and Maluku Islands; whereas those responsible are rarely brought to account before an independent court,
atzinīgi vērtē 2011. gada 24. maija paziņojumu, ko kopīgi pieņēma prezidents, Pārstāvju palātas priekšsēdētājs, Reģionālo pārstāvju padomes priekšsēdētājs, Tautas konsultatīvās asamblejas priekšsēdētājs, Augstākās tiesas un Konstitucionālās tiesas galvenie tiesneši un citas vecākās amatpersonas, aicinot ievērot Pankasilu un aizsargāt plurālismu;
Welcomes the joint statement issued on 24 May 2011 by the President, the Speaker of the House of Representatives, the Speaker of the Regional Representatives' Council, the Speaker of the People's Consultative Assembly, the Chief Justices of the Supreme Court and Constitutional Court and other senior officials calling for ‘Pancasila’ to be upheld and for the protection of pluralism;
uzsver, ka iepriekšējos gados Indonēzija ir panākusi attīstību demokrātijas un tiesiskuma īstenošanas jomā, un norāda, cik būtiski ir saglabāt un padziļināt harmoniskās attiecības starp Eiropas Savienību un Indonēziju daudzās jomās, kā tas atspoguļots ES un Indonēzijas PSN;
Underlines the progress Indonesia has made in the area of the implementation of democracy and the rule of law in recent years, and attaches great importance to maintaining and deepening harmonious relations between the European Union and Indonesia in many areas, as reflected in the EU-Indonesia PCA;
pauž dziļas bažas par vardarbīgiem uzbrukumiem reliģiskajām minoritātēm, jo īpaši ahmadiešu musulmaņiem, kristiešiem, bahajiešiem un budistiem; ir nobažījies, ka reliģijas brīvības pārkāpumi apdraud Indonēzijas konstitūcijā garantētās cilvēktiesības, kas ietver vārda brīvības, uzskatu brīvības un miermīlīgas pulcēšanās diskriminēšanas aizliegumu;
Express grave concern at the incidents of violence against religious minorities, particularly Ahmadi Muslims, Christians, Baha'ís and Buddhists; is concerned that violations of religious freedom undermine the human rights guaranteed in the Indonesian Constitution, including the prohibition of discrimination and freedom of expression, opinion and peaceful assembly;
aicina Indonēzijas valdību, jo īpaši reliģijas lietu ministru un Indonēzijas tiesu iestādes, garantēt, ka tiek īstenots un ievērots tiesiskums un ka reliģiskajā vardarbībā un neiecietībā vainīgie tiks saukti pie atbildības;
Calls on the Indonesian Government, namely the Minister of Religious Affairs, and the Indonesian judiciary to guarantee that the rule of law is implemented and upheld and that the perpetrators of religious violence and hatred are brought to justice;
pauž dziļas bažas par vietējiem zaimošanas, ķecerības un reliģiskas apmelošanas likumiem, kas bieži tiek izmantoti ļaunprātīgi, un par 2008. gada kopīgo ministru kabineta dekrētu, ar ko aizliedz ahmadiešu musulmaņu mācību, un aicina Indonēzijas varas iestādes atsaukt šos likumus vai tos pārskatīt;
Express deep concern at the local blasphemy, heresy and religious defamation by-laws, which are open to misuse, and at the 2008 Joint Ministerial Decree prohibiting the dissemination of Ahmadiyya Muslim teachings, and calls on the Indonesian authorities to repeal or revise them;
atzinīgi vērtē darbu, ko veic Indonēzijas pilsoniskā sabiedrība, tostarp musulmaņu, kristiešu un laicīgās domnīcas, cilvēktiesību organizācijas un ekstrēmisma apkarošanas organizācijas, veicinot plurālismu, reliģijas brīvību, reliģisku saskaņu un cilvēktiesības;
Applauds the work of Indonesian civil society, including Muslim, Christian and secular think tanks, human rights organisations and counter-extremism organisations, in promoting pluralism, religious freedom, religious harmony and human rights;
mudina Indonēzijas valdību ievērot ANO augstā komisāra cilvēktiesību jautājumos ieteikumus un jo īpaši aicina ANO īpašo referentu reliģijas un uzskatu brīvības jautājumos apmeklēt valsti;
Urges the Indonesian Government to follow the recommendations made by the UN High Commissioner for Human Rights and, in particular, to invite the UN Special Rapporteur for freedom of religion and belief to visit the country;
atzinīgi vērtē to, ka tiek izmeklēti asiņainie 2011. gada februāra uzbrukumi ahmadiešu kopienai Rietumjavā un ka šīs izmeklēšanas rezultātā tika aizstāti amatā reģionālās un provinces policijas vadītāji, izvirzītas apsūdzības deviņām policijas amatpersonām par dienesta pienākumu nepildīšanu un 14 citas personas sauktas pie atbildības par pastrādātajiem noziegumiem, un aicina neatkarīgi uzraudzīt apsūdzēto tiesas procesus, lai nodrošinātu, ka visas iesaistītās puses saņem taisnu tiesu;
Welcomes the investigation conducted into the deadly February 2011 attacks on the Ahmadiyya community in Western Java, which has led to the regional and provincial police chiefs being replaced, charges being brought against nine police officers for neglecting their duties and 14 other people being brought to trial for the crimes committed, and calls for independent monitoring of the trials of those charged in order to ensure that justice is done for all parties involved;
aicina Indonēzijas varas iestādes izmeklēt apsūdzības, kas par cilvēktiesību pārkāpumiem izvirzītas drošības spēku darbiniekiem, un aicina vainīgos saukt pie kriminālatbildības, tostarp personas, kuras ieņem augstus amatus;
Calls on the Indonesian authorities to investigate allegations of human rights violations by members of the security forces and to prosecute those found responsible, including persons with command responsibility;
prasa nekavējoties un bez nosacījumiem atbrīvot visus pārliecības dēļ ieslodzītos, kuri arestēti un apsūdzēti, pamatojoties tikai uz viņu iesaistīšanos miermīlīgos politiskos protestos, jo šādi aresti ir pretrunā 2001. gada īpašās autonomijas likumam, ar ko Papua, Maluku un citām etniskām un reliģiskām minoritātēm piešķir tiesības paust savu kultūras identitāti;
Calls for the immediate and unconditional release of all prisoners of conscience who have been arrested and charged merely on the basis of their involvement in peaceful political protest, which is contrary to the spirit of the 2001 Special Autonomy Law that granted Papuans, Maluku and other ethnic and religious minorities the right to express their cultural identity;
aicina ES delegāciju un dalībvalstu diplomātiskās misijas arī turpmāk cieši uzraudzīt cilvēktiesību situāciju, jo īpaši tādos kritiskos reģionos kā Papua, Moluku salas un Ačeha;
Calls on the EU delegation and Member States' diplomatic missions to continue to closely monitor the human rights situation, in particularly in sensitive regions such as Papua, the Moluccas and Aceh;
uzsver, cik būtiski ir ES un Indonēzijas PSN struktūrā notiekošajā politiskajā dialogā iekļaut cilvēktiesību aspektus, īpašu uzmanību pievēršot reliģijas brīvībai un minoritāšu tiesību ievērošanai;
Emphasises the importance of including a human rights dimension, with a special focus on religious freedom and respect for minorities, in the political dialogue in the framework of the EU-Indonesia PCA;
aicina dalībvalstis un Komisiju atbalstīt Indonēzijas pilsoniskās sabiedrības un cilvēktiesību organizācijas, kas aktīvi veicina demokrātiju, toleranci un miermīlīgu līdzās pastāvēšanu starp dažādām etniskām un reliģiskām grupām;
Call on the Member States and the Commission to support Indonesian civil society and human rights organisations which are actively promoting democracy, tolerance and peaceful co-existence between different ethnic and religious groups;
B7-0467 , 0468 , 0469 , 0470 , 0471 un 0472/2011
B7-0467 , 0468 , 0469 , 0470 , 0471 and 0472/2011
ņemot vērā ANO Ģenerālās asamblejas Rezolūciju Nr. 63/168, ar kuru aicina īstenot 2007. gada 18. decembra ANO Ģenerālās asamblejas rezolūciju Nr. 62/149, tādējādi 106 valstīm balsojot par rezolūciju, kurā aicināts noteikt pasaules mēroga moratoriju nāvessoda piespriešanai un piemērošanai, 34 valstīm atturoties un tikai 46 valstīm balsojot pret šo rezolūciju,
having regard to United Nations General Assembly Resolution 63/168, which calls for the implementation of United Nations General Assembly Resolution 62/149 of 18 December 2007, whereby 106 countries voted in favour of a resolution calling for a worldwide moratorium on death sentences and executions, with 34 abstentions and only 46 votes against the resolution,
ņemot vērā ANO Ģenerālās Asamblejas 2010. gada 21. decembra rezolūciju Nr. 65/206 par moratoriju attiecībā uz nāvessoda izmantošanu,
having regard to United Nations General Assembly Resolution 65/206 of 21 December 2010 on a moratorium on the use of the death penalty,
ņemot vērā ES pamatnostādnes par nāvessodu,
having regard to the EU Guidelines on the Death Penalty,
ņemot vērā 1994. gada Sadarbības nolīgumu starp Eiropas Kopienu un Indijas Republiku;
having regard to the 1994 Cooperation Agreement between the European Community and the Republic of India,
ņemot vērā ES un Indijas tematisko dialogu par cilvēktiesībām,
having regard to the EU-India Thematic Dialogue on Human Rights,
ņemot vērā 2010. gada 7. oktobra rezolūciju par Pasaules dienu pret nāvessodu Pieņemtie teksti, P7_TA(2010)0351 .
having regard to its resolution of 7 October 2010 on the World day against the death penalty Texts adopted, P7_TA(2010)0351 .
tā kā 2011. gadā laikā līdz maijam nāvessods izpildīts tikai deviņās valstīs, skaidri apliecinot, ka pasaulē arvien plašāk izplatās uzskats par nāvessoda nežēlīgo un necilvēcīgo būtību;
whereas in 2011 – up to May – executions have taken place in only nine countries, which is a clear indication that there is increasing global recognition of the cruel and inhumane nature of capital punishment,