natgillin/translations-raw huggingface dataset:
, [2009] ECR I-2563.
[2009] ECR I-2563.
, atzinumu par Lugāno konvenciju Atzinums 1/03, [2006] ECR I-1145.
, its Opinion 1/03 (the
West Tankers
opinion) [2006] ECR I-1145.
Lieta C-185/07
, and its judgments in Case C-185/07
Allianz SpA/West Tankers Inc
Allianz and Generali Assicuranzi Generali
Lieta C-116/02
, Case 116/02
Lieta C-281/02
, Case C-281/02
Lieta C-68/93
, Case C-68/93
Lieta C-129/92
, Case C-129/92
Owens Bank Ltd/Fulvio and Bracco Industria Chimica SpA
Owens Bank
Lieta 125/79
, Case 125/79
, [1980] ECR 1553.
[1980] ECR 1553.
Lieta C-104/03
, Case C-104/03
St Paul Dairy Industries/Unibel
St Paul Dairy Industries
Lieta C-391/95
and Case C-391/95
Van Uden/Deco-Line
Van Uden
, [1998] ECR I-7091.
[1998] ECR I-7091.
ņemot vērā 1968. gada 27. septembra Briseles konvenciju par jurisdikciju un spriedumu izpildi Konsolidētā versija OV C 27, 26.1.1998., 1. lpp.
having regard to the Brussels Convention of 27 September 1968 on jurisdiction and the enforcement of judgments in civil and commercial matters Consolidated version in OJ, C 27, 26.1.1998, p.
, Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Regulu (EK) Nr. 1896/2006, ar ko izveido Eiropas maksājuma rīkojuma procedūru OV L 399, 30.12.2006., 1. lpp.
, Regulation (EC) No 1896/2006 of the European Parliament and of the Council of 12 December 2006 creating a European order for payment procedure OJ L 399, 30.12.2006, p.
ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas 2009. gada 16. decembra atzinumu,
having regard to the opinion of the European Economic and Social Committee of 16 December 2009,
ņemot vērā Juridiskās komitejas ziņojumu ( A7-0219/2010 ),
having regard to the report of the Committee on Legal Affairs ( A7-0219/2010 ),
tā kā Regula (EK) Nr. 44/2001, pirms kuras spēkā bija Briseles konvencija, ir viens no visveiksmīgākajiem ES tiesību aktiem; tā kā ar šo aktu tika likti Eiropas tiesību telpas pamati, tā kā tas ir bijis lietderīgs akts no pilsoņu un uzņēmumu viedokļa, jo, piemērojot vienotus Eiropas noteikumus un papildus tiem ievērojot arī nozīmīgo judikatūras klāstu, tika veicināta tiesiskā noteiktība un lēmumu konsekvence, novērsta paralēlā tiesvedība, un to izmanto kā paraugu un palīglīdzekli saistībā ar citiem tiesību aktiem;
whereas Regulation (EC) No 44/2001, with its predecessor the Brussels Convention, is one of the most successful pieces of EU legislation; whereas it laid the foundations for a European judicial area, has served citizens and business well by promoting legal certainty and predictability of decisions through uniform European rules – supplemented by a substantial body of case-law – and avoiding parallel proceedings, and is used as a reference and a tool for other instruments,
tā kā, neskatoties uz to, šo Regulu kritizēja vairāku Eiropas Kopienu Tiesas pieņemto spriedumu dēļ un tā kā šī Regula ir jāatjaunina;
whereas, notwithstanding this, it has been criticised following a number of rulings of the Court of Justice and is in need of modernisation,
tā kā ekzekvatūras atcelšana, kas ir Komisijas galvenais mērķis, veicinātu tiesu nolēmumu brīvu kustību un būtu uzskatāma par vienu no nozīmīgākajiem pasākumiem Eiropas tiesiskās telpas izveidē;
whereas abolition of exequatur – the Commission's main objective – would expedite the free movement of judicial decisions and form a key milestone in the building of a European judicial area,
tā kā ekzekvatūru noraida reti ‐ tikai 1 – 5% pieteikumu tiek pārsūdzēti un pārsūdzības prasījumus reti kad apmierina; tā kā laika zudumu un izmaksas, kas prasītājiem rodas, lai ārzemju spriedumu atzītu, vienotajā tirgū tomēr ir grūti pamatot, un tas var būt īpaši apgrūtinoši gadījumos, kad prasītājs vēlas, lai izpildi vērstu pret parādnieka īpašumiem vairākās jurisdikcijās;
whereas exequatur is seldom refused: only 1 to 5% of applications are appealed and those appeals are rarely successful; whereas, nonetheless, the time and expense of getting a foreign judgment recognised are hard to justify in the single market and this may be particularly vexatious where a claimant wishes to seek enforcement against a judgment debtor's assets in several jurisdictions,
tā kā vairākos ES tiesību aktos ‐ regulās par Eiropas izpildes rīkojumu, Eiropas maksājuma rīkojumu, Eiropas procedūra maza apmēra prasībām un uzturēšanas saistībām, ‐ nav paredzēta obligāta ekzekvatūra Sk. preambulas 9. apsvērumu.
whereas there is no requirement for exequatur in several EU instruments: the European enforcement order, the European payment order, the European small claims procedure and the maintenance obligations regulation See the 9th recital in the preamble.
tā kā ekzekvatūra ir jāatceļ, nosakot ‐ ja tiesas nolēmumu, ko saskaņā ar akta izdošanas dalībvalstī piemērojamo Regulu var atzīt un izpildīt, tad tas ir jāizpilda visā ES; tā kā šādai izpildei ir jābūt saistītai ar ārkārtēju procedūru, kuru var izmantot puse, pret kuru ir vērsta sprieduma izpilde, lai nodrošinātu atbilstošas tiesības pārsūdzēt izpildes nolēmumu izpildes valsts tiesā, ja attiecīgā puse vēlas pārsūdzēt izpildes lēmumu, pamatojoties uz Regulā minētajiem iemesliem; tā kā būs jānodrošina, ka pasākumi, kurus veic, lai izpildītu spriedumu, pirms apstrīdēšanas termiņa beigām nerada neatgriezeniskas sekas;
whereas abolition of exequatur should be effected by providing that a judicial decision qualifying for recognition and enforcement under the Regulation which is enforceable in the Member State in which it was given is enforceable throughout the EU; whereas this should be coupled with an exceptional procedure available to the party against whom enforcement is sought so as to guarantee an adequate right of recourse to the courts of the State of enforcement in the event that that party wishes to contest enforcement on the grounds set out in the Regulation; whereas it will be necessary to ensure that steps taken for enforcement before the expiry of the time-limit for applying for review are not irreversible,
tā kā ir jāsaglabā Regulā (EK) Nr. 44/2001 noteiktās obligātās tiesību aizsardzības garantijas;
whereas the minimum safeguards provided for in Regulation (EC) No 44/2001 must be maintained,
tā kā lūgumu par sprieduma izpildi saņēmējas valsts amatpersonām un tiesu izpildītājiem ir jāspēj noteikt, ka dokuments, kurā ir lūgts izpildīt tiesas spriedumu, ir autentisks, galīgs valsts tiesas spriedums;
whereas officials and bailiffs in the receiving Member State must be able to tell that the document of which enforcement is sought is an authentic, final judgment from a national court,
tā kā šķīrējtiesu piekritība ir pietiekami labi regulēta Ņujorkas 1985. gada konvencijā un 1961. gada Ženēvas konvencijā par starptautisko komercšķīrējtiesu, ko ir parakstījušas visas dalībvalstis, un tā kā arī turpmāk Regulas piemērošanas jomu nedrīkst attiecināt uz šķīrējtiesām;
whereas arbitration is satisfactorily dealt with by the 1958 New York Convention and the 1961 Geneva Convention on International Commercial Arbitration, to which all Member States are parties, and the exclusion of arbitration from the scope of the Regulation must remain in place,
tā kā Ņujorkas konvencijas noteikumi ir obligātie noteikumi un tā kā konvencijas dalībvalstu tiesības var būt labvēlīgākas attiecībā uz šķīrējtiesas piekritību un šķīrējtiesas nolēmumiem;
whereas the rules of the New York Convention are minimum rules and the law of the Contracting States may be more favourable to arbitral competence and arbitration awards,
turklāt, tā kā norma, ar kuru ir noteikts, ka lieta ir piekritīga tikai tās dalībvalsts tiesām, kurā atrodas šķīrējtiesas mītne, varētu radīt ievērojamus traucējumus;
whereas, moreover, a rule providing that the courts of the Member State of the seat of the arbitration should have exclusive jurisdiction could give rise to considerable perturbations,
tā kā no aktīvajām diskusijām, kas radās saistībā ar priekšlikumu noteikt dalībvalstu civillietu tiesas par ekskluzīvajām kompetentajām tiesām tiesvedībai, ar kuru papildina šķīrējtiesas procesu, izriet, ka dalībvalstis nav vienojušās par kopēju nostāju šajā jautājumā un ka, ņemot vērā šajā jomā pastāvošo globālo konkurenci, vēlmei likt dalībvalstīm ātri panākt šādu vienošanos varētu būt pretējs efekts;
whereas it appears from the intense debate raised by the proposal to create an exclusive head of jurisdiction for court proceedings supporting arbitration in the civil courts of the Member States that the Member States have not reached a common position thereon and that it would be counterproductive, having regard to world competition in this area, to try to force their hand,
tā kā dalībvalstu dažādajiem procesuālajiem mehānismiem, kas ir izstrādāti, lai aizsargātu šķīrējtiesas jurisdikciju (paralēlās tiesvedības aizliegumi, ja vien tie nav pretrunā ar personu brīvu kustību un pamattiesībām, šķīrējtiesas piekritības klauzulas atzīšana par piemērojamu, atlīdzības par šķīrējtiesas klauzulas pārkāpumu noteikšana,
whereas the various national procedural devices developed to protect arbitral jurisdiction (anti-suit injunctions so long as they are in conformity with free movement of persons and fundamental rights, declaration of validity of an arbitration clause, grant of damages for breach of an arbitration clause, the negative effect of the ‘
principa negatīvā iedarbība u. tml.), arī turpmāk ir jābūt spēkā un tā kā šādu procedūru iedarbība un turpmākie citās dalībvalstu tiesās pieņemtie nolēmumi ir jāreglamentē šo dalībvalstu tiesībās, kā tas bija pirms sprieduma
principle’, etc.) must continue to be available and the effect of such procedures and the ensuing court decisions in the other Member States must be left to the law of those Member States as was the position prior to the judgment in
tā kā pušu autonomijai ir galvenā nozīme un, tā kā, piemērojot
whereas party autonomy is of key importance and the application of the
principu, kā to ir apstiprinājusi Eiropas Kopienu Tiesa (piemēram,
rule as endorsed by the Court of Justice (e.g. in
lietā), kolīzijas normas var ļaunprātīgi apiet, uzsākot “torpēdu” tiesvedību;
) enables choice-of-court clauses to be undermined by abusive ‘torpedo’ actions,
tā kā Zaļajā grāmatā ir ieteikts, ka daudzas Regulas īstenošanas rezultātā radušās grūtības varētu novērst, uzlabojot komunikāciju starp tiesām; tā kā likumdošanas līmenī reglamentēt labāku tiesnešu saziņu starptautiskās privātās tiesības regulējošā aktā ir praktiski neiespējami, taču, tā kā šādu saziņu var veicināt saistībā ar Eiropas tiesu kultūras veidošanu, veicot apmācību un izmantojot tīklus (Eiropas Tiesnešu apmācības tīkls, Eiropas Tiesu iestāžu padomju tīkls, Eiropas Savienības Augstāko tiesu priekšsēdētāju tīkls, Eiropas Tiesiskās sadarbības tīkls civillietās un komerclietās);
whereas the Green Paper suggests that many problems encountered with the Regulation could be alleviated by improved communications between courts; whereas it would be virtually impossible to legislate on better communication between judges in a private international law instrument, but it can be promoted as part of the creation of a European judicial culture though training and recourse to networks (European Judicial Training Network, European Network of Councils for the Judiciary, Network of the Presidents of the Supreme Courts of the EU, European Judicial Network in Civil and Commercial Matters),
tā kā attiecībā uz pagaidu pasākumiem ir jāprecizē
whereas, as regards provisional measures, the
judikatūra, skaidri nosakot, ka
case-law should be clarified by making it clear that
pasākumus var atzīt un izpildīt saskaņā ar Regulu, ja atbildētājam ir bijusi iespēja tos pārsūdzēt;
measures can be recognised and enforced on the basis of the Regulation provided that the defendant has had the opportunity to contest them,
mudina Komisiju ierosināt publiskas diskusijas par sabiedrisko kārtību saistībā ar tiesību aktiem starptautisko privāto tiesību jomā;
Encourages the Commission to initiate a public debate on the question of public policy in connection with private international law instruments;
uzskata, ka ir jāsaskaņo 2. punktā minētās ārkārtējās procedūras procesuālais termiņš, lai nodrošinātu, ka to veic pēc iespējas ātrāk un ka izpildes pasākumi, kurus īsteno līdz pieteikuma par ārkārtējo procedūru iesniegšanas termiņa beigām vai līdz šīs procedūras noslēgumam, nerada neatgriezeniskas sekas; īpaši iestājas par to, ka ārvalstu tiesu spriedums nebūtu jāizpilda, ja nav pienācīgi ievērotas parādnieka tiesības;
Considers that there must be a harmonised procedural time-frame for the exceptional procedure referred to in paragraph 2 so as to ensure that it is conducted as expeditiously as possible, and that it must be ensured that the steps which may be taken by way of enforcement until the time-limit for applying for the exceptional procedure has expired or the exceptional procedure has been concluded are not irreversible; is particularly concerned that a foreign judgment should not be enforced if it has not been properly served on the judgment debtor;
aizstāv ne tikai viedokli, ka regulējumā arī turpmāk ir jābūt noteiktam pienākumam pierādīt dokumenta autentiskumu, ar kuru nodrošina spriedumu atzīšanu, bet arī, ka šāds īstuma apliecinājums jāveic standartizētā veidā; šajā sakarībā uzskata, ka V pielikumā paredzētais īstuma apliecinājums būtu jāuzlabo, vienlaikus, cik vien iespējams, izvairoties no vajadzības pēc tulkojuma;
Argues not only that there must be a requirement for a certificate of authenticity as a procedural aid so as to guarantee recognition, but also that there should be a standard form for that certificate; considers, to this end, that the certificate provided for in Annex V should be refined, while obviating as far as possible any need for translation;
uzskata, ka līdzekļu taupības nolūkā varētu tulkot tikai izpildāmā lēmuma pasludināmo daļu (rezolutīvo daļu un motīvu daļas kopsavilkumu), taču pilno sprieduma tulkojumu veic gadījumā, ja nolēmums par izpildi tiek pārsūdzēts;
Believes that, in order to save costs, the translation of the decision to be enforced could be limited to the final order (operative part and summary grounds), but that a full translation should be required in the event that an application is made for the exceptional procedure;
uzskata, ka Regulas darbības jomu nedrīkstētu attiecināt uz Regulā (EK) Nr. 4/2009 reglamentētajām uzturēšanas saistībām, taču atkārto, ka galīgajam mērķim ir jābūt visaptverošam normatīvam aktam, kas attiektos uz visiem šīs jomas regulējuma priekšmetiem;
Considers that maintenance obligations within the scope of Regulation (EC) No 4/2009/EC should be excluded from the scope of the Regulation, but reiterates that the final aim should be a comprehensive body of law encompassing all subject-matters;
kategoriski iebilst pret lēmuma atcelšanu uz šķīrējtiesām neattiecināt Regulas darbības jomu (pat pret daļēju tā atcelšanu);
Strongly opposes the (even partial) abolition of the exclusion of arbitration from the scope;
uzskata, ka no Regulas 1. panta 2. punkta d) apakšpunkta skaidri izriet, ka Regulas darbības joma neattiecas ne tikai uz tiesvedību šķīrējtiesā, bet arī uz tiesas procedūrām, kurās vai nu pamatlietā, vai kā par iepriekš izlemjamu vai prejudiciālo jautājumu izskata piekritības šķīrējtiesai spēkā esamību un apjomu; vēl uzskata, ka 31. pants ir jāpapildina ar punktu, kurā būtu noteikts, ka spriedumu neatzīst, ja izcelsmes dalībvalsts tiesa, taisot nolēmumu un izlemjot jautājumu par šķīrējtiesas klauzulas spēkā esamību vai tvērumu, ir ignorējusi tās valsts šķīrējtiesas piekritību reglamentējošās kolīziju tiesības, kurā spriedumu lūdz izpildīt, ja vien izcelsmes dalībvalsts tiesas spriedums nebūtu tāds pats kā spriedums, kas būtu pieņemts saskaņā ar tās dalībvalsts tiesībām, kurā spriedumu lūdz izpildīt;
Considers that Article 1(2)(d) of the Regulation should make it clear that not only arbitration proceedings, but also judicial procedures ruling on the validity or extent of arbitral competence as a principal issue or as an incidental or preliminary question, are excluded from the scope of the Regulation; further considers that a paragraph should be added to Article 31 providing that a judgment shall not be recognised if, in giving its decision, the court in the Member State of origin has, in deciding a question relating to the validity or extent of an arbitration clause, disregarded a rule of the law of arbitration in the Member State in which enforcement is sought, unless the judgment of that Member State produces the same result as if the law of arbitration of the Member State in which enforcement is sought had been applied;
uzskata, ka šis jautājums arī ir jāpaskaidro apsvērumā;
Considers that this should also be clarified in a recital;
aizstāv viedokli, ka “torpēdu” tiesvedības problēmas risinājums ir tiesu izvēles nolīgumā norādītās tiesas atbrīvošana no pienākuma apturēt tiesvedību saskaņā ar
Advocates, as a solution to the problem of ‘torpedo actions’, releasing the court designated in a choice-of-court agreement from its obligation to stay proceedings under the
principu; uzskata, ka atbrīvojums ir jāsaista ar prasību visus piekritības strīdus izvēlētajā tiesā izskatīt ātri pašus pirmos un ka šāda norma ir jānostiprina, apsvērumā uzsverot pušu autonomijas fundamentālo nozīmi;
rule; considers that this should be coupled with a requirement for any disputes on jurisdiction to be decided expeditiously as a preliminary issue by the chosen court and backed up by a recital stressing that party autonomy is paramount;
uzskata, ka Regulā būtu jābūt jaunai normai, kurā būtu noteiktas iespējas īstenot tiesas izvēles vienošanās pretēji trešo pušu iebildumiem; pauž viedokli, ka ar šādu normu varētu noteikt, ka personu, kas nav līguma slēdzēja puse, saistīs ekskluzīva, saskaņā ar Regulu noslēgta tiesas izvēles vienošanās tikai tad, ja: a) vienošanās ir fiksēta rakstiskā dokumentā vai ir pierakstīta elektroniski; b) šī persona ir savlaicīgi un atbilstoši informēta par tiesvedības norises vietu; c) pārvadājumu līgumos izvēlētā tiesa atrodas i) tajā pašā vietā, kur pārvadātājs; ii) pārvadājuma līgumā noteiktajā kravas saņemšanas vietā; iii) pārvadājuma līgumā noteiktajā piegādes vietā vai iv) ostā, kurā kravu sākumā ielādē kuģī, vai ostā, kurā kravu beigās no kuģa izkrauj; uzskata, ka vēl ir jānosaka, ka visos citos gadījumos trešā puse ir tiesīga vērsties tiesā, kurai lieta ir pārējos gadījumos piekritīga saskaņā ar Regulu, ja vien pienākums šai pusei ievērot šādu piekritību neliekas acīmredzami netaisns;
Considers that the Regulation should contain a new provision dealing with the opposability of choice-of-court agreements against third parties; takes the view that such provision could provide that a person who is not a party to the contract will be bound by an exclusive choice-of-court agreement concluded in accordance with the Regulation only if: (a) that agreement is contained in a written document or electronic record; (b) that person is given timely and adequate notice of the court where the action is to be brought; (c) in contracts for carriage of goods, the chosen court is (i) the domicile of the carrier; (ii) the place of receipt agreed in the contract of carriage; (iii) the place of delivery agreed in the contract of carriage, or (iv) the port where the goods are initially loaded on a ship or the port where the goods are finally discharged from a ship; considers that it should further be provided that, in all other cases, the third party may bring an action before the court otherwise competent under the Regulation if it appears that holding that party to the chosen forum would be blatantly unfair;
nolūkā izvairīties no problēmām, ar kurām tiesa saskārās lietā
Suggests, in order to avoid the type of problem which came to the fore in
uzskata, ka, no vienas puses, nepietiekami ir ņemts vērā jautājums par Regulas noteikumu atgriezeniskās iedarbības noteikšanu un ka bez pamatīgas izpētes, plašas apspriešanās un politiskajām debatēm, kurās Parlamentam ir jābūt vadošai lomai, šādas atgriezeniskās iedarbības noteikšana būtu priekšlaicīga, un mudina Komisiju sākt īstenot šo procesu; no otras puses, uzskata, ka, ņemot vērā lielo starp dalībvalstīm un tiešām valstīm noslēgto divpusējo nolīgumu skaitu, savstarpīguma un starptautiskās savstarpējās atzīšanas principu, risinājumam jābūt visaptverošam un ka tas vienlaikus jārod arī Hāgas konferencē, atsākot sarunas par starptautisko spriedumu konvenciju; norāda Komisijai darīt visu iespējamo, lai šo projektu ‐ starptautisko privāto tiesību Svēto grālu ‐ aktualizētu no jauna; mudina Komisiju izpētīt, cik lielā mērā Lugāno 2007. gada konvencija OV L 147, 10.6.2009., 5. lpp.
Considers, on the one hand, that the question whether the rules of the Regulation should be given reflexive effect has not been sufficiently considered and that it would be premature to take this step without much study, wide-ranging consultations and political debate, in which Parliament should play a leading role, and encourages the Commission to initiate this process; considers, on the other hand, that, in view of the existence of large numbers of bilateral agreements between Member States and third countries, questions of reciprocity and international comity, the problem is a global one and a solution should also be sought in parallel in the Hague Conference through the resumption of negotiations on an international judgments convention; mandates the Commission to use its best endeavours to revive this project, the Holy Grail of private international law; urges the Commission to explore the extent to which the 2007 Lugano Convention OJ L 147, 10.6.2009, p.
aizstāv vajadzību Regulu grozīt, lai atgriezenisko norādi attiecinātu uz vienīgās tiesas izvēles klauzulu par labu trešo valstu tiesām;
Advocates amending the Regulation to allow reflexive effect to be given to exclusive choice-of-court clauses in favour of third States' courts;
uzskata, ka jautājums par tādas normas ieviešanu, kas ir pretēja spriedumam lietā
Takes the view that the question of a rule overturning
Owens Bank v.
Owens Bank
uzskata, ka būtu vēlams fizisko personu domicilu Eiropā definēt atsevišķi (to beigu beigās piemēro visiem Eiropas tiesību aktiem), lai īpaši novērstu situācijas, kurās personām var būt vairāk nekā viens domicils;
Takes the view that an autonomous European definition (ultimately applicable to all European legal instruments) of the domicile of natural persons would be desirable, in order in particular to avoid situations in which persons may have more than one domicile;
nepiekrīt, ka Briseles I regulā sniedz uzņēmumu domicila vienotu definīciju, jo tik tālejošas sekas radoša definīcija ir jāapspriež un jānosaka saistībā ar attīstības stadijā esošajām Eiropas komerctiesībām;
Rejects a uniform definition of the domicile of companies within the Brussels I Regulation, since a definition with such far-reaching consequences should be discussed and decided within the scope of a developing European company law;
uzskata, ka Regulas noteikumi būtu jāpieņem tādi, ar kuriem nepieļautu iespēju tiesai, kas izskata jautājumu par spriedumu izpildi, neņemt vērā izcelsmes valsts tiesas paredzētos noteikumus par procentu likmēm, to vietā piemērojot izpildes valsts procentu likmes, sākot tikai dienu, kad spēkā stājas ārkārtējā procedūrā izdotais, izpildi atļaujošais rīkojums;
Considers that the Regulation should lay down a rule so as to preclude an enforcing court from declining to give effect to the automatic rules on interest rates of the court of the State of origin and applying instead its national interest rate only from the date of the order authorising enforcement under the exceptional procedure;
uzskata ‐ lai novērstu “torpēdu” tiesvedības problēmu, tiesa, kura saņem prasības pieteikumu otrā, ir jāatbrīvo no pienākuma apturēt tiesvedību saistībā ar
Considers that, in order to overcome the problem of ‘torpedo actions’, the court second seised should be relieved from the obligation to stay proceedings under the