natgillin/translations-raw huggingface dataset:
ar bažām konstatē, ka neapmierinoši tiek īstenota diskriminācijas novēršanas politika, un šajā sakarībā atbalsta vērtējumu, kas pausts Aģentūras 2008. gada pārskatā; mudina dalībvalstis, kas to līdz šim vēl nav izdarījušas, konkretizēt savu politikas virzienu īstenošanu, it īpaši to, kas paredzēti Direktīvā 2000/43/EK un Direktīvā 2000/78/EK, kā arī atgādina, ka šajās direktīvās ir noteiktas obligātās prasības un, pamatojoties uz tām, ir jāizstrādā visaptveroša politika par diskriminācijas novēršanu;
Observes with concern the unsatisfactory situation concerning implementation of anti-discrimination policies and, in this connection, supports the assessment in the Agency's 2008 annual report; presses those Member States which have not yet done so to give tangible expression to implementation of those policies, in particular Directive 2000/43/EC and Directive 2000/78/EC, and points out that those directives establish a minimum standard and should therefore be the basis on which an exhaustive anti-discrimination policy is built;
aicina dalībvalstis, kas to līdz šim vēl nav izdarījušas, ratificēt Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību konvencijas 12. protokolu Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 12. protokols, kas parakstīts 2000. gada 4. novembrī.
Calls on those Member States which have not yet done so to ratify Protocol No 12 Protocol No 12 to the Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms, signed on 4 November 2000.
, ņemot vērā, ka tajā ir noteikts vispārējs jebkāda veida diskriminācijas aizliegums, garantējot, ka neviena valsts iestāde nedrīkst diskriminēt nevienu personu nekāda iemesla dēļ; šāda noteikuma pašreiz nav ne Eiropas Savienības, ne Eiropas Padomes spēkā esošajos tiesību aktos;
to the ECHR, given that it provides for a general prohibition of all forms of discrimination, guaranteeing that nobody will be discriminated against for any reason whatsoever by any public authority; notes that such a provision is currently absent from the legal acts in force of both the European Union and the Council of Europe;
atzinīgi vērtē Komisijas priekšlikumu Padomes direktīvai par vienlīdzīgas attieksmes principa īstenošanu neatkarīgi no reliģijas vai pārliecības, invaliditātes, vecuma vai dzimumorientācijas ( COM(2008)0426 ), lai paplašinātu Direktīvas 2000/43/EK darbības jomu, tajā iekļaujot visus citus diskriminācijas veidus un tādējādi īstenojot Hartas 21. pantu, kurā noteiktas plašākas manevrēšanas iespējas nekā EK līguma 13. pantā, jo Hartā papildus ir minēti tādi diskriminācijas iemesli kā ādas krāsa, sociālā izcelsme, ģenētiskās īpašības, valoda, politiskie vai citi uzskati, piederība nacionālai minoritātei, īpašums vai izcelsme;
Welcomes the Commission proposal for a Council directive implementing the principle of equality regardless of religion or belief, disability, age or sexual orientation ( COM(2008)0426 ), thereby extending the scope of Directive 2000/43/EC to all other forms of discrimination, thus implementing Article 21 of the Charter, which provides greater leeway than Article 13 of the EC Treaty in that it makes reference to further forms of discrimination: colour, social origin, genetic features, language, political or other opinions, membership of a minority, property and birth;
pauž nožēlu, ka direktīvas priekšlikumā noteikumiem par juridisko aizsardzību pret diskrimināciju ir būtiski trūkumi, ko īpaši rada daudzie izņēmumi attiecībā uz sabiedrisko kārtību, sabiedrības drošību un sabiedrības veselību, uzņēmējdarbību, civilstāvokli vai ģimenes stāvokli un reproduktīvajām tiesībām, izglītību un reliģisko pārliecību; pauž bažas, ka šīs izņēmuma klauzulas nevis novērsīs diskrimināciju, bet drīzāk var būt pamats pašreizējās diskriminatīvās prakses apkopošanai; atgādina Komisijai, ka šai direktīvai ir jāatbilst pastāvošai tiesību praksei attiecībā uz sievietēm un lesbietēm, gejiem, biseksuālām un transseksuālām personām (LGBT) tiesību jomā, īpaši spriedumam Maruko lietā Eiropas Kopienu Tiesa lietā C–267/06
Regrets that the proposed directive leaves substantial gaps in legal protection against discrimination, notably through a wide range of exceptions relating to public order, public security and public health, economic activities, marital and family status and reproductive rights, education and religion; is concerned that, rather than banning discrimination, these 'escape clauses' may actually serve to codify existing discriminatory practices; reminds the Commission that the directive must be in line with existing case-law in the area of lesbian, gay, bisexual and transgender (LGBT) people's rights, notably the Maruko ruling In Case C 267/06
Tadao Maruko/ Versorgungsanstalt der deutschen Bühnen
Tadao Maruko v. Versorgungsanstalt der deutschen Bühnen
2008. gada 1. aprīlī ir nolēmusi, ka atteikums pārdzīvojušajam partnerim piešķirt apgādnieka zaudējuma pabalstu ir tieša diskriminācija seksuālās orientācijas dēļ, ja pārdzīvojušie laulātie un pārdzīvojušie dzīvesbiedri partneri ir salīdzināmā situācijā attiecībā uz šo pabalstu.
of 1 April 2008 the European Court of Justice ruled that a refusal to grant the survivor's pension to life partners constituted direct discrimination on grounds of sexual orientation, if surviving spouses and surviving life partners are in a comparable situation as regards that pension.
aicina Komisiju pret diskrimināciju vērsto Kopienas tiesību aktu izstrādē Aģentūru iesaistīt tā, lai dotu tai iespēju veikt nozīmīgu darbu, regulāri nodrošinot atjaunotu un izvērstu informāciju, kas noderīga turpmāko tiesību aktu izstrādē, un aicinot Aģentūrai sniegt atzinumu tiesību aktu projektu sagatavošanas posmā;
Calls on the Commission to involve the Agency in the Community's legislative process on anti-discrimination so as to allow it to play a significant role as a regular source of up-to-date and detailed information of relevance for drafting further legislation, consulting it at the preparatory stage in the process of drawing up draft legislation;
; atgādina savu 2007. gada 29. novembra atzinumu OV C 297 E, 29.11.2008., 125. lpp.
further to the political agreement of December 2007; points to its position of 29 November 2007 OJ C 297 E, 29.11.2008, p.
pauž bažas par zemo izpratnes līmeni dalībvalstīs attiecībā uz pretdiskriminācijas tiesību aktiem un atzīmē, ka Savienības pilsoņiem, lai īstenotu savas tiesības, ir jāizmanto uz šo jomu attiecīgie ES tiesību akti; aicina Komisiju un dalībvalstis pastiprināt centienus, lai šo izpratnes līmeni paaugstinātu; tajā pašā laikā uzsver, ka likumdošana ir efektīva tikai tad, ja pilsoņiem ir labas iespējas izmantot tiesu iestādes, ņemot vērā, ka diskriminācijas novēršanas direktīvās paredzētā aizsardzības sistēma ir atkarīga no cietušo personu izrādītās iniciatīvas;
Is concerned at the poor level of knowledge of anti-discrimination legislation in the Member States and notes that, in order to exercise their rights, citizens of the Union have to have recourse to EU legislation in this area; calls on the Commission and Member States to redouble their efforts to raise that level; stresses the fact, at the same time, that legislation is effective only if citizens have easy access to the courts, since the protection regime laid down by the anti-discrimination directives hinges on initiatives taken by victims;
uzskata, ka cīņā pret diskrimināciju svarīgi ir ne tikai juridiskie instrumenti un pārsūdzības iespējas, bet tās pamatā noteikti jābūt izglītībai, labākās prakses veicināšanai un informatīvām kampaņām, kas paredzētas plašai sabiedrībai, kā arī tām teritorijām un nozarēm, kur šāda diskriminācija notiek; aicina valsts iestāžu un pašvaldību pārstāvjus izmantot izglītojošus instrumentus, ko sagatavojusi Aģentūra un Eiropas Padome, kad tās īsteno pasākumus, lai izglītotu par pretdiskriminācijas politiku vai veicinātu to;
Considers that, over and above legislative tools and the scope for appeals, the fight against discrimination must be based on education, promoting best practice and information campaigns targeting the general public and the areas and sectors where discrimination takes place; calls on national and local authorities to use the educational tools produced by the Agency and the Council of Europe when carrying out educational and anti-discrimination policy promoting measures;
uzsver, ka labvēlīgas rīcības jēdzienu, kas nozīmē atzīt, ka atsevišķos gadījumos efektīva rīcība diskriminācijas novēršanai prasa varas iestāžu aktīvu iejaukšanos, lai atjaunotu nopietni apdraudētu līdzsvaru, nedrīkst vienkāršot līdz kvotu idejai; uzsver, ka šāda rīcība var izpausties visdažādākajos veidos, piemēram, kā garantētas darbā pieņemšanas intervijas, prioritāras iespējas iegūt tādu izglītību, kas ļautu iegūt darbu, kurā atsevišķas kopienas ir maz pārstāvētas, darba piedāvājumu izplatīšana pirmām kārtām noteiktās kopienās un uzmanības pievēršana profesionālai pieredzei, nevis tikai kvalifikācijai;
Stresses that the notion of affirmative action, which is an acknowledgement of the fact that in some cases effective action to combat discrimination requires active intervention by the authorities to restore balance where it has been seriously compromised, cannot be reduced to the notion of quotas; stresses that such action can in practice be highly diverse, e.g. guaranteeing recruitment interviews, priority access to training leading to a job in areas where particular communities are under-represented, priority information on job offers for particular communities, and taking account of professional experience rather than qualifications alone;
uzskata, ka svarīgi ir vākt datus par minoritāšu un nelabvēlīgā situācijā esošu grupu stāvokli, kā tas uzsvērts Eiropas Rasisma un ksenofobijas uzraudzības centra un Aģentūras secīgajos pārskatos; aicina dalībvalstis publiskot detalizētus statistikas datus par rasistiskiem noziegumiem un veidot tādus pārskatus par noziegumiem un/vai cietušajiem, kuri dod iespēju apkopot kvantitatīvus un salīdzināmus datus par šo noziegumu upuriem;
Takes the view that the gathering of data on the situation of minorities and disadvantaged groups is important, as underlined by successive reports by the European Observatory of Racism and Xenophobia and the Agency; calls on the Member States to publish detailed statistics on racist crimes and to set up inquiries into crimes and/or victims which enable quantitative, comparable data on the victims of such crimes to be collected;
uzskata, ka pēc nesen notikušajām ES paplašināšanās kārtām minoritāro iedzīvotāju grupu skaits, kas 15 dalībvalstu Eiropas Savienībā jau bija ap 50, ir papildinājies ar apmēram 100 jaunām šādām grupām, un uzsver, ka Centrālās Eiropas un Austrumeiropas dalībvalstīs imigrācijas un integrācijas politika ir nošķirta no politikas minoritāšu jautājumos, jo tajās ir mazs imigrantu, bēgļu un ārvalstnieku – trešo valstu valstspiederīgo – īpatsvars un ir raksturīgas pamatiedzīvotāju (tradicionālās) minoritātes;
Observes that the recent EU enlargements have added close to one hundred minority population groups to the fifty or so which existed when there were 15 EU countries, and stresses that because of the low percentage of resident immigrants, refugees and foreign nationals from third countries and the more visible presence of indigenous "traditional" minorities in Central and Eastern European Member States, migration and integration policies have been hived off there from policies on minorities;
uzsver, ka, kaut gan minoritāšu aizsardzība ir viens no Kopenhāgenas kritērijiem, Kopienas politikā nav nedz kopēja kritērija, nedz obligāto normu par nacionālo minoritāšu tiesībām un – vēl jo vairāk – nav Eiropas Savienībai kopējas definīcijas par piederību nacionālai minoritātei; iesaka šādu ES līmeņa definīciju izstrādāt, pamatojoties uz Eiropas Padomes 1993. gada ieteikumu Nr. 1201; aicina visas dalībvalstis, kas vēl nav parakstījušas un ratificējušas Eiropas Reģionālo un mazākumtautību valodu hartu un Mazākumtautību aizsardzības pamatkonvenciju, to izdarīt;
Stresses that, while the protection of minorities is a part of the Copenhagen Criteria, there are neither common criteria nor minimum standards for national minorities" rights in Community policy and that there is no common EU definition either of membership of a national minority; recommends that such a definition be laid down at European level on the basis of Council of Europe Recommendation 1201 (1993); calls on all Member States that have not yet done so to sign and ratify the European Charter for Regional or Minority Languages and the Framework Convention for the Protection of National Minorities;
šajā sakarībā uzsver, ka aizvien vairāk ES pilsoņu dodas no vienas dalībvalsts uz citu un ka viņiem vajadzētu pilnībā izmantot tiesības, ko viņiem nodrošina līgumi un kas saistītas ar viņu kā Savienības pilsoņu statusu, it īpaši tiesības piedalīties vietējās un Eiropas vēlēšanās un brīvi pārvietoties; aicina dalībvalstis pilnībā ievērot Direktīvu 2004/38/EK par brīvu pārvietošanos un ES iestādes veikt turpmākus pasākumus, lai nodrošinātu Savienības pilsoņu tiesību aizsardzību visā ES teritorijā;
Stresses in this context that more and more Union citizens move from one Member State to another and that they should fully enjoy the rights provided by the Treaties in relation to their status as Union citizens, notably those to participation in local and European elections and to free movement; calls on Member States to fully comply with Directive 2004/38/EC on free movement and EU institutions to take further action to ensure protection of Union citizens' rights all over the EU;
atzīmējot, ka tiesības runāt un izglītību iegūt personas dzimtajā valodā ir viena no būtiskākajām pamattiesībām, uzsver, ka svarīgi ir aizsargāt un veicināt reģionālās vai mazākumtautību valodas; atzinīgi vērtē dalībvalstu pasākumus dažādu kultūru un reliģiskās pārliecības cilvēku dialoga atbalstīšanai, kas ir būtiski, lai izmantotu kultūras un reliģisko minoritāšu tiesības;
Underlines the importance of protecting and promoting regional or minority languages, noting that the right to speak and to be educated in one's mother tongue is one of the most basic fundamental rights; and welcomes Member State activities on endorsement of intercultural and interreligious dialogue, which is vital for full enjoyment of the rights of cultural and religious minorities;
uzskata, ka subsidiaritātes un pašpārvaldes principu ievērošana ir visefektīvākais veids, kā risināt mazākumtautībām piederošo iedzīvotāju tiesību problēmas saskaņā ar Savienības labāko praksi; mudina izmantot atbilstīgus pašpārvaldes risinājumu veidus, vienlaikus pilnībā respektējot dalībvalstu suverenitāti un teritoriālo integritāti;
Considers that the principles of subsidiarity and self-governance are the most effective ways of handling the rights of people belonging to national minorities, following the best practices existing within the Union; encourages the use of appropriate types of self-governance solutions while fully respecting the sovereignty and territorial integrity of the Member States;
uzsver, ka ES daudzvalodības politikai reģionālās un mazākumtautību valodas jāaizsargā un jāatbalsta ar mērķfinansējumu un īpašām programmām, kas papildina Mūžizglītības programmu;
Stresses that the EU's multilingualism policy should protect and promote regional and minority languages by targeted funding and specific programmes alongside the Lifelong Learning Programme;
uzskata, ka bezvalstnieki, kas dalībvalstīs dzīvo pastāvīgi, Eiropas Savienībā ir īpašā stāvoklī, dažās dalībvalstīs viņiem ir izvirzītas prasības, kas nav pamatotas vai patiešām nepieciešamas, un tas viņus diskriminē salīdzinājumā ar mažoritārās grupas pilsoņiem; tāpēc aicina visas attiecīgās dalībvalstis ratificēt ANO konvencijas par bezvalstnieku statusu (1954. gads) un par bezvalstnieku skaita samazināšanu (1961. gads); aicina dalībvalstis, kas 90. gados ieguva jaunu suverenitāti vai atguva iepriekšējo, pret visām personām, kuras dzīvoja to teritorijā pirms tam, attiekties bez jebkādas diskriminācijas un aicina šīs valstis regulāri izstrādāt taisnīgus, starptautisku organizāciju ieteikumus respektējošus risinājumus problēmām, ar ko saskaras visas personas, kuras cieš diskriminējošas rīcības dēļ; īpaši nosoda praksi Eiropas Savienībā no reģistriem apzināti svītrot tur iekļautos pastāvīgos iedzīvotājus un aicina attiecīgās valdības veikt efektīvus pasākumus, lai atjaunotu šo bezvalstnieku statusu;
Considers that stateless persons permanently resident in Member States are in a unique position in the European Union, given that some Member States impose unwarranted demands on them or demands which are not strictly necessary, thus discriminating against them by comparison with citizens belonging to the majority community; calls therefore on all the Member States concerned to ratify the United Nations Convention Relating to the Status of Stateless Persons (1954), and on the reduction of statelessness (1961); calls on those Member States which gained or regained sovereignty in the 1990s to treat all persons previously resident in their territory without any discrimination, and calls on them to systematically bring about just solutions, based on the recommendations of international organisations, to the problems encountered by all victims of discriminatory practices; condemns, in particular, practices of deliberate erasure of registered permanent residents within the European Union and calls on the governments concerned to take effective measures to restore the status of those stateless persons;
uzskata, ka romu kopienai vajadzīga īpaša aizsardzība, jo pēc Savienības paplašināšanās tā ir kļuvusi par vienu no nozīmīgākajām minoritātēm Eiropas Savienībā; uzsver, ka šī minoritāte vēsturiski ir bijusi izstumta un aizvien lielāku diskriminācijas, aizspriedumainas izturēšanās un atstumtības problēmu dēļ tai ir bijusi traucēta iespēja pilnveidoties atsevišķās svarīgās jomās;
Considers that the Romani community needs special protection since, following enlargement of the Union, it has become one of the largest minorities in the EU; stresses that that community has been marginalised, historically, and prevented from developing in particular key areas because of discrimination, stigma and exclusion problems which have become more and more acute;
uzskata, ka romu kopienu sociālā izstumšana un diskriminācija ir neapstrīdams fakts, kaut gan ir ES līmenī ir izstrādāti juridiski, politiski un finansiāli instrumenti šo parādību novēršanai; atzīmē, ka epizodiskie un nekoordinētie Savienības un dalībvalstu pasākumi līdz šim nav radījuši strukturālus un stabilus romu stāvokļa uzlabojumus, it īpaši tādās būtiskās jomās kā izglītības iegūšanas, veselības aprūpes un mājokļu iegūšanas un nodarbinātības iespējas, un šī neveiksme tagad ir publiski atzīta;
Takes the view that the social marginalisation of, and discrimination against, Romani communities is an established fact in spite of the legal, political and financial instruments introduced at European level to combat this; notes that the Union's and Member States" piecemeal and uncoordinated efforts have not succeeded, to date, in making structural and lasting improvements to the situation of the Roma, in particular in crucial areas such as access to education, health, housing and employment, a failure which is now publicly acknowledged;
pauž nožēlu, ka trūkst vispārējas un integrētas politikas par to, kā novērst romu diskrimināciju, lai risinātu galvenās problēmas, ar kurām viņi sastopas un kuras identificētas, īstenojot vairākus cilvēktiesību ievērošanas pārraudzības pasākumus, tostarp Komisijai novērtējot pirmsiestāšanās situāciju, Eiropas Cilvēktiesību tiesai pieņemot nolēmumus un Aģentūrai sagatavojot pārskatus; apstiprina, ka tā ir Savienībai kopēja atbildība – risināt šīs problēmas, kas ir viens no plašākajiem un sarežģītākajiem cilvēktiesību jautājumiem, un ka šajā darbā ir jāiesaistās apņēmīgi;
Deplores the lack of a global and integrated EU policy specifically targeting discrimination against the Roma in order to deal with the priority problems which they are encountering, as recorded by a number of mechanisms for verifying human rights compliance, including the Commission's pre-accession assessment, the judgments of the ECtHR and the Agency's reports; asserts that it is the collective responsibility of the Union to provide a response to these problems, which constitute one of the most far-reaching and complex human rights issues and that it must resolutely tackle it;
uzsver, ka vajadzīga vispārēja, uz rīcību vērsta diskriminācijas novēršanas koncepcija, kuras pamatā būtu cilvēktiesības un kurā būtu iekļauts Eiropai raksturīgais romu diskriminācijas aspekts; uzskata, ka Eiropas Savienības pamatstratēģijā jāparedz risinājumi pastāvošajām problēmām, dalībvalstu vajadzībām izstrādājot plānu, kurā būtu noteikti mērķi un prioritātes un kurš atvieglotu notiekošo procesu uzraudzību un novērtēšanu šādos aspektos:
Stresses the need for a global, human rights and action-oriented approach to non-discrimination reflecting the European dimension of discrimination against the Roma; takes the view that a European Union framework strategy for Roma inclusion should seek to tackle the real problems, by providing a road map for Member States setting objectives and priorities and facilitating the monitoring and evaluation processes with regard to:
romu segregācija attiecībā uz iespējām iegūt mājokli, cilvēktiesību pārkāpumi, piemēram, piespiedu izlikšana no mājām, kā arī izstumšana no darba tirgus, valsts izglītības un veselības aprūpe s sistēmas, īstenojot pret diskrimināciju vērstos tiesību aktus un pilnveidojot politiku augsta bezdarba līmeņa mazināšanai,
segregation of the Roma as regards access to housing, human rights violations such as forced evictions and their exclusion from employment and public education and health care, by enforcing anti-discrimination laws and developing policies to address high levels of unemployment;
bieža viņu tiesību neatzīšana valsts iestādēs un nepietiekama pārstāvība politikā,
frequent denial of their rights by public authorities and their political under-representation;
plaši izplatīti aizspriedumi pret romiem, bieži vien nepietiekamas garantijas pret rasistisku diskrimināciju vietējā līmenī un pārāk maz piemērotu integrācijas programmu; diskriminācija veselības aprūpē, cita starpā piespiedu sterilizācija un segregācija, atbilstīgas informācijas trūkums par ģimenes plānošanu,
widespread anti-Romani sentiments, the very inadequate safeguards against racial discrimination at local level and too few appropriate integration programmes; blatant discrimination in health care, including forced sterilisation, and segregation, and a lack of appropriate information on family planning;
policijas īstenota diskriminācija; rasistiska policijas pieeja (piemēram, noņemot pirkstu nospiedumus un veidojot citas datu kartotēkas) un plaša, neierobežota policijas vara, tostarp nesamērīgi biežas pēkšņās pārbaudes, kas aktualizē to, ka steidzami nepieciešamas mācību un informētības veicināšanas programmas par diskriminācijas nepieļaujamību policijā – patlaban lielākoties šādu programmu vispār nav,
discrimination by the police; the police's racial profiling (– inter alia by taking fingerprints or other forms of data collection), and their wide discretionary powers including disproportionate random checks, which highlights the urgent need for training and awareness-raising programmes on non-discrimination by the police, at present largely non-existent;
īpašā romu sieviešu neaizsargātība, kuras daudzējādā ziņā ir pakļautas diskriminācijai;
the particularly vulnerable situation of Romani women, who are subject to multiple discrimination;