natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Divās citās dalībvalstīs - Vācijā un Beļģijā - nacionālās Konstitūcijas neparedz referendumu, tādējādi šobrīd izskatās, ka minētās valstis izvēlēsies parlamentāro līguma ratificēšanas ceļu.
In two other Member States, Germany and Belgium , the national constitutions make no provision for holding a referendum and this method is thus unlikely to be used.
Turpretim Čehijas Republika sliecas uz referenduma organizēšanu, bet arī šajā valstī galīgais lēmums vēl nav pieņemts.
In the Czech Republic a referendum is possible but the decision has not been taken there either.
Plānotie referendumi
Scheduled referenda
Domājams, ka Francijā referendums notiks pirms 2005.gada vasaras un Nīderlandē - šī gada pirmajā pusē.
In France , the referendum is expected to take place before summer 2005 and in the Netherlands during the first half of 2005.
Sākotnēji tika plānots, ka Portugāle referendumu organizēs jau šī gada sākumā, bet tas tiks pārcelts uz vēlāku laiku priekšlaicīgu nacionālo vēlēšanu dēļ februārī.
In Portugal , the referendum was due to take place earlier but will be delayed because of the early legislative elections in February.
Savukārt Apvienotajā Karalistē un Dānijā referendumi paredzēti 2006.gada sākumā.
In the United Kingdom and Denmark , the referenda are envisaged for early 2006.
Arī Polijas un Īrijas gadījumā datumi vēl nav zināmi.
No date has yet been set in Poland or Ireland .
Ratifikācija parlamentos
Parliamentary procedure
Vairākumā no tām balsojums varētu notikt 2005.gada gaitā, proti, Austrijā , Igaunijā, Kiprā, Somijā, Grieķijā, Itālijā, Latvijā, Kiprā, Maltā, Slovākijā, Slovēnijā un Zviedrijā.
In eleven other Member States the decision will be taken by the national parliament, in most cases in 2005: Austria, Cyprus, Estonia, Finland , Greece , Italy , Latvia , Malta , Slovakia , Slovenia , Sweden .
Eiropas Parlaments ceļā uz Konstitūciju
The constitutional ambitions of the European Parliament
Vēl kopš 1979.gada pirmajām tiešajām Eiropas Parlamenta vēlēšanām vairākums eirodeputātu ir iestājušies par pamatīgāku, pārdomātāku un padziļinātu Eiropas Savienības (ES) dalībvalstu integrāciju.
Ever since the European Parliament was first directly elected in 1979, a large majority of its Members have expressed support for closer European integration.
Deputāti uzskatīja, ka, lai veidotos stipra un dzīvotspējīga Eiropas Savienība, bija jānodrošina precīza darba sadale starp Eiropas iestādēm, piešķirot nozīmīgu lomu pilsoņu vēlētiem pārstāvjiem.
To achieve this MEPs believe that the rules governing the way the EU institutions operate must be clarified, with a bigger role being given to directly elected parliamentarians, and that majority voting in the Council should be used as much as possible so as to streamline the decision-making process.
Tāpat eiroparlamentārieši domāja, ka jāatrod vienkāršs un efektīvs lēmumu pieņemšanas mehānisms, kura ietvaros pēc iespējas vairākās jomās būtu jāpiemēro kvalificētā balsojuma princips Eiropas Ministru padomē.
The EP has also consistently supported the Commission's role as the driving force behind EU policy-making, especially its sole right to initiate legislation, on the grounds that this serves the interests of the European public as a whole as opposed to narrow national interests.
Laika gaitā un līdz ar jaunu Kopienas līgumu pieņemšanu vairākas deputātu prasības sāka iemiesoties Eiropas Savienības primārajos tiesību aktos.
Some of the demands made by MEPs have been taken up in successive treaties.
Tomēr bija jānodzīvo līdz neveiksmīgajam Nicas Līgumam, kad visbeidzot tika uzsākta Eiropas Parlamenta ieteiktā fundamentālā Eiropas iestāžu un lēmuma pieņemšanas procedūru reforma.
But it took the failure of Nice before the fundamental reforms suggested by the EP were introduced with regard to the institutions and decision-making procedures.
Tās rezultātā tapa Līgums par Konstitūciju Eiropai, par kuru Eiropas Parlaments balsos 2005.gada 12, janvārī, divdesmit gadus pēc "Spinellī projekta" tapšanas.
The result is the draft Constitution on which Parliament will vote on 12 January 2005, more than twenty years after the "Spinelli plan".
"Spinellī projekts" un Vienotais Eiropas akts
The "Spinelli plan" and the Single European Act
Deputāta un bijušā Eiropas Komisijas komisāra Altiero Spinellī izstrādātais Eiropas Savienības projekts bija pirmais nopietnais Eiropas Parlamenta solis integrētākas un efektīvākas Eiropas Kopienas virzienā.
Parliament's push for a more integrated and more efficient European Community really took off with the Draft Treaty establishing the European Union, the chief architect of which was the MEP (and former Commissioner) Altiero Spinelli.
Šis projekts tika izstrādāts Eiropas Parlamenta Institucionālās komitejas ietvaros un apstiprināts EP plenārsesijā 1984.gada 14.februārī ar 237 balsīm par, 31 - pret un 43 deputātiem atturoties.
This document, drawn up within the EP's Institutional Affairs Committee, was adopted in plenary on 14 February 1984 by 237 votes to 31 with 43 abstentions.
Spinellī projekts paredzēja vairāku politikas jomu nodošanu Eiropas kompetencē, kā arī piedāvāja reformēt lēmumu pieņemšanas mehānismu, piešķirot Eiropas Ministru padomei un Eiropas Parlamentam vienlīdzīgas lēmējvaras pilnvaras.
It envisaged a transfer of additional powers to European level and a decision-making process which, even at that stage, placed the Council and Parliament on an equal footing in what was close to a classical bicameral system.
"Spinellī projekts" ir pirmās fundamentālās Eiropas Kopienas reformas pamatā vēl kopš tās dibināšanas laikiem.
The " Spinelli plan " prompted the first thorough overhaul of the Community since the founding treaties, namely the Single European Act, which was signed by the Member States in February 1986 and entered into force in July 1987.
Tās rezultātā 1986.gada februārī dalībvalstis parakstīja Vienoto Eiropas aktu, kas stājās spēkā 1987.gada 1.jūlijā.
The Single Act widened the original goal of the common market with the aim of creating a large, integrated single market by 1 January 1993.
Šis jaunais Līgums paredzēja tos novērst un vainagojās ar panākumiem, ieviešot vairākuma balojuma principu un piešķirot Eiropas Parlamentam lomu likumdošanas jomā saistībā ar visiem jautājumiem, kas attiecas uz jauno mērķi - vienoto tirgu, ko vajadzēja pilnībā ieviest līdz 1993. gada 1.janvārim.
It also improved decision-making by replacing unanimity with qualified majority voting (QMV) for issues relating to the common customs tariff, freedom to provide services, the free movement of capital and the common sea and air transport policy.
Vienlaicīgi izveidoja jaunas politikas: reģionālo, pētniecības, vides, ekonomiskās un monetārās sadarbības politikas.
QMV was also applied to several new areas: the internal market, social policy, economic and social cohesion, research and the environment.
Lai arī Vienotais Eiropas akts nerealizē visas Altiero Spinellī izvirzītās prasības, tomēr redzam, ka laika gaitā tās tiks ierakstītas nākošajos Līgumos.
All this still fell far short of the original ambitions of the Spinelli plan but these were gradually fulfilled under subsequent treaties.
Māstrihtas un Amsterdamas līgumi
The Maastricht and Amsterdam treaties
Runājot par visiem nākošajiem Kopienas līgumiem, jāatzīmē, ka Eiropas Parlaments ar rezolūciju palīdzību darīja zināmu savu politisko nostāju gan pirms, gan pēc to pieņemšanas.
Parliament now drew up reports and vote on resolutions both before and after any new treaties were concluded.
Visas šīs rezolūcijas tiek uzskaitītas R.Korbeta un Iņigo Mendesa de Vigo izstrādātajā ziņojumā par Līgumu par Konstitūciju Eiropai.
All these texts are listed in the Corbett - Méndez de Vigo report on the draft Constitution (footnote to point I.2. of the Explanatory Statement).
Vienlaicīgi Eiropas Savienības pirmā pilāra ietvaros, kas apkopo dažādās kopienu politikas, tiek ieviesta t.s. "koplēmuma procedūra", kas ļauj Eiropas Parlamentam kopā ar Ministru padomi izskatīt un pieņemt Eiropas tiesību aktus.
On the other hand, for the first time the EP gained joint decision-making powers with the Council (known as "codecision") over certain Community policies.
Savukārt Amsterdamas Līgums, kas parakstīts 1997.gada 2.oktobrī un stājies spēkā 1999.gada 1.maijā, paplašina šo koplēmuma procedūras kārtībā lemjamo jautājumu loku.
The codecision procedure was then simplified and applied to additional policy areas by the Amsterdam Treaty (signed on 2 October 1997; entry into force on 1 May 1999).
Lai arī kopumā deputāti priecājās par katra līguma panākto progresu, tomēr nācās konstatēt, ka tajos tika pieļautas nopietnas kļūdas un tika atstāti neatrisināti jautājumi.
However, while MEPs always welcomed these successive advances, they could not help noting that each time the fundamental weaknesses were repeated or made worse.
Nicas Līguma neveiksme
The failure at Nice
Apzinoties Amsterdamas Līguma nepilnības, valstu vadītāji 1999. gada decembrī Helsinku Eiropas Padomes laikā sasauca jaunu Starpvaldību konferenci.
Realising the shortcomings of Amsterdam, the Heads of State and Government called a new intergovernmental conference at the Helsinki European Council in December 1999.
Tomēr šai SVK ir sašaurinātas pilnvaras, t.i., galvenokārt vest sarunas par Amsterdamā nepabeigto, nosakot lēmumu pieņemšanas sistēmu, kā arī paplašinātās Eiropas Komisijas un Parlamenta sastāvu.
But this IGC had a narrow mandate consisting essentially of negotiating what was left over from Amsterdam by adjusting the decision-making system and the composition of the Commission and Parliament with a view to enlargement.
Tomēr Eiropas Parlaments gaidīja vairāk.
Parliament wanted a far more ambitious approach.
Tā vēlmes izklāstītas apjomīgā ziņojumā, ko pieņem 2000.gada aprīlī.
It set out its views in a major report adopted in April 2000.
Deputāti iesaka, lai visus iepriekšējos līgumus apvienotu vienā tekstā, kura pirmā daļa būtu konstitucionāla un ietvertu Eiropas Savienības mērķus, Pamattiesību Hartu (kas būtu saistoša), noteiktu institūciju darbību, kompetenču sadali starp Eiropas Savienību un valstīm, kā arī lēmumu pieņemšanas procedūras.
MEPs suggested that all the previous Treaties be recast in a single text, with a first, constitutional, part to include the objectives of the EU, the Charter of Fundamental Rights (which would then have binding force), the institutions, the division of competences between the EU and the Member States, and decision-making procedures.
Parlaments vēlējās, lai no Māstrihtas mantoto pīlāru sistēmu atceltu un tā vietā vispārinātu kopienas metodi.
Parliament also wanted the pillar structure inherited from Maastricht to be abolished and the Community method to be more widely used.
Tas arī piedāvāja sarežģīto balsu svēršanas sistēmu Padomē aizstāt ar divkāršā vairākuma principu, kas ir daudz skaidrāks: lēmums būtu pieņemts, ja to atbalstītu vairākums valstu, kas ir pārstāvētas, un vismaz vairākums Eiropas Savienības iedzīvotāju.
And it proposed replacing the complex system for weighting votes in the Council with a much clearer double majority system.
Deputāti arī vēlējās, lai Augstā pārstāvja un Ārlietu komisāra amati tiktu apvienoti Komisijas viceprezidenta amata līmenī.
MEPs also advocated merging the functions of the High Representative and the Commissioner for External Relations and said this job should be carried out by a Commissioner with the rank of vice-president.
Attiecībā uz budžetu deputāti iestājas pret līdzekļu iedalīšanu obligātajos un neobligātajos izdevumos, kā arī daudzgadu finanšu plāna ierakstīšanu Līgumos, to summas nosakot ar kopīgu Padomes un Parlamenta vienošanos.
Turning to the EU budget, MEPs called for the distinction between compulsory and non-compulsory expenditure to be scrapped and for the multiannual financial perspective to be included in the Treaties, with the total amount of the budget being fixed by joint agreement between the Council and Parliament.
Tādējādi Eiropas Parlamenta deputāti jūtās vīlušies par Nicas Līgumu (parakstīts 2001.gada 26.februārī, stajies spēkā 2003.gada 1.februārī).
MEPs were disappointed with the Nice Treaty (signed on 26 February 2001; entry into force on 1 February 2003).
Viņi gan atzīst, ka "Nicas Līgums atceļ formālo šķērsli, lai Eiropa paplašinātos," tomēr "27 vai vairāk valstu Eiropai ir vajadzīgas dziļākas reformas."
They admitted that "the Treaty of Nice removes the last remaining formal obstacle to enlargement" but argued that "a Union of 27 or more Member States requires more thoroughgoing reforms" .
Pat ņemot vērā sašaurināto SVK darba kārtību, Parlamenta skatījumā sniegtās atbildes bija nepietiekamas.
Even judging the result by reference to the IGC's modest agenda, Parliament felt it was insufficient.
Eiropas Savienība neko neguva ne darbības efektivitātes, ne demokrātiskā deficīta samazināšanas ziņā.
The EU had not gained anything in terms of increasing its ability to act or reducing its democratic deficit.
Parlamenta skatījumā "Nicas Līgums noslēdz ciklu, kas aizsākās Māstrihtā (...) un tas prasa, lai sāktos jauns konstitucionāls process, kas noslēgtos ar Eiropas Konstitūcijas pieņemšanu".
Parliament concluded "the Treaty of Nice marks the end of a progression that began in Maastricht" and demanded "the opening of a constitutional development process culminating in the adoption of a European Union Constitution" .
Konstitūcija Eiropai
The Constitution
Jau 2000.gada oktobrī, vēl pirms Nicas Līguma neveiksmes, Eiropas Parlaments ieteica sasaukt "konventu," darba sanāksmi, kura pulcētu ne tikai dalībvalstu vadītājus, bet arī nacionālo parlamentu deputātus, eiroparlamentāriešus un Eiropas Komisijas pārstāvjus.
In October 2000, before the abortive Nice Treaty was adopted, the EP called for a " convention " to be set up (i.e. a body not restricted to government representatives but open to national MPs, Members of the European Parliament and the Commission).
Deputātu priekšlikums atkārtoti izmantot šo darba metodi guva dalībvalstu līderu atbalstu, un no 2002.gada marta līdz 2003.gada jūlijam tika sasaukts Konvents par Eiropas nākotni.
The EU Heads of State and Government agreed with the wish of MEPs for this approach to be used again.
Tā ietvaros strādāja 15 dalībvalstu un 13 kandidātvalstu valdību pārstāviji, divi nacionālā parlamenta pārstāvji no katras dalībvalsts un kandidātvalsts, divi Komisijas pārstāvji un 16 Eiropas Parlamenta deputāti.
The new Convention, which met over the period March 2002 to July 2003, consisted of fifteen representatives of the governments of the Member States, thirteen from the candidate countries, two from each national parliament of the Member States and the candidate countries, two from the Commission and sixteen MEPs (plus, for each of these four components, the same number of substitute members).
Eiroparlamentārieši aktīvi darbojās ne tikai Konventa ietvaros, bet arī ārpus tā.
The MEPs played an active role not only in the Convention itself but also in related activities and meetings.
Proti, paralēli Konventa darbībai tika pieņemti vairāk kā desmit Eiropas Pralamenta ziņojumi, kuri skāra jaunā līguma izstrādes darbu un kuros izteiktie priekšlikumi vēlāk tika ņemti vērā un iekļauti dokumentā.
A good dozen reports on specialised topics with a direct bearing on the drafting of the Constitution were adopted by Parliament and many of the EP's views were taken on board by the Convention.
Eiropas Parlamenta pieņemto ziņojumu saraksts un attiecīgo balsojumu rezultāti:
Here is a list of these reports (with the results of the plenary votes where a roll-call vote was held):
2000. gada 16. marta rezolūcija: Duff/Voggenhuber ziņojums par Eiropas Savienības Pamattiesību hartas projekta sagatavošanu (OV C 377, 29.12.2000., l329.lpp.)
Resolution of 16.03.2000: Duff/Voggenhuber report on the drafting of a European Union Charter of Fundamental Rights;
2002. gada 23. oktobra rezolūcija: Duff ziņojums par Eiropas Savienības Pamattiesību hartas ietekmi un turpmāko statusu (OV C 300E,11.12.2003., 432.lpp.) - 344 - par, 79 - pret, 28 - atturējās.
Resolution of 23.10.2002: Duff report on the impact of the Charter of Fundamental Rights of the Union and its future status (344 for, 79 against, 28 abstentions);
2001. gada 29. novembra rezolūcija: Leinen/Méndez de Vigo ziņojums par Lākenes Eiropadomes tikšanos un Savienības nākotni (OV C 153,27.06.2002., 310°.lpp.
Resolution of 29.11.
2001. gada 25. oktobra Rezolūcija: Poos ziņojums par Padomes reformu (OV C 112, 09.05.2002., 317.lpp.
Resolution of 25.10.2001: Poos report on the reform of the Council (422 for, 23 against, 17 abstentions);
2002. gada 14. marta rezolūcija: Carnero Gonzalez ziņojums par Eiropas Savienības kā juridiskas personas statusu (OV C 47, 27.02.2003., 594.lpp.
Resolution of 14.03.2002: Carnero González report on the legal personality of the European Union (273 for, 23 against, 26 abstentions);
2002. gada17. decembra rezolūcija: Bourlanges ziņojums par tiesību aktu tipoloģiju un likumdošanas hierarhiju Eiropas Savienībā (OV C 31, 05.02.2004., 126.lpp.) - 364 - par, 100 - pret, 45 - atturējās.
Resolution of 17.12.2002: Bourlanges report on the typology of acts and the hierarchy of legislation in the European Union (364 for, 149 against, 16 abstentions);
2003. gada 14. janvāra rezolūcija: Napolitano ziņojums par reģionālo un vietējo varas orgānu lomu Eiropas integrācijā (OV C 38E, 12.02.2004., 167.lpp.) - 395 - par, 100 - pret, 45 - atturējās.
Resolution of 14.01.2003: Napolitano report on the role of regional and local authorities in European integration (395 for, 100 against, 45 abstentions);
2003. gada 24. septembra rezolūcija: Gil-Robles/Tsatsos par Eiropas Konstitucionālā līguma projektu un Eiropas Parlamenta atzinums par Valdību konferences sasaukšanu (OV C 77E, 26.03.2004., 255.lpp.)
Resolution of 24.09.2003: Gil-Robles/Tsatsos report on the draft Treaty establishing a Constitution for Europe and the European Parliament’s opinion on the convening of the Intergovernmental Conference (355 for, 106 against, 53 abstentions).
EP informācijas kampaņa par Konstitūciju Eiropai
Start of the European Parliament Information Campaign on the European Constitution
2005.gada 12.janvāra Eiropas Parlamenta balsojums par Ričarda Korbeta un Injigo Mendess de Vigo izstrādāto rezolūciju par Līgumu par Konstitūciju Eiropai ļaus pilsoņiem uzzināt eiroparlamentāriešu galīgo un oficiālo viedokli par jauno Līgumu.
The plenary vote on the Corbett / Mendez de Vigo report on the European Constitution will form the official position of the European Parliament on the Constitution, marking the start of a communication campaign aimed at European citizens, many of whom will vote in referenda.
Lai spilgtāk ilustrētu gaidāmo notikumu, jau no 5.janvāra uz Eiropas Parlamenta galvenās ēkas fasādes kanāla pusē ir izvietota liela vizuālā afiša ar atslēgas vārdiem no Līguma par Konstitūciju Eiropai.
In order to mark the start of the campaign, from 5 January, a sign with key words from the Constitution will be put up onto the European Parliament's facade in Strasbourg.
Savukārt paralēli Eiropas Parlamenta debatēm un balsojumam par jauno Līgumu galvenās ēkas fasāde, kas redzama no Eiropas Cilvēktiesību tiesas tilta puses, pakāpeniski tiks noklāta ar citātiem no Konstitūcijas.
The sign will be suspended from the canal bank during the session.
Gala rezultātā Konstitūcijas mākslinieciskais rotājums uz Eiropas Parlamenta ēkas aizņems 1200 kvadrātmetrus un paliks uz tās līdz pat informācijas kampaņas beigām, t.i.
The image of the Constitution will cover the facade while it is being debated and voted upon inside the European Parliament.
2006.gada novembrim.
The sign, made up of several sections, will cover some 1200m2 and will remain in place during the whole campaign, expected to be until November 2006.
Katru reizi, kad kāda valsts ratificēs Līgumu par Konstitūciju Eiropai uz ēkas sienas parādīsies "JĀ" vārds attiecīgās valsts valodā.
As the various Member States ratify the Constitution, the word "yes" will be added to the sign in the respective languages of the countries concerned.
Pēc tam Eiropas Parlamenta iekšējā pagalmā pēc skaņas signāla tiks palaisti baloni Konstitūcijas vizuālās identitātes krāsās.
This will be followed by the release of balloons, (close to one metre in circumference), in the colours of the Constitution in the internal courtyard.
Katra balona vidējais diametrs pārsniegs 1 metru.
This will also be accompanied by a declaration.
Visbeidzot jāatzīmē, ka pēc Eiropas Prezidenta Josē Borrela ielūguma Eiropas Parlamentā viesosies grāmatas "Eiropas Sapnis" autors Džeremijs Rifkins (Jeremy Rifkin) no ASV un spāņu filozofe Adela Kortina Orts (Adela Cortina Orts).
Finally, by invitation of President BORRELL , Mr Jeremy Rifkin (USA) and Adela Cortina Orts (Spain) will be present during the plenary debate on the Constitution and during the vote on Mr Corbett's and Mr Méndez de Vigo's report.
EIROPAS PARLAMENTA REZOLŪCIJAS PRIEKŠLIKUMS
Motion for a European Parliament Resolution
PASKAIDROJUMS “Es neesmu likumu un konstitūciju biežu izmaiņu piekritējs, bet likumiem un institūcijām ir jāiet roku rokā ar cilvēka prāta progresu.
‘I am not an advocate of frequent changes in laws and constitutions, but laws and institutions must go hand in hand with the progress of the human mind.
Kopš pirmās Eiropas Kopienas nodibināšanas (Eiropas Ogļu un tērauda kopiena: 1951. gada 18. aprīļa Parīzes Līgums), kas lika kopā sanākt sešām Rietumeiropas valstīm 10 , Eiropas integrācijas process ir spējis apvienot 25 Eiropas valstis 11 un paplašināt savu darbību, aptverot jaunus reģionus, nodibinot Eiropas Ekonomisko Kopienu un Eiropas Atomenerģijas kopienu ( Euratom ) (1957. gada 25. marta Romas Līgumi) un tai sekojošo Eiropas Savienību (1992. gada 7. februāra Māstrihtas Līgums).
Since the first European Community (Coal and Steel: Paris Treaty of 18 April 1951 10 ), which brought together six Western European countries 11 , was established, the European integration process has been extended to embrace 25 European States 12 and has seen its scope expand to cover new areas through the establishment of the Economic Community and the Atomic Energy (Euratom) Community (Treaties of Rome of 25 March 1957 13 ) and, subsequently, the European Union (Maastricht Treaty of 7 February 1992).
Pieņemot 1984. gada 14. februārī pirmās Konvencijas projektu par Eiropas Savienības dibināšanu (pazīstāms kā Spinelli Konvencijas projekts, jo nosaukts tā ziņotāja vārdā), pēc Parlamenta iniciatīvas tika uzsākts reformu process, kas turpinājās nākamos divdesmit gadus un noveda pie Vienotās Eiropas akta 12 projekta izstrādāšanas, Māstrihtas 13 , Amsterdamas 14 , Nicas 15 Līgumu izstrādāšanas un tagad pie Eiropas Konstitucionālā līguma 16 izveidošanas.
By adopting, on 14 February 1984, the first draft Treaty establishing the European Union (known as the ‘Spinelli’ draft, after its rapporteur), Parliament initiated a reform process which was to continue for the following 20 years and lead to the drafting of the Single European Act 14 , the Maastricht Treaty 15 , the Treaty of Amsterdam 16 , the Treaty of Nice 17 and, now, the Treaty establishing a Constitution for Europe 18 .
Katrā posmā, kurā Institucionālo lietu komiteja, kas 1999. gadā kļuva par Konstitucionālo lietu komiteju, bija virzošais spēks, Parlaments aktīvi piedalījās sagatavošanās sarunās un novērtēja Valdību konferenču 17 rezultātus.
At each stage, with the Committee on Institutional Affairs, which in 1999 became the Committee on Constitutional Affairs, providing the driving force, Parliament played an active part in the preparatory talks and assessed the outcome of the various Intergovernmental Conferences (IGCs) 19 .