natgillin/translations-raw huggingface dataset:
pieņemot priekšlikumu par Zilo karti, kas ir pirmais solis pretī brīvākas migrācijas programmai, noraida jebkādu hierarhiju attiecībā uz migrējošu darba ņēmēju tiesībām; šajā sakarā aicina dalībvalstis ratificēt Starptautisko konvenciju par migrējošo darba ņēmēju un viņu ģimenes locekļu aizsardzību;
Whilst accepting the Blue Card proposal as a first step towards a more open migration programme, rejects any hierarchy of rights for migrant workers; calls, in this connection, on the Member States to ratify the International Convention on the Protection of the Rights of All Migrant Workers and Members of Their Families;
prasa, lai FRONTEX pilnvarās noteikti iekļautu pienākumu nodrošināt atbilstību starptautiskajiem cilvēktiesību standartiem, kā arī pienākumu pret patvēruma meklētājiem, t. i., saistībā ar FRONTEX operatīvajām darbībām starptautiskajos ūdeņos;
Calls for the mandate of FRONTEX to explicitly include the obligation to meet international human rights standards and its duty towards asylum seekers, i.e. in relation to FRONTEX operations on the high seas;
ar nepacietību gaida Eiropas patvēruma direktīvu pārskatu, kuru rūpīgi veica pēc šo direktīvu īstenošanas, tostarp arī pēc Dublinas II regulas pamatīgas pārskatīšanas;
Looks forward to an ambitious review of European asylum directives, followed by their effective implementation, including a thorough revision of the Dublin II regulation;
Turpmākie pasākumi pēc krīzes Gruzijā
Follow-up to the Georgian crisis
pauž nožēlu, ka Ženēvā 2008. gada 15. oktobrī sāktās starptautiskās sarunas par drošības un stabilitātes pasākumiem Abhāzijā un Dienvidosetijā (kā noteikts 2008. gada 12. augusta sešu punktu plānā) ir raksturojamas kā pretrunīgas procedūras ziņā, un šīs pretrunas lielā mērā neļāva pusēm atklāti risināt dienas kārtībā ietvertos jautājumus;
Deplores the fact that the international talks on the security and stability arrangements in Abkhazia and South Ossetia (as provided for in the six-point plan of 12 August 2008) that opened in Geneva on 15 October 2008 were marked by procedural controversies that prevented the parties from dealing substantively and face to face with the points on the agenda;
uzsver, ka steidzami ir jārisina problēmas, kas saistītas ar pārvietotām personām, un it īpaši prasa, lai visi iedzīvotāji, kas dzīvo Kodori Gorge teritorijā Abhāzijā un Akhalgori reģionā Dienvidosetijā, drošā un cieņas pilnā veidā nekavējoties tiktu pārvietoti atpakaļ;
Stresses the urgent need to solve the problem of displaced persons and, in particular, calls for the prompt return, in safety and dignity, of all the people living in the upper Kodori Gorge in Abkhazia and the Akhalgori region of placeSouth Ossetia;
ar nepacietību gaida secinājumus, kurus izdarīs 2008. gada oktobra starptautiskajā līdzekļu devēju konferencē; atzinīgi vērtē Komisijas apņemšanos sniegt spēcīgu politisko, finanšu un praktisko palīdzību Gruzijai; aicina Komisiju iesniegt un ātri izskatīt pasākumus, kas paredzēti, lai rehabilitētu un atjaunotu konfliktā cietušās teritorijas, un paātrināt humānās palīdzības sniegšanu nolūkā pirms ziemas iestāšanās rast jaunas mājvietas un nodrošināt pajumti karā cietušajiem cilvēkiem;
Looks forward to the conclusions of the International Donors' Conference on Georgia to be held on 22 October 2008; welcomes the Commission's commitment to provide strong political, financial and practical support to Georgia; calls on the Commission to submit and quickly follow through with measures aimed at the rehabilitation and recovery of the conflict areas and to step up humanitarian assistance with a view to resettling and providing shelter before winter to the people affected by the war;
atzinīgi vērtē ES pārstāvju izvietošanu buferzonās, lai tie veiktu pārraudzību, un tas ir pasākums, ar ko uzlabo ES lomu un atbildību reģionā un sekmē ciešāku attiecību veidošanos ar Gruziju; aicina Abhāzijas un Dienvidosetijas de facto iestādes un Krievijas Federāciju atļaut ES veikt pārraudzības darbības separātiskajās teritorijās;
Welcomes the deployment of the EU monitors in the buffer zones, a measure that enhances the role and the responsibilities of the EU in the region and paves the way for the further deepening of relations with Georgia; calls on the de facto authorities of Abkhazia and South Ossetia and on the Russian Federation to allow EU monitoring operations to take place inside the breakaway territories;
aicina Padomi un Komisiju gaidāmajā ES un Krievijas augsta līmeņa sanāksmē, kas notiks 2008. gada 14. novembrī, skaidri darīt zināmu Krievijas prezidentam, ka nav iespējama stratēģiska partnerība ar valstīm, kuras neievēro starptautiskās tiesības un pārkāpj kaimiņvalstu teritoriālo integritāti;
Calls on the Council and the Commission to make clear to the Russian President at the forthcoming EU-Russia summit on 14 November 2008 that no strategic partnership is possible with countries that do not abide by international law and violate their neighbours' territorial integrity;
aicina Komisiju noteikt demokrātiju, cilvēktiesību ievērošanu un tiesiskumu noteikt par neatņemamām sastāvdaļām turpmākajos partnerības un sadarbības līgumos ar Krievijas Federāciju, nosakot skaidru mehānismu, kā īstenot darbību apturošu klauzulu;
Calls on the Commission to make democracy and respect for human rights and the rule of law integral parts of the future partnership and cooperation agreement with the Russian Federation, with a clear mechanism for implementing the suspension clause;
Noslēdzot debates par Eiropadomes un Komisijas paziņojumiem,
to wind up the debate on the European Council report and Commission statement
iesniedza Francis Wurtz, Umberto Guidoni, Roberto Musacchio, Esko Seppänen, Eva-Britt Svensson un Sahra Wagenknecht
by Francis Wurtz, Umberto Guidoni, Roberto Musacchio, Esko Seppänen, Eva-Britt Svensson and Sahra Wagenknecht
ņemot vērā Eiropadomes 2008. gada 15. un 16. oktobra Briseles sanāksmes prezidentūras secinājumus,
having regard to the conclusions of the Presidency of the Brussels European Council of 15 and 16 October 2008,
tā kā pašreizējā finanšu krīze, ko sākotnēji veicināja ASV mājokļu tirgus sabrukums un stāvoklis augsta riska hipotekāro kredītu un atvasināto instrumentu tirgū, ir izplatījusies visā pasaulē finanšu tirgu pieaugošās integrācijas, kā arī nepietiekamās reglamentācijas dēļ un tā kā var sagaidīt jaunus finanšu satricinājumus, ņemot vērā grūtības ar mijmaiņas darījumiem kredītsaistību neizpildes gadījumos un spiedienu, ko izjūt kredītkaršu uzņēmumi;
whereas the current financial crisis, which was initially triggered by the collapse of the US housing bubble, sub-prime mortgages and derivatives, has spread worldwide owing to the increasingly integrated but also unregulated nature of financial markets, and whereas more financial turbulence can be expected in consequence as a result of failing credit default swaps and pressure on credit-card companies,
tā kā nesenie notikumi pārliecinoši atspēko vadošo politiķu un uzņēmēju un tradicionāli domājošo ekonomistu vidū plaši izplatīto pārliecību, ka “brīvais tirgus visu nokārto” un tirgus spēku brīva mijiedarbība nodrošina resursu saprātīgu un efektīvu sadali; tā kā Amerikas Savienotajās Valstīs vien bankas, apdrošināšanas sabiedrības, riska ieguldījumu fondi u. c. ir norakstījuši parādus aptuveni 760 miljardu USD apmērā; tā kā saskaņā ar SVF finanšu krīzes „pamatscenāriju” ir aprēķināts, ka ASV un Eiropas bankas zaudēs aktīvus, kas vērti ap 10 triljoniem USD;
whereas the commonly held belief of political and business leaders and mainstream economists that ‘free markets know best’ and that the free interplay of market forces guarantees an efficient and effective allocation of resources has been convincingly disproved by the recent events; whereas in the USA alone some USD 760 billion have been written off by the banks, insurance companies, hedge funds and others that own debt; whereas the IMF’s ‘base case scenario’ on the financial crisis estimates that American and European banks will ‘burn’ some USD10 trillion of assets,
tā kā ārkārtīgi nevienlīdzīga peļņas sadale un finanšu tirgu globalizācija, liberalizācija un deregulācija veicināja inovācijas finanšu jomā (atvasinātie finanšu instrumenti, riska ieguldījumu fondi, privātais kapitāls, saistību pārvēršana vērtspapīros, strukturēti ieguldījumu instrumenti u. c.), kas savukārt noveda pie pārmērīgas un izteikti cikliskas kapitāla piesaistīšanas, tuvredzīgas rīcības, nepamatotām prasībām pēc lielas peļņas ražošanas un pakalpojumu sniegšanas uzņēmumos (orientācija uz akcionāru vērtību), kā arī pie straujas riska faktoru izplatīšanās pasaulē;
whereas the extremely unequal distribution of earnings, globalisation, liberalisation and deregulation of financial markets paved the way for financial innovations (derivatives, hedge funds, private equity, securitisation, structured investment vehicles etc.), which in turn contributed to excessive and excessively pro-cyclical leverage, short-termist behaviour, the imposition of untenable demands for high rates of return on production and service enterprises (‘shareholder-value orientation’) and also fast and widespread global contagion of risks,
tā kā šīs pārmaiņas ir nozīmīgs virzītājspēks, kas veicina „burbuļu” veidošanos („jaunās ekonomikas” burbulis 2001. gadā, vēlāk mājokļu un izejvielu burbulis) un aktīvu cenu celšanos; tā kā tūlīt pēc minēto burbuļu plīšanas kļuva acīmredzami riska izplatīšanās draudi, iestājās kreditēšanas krīze un strauji samazinājās tirgus likviditāte; tā kā tātad pilnīgu bankrotu piedzīvojusi gan neoliberālā finanšu tirgus liberalizācijas politika, gan tuvredzīgā orientācija uz to, ka par katru cenu ir jāpalielina akcionāru vērtība;
whereas these developments have been important driving forces behind the build-up of bubbles (new economy bubble in 2001, housing and commodity bubbles later on) and asset price inflation; whereas as soon as these latter bubbles burst, the contagion of risks became obvious, the credit crunch emerged and market liquidity collapsed; whereas both the neo-liberal policies of financial market liberalisation and the short-termist orientation of increasing shareholder value at any price have therefore proved to be entirely bankrupt,
tā kā tātad atbildība par pašreizējo krīzi ir jāuzņemas ne tikai alkatīgiem finanšu nozares pārvaldītājiem un akcionāriem, bet arī ASV un ES dalībvalstu valdībām un ES iestādēm, kas visas kopā ir atbildīgas par finanšu tirgu liberalizācijas sekmēšanu; tā kā finanšu krīze un „reālās tautsaimniecības” kritums kopā ar citiem strukturāliem faktoriem (klimata pārmaiņas un vides degradācija, pārtikas un enerģētikas krīze, tirdzniecība u. c.) liecina par mūsdienu kapitālisma sistēmisku krīzi;
whereas, therefore, not only are ‘greedy’ managers and shareholders in the financial industry to blame for the current crisis, but also the governments of the USA and the EU Member States, and the European Institutions, which are all responsible for promoting the liberalisation of financial markets; whereas the financial crisis and the downturn in the ‘real economy’, intertwined with other structural factors (climate change and environmental degradation, food and energy crisis, trade etc.), show this to be a systemic crisis of contemporary capitalism,
tā kā ES finanšu tirgus rīcības plāns un brīvprātīgā sadarbība, Eiropas Savienībā uzraugot finanšu tirgus ( Lamfalussy uzraudzības struktūra), galvenokārt balstījās uz finanšu nozares „pašregulāciju”, šajā struktūrā ietilpstot arī privātbankām, kas atklāja tās nespēju novērst aktīvu un mājokļu nozares „burbuļu” veidošanos, iegrožot finanšu risku, apturēt finanšu krīzi un nodrošināt finanšu stabilitāti;
whereas the EU Financial Market Action Plan and the voluntary financial market supervisory cooperation in the EU (Lamfalussy structure of supervision) were mainly based on a ‘self-regulatory’ approach to the financial sector, with private banks as part of the structure, which has demonstrated its inability to prevent the building up of asset and housing bubbles, to curb financial risk, to counter the financial crisis and to safeguard financial stability,
tā kā Komisija pastāvīgi atsakās ņemt vērā EP aicinājumus pieņemt normatīvos aktus, lai uzlabotu finanšu tirgu regulēšanu; tā kā Eiropas Parlaments jau 2002. gadā norādīja uz to, ka finanšu iestāžu vadītāju kompensācijas shēmas ir veicinājušas nevajadzīgo risku un peļņas gūšanu īstermiņā; tā kā Eiropas Parlaments 2002. gada 21. novembra rezolūcijā ( Van Den Burg ziņojums) atzīmēja riska ieguldījumu fondu strauju attīstību un aicināja atkārtoti apsvērt to ietekmi uz sistēmisko stabilitāti saistībā ar ilgtermiņa kapitāla pārvaldības ( LTCM ) lietu un 2002. gada satricinājumiem finanšu tirgos;
whereas the Commission has consistently refused to take into consideration the EP’s calls for legislative measures to improve the regulation of financial markets; whereas as early as 2002 the European Parliament pointed out that executive compensation schemes in financial institutions had contributed to a focus on risk and short-term profit; whereas the European Parliament, in its resolution of 21 November 2002 (Van den Burg report), noted that hedge funds were booming and called for renewed thinking about their impact on systemic stability in the light of the LTCM case and the 2002 turmoil in the financial markets,
tā kā pašreizējā finanšu krīze sakrīt ar sākušos vispārējo pasaules ekonomikas kritumu, kas jau skāris dažas lielākās Eiropas Savienības dalībvalstis (Apvienoto Karalisti, Vāciju, Franciju, Itāliju, Spāniju); tā ka jau 2008. gada otrajā ceturksnī eiro zonas valstu gada rādītāji jau bija samazinājušies par 0,8 %; tā kā SVF jau brīdina, ka pašreiz vērojamā deflācija var radīt deflācijas spiedienu un pastāv depresijas vai ilglaicīgas ekonomiskās stagnācijas draudi,
whereas the current financial crisis is combined with the beginning of a major downturn in the global economy, which is already affecting some of the larger European Union Member States (UK, Germany, France, Italy, Spain); whereas output in the euro area had already fallen at an annualised rate of 0.8 % in the second quarter of 2008; whereas the IMF is already warning of the current disinflation turning to deflationary pressures and of the prospect of a depression or a longer phase of economic stagnation,
asi kritizē Eiropas Savienību, Komisijas bezdarbību, Padomes neveiksmīgo rīcību finanšu krīzes sākumā, ECB politiku un vissmagāk skarto dalībvalstu egoismu, jo neviena no tām nav uzņēmusies iniciatīvu, lai apturētu mājokļu nozares, aktīvu un izejvielu „burbuļu” veidošanos, kas bija vērojama jau 2007. gada vidū;
Strongly criticises the European Union, the inactivity of the Commission, the Council’s early mismanagement of the financial crisis, the policy of the ECB and the selfishness of those Member States that are most affected, because none of them took any initiative to curb the housing, commodity and asset bubbles which were all already apparent in mid‑2007;
norāda, ka pēc šīs krīzes visā pasaulē iestāsies strauja ekonomiskā recesija ar augstu bezdarba līmeni un lielāku nabadzību;
Points out that a sharp economic recession around the world, with much higher unemployment rates and more poverty, will emerge as a result of the crises;
uzsver, ka finanšu sistēmas sabrukums un lēnā Eiropas reakcija uz to ir skarbs apliecinājums Eiropas Savienības integrācijas institucionālajam un politiskajam vājumam un solidaritātes trūkumam, kas neļāva rast patiesi kopīgu risinājumu;
Stresses that the meltdown of the financial system and the slow speed of reaction to it in Europe have cruelly exposed the institutional and political limits of the European Union’s integration project and the lack of the solidarity that would have allowed a genuinely common response to be embarked upon;
asi kritizē to, ka Eiropas Savienības vadītāji, kas pieraduši daudz runāt par Eiropas kolektīvo rīcību un solidaritāti, tajā pašā laikā nespēja vienoties par kopīgu Eiropas glābšanas operāciju 2008. gada oktobra sākumā, tā vietā cenšoties ieviest konkurējošas valsts shēmas, lai garantētu depozītnoguldījumus un atbalstītu bankas, un šādi apturēt noguldījumu aizplūšanu uz citām ES dalībvalstīm;
Strongly criticises the fact that European Union leaders, for all their customary talk of collective European action and solidarity on the one hand and their inability to agree on a joint European rescue operation at the beginning of October 2008 on the other, instead started a ‘beggar thy neighbour’ policy of competing national schemes to guarantee deposits and prop up banks in order to prevent outflows of savings towards other EU Member States;
jo īpaši kritizē dažu dalībvalstu pašreizējos centienus uz citu rēķina stiprināt „savu” valsts banku sektora līderus, par lētu naudu daļēji nopērkot grūtībās nonākušas bankas (piemēram, Fortis, Dexia ) pēc to sadalīšanas turpmākai pārdošanai; uzskata, ka šāda spēcīgāko banku stratēģija, kuras atbalsta attiecīgo dalībvalstu valdības, kad tās palielina savu tirgus daļu, paturot sev citu banku aizdevumus, lai varētu vieglāk iznīcināt un pārņemt vājākas bankas, rada nopietnus šķēršļus, kas neļauj atjaunot pietiekamu likviditāti banku savstarpējai kreditēšanai; tādēļ aicina dalībvalstis neatbalstīt un nepieļaut šādu stratēģiju;
Criticises in particular current moves by certain Member States to strengthen the competitive position of ‘their’ respective national banking champions at the expense of others by ‘buying up cheap’ some parts of failed banks (e.g. Fortis, Dexia) after these have been broken up and compartmentalised for sale; considers that these strategies on the part of the stronger banks, backed by their respective national governments, of strengthening their market share by withholding credit from other banks, with a view to cannibalising and taking over weaker banks more easily, puts severe obstacles in the way of a return to sufficient liquidity in inter-bank lending; calls in consequence on the Member States to discourage and block such strategies;
konstatē, ka Padome galvenokārt apstiprināja to pasākumu paketi, kas ierosināti eiro zonas valstu 2008. gada 12. oktobrī Parīzē pieņemtajā rīcības plānā; uzskata, ka Padome tādējādi tikai piekrita valstu plānu pamatnosacījumiem rekapitalizēt banku sistēmas un garantēt apdrošināšanu, lai atdzīvinātu starpbanku aizdevumus, nepaskaidrojot, kā atrisināt daudzus radušos pārrobežu jautājumus; uzskata, ka Apvienotās Karalistes rekapitalizācijas shēma ar banku daļēju nacionalizēšanu var būt sākumpunkts, ieviešot sistemātiskāku pieeju;
Notes that the Council mainly confirmed the package of measures proposed in the euro area countries’ action plan of 12 October 2008 in Paris; considers that the Council thus only agreed on ground rules for national plans to re-capitalise the banking systems and to provide insurance to revive inter-bank lending, without clarifying how to solve the numerous cross-border issues which have arisen; considers, however, that the UK recapitalisation scheme with part-nationalisation of banks could be a starting point for a more systematic approach;
norāda, ka prioritārs jautājums ir pilnas garantijas mazo un vidējo klientu noguldījumiem visā Eiropas Savienībā; tādēļ atzinīgi vērtē Komisijas priekšlikumu grozīt ES direktīvu par noguldījumu garantiju sistēmām, lai gan šis priekšlikums ir novēlots; piekrīt Komisijai, ka noguldījumi ir jāgarantē līdz 100 % no nodrošinājuma summas un tie jāizmaksā trīs dienu laikā pēc bankas nonākšanas grūtībās; tomēr uzstāj, ka visā Eiropas Savienībā ir jāievieš vienota nodrošinājuma summa vismaz 100 000 EUR apmērā;
Points out that, as a matter of priority, deposits of small and medium savers must be absolutely guaranteed across the entire European Union; welcomes, therefore, the Commission proposal to amend the EU Directive on Deposit Guarantee Schemes, although this is coming late; agrees with the Commission that deposits must be guaranteed up to 100% of the coverage level and that the payout period must be reduced to 3 days after the failure of a bank; insists, however, on a coverage level of at least EUR 100 000 to be applied uniformly throughout the European Union;
atbalsta banku rekapitalizācijas pasākumus, iepērkot augstvērtīgas akcijas, nevis valstij no bankām iepērkot bīstamus aktīvus, jo šādi visa sabiedrība uzņemas atbildību par spekulantu zaudējumiem; atbalsta arī pasākumus, kas paredz sniegt valsts garantijas banku galveno parādsaistību apdrošinātājiem, veicināt likviditāti un kreditēšanu, izmantojot ECB un centrālās bankas, lai nodrošinātu pienācīgu starpbanku kreditēšanu un stiprinātu finanšu sektora uzraudzību kopumā;
Supports measures to recapitalise banks by buying up preferred banking stock instead of the State buying toxic assets from them and thus ‘socialising the losses of the speculators’; also supports measures to provide government guarantees for senior bank debt insurance, to steer liquidity and credit creation via the ECB and central banks with a view to the proper functioning of inter-bank lending and to tighten the oversight of the entire financial sector;
atbalsta Eiropas Arodbiedrību konfederācijas (EAK) iniciatīvu atbalstīt sadarbību Eiropā, kā to pašlaik paredz Padome; norāda, ka, īstenojot šādu iniciatīvu, saskaņoti jāveic kopīgas glābšanas operācijas, ja tās ir daudznacionālas pārrobežu banku grupas, un jāatsakās no pašreizējās paļaušanās uz kaimiņvalstu labvēlību;
Supports the initiative of the European Trade Union Confederation (ETUC) in favour of a European cooperation such as is now envisaged by the Council; points out that such an initiative must coherently tackle joint rescue operations for cross-border multinational banking groups and abandon the current ‘beggar-thy-European-neighbour’ policies;
uzskata, ka Padomes paredzētie „principi” finanšu sektora glābšanai ir pārāk neskaidri un nekonsekventi, atstājot plašas iespējas to interpretēšanai; uzstāj, ka ES glābšanas plānam ir jābalstās uz stingriem nosacījumiem, kas jāievēro banku sektoram, saņemot valsts palīdzību; šajā sakarībā uzsver, ka sabiedrības interesēs ir jāatjauno finanšu sektora darbība, kuram jāsamierinās ar zemākiem ieņēmumiem un prēmiju izmaksas sistēmām, kas vērstas uz riska novēršanu un ilgtermiņa mērķiem, nevis uz īslaicīgu peļņas gūšanu;
Considers that the ‘principles’ envisaged by the Council to rescue the financial sector are much too vague and incoherent and leave a wide margin for different interpretations; insists that the EU’s bail-out scheme must be based on strict conditions that the banking sector has to comply with when receiving public assistance; stresses in this context that the financial sector must be brought back to functioning in the public interest and accepting lower returns and bonus payment systems geared to risk aversion and long-term targets instead of short-term profits;
norāda, ka rekapitalizācijas mērķis ir banku neapdraudētu aktīvu ilgtspējīga nacionalizācija, lai panāktu banku sektora pilnīgu socializēšanu un izveidotu visai sabiedrībai piederošu finanšu sistēmu, kas veicinātu kredītu izsniegšanu sociāli un ekoloģiski noderīgiem ieguldījumiem, kuri rada kvalitatīvas nodarbinātības iespējas; uzskata, ka lēmumu pieņemšanai saistībā ar banku sektora kredītpolitiku jābūt pakļautai demokrātiskai sabiedrības kontrolei, kas paredz darba ņēmēju un patērētāju demokrātisku līdzdalību;
Points out that the recapitalisation approach must be steered towards a sustainable nationalisation of the banks’ healthy assets, with a view to the full socialisation of the banking sector and the constitution of a publicly owned financial pole that steers credit towards socially and environmentally useful investments which create good-quality employment; considers that decision making on the banking sector’s credit policies must come under democratic public control, with democratic participation by employees and consumers;