natgillin/translations-raw huggingface dataset:
– ņemot vērā ES migrācijas un patvēruma politiku, 1951. gada 28. jūlija Ženēvas Konvenciju un 1967. gada 31. janvāra Protokolu par bēgļu statusu,
– having regard to the EU migration and asylum policy and the Geneva Convention of 28 July 1951 and the Protocol of 31 January 1967 relating to the Status of Refugees,
– ņemot vērā ES un Lībijas neoficiālo dialogu, lai stiprinātu attiecības un pašreizējo ES un Lībijas sadarbību migrācijas (divi projekti, ko īsteno saskaņā ar Aeneas programmu un Migrācijas un patvēruma instrumentu) un HIV/AIDS (Bengāzī rīcības plāns) jomā,
– having regard to the informal dialogue taking place between the EU and Libya with a view to strengthening relations and to the current EU-Libya cooperation on migrations (two projects implemented under the Aeneas programme and Migrations and Asylum instrument) and HIV-AIDS (Action Plan for Benghazi),
A. tā kā nāvessoda atcelšana ir Eiropas Savienības pamatvērtību neatņemama sastāvdaļa; tā kā Eiropas Parlaments stingri atbalsta nāvessoda atcelšanu un cenšas panākt vispārēju atbalstu šim principam;
A. whereas the abolition of the death penalty is part and parcel of the fundamental values of the European Union; whereas the European Parliament is strongly committed to the abolition of the death penalty and is striving to achieve universal acceptance of this principle,
B. tā kā Lībijas valdība ir ignorējusi centienus, kas vērsti uz nāvessoda atcelšanu; 2007. gada decembrī un 2008. gadā Lībija bija viena no mazākuma valstīm, kuras balsoja pret pieņemtajām ANO Ģenerālās asamblejas rezolūcijām, kurās aicināts noteikt vispasaules moratoriju nāvessoda izpildei;
B. whereas the Libyan Government has resisted moves towards the abolition of the death penalty; in December 2007 and 2008, Libya was among the minority of states that voted against successful UN General Assembly resolutions calling for a worldwide moratorium on executions,
C. tā kā Lībija nesen tika ievēlēta ANO Cilvēktiesību padomē, kas nozīmē lielāku atbildību cilvēktiesību jomā;
C. whereas Libya was recently elected to the UN Human Rights Council, which implies increased responsibility in the area of human rights,
D. tā kā ar Lībijas līdera Muammar al-Gaddafi dēlu Saif al-Islam al-Gaddafi cieši saistītais laikraksts Cerene ziņoja, ka 18 cilvēki, tostarp Čadas, Ēģiptes un Nigērijas pilsoņi, tika sodīti ar nāvi Tripolē un Bengāzī 30. maijā pēc notiesāšanas par slepkavību ar iepriekšēju nodomu; tā kā viņu identitāti Lībijas iestādes nav publiskojušas;
D. whereas Cerene , a newspaper closely associated with Saif al-Islam al-Gaddafi, son of Libyan leader Muammar al-Gaddafi, reported that 18 people, including nationals of Chad, Egypt and Nigeria, were executed in Tripoli and Benghazi on 30 May after being convicted of premeditated murder; whereas their identities have not been made public by the Libyan authorities,
E. tā kā pastāv bažas, ka nāves spriedumi ir pasludināti pēc tādas tiesvedības, kas neatbilst starptautiskajiem standartiem par taisnīgu tiesu;
E. whereas there is a fear that death sentences are handed down at the end of proceedings which fail to comply with international standards for fair trials,
F. tā kā Starptautiskais pakts par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām, kuram Lībija ir pievienojusies, un jo īpaši 6. panta 2. punkts prasa tām pakta dalībvalstīm, kas nav atcēlušas nāvessodu, piemērot to „tikai par vissmagākajiem noziegumiem”;
F. whereas the International Covenant on Civil and Political Rights, to which Libya is a party, and in particular Article 6.2 thereof, requires State Parties that have not abolished the death penalty to apply it ‘only for the most serious crimes’,
G. tā kā Lībijas tiesas turpina piespriest nāvessodu galvenokārt par slepkavībām un ar narkotikām saistītiem noziegumiem, lai gan to var piespriest arī par dažādiem citiem noziegumiem, tostarp par vārda brīvības un biedrošanās brīvības tiesību miermīlīgu izmantošanu;
G. whereas the Libyan courts continue to impose the death sentence, mostly for murder and drug‑related offences, although it may also be imposed for a wide range of other offences, including the peaceful exercise of the right to freedom of expression and association,
H. tā kā nav pieejama oficiāla statistika par to cilvēku skaitu, kam ik gadu Lībijā tiek piespriests un izpildīts nāvessods; tā kā saskaņā ar dažādiem avotiem vairāk nekā 200 cilvēki, tostarp ārvalstu pilsoņi, pašlaik Lībijā gaida nāvessoda izpildi;
H. whereas there are no official statistics available on the number of people sentenced to death and executed annually in Libya; whereas, according to various sources, more than 200 people, including foreign nationals, are currently on death row in Libya,
I. tā kā ārvalstu pilsoņiem bieži netiek nodrošināta piekļuve savas valsts konsulārajiem pārstāvjiem un palīdzība ar mutisko un rakstisko tulkošanu tiesvedības laikā;
I. whereas foreign nationals are not often provided with access to their own consular representatives and with interpretation or translation assistance during legal proceedings,
J. tā kā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 19. panta 2. punkts aizliedz jebkādu pārvietošanu, izraidīšanu vai izdošanu kādai valstij, ja pastāv nopietns risks, ka attiecīgā persona tiks pakļauta nāvessodam, spīdzināšanai vai citādai necilvēcīgai vai pazemojošu rīcībai vai sodam;
J. whereas Article 19(2) of the Charter of Fundamental Rights of the European Union bans any removal, expulsion or extradition to a State where there is a serious risk that the person concerned would be subjected to the death penalty, torture or other inhuman or degrading treatment or punishment,
K. tā kā kopš Lībijai uzlikto starptautisko sankciju atcelšanas 2003. gadā Eiropas Savienība ir pievērsusies politikai, kas vērsta uz pakāpenisku sadarbību ar Lībiju, un 2007. gada nogalē sāka sarunas par pamatnolīgumu;
K. whereas, since the lifting of international sanctions on Libya in 2003, the European Union has developed a policy of gradual engagement with Libya, and at the end of 2007 started the process of negotiating a framework agreement,
L. tā kā ES turpina uzturēt neformālu dialogu ar Lībiju un notiek dažādas apspriedes, ar mērķi parakstīt pamatnolīgumu, cita starpā arī par migrācijas jautājumiem; tā kā notiekošo sarunu gaitā līdz šim vismaz septiņās abu pušu sarunu kārtās netika panākts vērā ņemams progress vai skaidra apņemšanās no Lībijas puses ievērot starptautiskās cilvēktiesību konvencijas;
L. whereas the EU has been holding an informal dialogue and a series of consultations with Libya with a view to signing a framework agreement, including on migration issues; whereas the ongoing negotiations have been marked to date by at least seven rounds of negotiations between the two parties which did not result in any substantial progress or clear commitments from Libya to respect for international human rights conventions,
M. tā kā galvenais klupšanas akmens ES un Lībijas attiecībās ir progresa trūkums dialogā par cilvēktiesībām, pamatbrīvībām un demokrātiju, proti, nevēlēšanās ratificēt Ženēvas konvenciju, kā arī Lībijas režīma agresīvā ārpolitika, arī attiecībā uz Eiropas valstīm; tā kā Lībijā nav izveidota valsts patvēruma sistēma, kas paredz bēgļu klasificēšanu un reģistrēšanu, kā arī patvēruma piešķiršanu, aizturēšanas centru apmeklējumus un medicīniskās un humānās palīdzības sniegšanu, ar ko līdz šim nodarbojusies ANO Cilvēktiesību komisija ( UNCHR );
M. whereas the main obstacle in the relations between the EU and Libya is the lack of progress in the dialogue on human rights, fundamental freedoms and democracy, notably the lack of ratification of the Geneva Convention, as well as the Libyan regime’s aggressive external policy, not least towards European states; whereas Libya has no national asylum system covering screening and registration of refugees, granting them asylum status, visits to detention facilities and provision of medical and humanitarian assistance, work that has been done by UNCHR,
N. tā kā, pēc UNHCR datiem, Lībijā ir reģistrēti 9000 bēgļu — galvenokārt palestīnieši, irākieši, sudānieši un somālieši —, no tiem 3700 cilvēku, galvenokārt no Eritrejas, ir patvēruma meklētāji; tā kā bēgļi pastāvīgi pakļauti riskam, ka viņus izraidīs uz izcelsmes vai tranzīta valsti, neņemot vērā Ženēvas konvencijas kritērijus, kur pastāv vajāšanas un nāves draudi; tā kā ir ziņojumi par sliktas izturēšanās, spīdzināšanas un slepkavošanas gadījumiem bēgļu aizturēšanas centros, kā arī par bēgļu atstāšanu neapdzīvotos apvidos netālu no Lībijas robežas ar citām Āfrikas valstīm;
N. whereas according to UNHCR 9 000 refugees – mainly Palestinians, Iraqis, Sudanese and Somalis – have been registered in Libya, of whom 3 700 are asylum seekers, mainly from Eritrea; whereas refugees constantly risk being deported to their states of origin and transit without the Geneva Convention criteria being respected, putting them at risk of persecution and death; whereas cases of mistreatment, torture and killing have been reported in detention centres for refugees, as well as the abandonment of refugees on the deserted borders between Libya and other African countries,
O. tā kā 2010. gada 8. jūnijā Lībijas varas iestādes izdeva pavēli slēgt UNHCR biroju, kas atradās Tripolē kopš 1991. gada un kurā strādāja 26 darbinieki, jo tā pārstāvji esot „iesaistījušies nelikumīgā darbībā”;
O. whereas on 8 June 2010 the Libyan authorities ordered the closure of the 26-strong UNHCR office, which has been present in Tripoli since 1991, because its representatives had allegedly ‘committed illegal activities’,
P. tā kā Lībijai, kas parakstījusi asociācijas nolīgumu, saskaņā ar Nacionālo indikatīvo programmu 2011.–2013. gadam ir piešķirti 60 miljoni EUR, lai tā turpinātu saņemt palīdzību veselības aprūpes jomā un cīņai ar nelegālo migrāciju,
P. whereas Libya, like countries that have signed association agreements, has been allocated a National Indicative Programme of EUR 60 million for the period 2011-2013 to enable it to offer further healthcare aid and combat illegal immigration,
2. stingri nosoda 18 cilvēku sodīšanu ar nāvi 2010. gada 30. maijā, izsaka līdzjūtību un apliecina solidaritāti ar mirušo ģimenēm;
Strongly condemns the execution of the 18 people on 30 May 2010 and expresses its condolences and its solidarity with the families of the deceased;
9. aicina Komisiju un Padomi veikt pasākumus saskaņa ar LESD 265. panta un 218. panta 10. punkta noteikumiem, kas paredz, ka „Eiropas Parlamentu nekavējoties un pilnīgi informē visos procedūras posmos” saistībā ar sarunām ar Lībiju; šajā sakarībā atkārtoti aicina pilnīgi to informēt par Komisijas pilnvarām sarunās;
Calls on the Commission and the Council to take action under the terms of Articles 265 and Article 218(10) TFEU, which provide that the EP shall be ‘immediately and fully informed at all stages of the procedure’ on the negotiations with Libya; reiterates its call to be fully informed regarding the negotiation mandate of the Commission in this regard;
13. uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei, Komisijai, dalībvalstīm, UNHCR , ANO Ģenerālajai asamblejai, ANO augstajam komisāram bēgļu lietās un Lībijas varas iestādēm.
Instructs its President to forward this resolution to the Council, the Commission, the Member States, UNHCR, UNGA, the United Nations High Commission for Refugees and the Libyan authorities.
6.7.2010 KOPĪGS REZOLŪCIJAS PRIEKŠLIKUMS iesniegts saskaņā ar Reglamenta 110. panta 4. punktu
6.7.2010 JOINT MOTION FOR A RESOLUTION pursuant to Rule 110(4) of the Rules of Procedure
par pieeju, kas balstīta uz tiesībām, ES rīcībā pret HIV/AIDS
on a rights-based approach to the EU’s response to HIV/AIDS
PE442.010v01-00 } PE442.019v01-00 } PE442.024v01-00 } PE442.026v01-00 } RC1 Eiropas Parlamenta rezolūcija par pieeju, kas balstīta uz tiesībām, ES rīcībā pret HIV/AIDS
PE442.010v01-00 } PE442.019v01-00 } PE442.024v01-00 } PE442.026v01-00 } RC1 European Parliament resolution on a rights-based approach to the EU’s response to HIV/AIDS
– ņemot vērā ANO deklarāciju par saistībām attiecībā uz HIV/AIDS „Globāla krīze — globāla rīcība”, kuru 2001. gada 27. jūnijā pieņēma Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas 26. īpašajā sesijā,
– having regard to the UN Declaration of Commitment on HIV/AIDS, 'Global Crisis – Global Action', adopted by the United Nations General Assembly on 27 June 2001 during its 26th Special Session,
– ņemot vērā UNAIDS 2006. gada starptautiskās pamatnostādnes par HIV/AIDS un cilvēktiesībām, kuru pamatā ir otrā starptautiskā apspriede par HIV/AIDS un cilvēktiesībām, kas notika 1996. gada 23.–25. septembrī Ženēvā, un trešā starptautiskā apspriede par HIV/AIDS un cilvēktiesībām 2002. gada 25. un 26. jūlijā Ženēvā
– having regard to UNAIDS International Guidelines on HIV/AIDS and Human Rights, of 2006, based on the Second International Consultation on HIV/AIDS and Human Rights, held in Geneva on 23-25 September 1996 and the Third International Consultation on HIV/AIDS and Human Rights, held in Geneva on 25-26 July 2002,
– ņemot vērā Pasaules Veselības organizācijas (PVO) ziņojumu „Nodrošinot vispārēju pieejamību — pret HIV/AIDS vērsto prioritāro pasākumu paātrināšana veselības aprūpes jomā”,
– having regard to the WHO report, ‘Towards Universal Access: Scaling up Priority HIV/AIDS Interventions in the Health Sector’,
– ņemot vērā 2001. gada 27. aprīlī pieņemto Abudžas deklarāciju par HIV/AIDS, tuberkulozi un citām saistītām infekcijas slimībām, Āfrikas kopējo nostāju UNGASS augsta līmeņa sanāksmē 2006. gadā un Abudžā 2006. gada 4. maijā Āfrikas Savienības parakstīto aicinājumu pastiprināt pasākumus, lai nodrošinātu ar HIV un AIDS, tuberkulozi un malāriju saistīto pakalpojumu vispārēju pieejamību Āfrikā;
– having regard to the Abuja Declaration of 27 April 2001 on HIV/AIDS, Tuberculosis and Other Related Infectious Diseases, to Africa’s Common Position to the UNGASS 2006 High-Level Meeting and to the Call for Accelerated Action Towards Universal Access to HIV and AIDS, Tuberculosis and Malaria Services in Africa, signed in Abuja on 4 May 2006 by the African Union,
– ņemot vērā 2006. gada 6. jūlija rezolūciju par HIV/AIDS: laiks rīkoties, 2007. gada 24. aprīļa rezolūciju par HIV/AIDS apkarošanu Eiropas Savienībā un kaimiņvalstīs laikposmā no 2006. līdz 2009. gadam un 2008. gada 20. novembra rezolūciju par HIV/AIDS – agrīna diagnostika un aprūpe,
– having regard to its resolutions of 6 July 2006 on HIV/AIDS: Time to Deliver; of 24 April 2007 on combating HIV/AIDS within the EU and in the neighbouring countries, 2006-2009; and of 20 November 2008 on HIV/AIDS: early diagnosis and early care,
– ņemot vērā Padomes 2009. gada novembra secinājumus par panākumiem Eiropas rīcības programmas īstenošanā cīņai pret HIV/AIDS, malāriju un tuberkulozi, veicot ārējās darbības (2007–2011),
– having regard to the Council conclusions on Progress on the European Programme for Action to confront HIV/AIDS, Malaria and Tuberculosis through External Action (2007-2011), November 2009,
– ņemot vērā Komisijas paziņojumu par HIV/AIDS apkarošanu Eiropas Savienībā un kaimiņvalstīs un stratēģiju HIV/AIDS apkarošanai Eiropas Savienībā un kaimiņvalstīs 2009.–2013. gadā,
– having regard to the Commission communication on ‘Combating HIV/AIDS in the European Union and neighbouring countries’ and the strategy for combating HIV/AIDS in the EU and neighbouring countries 2009-2013,
A. tā kā cilvēku ar HIV/AIDS skaits turpina pieaugt un, kā liecina aplēses, pasaulē ir 33,4 miljoni šādu cilvēku, un jo īpaši satrauc tas, ka 2,7 miljoni no tiem ir inficējušies 2008. gadā, kas nozīmē, ka HIV/AIDS rada vispārēju apdraudējumu, kas jānovērš, izmantojot ārkārtas un visaptverošus globālus risinājumus;
A. whereas the number of people living with HIV/AIDS continues to grow, with an estimated 33.4 million people living with HIV/AIDS globally and, particularly worrying, 2.7 million newly infected in 2008, which means that HIV/AIDS constitutes a global emergency requiring an exceptional and comprehensive global response,
B. tā kā HIV/AIDS joprojām ir viens no biežākajiem nāves cēloņiem pasaulē un 2008. gadā HIV/AIDS izraisīja 2 miljonu cilvēku nāvi, un tiek lēsts, ka arī turpmākajos gadu desmitos tas būs ievērojams priekšlaicīgas mirstības cēlonis visā pasaulē;
B. whereas HIV/AIDS is still one of the leading causes of death globally, accounting for 2 million deaths in 2008, and is projected to remain a significant global cause of premature mortality in the coming decades,
C. tā kā aplēses liecina, ka līdz 2009. gada beigām 5 miljoni cilvēku valstīs ar zemu un vidēju ienākumu līmeni saņēma antiretrovirālu terapiju, kas ir desmitkārtīgs pieaugums piecu gadu laikā un vēl nepieredzēts kāpums visā sabiedrības veselības aprūpes sistēmas pastāvēšanas laikā;
C. whereas, by the end of 2009, an estimated 5 million people in low-income and middle-income countries were receiving antiretroviral therapy – a tenfold increase over five years and an unprecedented scale-up in the history of public health,
D. tā kā jaunu inficēšanās gadījumu skaits turpina pārsniegt ārstēšanas nodrošināšanas iespējas un 2009. gadā divas trešdaļas cilvēku, kuriem vajadzīga ārstēšana, to joprojām nebija saņēmušas, proti, 10 miljoniem cilvēku, kuriem vajadzīga palīdzība, nebija piekļuves atbilstošai efektīvai ārstēšanai;
D. whereas the number of new infections continues to outstrip the expansion of treatment, and two-thirds of the people in need of treatment in 2009 were still not receiving it, which means that 10 million people in need did not have access to the necessary effective treatment,
E. tā kā Subsahāras Āfrika joprojām ir viens no vissmagāk skartajiem reģioniem, kurā 22,4 miljoniem cilvēku ir HIV/AIDS un 71 % no viņiem ir inficējušies ar HIV/AIDS 2008. gadā;
E. whereas Sub-Saharan Africa, with 22.4 million people living with HIV/AIDS, remains the most heavily affected region, accounting for 71% of all new HIV/AIDS infections in 2008,
F. tā kā ir gūti pārliecinoši pierādījumi, ka HIV/AIDS profilakse ir efektīvs veids, kā samazināt jaunu inficēšanās gadījumu skaitu;
F. whereas there is strong evidence that HIV/AIDS prevention measures are an effective means of reducing new infections,
G. tā kā ļoti trūkst programmu, lai iesaistītu cilvēkus ar HIV/AIDS profilaktiskos pasākumos, jo īpaši tādos, kas paredzēti cilvēkiem ar HIV/AIDS, kā arī pasākumos pret stigmatizāciju un diskrimināciju;
G. whereas there is a major gap in programming with regard to involving people living with HIV/AIDS in prevention efforts – particularly those targeting people living with HIV/AIDS – and in efforts to reduce stigmatisation and discrimination,
H. tā kā HIV/AIDS joprojām nesamērīgi ietekmē sievietes un meitenes — Subsahāras Āfrikā aptuveni 60 % ar HIV/AIDS inficēto ir sievietes, un HIV/AIDS joprojām ir galvenais nāves cēlonis un visbiežāk sastopama slimība reproduktīva vecuma sieviešu vidū;
H. whereas women and girls continue to be affected disproportionately by HIV/AIDS, with women accounting for approximately 60% of HIV/AIDS infections in sub-Saharan Africa and HIV/AIDS still the leading cause of death and illness in women of reproductive age,
I. tā kā pašreizējās HIV profilakses iespējas nav pietiekami efektīvas, lai aizsargātu sievietes, un daudzām sievietēm, jo īpaši tām, kuras ir precējušās, vēlas kļūt par mātēm vai kuras ir pakļautas seksuālās vardarbības riskam, praktiski nav iespējams izmantot tādas profilakses metodes kā prezervatīvu lietošana un atturēšanās un tā kā droša un efektīva vakcīna vai mikrobicīds varētu nodrošināt sievietēm jaunus efektīvus līdzekļus sevis aizsargāšanai no HIV, neierobežojot savu reproduktīvo izvēli;
I. whereas current HIV prevention options are not sufficiently effective in protecting women, and prevention methods such as condoms and abstinence are not realistic options for many women, especially those who are married, who want to have children or who are at risk of sexual violence, and whereas a safe and effective vaccine or microbicide could provide women with powerful new tools to protect themselves from HIV without limiting reproductive choice,
J. tā kā ir aizvien vairāk pierādījumu tam, ka inficēšanās līmenis un risks ir palielināts galvenajās iedzīvotāju grupās, tostarp seksuālo pakalpojumu sniedzēju, vīriešu, kuriem ir viendzimuma seksuālās attiecības, transseksuāļu, ieslodzīto, intravenozu narkotiku lietotāju, migrantu, bēgļu un mobilo darba ņēmēju vidū gandrīz visos reģionos un arī valstīs ar plašu epidēmiju, un tā kā HIV/AIDS profilakses programmas šīm iedzīvotāju grupām parasti nav uzskatāmas par prioritārām un tām trūkst finansējuma;
J. whereas there is increased evidence of higher levels of infection and risk among key populations, including sex workers, men who have sex with men, transgender people, prisoners, injecting drug users, migrant populations, refugees and mobile workers in nearly all regions, and also in countries with generalised epidemics, and HIV/AIDS prevention programmes for those populations are commonly under-prioritised and under-financed,
K. tā kā ar HIV/AIDS saistīto aizspriedumu dēļ aptuveni 30 % no cilvēkiem Eiropas Savienībā, kam ir HIV infekcija vai AIDS, par to nezina, un pētījumi liecina, ka nediagnosticēta infekcija veicina HIV/AIDS izplatību un palielina cilvēku ar HIV/AIDS mirstību agrīnā stadijā;
K. whereas, due to stigma associated with HIV/AIDS, about 30% of the people in the EU who are infected are unaware of their HIV/AIDS-positive status, and studies suggest that undiagnosed infection facilitates ongoing HIV/AIDS transmission and increases susceptibility to early mortality among people living with HIV/AIDS,
L. tā kā saskaņā ar PVO ziņojumu „Nodrošinot vispārēju pieejamību — pret HIV/AIDS vērsto prioritāro pasākumu paātrināšana veselības aprūpes jomā” ir aplēsts, ka Eiropā un Vidusāzijā tikai 23 % slimnieku saņem antiretrovirālas zāles, kas ir slikts rādītājs, ņemot vērā stāvokli Krievijā un Ukrainā;
L. whereas, according to the 2009 WHO report, ‘Towards Universal Access-Progress: Scaling up priority HIV/AIDS Interventions in the Health Sector’, it is estimated that the level of antiretroviral-treatment coverage is only 23% in Europe and Central Asia, which is considered poor, given the situation in Russia and Ukraine,
M. tā kā pret viendzimuma attiecībām joprojām pastāv nopietni aizspriedumi, jo īpaši Subsahāras Āfrikā, kur 31 valstī brīvprātīgas pilngadīgu personu viendzimuma attiecības tiek atzītas par kriminālnoziegumu, četrās no minētajām valstīm par šādām attiecībām piespriež nāvessodu, bet pārējās – kriminālsodu, kas var pārsniegt 10 gadu ieslodzījumu, un šāda stigmatizācija kavē darbu HIV/AIDS profilakses jomā;
M. whereas same-sex behaviour is still heavily stigmatised, most notably in sub-Saharan Africa, where 31 countries criminalise same-sex activity between consenting adults, four punish it with the death penalty, and others provide for criminal penalties in excess of 10 years’ imprisonment, such stigmatisation impeding HIV/AIDS prevention work,
N. tā kā neatļauto narkotiku lietotāju saukšana pie kriminālatbildības daudzās valstīs kavē viņu piekļuvi HIV/AIDS profilaksei, ārstēšanai, aprūpei un atbalstam un veicina ar intravenozu narkotiku lietošanu saistītas HIV infekcijas un AIDS izplatīšanos;
N. whereas criminalisation of illicit drug users in many countries prevents their access to HIV/AIDS prevention, treatment, care and support, and has the effect of increasing the transmission of HIV/AIDS related to injected drug use,
O. tā kā joprojām 106 valstu tiesību akti un politika rada ievērojamus šķēršļus efektīvu pasākumu īstenošanai pret HIV/AIDS;
O. whereas 106 countries report that they still have laws and policies which present significant obstacles to effective HIV/AIDS responses,