natgillin/translations-raw huggingface dataset:
atgādina Padomei, ka Eiropas Parlamenta 2008. gada 20. novembra normatīvā rezolūcija par OLAF regulu būtiski uzlabos OLAF veiktās izmeklēšanas efektivitāti un kvalitāti, stiprinot procesuālās garantijas, Uzraudzības komitejas lomu, nevainīguma prezumpciju, personu, pret kurām tiek veikta izmeklēšana, tiesības uz aizstāvību un informētāju tiesības, skaidru un pārredzamu izmeklēšanas noteikumu pieņemšanu un sadarbības uzlabošanu ar kompetentajām valsts iestādēm un ES iestādēm;
Reminds the Council that Parliament's legislative resolution of 20 November 2008 on the OLAF regulation will lead to considerable improvement in the efficiency and quality of OLAF investigations through the strengthening of procedural guarantees, the role of the Supervisory Committee, presumption of innocence, the right of defence of people under investigation and the rights of informers, the adoption of clear and transparent investigative rules, and the improvement of cooperation with the competent national authorities and the EU institutions;
uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei, dalībvalstu parlamentu atbildīgajām komitejām, kā arī Revīzijas palātai un dalībvalstu revīzijas struktūrām.
Instructs its President to forward this resolution to the Council, the competent committees of the parliaments of the Member States, the European Court of Auditors and national audit bodies of the Member States.
par 11. jūlija pasludināšanu par Eiropas piemiņas dienu, kas veltīta Srebreņicā 1995. gada 11. jūlijā notikušā genocīda akta upuriem
on proclaiming 11 July the European Commemorative Day for the victims of the Srebrenica genocide on 11 July 1995
Eiropas Parlamenta rezolūcija par 11. jūlija pasludināšanu par Eiropas piemiņas dienu, kas veltīta Srebreņicā 1995. gada 11. jūlijā notikušā genocīda akta upuriem
European Parliament resolution on proclaiming 11 July the European Commemorative Day for the victims of the Srebrenica genocide on 11 July 1995
ņemot vērā 2005. gada 7. jūlija rezolūciju „Balkānu nākotne desmit gadus pēc Srebreņicas notikumiem”,
having regard to its resolution of 7 July 2005 on 'The Balkans: 10 years after Srebrenica',
ņemot vērā 2008. gada jūnijā noslēgto stabilizācijas un asociācijas nolīgumu starp Eiropas Savienību un Bosniju un Hercegovinu, kā arī iespēju pievienoties ES, ko visām Rietumbalkānu reģiona valstīm piedāvāja ES augstākā līmeņa sanāksmē, kura notika 2003. gadā Salonikos,
having regard to the Stabilisation and Association Agreement between the European Union and Bosnia and Herzegovina signed on 16 June 2008 and the prospect of EU membership held out to all the countries of the western Balkans at the EU summit in Thessaloniki in 2003,
tā kā 1995. gada jūlijā Bosnijas austrumu pilsēta Srebreņica, ko ANO Drošības padome 1993. gada 16. aprīlī pasludināja par drošības zonu, nonāca ģenerāļa Ratko Mladiča komandētu un Serbu Republikas ( Republika Srpska ) prezidenta Radovana Karadžiča vadībā darbojošos spēku rokās;
whereas on 11 July 1995 the eastern Bosnian town of Srebrenica, which had been proclaimed a safe area by the UN Security Council on 16 April 1993, fell to Bosnian Serb forces led by General Ratko Mladić and under the direction of the then President of the Republika Srpska, Radovan Karadžić,
tā kā pēc Srebreņicas ieņemšanas masu slepkavību laikā, kas turpinājās vairākas dienas, ģenerāļa R. Mladiča komandēti Bosnijas serbu kaujinieki un paramilitārās vienības, tostarp neregulārās policijas vienības, kas Bosnijas teritorijā iekļuva no Serbijas puses, nekavējoties nogalināja vairāk nekā 8000 Bosnijas musulmaņu vīriešu un zēnu, kuri meklēja drošu patvērumu šajā ANO Drošības spēku ( UNPROFOR ) aizsargātajā zonā;
whereas, during several days of carnage after the fall of Srebrenica, more than 8000 Muslim men and boys, who had sought safety in this area under the protection of the United Nations Protection Force (UNPROFOR), were summarily executed by Bosnian Serb forces commanded by General Mladić and by paramilitary units, including Serbian irregular police units which had entered Bosnian territory from Serbia,
tā kā šī traģēdija, ko Starptautiskais Kara noziegumu tribunāls bijušajai Dienvidslāvijai ( ICTY ) nosauca par genocīda aktu, notika zonā, ko ANO pasludināja par drošu, un tāpēc tā ir simbols starptautiskās kopienas nespējai iejaukties konfliktā un aizsargāt civiliedzīvotājus;
whereas this tragedy, declared an act of genocide by the ICTY, took place in a UN-proclaimed safe haven, and therefore stands as a symbol of the impotence of the international community to intervene in the conflict and protect the civilian population,
tā kā Bosnijas serbu kaujinieki daudzkārtēji pārkāpa Ženēvas konvenciju, vēršoties pret Srebreņicas civiliedzīvotājiem, tostarp deportējot tūkstošiem sieviešu, bērnu un vecāka gadagājuma cilvēku un izvarojot ļoti daudz sieviešu;
having regard to the multiple violations of the Geneva Convention perpetrated by Bosnian Serb troops against Srebrenica's civilian population, including deportations of thousands of women, children and elderly people and the rape of a large number of women,
tā kā, neskatoties uz līdz šim īstenotajiem ievērojamajiem centieniem atklāt un ekshumēt masu un individuālās apbedījuma vietas un identificēt upuru mirstīgās atliekas, pagaidām veiktie pētījumi neļauj pilnībā rekonstruēt notikumu gaitu Srebreņicā un tās apkārtnē;
whereas in spite of the enormous efforts made to date to discover and exhume mass and individual graves and identify the bodies of the victims, the searches conducted until now do not permit a complete reconstruction of the events in and around Srebrenica,
tā kā patiess miers bez tiesiskuma nav iespējams un tā kā pilnīga un neierobežota sadarbība ar ICTY vēl joprojām ir viena no galvenajām prasībām, lai Rietumbalkānu valstu integrācija ES varētu turpināties;
whereas there cannot be real peace without justice and whereas full and unrestricted cooperation with the ICTY remains a basic requirement for further continuation of the process of integration into the EU for the countries of the Western Balkans,
tā kā Bosnijas serbu armijas ģenerālis Radislavs Krstičs ir pirmā persona, ko ICTY atzina par Srebreņicas genocīda līdzdalībnieku un atbalstītāju, tomēr galvenā apsūdzētā persona Ratko Mladičs divpadsmit gadus pēc šiem traģiskajiem notikumiem vēl joprojām atrodas brīvībā;
whereas General Radislav Krstić of the Bosnian Serb army is the first person found guilty by the ICTY of aiding and abetting the Srebrenica genocide, but the most prominent indicted person, Ratko Mladić, is still at large twelve years after the tragic events,
tā kā tiek atklātas jaunas masu apbedījuma vietas un tāpēc nav iespējams par galīgu uzskatīt šā genocīda akta jau tā lielo upuru skaitu (atbilstoši 2. pantam Konvencijā par genocīda nepieļaujamību un sodīšanu par to),
whereas new mass graves are being discovered and therefore it is not yet possible to consider definitive the already large number of victims of this genocide (according to Article 2 of the Convention on the Prevention and Punishment of the Crime of Genocide),
godā nežēlīgo noziegumu upuru piemiņu; pauž līdzjūtību un solidaritāti ar upuru ģimenēm, daudzas no kurām dzīvo neziņā par savu tēvu, dēlu, vīru un brāļu likteni; atzīst, ka šīs pastāvīgās ciešanas padziļina tas, ka par šiem noziegumiem atbildīgās personas netika nodotas tiesai;
Commemorates and honours the victims of the atrocities; expresses its condolences to and solidarity with the families of the victims, many of whom are living without final confirmation of the fate of their fathers, sons, husbands or brothers; recognises that this continuing pain is aggravated by the failure to bring those responsible for these acts to justice;
aicina Padomi un Komisiju pienācīgi pieminēt Srebreņicas Potokari genocīda aktu, atbalstot to, ka Eiropas Parlaments 11. jūliju atzina par Srebreņicas genocīda piemiņas dienu;
Calls on the Council and Commission to commemorate appropriately the anniversary of the Srebrenica-Potočari act of genocide by supporting the European Parliament's recognition of 11 July as the day of commemoration of the Srebrenica genocide;
aicina veikt turpmākus pasākumus, lai sauktu pie atbildības joprojām nenotvertos noziedzniekus, un pauž atbalstu ICTY darbam;
Calls for further efforts to bring the remaining fugitives to justice and expresses its support for the work of the ICTY;
uzsver izlīguma panākšanas politikas nozīmību Eiropas integrācijas procesa ietvaros; uzsver nozīmīgo lomu, kas šajā procesā piemīt reliģiskajām organizācijām, plašsaziņas līdzekļiem un izglītības sistēmām, lai visu etnisko grupējumu civiliedzīvotāji varētu pārvarēt pagātnes nesaskaņas un uzsākt miermīlīgu un patiesu līdzāspastāvēšanu ilgstoša miera, stabilitātes un ekonomiskās izaugsmes labā; mudina visas valstis vairāk censties pieņemt sarežģīto un nemierīgo pagātni;
Stresses the importance of policies of reconciliation as part of the European integration process; emphasises the important role of the religious authorities, the media and the educational system in this process, so that civilians of all ethnicities may overcome the tensions of the past and begin a peaceful and sincere coexistence in the interests of enduring peace, stability and economic growth; urges all countries to make further efforts to come to terms with a difficult and troubled past;
uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei, Komisijai, dalībvalstu valdībām, Bosnijas un Hercegovinas valdībai, parlamentam un iestādēm, kā arī Rietumbalkānu reģiona valstu valdībām un parlamentiem.
Instructs its President to forward this resolution to the Council, the Commission, the governments of the Member States, the Government and Parliament of Bosnia and placecountry-regionHerzegovina and its entities, and the governments and parliaments of the countries of the western Balkans.
iesniedza Hannes Swoboda un Jan Marinus Wiersma
by Hannes Swoboda and Jan Marinus Wiersma
tā kā pēc Srebreņicas ieņemšanas masu slepkavību laikā, kas turpinājās vairākas dienas, ģenerāļa R. Mladiča komandēti Bosnijas serbu kaujinieki un paramilitārās vienības, tostarp neregulārās policijas vienības, kas Bosnijas teritorijā iekļuva no Serbijas puses, nekavējoties nogalināja vairāk nekā 8000 Bosnijas musulmaņu vīriešu un zēnu, kuri meklēja drošu patvērumu šajā ANO Drošības spēku ( UNPROFOR ) aizsargātajā zonā;
whereas, during several days of carnage after the fall of Srebrenica, more than 8000 Muslim men and boys, who had sought safety in this area under the protection of the United Nations Protection Force (UNPROFOR), were summarily executed by Bosnian Serb forces commanded by General Mladić and by paramilitary units, including Serbian irregular police units which had entered Bosnian territory from placecountry-regionSerbia,
tā kā patiess miers bez tiesiskuma nav iespējams un tā kā pilnīga un neierobežota sadarbība ar ICTY vēl joprojām ir viena no galvenajām prasībām, lai Rietumbalkānu valstu integrācija ES varētu turpināties;
whereas there cannot be real peace without justice and whereas full and unrestricted cooperation with the ICTY remains a basic requirement for further continuation of the process of integration into the EU for the countries of the western Balkans,
tā kā Bosnijas serbu armijas ģenerālis Radislavs Krstičs ir pirmā persona, ko ICTY atzina par Srebreņicas genocīda līdzdalībnieku un atbalstītāju, tomēr galvenā apsūdzētā persona Ratko Mladičs divpadsmit gadus pēc šiem traģiskajiem notikumiem vēl joprojām atrodas brīvībā; tā kā Radovana Karadžiča nodošana Hāgas tiesai ir ļoti pozitīvs solis;
whereas General Radislav Krstić of the Bosnian Serb army is the first person found guilty by the ICTY of aiding and abetting the Srebrenica genocide, but the most prominent indicted person, Ratko Mladić, is still at large twelve years after the tragic events; whereas it was a very positive step to deliver Radovan Karadžić to The Hague,
tā kā ES lēmumu pieņemšanas mehānismu nepilnības un tas, ka nav izveidota patiesi kopēja ārpolitika un drošības politika, arī negatīvi ietekmēja notikumu gaitu,
whereas the shortcomings in the EU decision-making mechanisms and the lack of a genuine common foreign and security policy also played a negative role in the course of events,
godā visu bijušās Dienvidslāvijas kara laika zvērību upuru piemiņu; pauž līdzjūtību un solidaritāti ar upuru ģimenēm, daudzas no kurām dzīvo neziņā par savu tēvu, dēlu, vīru un brāļu likteni; atzīst, ka šīs pastāvīgās ciešanas padziļina tas, ka par šiem noziegumiem atbildīgās personas netika nodotas tiesai;
Commemorates and honours all victims of the atrocities during the wars in the former Yugoslavia; expresses its condolences to and solidarity with the families of the victims, many of whom are living without final confirmation of the fate of their fathers, sons, husbands or brothers; recognises that this continuing pain is aggravated by the failure to bring those responsible for these acts to justice;
uzsver, ka ir svarīgi nodrošināt mieru un stabilitāti Rietumbalkānu reģionā un ka ir jāuzsāk patiess izlīguma process Eiropas integrācijas procesa ietvaros; mudina visas valstis vairāk censties pieņemt sarežģīto un nemierīgo pagātni;
Underlines the importance of securing peace and stability in the western Balkans and the need for a genuine reconciliation process to commence, as part of the European integration process; urges all countries to make further efforts to come to terms with a difficult and troubled past;
uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei, Komisijai, dalībvalstu valdībām, Bosnijas un Hercegovinas valdībai, parlamentam un iestādēm, kā arī Rietumbalkānu reģiona valstu valdībām un parlamentiem.
Instructs its President to forward this resolution to the Council, the Commission, the governments of the Member States, the Government and Parliament of Bosnia and country-regionplaceHerzegovina and its entities, and the governments and parliaments of the countries of the western Balkans.
iesniedza Diana Wallis un Jelko Kacin
by Diana Wallis and Jelko Kacin
tā kā ES lēmumu pieņemšanas mehānismu nepilnības un tas, ka nav izveidota patiesi kopēja ārpolitika un drošības politika, arī negatīvi ietekmēja notikumu gaitu;
whereas the shortcomings in the EU decision-making mechanisms and the lack of a genuine common foreign and security policy also played a negative role in the course of events,
iesniedza Salvatore Tatarella, Ryszard Czarnecki, Konrad Szymański, Hanna Foltyn-Kubicka un Adam Bielan
by Salvatore Tatarella, Ryszard Czarnecki, Konrad Szymański, Hanna Foltyn-Kubicka and Adam Bielan
on the commemoration of 11 July as a day of remembrance for the victims of the massacre in Srebrenica
on the commemoration of 11 July as a day of remembrance for the victims of the massacre in Srebrenica
Eiropas Parlamenta rezolūcija par 11. jūlija pasludināšanu par Srebreņicas masveida slepkavošanas upuru piemiņas dienu
European Parliament resolution on the commemoration of 11 July as a day of remembrance for the victims of the massacre in Srebrenica
ņemot vērā ANO Konvenciju par genocīda nepieļaujamību un sodīšanu par to,
having regard to the UN Convention for the Prevention and Punishment of the Crime of Genocide,
ņemot vērā ANO Drošības padomes 1993. gada 25. maija rezolūciju Nr. 827, 1999. gada 10. jūnija rezolūciju Nr. 1244, 2004. gada 9. jūlija rezolūciju Nr. 1551 un 2004. gada 22. novembra rezolūciju Nr. 1575,
having regard to UN Security Council Resolutions 827 of 25 May 1993, 1244 of 10 June 1999, 1551 of 9 July 2004 and 1575 of 22 November 2004,
ņemot vērā Starptautiskā Kara noziegumu tribunāla bijušajai Dienvidslāvijai ( ICTY ) galvenās prokurores Karlas del Pontes 2005. gada 13. jūnija ziņojumu ANO Drošības padomei;
having regard to the report by the Chief Prosecutor of the International Criminal Tribunal for the former Yugoslavia (ICTY), Carla del Ponte, to the UN Security Council of 13 June 2005,
ņemot vērā Parlamenta iepriekšējās rezolūcijas par Bosniju un Hercegovinu un jo īpaši tā 2005. gada 7. jūlija rezolūciju „Balkānu nākotne desmit gadus pēc Srebreņicas notikumiem”,
having regard to its previous resolutions on country-regionplaceBosnia and Herzegovina and, in particular, its resolution of 7 July 2005 on 'The Balkans: 10 years after Srebrenica',
tā kā 1995. gada jūlijā Bosnijas austrumu pilsēta Srebreņica, kas ar ANO Drošības padomes 1993. gada 16. aprīļa rezolūciju bija pasludināta par drošības zonu, nonāca ģenerāļa Ratko Mladiča komandētu un Serbu Republikas ( Republika Srpska ) prezidenta Radovana Karadžiča vadībā darbojošos spēku rokās;
whereas on 11 July 1995 the eastern Bosnian town of Srebrenica, which had been proclaimed a safe area by the UN Security Council Resolution of 16 April 1993, fell to the Bosnian Serb forces led by General Ratko Mladić and under the direction of the then president of the Republika Srpska, Radovan Karadžić,
tā kā pēc Srebreņicas ieņemšanas masu slepkavību laikā, kas turpinājās vairākas dienas, ģenerāļa R. Mladiča komandēti Bosnijas serbu kaujinieki un paramilitārās vienības, tostarp neregulārās policijas vienības, kas Bosnijas teritorijā iekļuva no Serbijas puses, nekavējoties nogalināja apmēram 8000 Bosnijas musulmaņu vīriešu un zēnu, kuri meklēja drošu patvērumu šajā ANO Drošības spēku ( UNPROFOR ) aizsargātajā zonā;
whereas, during several days of carnage after the fall of Srebrenica, around 8000 Bosnian Muslim men and boys, who had sought safety in this area under the protection of the United Nations Protection Force (UNPROFOR), were summarily executed by Bosnian Serb forces commanded by General Mladić and by paramilitary units, including Serbian irregular police units which had entered Bosnian territory from Serbia,
tā kā Bosnijas serbu kaujinieki daudzkārtēji pārkāpa Ženēvas konvenciju, vēršoties pret Srebreņicas civiliedzīvotājiem, tostarp deportējot tūkstošiem sieviešu, bērnu un vecāka gadagājuma cilvēku un izvarojot ļoti daudz sieviešu;
whereas the Bosnian Serb troops also perpetrated multiple violations of the Geneva Convention against Srebrenica's Muslim civilians, including deportations of thousands of women, children and elderly people and the rape of a large number of women,
tā kā šī traģēdija, ko ICTY pasludināja par genocīda aktu, liecina par starptautiskās kopienas nespēju iejaukties konfliktā un aizsargāt nevainīgus civiliedzīvotājus, kā arī parāda ārkārtējo cietsirdību un nevērību pret cilvēka dzīvību, kas var rasties bruņotos konfliktos;
whereas this massacre, which was declared an act of genocide by the ICTY, demonstrates the inability of the international community to intervene in the conflict and protect the innocent and furthermore demonstrates the extreme cruelty and disregard for human life that can arise in an armed conflict,
tā kā piemiņas dienas ieviešana liekas vislabākais veids, kā parādīt cieņu masveida slepkavošanas upuriem un nodot skaidru vēstījumu turpmākajām paaudzēm,
whereas the institutionalisation of a day of remembrance seems to be the best means of paying tribute to the victims of the massacre and sending a clear message to future generations,
kategoriski nosoda Srebreņicā notikušo masveida slepkavošanu; godā nežēlīgo noziegumu upuru piemiņu; pauž līdzjūtību un solidaritāti ar upuru ģimenēm, daudzas no kurām dzīvo neziņā par savu mīļoto likteni;
Condemns in the strongest possible terms the Srebrenica massacre; commemorates and honours the victims of the atrocities; expresses its condolences to and solidarity with the families of the victims, many of whom are living without final confirmation of the fate of their beloved;
uzsver, ka visas puses, kas jebkādā veidā bija iesaistītas šajā traģiskajā notikumā, tostarp NATO, var gūt mācību no Srebreņicā notikušās masveida slepkavošanas un nākotnē izvairīties no 1995. gada jūlijā pieļauto kļūdu un zvērību atkārtošanās;
Stresses that all parties involved in any way in this tragic event, including NATO, can learn a lesson from the Srebrenica massacre and avoid repeating in the future the mistakes and atrocities committed in July 1995;
aicina Padomi un Komisiju pienācīgi pieminēt Srebreņicas Potokari genocīda aktu un iesaka nākotnē 11. jūliju pasludināt par Srebreņicas masveida slepkavošanas upuru piemiņas dienu;
Calls on the Council and the Commission to commemorate appropriately the Srebrenica-Potočari act of genocide and proposes that 11 July could in future be declared a day of remembrance for the victims of the Srebrenica massacre;
izsaka cerību, ka šīs piemiņas dienas ieviešana varētu būt noderīga, lai visos turpmākajos konfliktos nepieļautu šādus ārkārtējas necilvēcības aktus, un ka Bosnijā un Hercegovinā to varētu interpretēt kā mēģinājumu pārdomāt valsts pagātni un panākt pilnīgu izlīgumu starp divām etniskajām kopienām, kuras vēl joprojām nespēj vienoties un kuru viedokļi par Bosnijas un Hercegovinas turpmāko politisko organizāciju dalās;
Hopes that the introduction of this commemoration day could also be useful to prevent acts of such extreme inhumanity in all future conflicts and that it could be interpreted in Bosnia and Herzegovina as an attempt to reflect on the past of the country and to achieve definitive reconciliation between the two ethnic communities which are still opposed and are divided on the future political configuration of Bosnia and Herzegovina;
atzīst panākumus, ko tās grūtajā darbā panācis ICTY , nododot tiesai dažas no personām, kas atbildīgas par slepkavībām; tomēr uzskata, ka šis darbs ir jāpabeidz, un šajā sakarā aicina jaunās Balkānu valstu demokrātiskās valdības, jo īpaši Serbijas un Bosnijas valdības, pilnīgi sadarboties ar ICTY , atgādinot, ka šāda sadarbība ir priekšnoteikums tam, lai visām reģiona valstīm būtu ciešākas attiecības ar ES;
Recognises the progress accomplished in its difficult work by the ICTY, which has brought to justice some of those responsible for the massacres; nevertheless considers that this work must be completed and in this respect calls on the new democratic governments in the Balkans, and in particular the Serbian and Bosnian Governments, to fully cooperate with the ICTY, recalling that such cooperation is a precondition for all the countries in the region to enjoy closer relations with the EU;
uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei, Komisijai, Bosnijas un Hercegovinas valdībai un parlamentam, citu Rietumbalkānu reģiona valstu parlamentiem un valdībām, kā arī ANO ģenerālsekretāram.
Instructs its President to forward this resolution to the Council, the Commission , the Government and Parliament of Bosnia and placecountry-regionHerzegovina, the parliaments and governments of the other western Balkan countries and the Secretary General of the UN.
iesniedza Erik Meijer un André Brie
by Erik Meijer and André Brie
tā kā 1995. gada jūlijā Bosnijas pilsētā Srebreņicā, kas tajā laikā bija izolēts anklāvs, kurš ar ANO Drošības padomes 1993. gada 16. aprīļa rezolūciju bija pasludināts par aizsargātu zonu, vairāki tūkstoši cilvēku tika nogalināti un gandrīz 25 000 sieviešu, bērnu un vecāka gadagājuma cilvēku tika piespiedu kārtā deportēti; tā kā tā bija vislielākā masveida slepkavošana un kara noziegums Eiropā pēc Otrā pasaule kara beigām;
whereas in July 1995 in the Bosnian town of Srebrenica, which was at the time an isolated and militarily indefensible enclave proclaimed a safe haven by the UN, thousands of people were massacred and nearly 25 000 women, children and elderly people were forcibly deported; whereas this was the biggest massacre and war crime to take place in Europe since the end of the Second World War,
tā kā šis traģiskais notikums notika pēc Dienvidslāvijas sabrukuma, kas galu galā izraisīja nacionālistisku motīvu vadītus nežēlīgus noziegumus, karu un ārvalstu intervenci Rietumbalkānu reģionā; tā kā tā laika notikumi Rietumbalkānu reģionā liecināja par ES, tās dalībvalstu un starptautiskās kopienas kopumā nespēju izstrādāt krīžu novēršanas politiku;
whereas this tragic event was a result of the dissolution of Yugoslavia, culminating in nationalistic atrocities, war and foreign interference in the western Balkans region; whereas the developments in the western Balkans at that time also reflected the failure of the EU, its Member States and the international community as a whole to bring about a policy aimed at preventing crises,