natgillin/translations-raw huggingface dataset:
norāda, ka Afganistānas iedzīvotāju būtiskāku iesaistīšanos pārbūves procesā var apgrūtināt vāja valsts pārvalde un zema civildienesta veiktspēja; tāpēc ir pārliecināts, ka šīm svarīgajām jomām ir jāvelta lielāka uzmanība; atzinīgi vērtē ieceri, ka Komisijai un dalībvalstīm ir jāizstrādā īpaša ilgtermiņa pamatprogramma, ar ko risināt valsts pārvaldes nostiprināšanas jautājumu, izstrādājot rīcības plānu, palīdzot ierīkot vai izmantot pašreizējās telpas, izveidojot saikni ar ES valsts pārvaldes institūtiem, kā arī konsultējot civildienesta institūtus vairākās Afganistānas lielpilsētās, tādās kā Kabula, Herata un Mazārišerifa;
Notes that more substantial Afghan involvement in the rebuilding process can be hampered by weak public administration and civil service capacity; is therefore convinced that more attention needs to be paid to these important areas; welcomes the idea that the Commission and the Member States should devise a special long-term flagship programme to address the issue of strengthening public administration by developing a curriculum, helping to build or use existing premises, linking up with the network of EU public administration institutes, as well as mentoring civil service institutes in a number of metropolitan cities in Afghanistan such as Kabul, Herat and Mazar i Sharif;
atgādina, ka attīstības centieni jākoncentrē uz Afganistānas valdības struktūru veiktspējas palielināšanu un ka Afganistānas iedzīvotāji ir cieši jāiesaista gan prioritāšu noteikšanā, gan īstenošanas posmos, lai veicinātu līdzdalības procesu un atbildības uzņemšanos valsts un vietējās kopienas līmenī; tāpēc vērš uzmanību uz pilsoniskās sabiedrības organizācijām, kurām ir būtiska ietekme, lai nodrošinātu Afganistānas iedzīvotāju iesaistīšanu demokratizācijas un atjaunošanas procesā un novērstu korupcijas risku;
Points out that development efforts must focus on improving the capabilities of Afghan government structures and that the Afghans themselves must be closely involved both in setting priorities and during the implementation phases, with a view to fostering the process of taking ownership and responsibility at national and community level; draws attention, therefore, to the essential role of civil-society organisations in ensuring that Afghan citizens are involved in the process of democratisation and reconstruction and in guarding against the risk of corruption;
uzskata, ka sieviešu tiesības ir daļa no drošības risinājuma un ka nav iespējams panākt stabilitāti Afganistānā, ja pilnībā netiek ievērotas sieviešu tiesības politiskajā, sabiedriskajā un ekonomiskajā dzīvē; tāpēc aicina Afganistānas varas iestādes un starptautiskās sabiedrības pārstāvjus ikvienā miera sarunu posmā un samierināšanas/ reintegrācijas centienos iesaistīt sievietes atbilstīgi ANO Drošības padomes rezolūcijai Nr. 1325; aicina īpaši aizsargāt sievietes, kuras aktīvi darbojas sabiedriskajā vai politiskajā dzīvē un kuras līdz ar to apdraud fundamentālisti; norāda, ka miera sarunu gaitā nekādā gadījumā nedrīkst mazināt tiesības, ko iepriekšējos gados ieguvušas sievietes; aicina Afganistānas valdību uzlabot sieviešu tiesību aizsardzību, grozot spēkā esošos tiesību aktus, piemēram, kriminālkodeksu, lai novērstu diskriminējošu praksi;
Believes that women's rights are part of the security solution and that it is impossible to achieve stability in Afghanistan without women enjoying their full rights in political, social and economic life; calls, therefore, on the Afghan authorities and the representatives of the international community to include women in every stage of the peace talks and reconciliation/reintegration efforts, in accordance with UNSC Resolution 1325; calls for special protection to be provided for women who are publicly or politically active and therefore endangered by fundamentalists; points out that progress in the peace talks may not, under any circumstances, involve any loss of the rights acquired by women in recent years; calls on the Afghan Government to improve the protection of women's rights by amending existing legislation, such as the criminal code, to avoid discriminatory practices;
aicina Komisiju, Padomi un ES dalībvalstis arī turpmāk jautājumu par sieviešu un bērnu diskriminēšanu, kā arī par cilvēktiesībām kā tādām iekļaut divpusējās attiecībās ar Afganistānu saskaņā ar Savienības ilgtermiņa apņemšanos palīdzēt Afganistānai miera un rekonstrukcijas centienos;
Calls on the Commission, the Council and EU Member States to continue to raise the issues of discrimination against women and children, and of human rights in general, in bilateral relations with Afghanistan, in line with the Union's long-term commitment to assisting Afghanistan in peace and reconstruction efforts;
aicina ES un starptautisko sabiedrību palielināt finansējumu un politisko un tehnisko atbalstu, ko piešķir, lai īstenotu politiku Afganistānas sieviešu situācijas uzlabošanai un sieviešu nevalstiskajām organizācijām, tostarp sieviešu tiesību aizstāvjiem;
Calls on the EU and the international community to increase the level of funding and political and technical support for policies to improve the situation of Afghan women and non-governmental women's organisations, including those defending women's rights;
ar bažām atzīmē, ka Afganistānā 2010. gada 18. septembrī notikušajās parlamenta vēlēšanās, kurās, neraugoties uz drošības situāciju valstī, piedalījās ap 40 % vēlētāju, kārtējo reizi tika konstatēta krāpšana un vardarbība, un ‐ kā norāda NATO ‐ tajā dzīvību zaudēja 25 cilvēki; pauž nožēlu, ka daudziem afgāņiem tika liegta iespēja izmantot savas vēlētāja pamattiesības;
Notes with concern that the parliamentary elections which took place in Afghanistan on 18 September 2010, with a turnout of around 40% despite the security conditions in the country, were, once again, marred by fraud and violence, in which, according to NATO, 25 people lost their lives; regrets that many Afghans have been prevented from exercising their fundamental right to vote;
norāda, ka valsts tiesvedības procesos pastāv trūkumi, kas neatbilst starptautiskajiem tiesvedības standartiem; nosoda to, ka 2008. gadā 16 cilvēkiem piesprieda nāvessodu; aicina ES censties, lai apstiprina moratoriju nāvessodam atbilstīgi ANO 2007. gada rezolūcijai Nr. 62/149 nolūkā nākotnē to atcelt;
Notes irregularities in the country's judicial processes, which do not comply with international standards of justice; deplores the execution in 2008 of 16 people sentenced to death; calls on the EU to seek approval for a moratorium on the death penalty, in accordance with UN Resolution 62/149 of 2007, with a view to its subsequent abolition;
Starptautiskais atbalsts ‐ došana un ņemšana
International aid – use and abuse
atgādina, ka kopīgais ES (Eiropas Kopienas un dalībvalstu) Afganistānai piešķirtā atbalsta budžets laikposmā no 2002. līdz 2010. gadam bija ap astoņiem miljardiem euro;
Recalls that the combined EU (European Community and Member States) budget for aid to Afghanistan for the period 2002-2010 totalled around EUR 8 billion;
uzsver, cik svarīgi ir Afganistānā nostiprināt plašsaziņas līdzekļu brīvību un pilsonisko sabiedrību, kas valstī sekmētu demokratizācijas procesu; atzinīgi vērtē arī 2009. gada ES vēlēšanu novērošanas misijas secinājumus;
Highlights the importance of strengthening media freedom and civil society in Afghanistan to enhance democratisation in the country; also commends the conclusions of the 2009 EU Election Observation Mission;
norāda ‐ lai gan saņemts milzīgs ārvalstu atbalsts, situācija Afganistānā joprojām raisa bažas, jo humānā un medicīniskā palīdzība nesasniedz neaizsargātāko iedzīvotāju slāņus, salīdzinoši vairāk afgāņu iet bojā nabadzības, nevis bruņotā konflikta dēļ, un šokējoši šķiet tas, ka kopš 2002. gada ir palielinājusies bērnu mirstība, turklāt būtiski krities jaundzimušo vidējais paredzamais mūža ilgums un rakstpratības līmenis, un kopš 2004. gada par 130 % pieaudzis to iedzīvotāju skaits, kuri dzīvo zem nabadzības sliekšņa;
Notes that, despite the huge injections of foreign aid, the situation in Afghanistan continues to be discouraging, preventing humanitarian and medical aid from reaching the most vulnerable sections of the population, that more Afghans are dying through poverty than as a direct result of the armed conflict, and that, shockingly, infant mortality has risen since 2002, while life expectancy at birth and levels of literacy have declined markedly, and that since 2004 the number of people living below the poverty threshold has increased by 130%;
uzsver, cik svarīgi ir īstenot Tūkstošgades attīstības mērķus, un pauž nožēlu, ka, neraugoties uz panākto uzlabojumu atsevišķās jomās, Afganistāna ANO Attīstības programmas Tautas attīstības indeksa tabulā no 173. vietas 2003. gadā ir noslīdējusi uz 181. vietu (no 182 valstīm), turklāt Afganistānā par pieciem gadiem jaunāku bērnu mirstības līmenis un dzemdībās mirušo sieviešu skaits joprojām ir viens no augstākajiem pasaulē; uzskata, ka nedrīkst aizmirst šo jomu konkrētos mērķus, kā arī veselības aprūpes un izglītības pieejamību, un mudina īpašu uzmanību pievērst ienākumu ieguves uzlabošanai un funkcionējošas tiesu sistēmas izveidei;
Emphasises the importance of achieving the Millennium Development Goals and deplores the fact that, although progress has been made in some areas, Afghanistan's ranking in the UNDP Human Development Index has descended from 173 in 2003 to 181 (out of 182 countries), while mortality rates among children aged under five and maternal mortality rates in Afghanistan remain among the highest in the world; considers that specific objectives in these areas, and on access to health and education, in particular for women, should not be neglected, but urges that special attention be paid to improved income generation and the construction of a functioning justice system;
aicina Komisiju nodrošināt, ka Afganistānas valdībai, starptautiskām organizācijām un vietējām NVO sniegtais finanšu atbalsts ir pārredzams un par to iesniedz pārskatus, lai nodrošinātu atbalsta konsekvenci un panākumus Afganistānas rekonstrukcijā un attīstībā;
Calls on the Commission to ensure transparency and accountability in relation to the financial assistance provided to the Afghan Government, international organisations and local NGOs, in order to ensure the coherence of aid and the success of Afghanistan's reconstruction and development;
aicina panākt ģeogrāfiskā ziņā vienmērīgāku humānās palīdzības sadali, pamatojoties uz vajadzību analīzi un ņemot vērā neatliekamās prasības;
Calls for humanitarian aid to be distributed on a geographically more homogenous basis, in the light of an analysis of needs and in keeping with the requirement for urgency;
tomēr norāda uz infrastruktūras, telekomunikāciju un pamatizglītības jomā panākto ierobežoto attīstību, ko parasti kā sasniegumu min palīdzības sniedzēji un Afganistānas valdība;
Notes, however, the limited progress made on infrastructure, telecommunications and basic education – usually cited by donors and the Afghan Government as areas of achievement;
vērš uzmanību uz milzīgajām karadarbības izmaksām Afganistānā laikposmā no 2001. līdz 2009. gadam, kuras pēc aplēsēm pārsniedz 300 miljardus ASV dolāru, vairāk nekā 20 reizes ‐ Afganistānas IKP un kopā ar plānoto militārā finansējuma palielinājumu pārsniedz 50 miljardus ASV dolāru gadā;
Draws attention to the huge cost of the war prosecuted in Afghanistan between 2001 and 2009, estimated at over USD 300 billion and equivalent to more than 20 times Afghanistan's GDP, and set to rise to over USD 50 billion per year with the additional military ‘surge’ that is foreseen;
piekrīt vispārpieņemtajam uzskatam, ka iedzīvotājiem sniedzamo pamatpakalpojumu trūkumā vainojama vienīgi Afganistānas valdības korumpētība, taču norāda arī, ka lielāko daļu no sociālekonomiskās attīstības resursiem ir apgrozījušas starptautiskās organizācijas, reģionālās attīstības bankas, NVO, starptautiskie līgumslēdzēji, konsultanti utt., nevis valdības centrālais aparāts; mudina Afganistānas valdību un starptautisko sabiedrību pastiprināt kontroli, lai izskaustu korupciju un nodrošinātu, ka atbalsts sasniedz tam paredzēto mērķi;
Acknowledges the widespread perception that Afghan Government corruption is solely responsible for the lack of provision of essential services to citizens, but also notes that the majority of resources for socio-economic development have been channelled through international organisations, regional development banks, NGOs, international contractors, consultants etcetera, and not through the central Government; urges the Afghan Government and the international community to exercise greater control in order to eliminate corruption and to ensure that aid reaches its target;
uzskata, ka cīņa pret korupciju ir jānosaka par Afganistānas miera procesa prioritāti, jo kukuļi rada resursu nepareizu sadali, apgrūtina piekļuvi tādiem publiskiem pamatpakalpojumiem kā veselība un izglītība un ievērojami kavē valsts sociālekonomisko izaugsmi; turklāt uzsver, ka korupcija mazina uzticību publiskajam sektoram un valdībai un līdz ar to būtiski apdraud valsts stabilitāti; tāpēc mudina ES, sniedzot atbalstu Afganistānai, īpašu uzmanību pievērst cīņai pret korupciju;
Takes the view that the fight against corruption should be at the core of the peace-building process in Afghanistan, since bribery causes misallocation of resources, constitutes an obstacle in terms of access to basic public services such as health and education, and represents a huge impediment to the country's socio-economic development; emphasises likewise that corruption undermines confidence in the public sector and the government, and consequently constitutes a major threat to national stability; therefore, urges the EU, when providing assistance to Afghanistan, to pay special attention to the fight against corruption;
norāda, ka Afganistānas finanšu ministrs ir minējis ‐ un to apstiprinājuši arī citi neatkarīgi avoti ‐, ka laikposmā no 2002. līdz 2009. gadam no 40 miljardu ASV dolāru lielā atbalsta Afganistānas valdības rīcībā faktiski nonākuši tikai 6 miljardi ASV dolāru (jeb 15 %) un ka atlikušos 34 miljardus ASV dolāru apgrozījušas starptautiskās organizācijas, reģionālās attīstības bankas, NVO, starptautiskie līgumslēdzēji utt., un ka 70 –80 % līdzekļu nekad nav nonākuši pie saņēmējiem, kam tie paredzēti, proti, pie Afganistānas tautas; norāda, ka Kabulas konferencē pieņēma lēmumu, ar ko līdz 2012. gadam 50 % no starptautiskā atbalsta novirza uz Afganistānas valsts budžetu, kas atbilst Afganistānas prasībai;
Notes that, according to the Afghan Minister of Finance, as corroborated by other independent sources, only USD 6 billion (or 15%) out of a total of USD 40 billion in aid actually reached the Afghan Government between 2002 and 2009, and that, of the remaining USD 34 billion, which was channelled through international organisations, regional development banks, NGOs, international contractors, etcetera, between 70% and 80% never reached the intended beneficiaries, the people of Afghanistan; notes the decision taken at the Kabul Conference that 50% of the international aid should be channelled through the Afghan national budget by 2012, in accordance with Afghanistan's request;
norāda, ka steidzami ir jāizveido starptautisko līdzekļu devējvalstu koordinēšanas mehānismi un detalizēti jānovērtē Eiropas un starptautiskā atbalsta ietekme, lai nepieļautu, ka pārredzamība ir nepietiekama un līdzekļu devēju pārskatatbildības mehānismi ir ierobežoti;
Points out the urgent need to establish coordination mechanisms among international donor countries and to provide for detailed evaluations of European and international aid to combat the lack of transparency and the limited mechanisms for donor accountability;
nosoda to, ka ievērojama daļa Eiropas un cita starptautiskā atbalsta naudas ir zudusi izplatīšanas ķēdē ‐ kā tika uzsvērts nesenajā ar Kabulas banku saistītajā skandālā ‐, un norāda, ka šai situācijai ir četri galvenie cēloņi, proti, izšķērdēšana, pārmērīgas starpniecības un drošības izmaksas, pārmaksāšana un korupcija;
Condemns the fact that a significant proportion of European and other international aid money is lost along the distribution chain – a situation drastically highlighted in the recent scandal around the Kabul Bank – and draws attention to the four main ways in which this happens: waste, excessive intermediary and security costs, overbilling and corruption;
tomēr norāda, ka ES zaudējumus mazina tas, ka 50 % no Savienības atbalsta izplatīti ar daudzpusēju trasta fondu starpniecību (ASV tikai 10 % atbalsta piešķirts šādā veidā), un šo fondu efektivitātes rādītājs ir ļoti augsts (ap 80 %);
Notes, however, that EU losses are mitigated by the fact that 50% of the Union's aid (as compared with 10% of US aid) is allocated through multilateral trust funds, whose rate of effectiveness is very high (around 80%);
aicina ES izveidot centralizētu datubāzi, kurā apkopoti dati par visa tā atbalsta izmaksām un ietekmi, ko ES sniegusi Afganistānai, kā arī aicina šos datus analizēt, jo, trūkstot visaptverošiem, atjauninātiem un pārredzamiem datiem, tiek apdraudēta atbalsta efektivitāte;
Calls on the EU to set up a centralised database on, and to analyse the costs and impact of, all EU aid to Afghanistan, as the lack of comprehensive, up-to-date and transparent data undermines aid efficiency;
uzsver, cik svarīgi ir koordinēt atjaunošanas un attīstības centienus reģionālā līmenī, lai veicinātu pārrobežu attīstību reģionā, kurā etniskās un cilšu saites bieži vien sniedzas ārpus valsts robežām;
Stresses the importance of coordinating reconstruction and development efforts at regional level in order to promote cross-border development in a region where ethnic and tribal links often transcend national borders;
norāda, ka ir jāveicina aizvien dziļāka Afganistānas vietējo un reģionālo pašvaldību iesaistīšana, un uzsver ‐ lai līdzekļi tiktu pareizi izlietoti, šajā līmenī obligāti jāievēro lojalitāte, tiesiskums un demokrātija; atzīmē, ka līdzekļu piešķiršana vietējā un reģionālā mērogā ir jāapstiprina centrālajam valdības aparātam, tādējādi nostiprinot tā funkciju un atbildību;
Notes that increased involvement by Afghan local and regional governments should be promoted, and emphasises that, at this level, allegiance, the rule of law and democracy are imperative for the proper use of funds; points out that the allocation of funds at local and regional level shall require the approval of the central Government, thus enhancing its role and responsibility;
aicina augsto pārstāvi ārlietās un drošības politikas jautājumos, Padomi un Komisiju izveidot kopīgu izpētes grupu, lai reizi gadā izvērtētu visus ES un dalībvalstu pasākumus un misijas Afganistānā, izmantojot skaidrus kvalitatīvos un kvantitatīvos rādītājus, jo īpaši attiecībā uz attīstības palīdzību (ietverot sabiedrības veselību un lauksaimniecību), labu pārvaldi (ietverot tieslietu sektoru un cilvēktiesību ievērošanu) un drošību (jo īpaši Afganistānas policijas apmācību); šajā sakarībā aicina arī izvērtēt ES pasākumu relatīvo ietekmi uz vispārējo situāciju valstī un līmeni, kādā notiek ES struktūru un citu starptautisko misiju un pasākumu koordinēšana un sadarbība, un aicina publicēt šādu izvērtējumu rezultātus un ieteikumus;
Calls on the High Representative for Foreign and Security Policy, the Council and the Commission to set up a joint team of researchers to evaluate all EU and Member State measures and missions in Afghanistan once a year, using explicit qualitative and quantitative indicators, especially with regard to development aid (including public health and agriculture), good governance (including the justice sector and respect for human rights) and security (especially the training of Afghan police); calls too, in this context, for an evaluation of the relative impact of EU measures on the overall situation in the country and of the level of coordination and cooperation between EU bodies and other international missions and measures, and for the findings and recommendations of such an evaluation to be published;
uzsver, ka drošības situācija un palīdzības ģeogrāfiskā izplatība ir savstarpēji atkarīgi faktori, un tāpēc aicina palīdzību nepastarpināti nosūtīt tieši skartajiem Afganistānas iedzīvotājiem;
Stresses that the security situation and the geographical distribution of assistance are mutually dependent and calls, therefore, for help to be dispatched directly to the population in Afghanistan immediately affected;
uzsver, ka korupcijas apkarošana Afganistānā ir jānosaka par prioritāti; atzīst, ka vietējā korupcija pastāv, taču cer, ka to atsvērs Afganistānas valsts iestāžu leģitimitātes nostiprināšana, tām kļūstot atbildīgām par piešķirtā finansējuma apstiprināšanu un atbalsta efektivitātes nodrošināšanu;
Stresses that combating corruption in Afghanistan must be a priority; recognises that local corruption exists but hopes that this will be countered through strengthening the legitimacy of Afghan state institutions by making them responsible for approving the allocation of funding and ensuring the effectiveness of aid;
iestājas par tādu politiku, ar ko preces un pakalpojumus nevis importē, bet gan, kur vien iespējams, atbalsta iepirkumu rīkošanu Afganistānā;
Advocates a policy of increasing procurement within Afghanistan itself wherever possible rather than importing goods or services;
uzskata, ka par atbalsta sadali valstī ir jāatbild neatkarīgām humānās palīdzības struktūrām un ka militārpersonām ir jāiesaistās vienīgi ārkārtas apstākļos, atzīstot humānās palīdzības struktūru darbības neitralitāti, objektivitāti un neatkarību un ievērojot pilnīgu atbilstību attiecīgajiem starptautiskajiem standartiem, kas kodificēti Pamatnostādnēs par militārās un civilās aizsardzības līdzekļu (MCAL) izmantošanu humānās krīzes apstākļos un ko atbalsta Eiropas konsenss par humāno palīdzību;
Takes the view that impartial humanitarian bodies should be responsible for the distribution of aid in the country and that military personnel should be involved only in entirely exceptional circumstances, in recognition of the neutral, impartial and independent nature of the work of humanitarian bodies and in full compliance with the relevant international standards, as codified in the ‘Guidelines on the Use of Military and Civil Defence Assets in Humanitarian Emergencies’ (MCDA) and advocated in the European Consensus on Humanitarian Aid;
norāda, ka visi minēto struktūru konstatētie pārkāpumi attiecībā uz neitralitātes, objektivitātes un neatkarības principiem palielina to neaizsargātību valsts teritorijā, jo īpaši tāpēc, ka tās uzturēsies valstī ilgi pēc militāro spēku aiziešanas;
Points out that any perceived breach of the principles of neutrality, impartiality and independence by such bodies in their work makes them more vulnerable on the ground, particularly as they will continue to be present on the ground long after troops have been withdrawn;
ir sašutis, ka rekets un izspiešana visos militārās apgādes ķēdes līmeņos ir ievērojamākais nemiernieku finansējuma avots, kā to atzinusi ASV valsts sekretāre Hilarija Klintone, 2009. gada decembrī sniedzot liecību Senāta Ārējo attiecību komitejai;
Is appalled by the fact that protection money and extortion at every level of the military supply chain constitute the most significant source of funding for the insurgency, as recognised by US Secretary of State Hilary Clinton in her testimony before the Senate Foreign Relations Committee in December 2009;
tikpat sašutis ir par faktu, ka ‐ tā kā ASV un NATO/ SDUS militārā loģistika ir savstarpēji saistīta ‐, iespējams, ka visos gadījumos netiek nodrošināta pilnīga ES finanšu iemaksu izsekojamība;
Is equally appalled by the fact that, since US and NATO/ISAF military logistics follow similar lines, the full traceability of EU financial contributions might not be fully guaranteed in all cases;