natgillin/translations-raw huggingface dataset:
tā kā Eiropas Rasisma un ksenofobijas uzraudzības centrs uzskata, ka valsts iestāžu izplatītā praktiskā informācija par nediskrimināciju valstu mērogā joprojām ir ierobežota un ka tā plašākā apjomā jāsniedz mērķa grupām, kā arī šīs grupas atbalstošajām NVO; tā kā valdībām noteiktāk jāatzīst, ka vietējām un reģionālām iestādēm, kā arī pilsoniskai sabiedrībai jābūt efektīviem partneriem rasu diskriminācijas izskaušanā, un tām jāatbalsta visi politiskie mērķi, kas paredz novērst jebkādu diskrimināciju;
whereas the European Monitoring Centre on Racism and Xenophobia (EUMC) states that dissemination by national authorities of practical information on non-discrimination at national level remains limited and needs to be extended to target groups and the NGOs which support them; whereas governments need to grant greater recognition to the fact that local and regional authorities and civil society should be effective partners in combating racial discrimination and should support any policy objectives to counter discrimination,
tā kā Pamattiesību hartas 21. pantā, kas iekļauts Konstitucionālā līguma II-81. pantā, daudz plašāk nekā EK līguma 13. pantā ir uzskaitīti diskriminācijas iemesli, proti, diskriminācija ādas krāsas, sociālās izcelsmes, ģenētisko īpašību, valodas, politisko vai jebkuru citu uzskatu dēļ, diskriminācija saistībā ar piederību nacionālai minoritātei, diskriminācija īpašuma un izcelsmes dēļ; paužot nožēlu jo vairāk tāpēc, ka šo izvērstāko koncepciju konkrētos gadījumos neīsteno kā juridiski saistošu;
whereas Article 21 of the Charter of Fundamental Rights (which has been incorporated into Article II-81 of the Constitutional Treaty) has a wider scope than Article 13 of the EC Treaty, insofar as it mentions grounds for discrimination which are omitted from Article 13 - namely colour, social origin, genetic features, language, political or any other opinion, membership of a national minority, property and birth; regretting all the more that this broader concept has not been translated into a legally binding practical application,
tā kā ekspertu tīkls nesen atgādināja, ka, īstenojot tiesību aktus, kas pieņemti, pamatojoties uz EK līguma 13. pantu, dalībvalstīm jāuzņemas saistības ievērot vispārējos Kopienas tiesību aktu principos ietvertās pamattiesības, tostarp Eiropas Savienības Pamattiesību hartā minētās tiesības, brīvības un principus;
whereas, as recalled recently by the network of experts, in the implementation of the legislative instruments adopted on the basis of Article 13 of the EC Treaty, the Member States must undertake to comply with the fundamental rights enshrined in the general principles of EC law, including the rights, freedoms and principles mentioned in the Charter of Fundamental Rights of the European Union,
apzinoties, ka, likumdošanas procesā dažiem diskriminācijas veidiem veltot lielāku uzmanību, tiek radīta zināma diskriminācijas iemeslu hierarhija, kam nevajadzētu notikt;
aware of the fact that granting preferential legislative treatment to certain types of discrimination has the effect of placing grounds for discrimination in a kind of hierarchy which should not exist,
atgādinot, ka diskriminācijas jēdzienu izprot dažādi un atkarībā no šīs izpratnes to attiecina uz indivīda vai sabiedrības dzīvi, kā arī atgādinot, ka indivīda pilsoņu tiesību aizsardzību neīsteno ar tiem pašiem pasākumiem kā aizstāvot indivīdu grupu intereses;
whereas there are different ways of understanding the concept of discrimination (depending on whether it is viewed from an individual or collective point of view) and whereas upholding the rights of citizens as individuals does not require the same action as upholding the interests of groups of individuals,
tā kā, pirms lemt par to, vai tiesību aktos ir jāveic grozījumi un - apstiprinoša lēmuma gadījumā - kā tas jādara, ir svarīgi definēt, ko nozīmē "labvēlīga rīcība"; tā kā labvēlīga rīcība aptver pasākumus nevienlīdzības un diskriminācijas novēršanai un tā kā tas ir līdzeklis, lai veicinātu iedzīvotāju vienlīdzīgu pārstāvību jomās un līmeņos, kur ir svarīgi, lai sabiedrība kopumā būtu pārstāvēta taisnīgi; uzsverot, ka šo jēdzienu nevar ierobežoti piemērot nodarbinātībai un ka tas lietojams plašāk, ne tikai saistībā ar dzimumu līdztiesību;
whereas it is important to define what is meant by positive action before deciding whether the law should change and if so how; whereas positive action comprises the measures to be taken to tackle inequality and unlawful discrimination and is a tool designed to promote balanced representation of people in areas and at levels where the population as a whole must be represented in equitable fashion; stressing that this concept must not be confined to the employment sector and must go beyond mere equality between the sexes,
tā kā ar izglītību, kas veicina mieru, nevardarbību un starpkultūru dialogu, ir jāsekmē kultūra, kurā nav diskriminācijas;
whereas a culture of non-discrimination should be promoted through education that fosters peace, non-violence and intercultural dialogue,
apzinoties, ka, cenšoties izgaisināt senu netaisnību vai diskrimināciju, var izrādīties, ka kādu laiku ir jāizmanto labvēlīgi pasākumi, kas saistīti ar taisnīguma jēdziena tālredzīgu koncepciju un kas var būt ļoti dažāda veida; atgādinot, ka kvotu noteikšana jāuzskata par galēju pasākumu, kuru var piemērot tikai saskaņā ar Eiropas Kopienu Tiesas praksi, ievērojot proporcionalitātes principu;
aware of the fact that, in order to compensate for earlier injustices or discrimination, there may be a need for temporary recourse to positive measures based on a "proactive" concept of justice and possibly taking very different forms; whereas the establishment of quotas must be regarded as an extreme measure which may be applied only in accordance with the case-law established by the European Court of Justice and with due regard to the proportionality criterion,
tā kā attiecībā uz dažām sabiedrības grupām, kuras atrodas sevišķi nelabvēlīgos apstākļos vai kuru tiesības netiek ievērotas, ir jāparedz labvēlīgi pasākumi, proti, īpaši tiesību akti, lai šādi cilvēki varētu integrēties un šādā veidā aktīvi piedalīties sabiedrības dzīvē un tādējādi ietekmēt lēmumus, kas uz viņiem attiecas;
whereas in the case of certain particularly disadvantaged groups in society or ones that are denied their rights, the adoption of positive measures – even of specific legislation – is essential if such people are to be able to integrate and thus participate actively in the life of their society and hence to influence the decisions which affect them,
pievēršot uzmanību tam, ka dažās dalībvalstīs viens no rasu segregācijas veidiem ir īpašu klašu veidošana romu bērniem vai viņu ievietošana garīgi atpalikušām personām paredzētās iestādēs un ka steidzami ir vajadzīga rasu diskriminācijas novēršanas politika;
drawing attention to the fact that in certain Member States the practice of confining Romany children to special classes or to establishments set aside for the mentally handicapped smacks of racial segregation, and whereas a desegregation policy is required as a matter of urgency,
tā kā Vispārējās konvencijas Konsultatīvā komiteja mudina veikt labvēlīgus pasākumus sevišķi nelabvēlīgos apstākļos esošo minoritāšu pārstāvju atbalstam;
whereas the Advisory Committee of the Framework Convention encourages the introduction of positive measures in favour of members of minorities who are particularly disadvantaged,
tā kā ANO Ekonomisko, sociālo un kultūras tiesību komiteja uzskata, ka valstīm, kas noslēgušas Starptautisko paktu par ekonomiskajām, sociālajām un kultūras tiesībām, ir pienākums sniegt atbilstīgu prioritāru aprūpi cilvēkiem ar invaliditāti, lai sasniegtu mērķus par visu attiecīgo personu neierobežotu dalību un vienlīdzību sabiedrībā;
whereas the UN Committee on Economic, Social and Cultural Rights considers that there is an obligation for the States party to the International Covenant on Economic, Social and Cultural Rights to give appropriate preferential treatment to people with disabilities in order to achieve the objectives of full participation and equality within society for all persons with disabilities,
tā kā Eiropas Rasisma un ksenofobijas uzraudzības centrs atgādina, ka rasisma problēmas patieso apmēru un raksturu joprojām ir grūti novērtēt, jo daudzās dalībvalstīs nepastāv ne oficiāla, ne neoficiāla datu vākšana, vai tā ir neefektīva;
whereas the EUMC recalls that the true extent and nature of the problem of racism remains difficult to gauge, given the absence or ineffectiveness of both official and unofficial data collection in many Member States,
tā kā Eiropas Rasisma un ksenofobijas uzraudzības centrs uzsver, ka, nepastāvot oficiālai statistikai par etnisko, nacionālo un reliģisko piederību, būs grūti noteikt diskriminācijas patieso apmēru un sekmīgi izstrādāt tās izskaušanas politiku; tā kā nav pietiekamu statistikas datu, lai pierādītu un novērtētu diskrimināciju, nav iespējams izstrādāt nediskriminācijas stratēģiju, kuras pamatā būtu arī konstruktīvi pasākumi šo nelabvēlīgo grupu labā;
whereas, as the EUMC stresses, without official statistics on ethnic and national origin and on religion, a true insight into discrimination and the success of policies against it will be difficult to ascertain; whereas the lack of sufficient statistical data to illustrate and evaluate discrimination makes it impossible to establish a non-discrimination strategy based, inter alia, on positive action in favour of such groups,
tā kā Kopienas līmenī personas datu apstrādi reglamentē Direktīva 95/46/EK un tā kā saskaņā ar ekspertu tīkla viedokli nepastāv pretrunas starp personas datu aizsardzību un diskriminācijas uzraudzību, izmantojot statistikas līdzekļus, ciktāl šādas uzraudzības mērķis ir panākt labāku izpratni par atsevišķu grupu pārāk lielu vai pārāk mazu pārstāvību konkrētās nozarēs vai atsevišķos līmeņos un konstatēt panākto attīstību, lai noteiktu, kā jārīkojas, un izraudzītos visefektīvāko rīcības veidu;
whereas the processing of personal data is regulated at Community level by means of Directive 95/46/EC and whereas, as the network of experts stressed, there is no conflict between personal-data protection and the monitoring of discrimination through statistical means, insofar as the objective of such monitoring is to gain a better understanding of the over- or under-representation of certain groups in particular sectors or at certain levels, and to measure progress, in order to identify the need to act and to select the most effective course of action,
tā kā, lai konstatētu netiešu diskrimināciju, ko nepārprotami aizliedz Kopienas tiesību akti, ir jābūt iespējai izmantot ticamus statistikas datus, tostarp attiecībā uz atsevišķām grupām ar raksturīgām iezīmēm; tā kā, ja statistika nav pieejama, netiešās diskriminācijas potenciālajiem upuriem trūkst būtiska līdzekļa, lai panāktu savu tiesību atzīšanu;
whereas the detection of indirect forms of discrimination (which are explicitly banned under Community law) must be based upon reliable statistics relating in particular to certain groups with special characteristics; whereas any unavailability of statistics will in effect deny potential victims of indirect discrimination access to a tool which is essential if their rights are to be recognised,
uzsverot, ka to pazīmju interpretācija, kuras dod iespēju secināt, ka pastāv tieša vai netieša diskriminācija, notiek saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem vai valsts praksi un ka pašreiz dalībvalstu ziņā ir statistikas datu kā pierādījumu daļas izmantošana, lai konstatētu netiešu diskrimināciju, un ka tas rada ne tikai zināmas atšķirības, bet arī liedz iespēju uzrādīt atsevišķus diskriminācijas veidus valstīs, kurās šādu praksi neatzīst,
pointing out that elements which may point to the existence of direct or indirect discrimination are interpreted in accordance with national law or national practices and that as things currently stand the use of statistics as evidence for the purpose of proving indirect discrimination is left to the Member States" discretion, which not only leads to a degree of disparity but also makes it impossible in the Member States in which such a practice is not recognised for certain forms of indirect discrimination to be reported,
uzsverot, ka vienlīdzība un tiesības dzīvot no diskriminācijas un rasisma brīvu dzīvi ir tādas sabiedrības pamatprincipi, kuras locekļi ir pilnībā integrēti; tā kā Eiropas Savienības politikas virzieniem integrācijas un diskriminācijas jomā jābūt savstarpēji saskaņotiem; tā kā, ievērojot dalībvalstu tradīcijas un kultūras normas, "integrācijas" pamatā jābūt tādai vispārējai pieejai, kādu dalībvalstis pieņēma 2004. gadā pasludinātajos Integrācijas politikas kopējos pamatprincipos,
pointing out that equality and the right to live free from discrimination and racism are central elements for a society in which all its members are well integrated; whereas the EU's policies for integration and discrimination should be consistent with each other; whereas, whilst Member States" traditions and cultural norms must be respected, "integration" should be based on a comprehensive approach such as that agreed by the Member States in the Common Basic Principles on Integration of 2004,
uzskata, ka ne tikai juridisko līdzekļu un tiesiskās aizsardzības līdzekļu, bet arī diskriminācijas novēršanas pamatā jābūt izglītībai, paraugprakses un tādu kampaņu veicināšanai, kuru mērķis ir sabiedriskā doma, kā arī jomas un nozares, kurās notiek diskriminācija; uzsver, ka diskriminācijas novēršanas pamata jābūt sociālo, ka arī ekonomisko seku izpratnei, kas jāizplata visu līmeņu, tostarp vietējā un reģionālā līmeņa, pārvaldes iestādēm un NVO, kuras dalībvalstīm plaši jāiesaista savā diskriminācijas novēršanas politikā;
Considers that, in addition to legislative tools and means of redress, the fight against discrimination must of necessity be based on education, the promotion of best practices and campaigns targeting the general public and those areas and sectors where discrimination takes place; stresses that the fight against discrimination should also be based on an awareness of the social (and also the economic) impact of the phenomenon – an awareness that must be relayed by all levels of government, including local and regional levels, and NGOs (which the Member States should closely involve in their anti-discrimination policy);
uzskata, ka būtiski ir nepārprotami definēt, kas ir "labvēlīga rīcība", un uzsvērt, ka labvēlīga rīcība nenozīmē pozitīvu diskrimināciju; norāda, ka konkrēti labvēlīgas rīcības piemēriem var būt, piemēram, darbā pieņemšanas politikas un prakses pārskatīšana, lai apzinātu un novērstu rīcību, kura rada diskrimināciju; tādu pasākumu veikšana, kas nelabvēlīgos apstākļos esošu grupu uzmanību pievērš konkrētām iespējām; mērķu izvirzīšana, lai uzlabotu nelabvēlīgos apstākļos esošu grupu pārstāvību darba ņēmēju vidū, vai tāda atbalsta sniegšana šīm grupām, kurš tām palīdzētu piedalīties sabiedrības dzīvē kopumā;
Considers that it is essential to give a clear definition of positive action and to stress that positive action is not positive discrimination; notes that concrete examples of positive action might include, for example: overhauling recruitment policies and practices to identify and remove those that lead to discrimination; taking steps to bring opportunities to the attention of disadvantaged groups; setting targets to improve the representation of disadvantaged groups within the workforce; or providing assistance to help disadvantaged groups to participate in society as a whole;
atzinīgi vērtē Komisijas iniciatīvu 2007. gadu pasludināt par Eiropas Iespēju vienlīdzības gadu un pauž cerību, ka tas veicinās izpratni par dažādiem diskriminācijas veidiem un vairāku iemeslu radītu diskrimināciju, kā arī palielinās informētību par tiesiskās aizsardzības līdzekļiem; tomēr cer, ka turpmāk šādu iniciatīvu sagatavošana sāksies agrāk; vēlreiz apstiprina savu nostāju, ka Komisijai un dalībvalstīm ir jāgarantē vienāda attieksme pret visiem diskriminācijas veidiem, kā arī atgādina Komisijai tās solījumu un apņemšanos vērīgi uzraudzīt šo problēmu un sniegt Parlamentam ziņojumu; joprojām pauž nožēlu, ka, ņemot vērā diskriminācijas novēršanas svarīgumu, 2007. gada pasākumiem ir piešķirts pārāk maz līdzekļu; tā kā viens no starpkultūru dialoga mērķiem ir diskriminācijas novēršana, aicina, lai Eiropas Starpkultūru dialoga gadā (2008. g.) turpinātu pasākumus, kas sākti saistībā ar 2007. gadu;
Welcomes the Commission initiative to launch a European Year of Equal Opportunities in 2007 and hopes that this will help to raise awareness of the various forms of discrimination and of multiple discrimination and enable the means of redress to become better known; would nevertheless hope that preparations for such initiatives will in future begin at an earlier stage; reiterates its position that the Commission and Member States must ensure that all forms of discrimination are addressed and dealt with equally and reminds the Commission of its promise and commitment to monitor this matter closely and to report to Parliament; continues to regret the fact that inadequate funds were allocated to the Year in view of the importance of the fight against discrimination; since one of the aims of intercultural dialogue is to combat discrimination, calls for the European Year of Intercultural Dialogue (2008) to continue the measures initiated in connection with 2007;
aicina Komisiju veicināt izglītību, kas sekmē mieru un nevardarbību, kā arī tādu pedagoģiju, kura vērsta uz starpkultūru dialogu;
Calls on the Commission to promote education that fosters peace and non-violence and intercultural dialogue pedagogy;
uzskata, ka pēc datu apkopošanas dalībvalstis netiek kavētas īstenot pasākumus tādu noteiktu iedzīvotāju grupu interesēs, kuras nav minētas EK līguma 13. pantā un kuras pieder iedzīvotāju kategorijām, kas pakļautas augstam sociālās atstumtības riskam, piemēram, personas, kuras atveseļojas pēc vielu lietošanas pārtraukšanas, izveseļojušies narkomāni un bijušie ieslodzītie, t.i., personas, kuras no jauna integrējas sabiedrībā;
Considers that, after collecting data, the Member States are not prevented from taking measures in the interest of particular groups not covered by Article 13 of the EC Treaty who belong to categories at high risk of social marginalisation, such as individuals in the process of recovery from substance addiction, recovered addicts and former prisoners, i.e. individuals who are in the process of social reintegration;
pauž nožēlu, ka Pamattiesību harta nav padarīta par juridiski saistošu dokumentu, un pieprasa šo situāciju labot; pieprasa, lai Komisija, stingri un regulāri pārbaudot savu tiesību aktu un reglamentējošo aktu atbilstību Pamattiesību hartai, īpaši censtos atklāt jebkāda veida tiešu, bet vēl vairāk netiešu diskrimināciju, kas, īstenojot šos aktus, varētu rasties attiecībā uz dažādām personu kategorijām; uzskata, ka Komisijai, lai nodrošinātu visu savu ģenerāldirektorātu konsekventu politiku, jebkurš likumdošanas priekšlikums ir jāizvērtē no diskriminācijas ietekmes viedokļa; uzskata, ka Pamattiesību aģentūrai jābūt plaši iesaistītai šajā sakarā veiktajos ietekmes pētījumos;
Deplores the fact that the Charter of Fundamental Rights has not yet been made legally binding, and requests that this situation be remedied; is insistent that when the Commission performs the stringent, systematic checks which it has undertaken to carry out in order to ensure that its legislative and regulatory acts are compatible with the Charter of Fundamental Rights, it should make a particular effort to detect any form of discrimination (either direct or in particular indirect) which various categories of individual could suffer as a result of such acts; considers that the Commission should carry out a discrimination impact assessment on every legislative proposal to ensure policy consistency across the Commission DGs; thinks that the Agency for Fundamental Rights should be closely involved in the impact studies carried out in this connection;
ir vienisprātis ar Komisiju, ka, cenšoties novērst acīmredzamo nevienlīdzību, kam piemīt "endēmisks" vai "strukturāls", proti, "kulturāls" raksturs, un atjaunot nopietni apdraudētu līdzsvaru, var izrādīties, ka atsevišķos gadījumos uz laiku ir jāatsakās no vienlīdzības koncepcijas, kuras centrā ir indivīds, par labu "distributīvai tiesībaizsardzībai" ("distributive justice"), kuras centrā ir konkrēta grupa, paredzot tā sauktos labvēlīgos pasākumus;
Considers – as does the Commission – that if blatant inequalities of an "endemic", "structural or even "cultural' nature are to be remedied and a seriously compromised balance is thus to be restored, it may be necessary in certain cases for a temporary exception to be made to the concept of equality based on the individual in favour of group-based "distributive justice" through the adoption of "positive" measures;
uzsver, ka jēdzieni "labvēlīga rīcība" vai "apstiprinoša vienlīdzība", vai arī "distributīva tiesībaizsardzība" ietver to pašu realitāti, kuras pamatnostādne ir atzīt, ka atsevišķos gadījumos diskriminācijas efektīva novēršana paredz varas iestāžu aktīvu iejaukšanos, lai atjaunotu nopietni apdraudētu līdzsvaru; uzstāj, ka šādu iejaukšanos nedrīkst pielīdzināt kādam diskriminācijas veidam, pat ne "labvēlīgam", un ka labvēlīgas rīcības jēdzienu nedrīkst vienkāršot līdz kvotu idejai; atgādina, ka šie pasākumi var īstenoties visdažādākajos veidos, piemēram, kā garantētas darbā pieņemšanas intervijas, prioritāras iespējas iegūt konkrētu izglītību, kas dod iespēju strādāt noteiktā profesijā, kurā atsevišķas kategorijas ir maz pārstāvētas, tā var būt darba piedāvājumu izplatīšana pirmām kārtām noteiktās kopienās vai arī profesionālās pieredzes, ne tikai diplomu ņemšana vērā;
Points out that the concepts of "positive action", "affirmative equality" and "distributive justice" reflect one and the same reality, the basis of which is an acknowledgement of the fact that in certain cases, effective action to combat discrimination requires active intervention by the authorities for the purpose of restoring a seriously compromised balance; stresses that intervention of this kind must not be regarded as a form of discrimination (not even as a "positive" form) and that the concept of positive action cannot be reduced to the idea of a quota; points out that such actions may in practice take the most varied forms, such as a guarantee of recruitment interviews, priority access to certain types of training leading to jobs in which certain categories of people are under-represented, priority notification of job vacancies to certain communities and the taking into account of work experience rather than qualifications alone;
norāda, ka vienlīdzīgas attieksmes princips neliedz dalībvalstīm atstāt spēkā vai ieviest īpašus pasākumus, kuru mērķis ir novērst vai kompensēt ierobežojumus, kas saistīti ar kādu no EK līguma 13. pantā minētajiem diskriminācijas iemesliem, un pieprasa šos īpašos pasākumus attiecināt uz visām jomām, kurās ir konstatēti nopietni vienlīdzības pārkāpumi, kad ir runa par izglītību, veselības aprūpi, mājokli, piekļuvi precēm un pakalpojumiem vai jebkuru citu jomu;
Points out that the principle of equal treatment does not prevent a Member State from retaining or adopting specific measures intended to prevent or to compensate for the disadvantages linked to one of the grounds for discrimination listed in Article 13 of the EC Treaty, and insists that such measures should be extended to all sectors in which serious inequalities are found, whether in education, health care, housing, access to goods and services or any other area;