natgillin/translations-raw huggingface dataset:
27. norāda, ka sadarbības nostiprināšanas nolūkā gan NATO, gan Eiropas Savienībai vajadzētu koncentrēt uzmanību uz savu pamatspēju stiprināšanu, sadarbspējas uzlabošanu un savu doktrīnu saskaņošanu, plānošanu, tehnoloģijām, ekipējumu un apmācības metodēm;
Notes that, in order to consolidate their cooperation, both NATO and the European Union should concentrate on strengthening their basic capabilities, improving interoperability and coordinating their doctrines, planning, technologies, equipment and training methods;
ES operāciju štābs
EU Operational Headquarters
Iespējas un militārie izdevumi
Capabilities and military spending
33. uzskata, ka papildus nepieciešamībai daudz efektīvāk izmantot militāros resursus ir būtiski nepieciešams, ka Eiropas drošības interesēs dalībvalstis iegulda vairāk līdzekļu aizsardzībā; aicina ievērojami palielināt kopīgo izmaksu īpatsvaru visās NATO un ES militārajās operācijās; norāda uz ievērojamo aizsardzības izdevumu apmēra un efektivitātes atšķirību NATO Eiropas dalībvalstīs un ASV; aicina ES uzņemties saistības, kas nodrošinātu taisnīgāku pienākumu sadali pasaules mērogā; turklāt aicina ASV izrādīt lielāku gribu apspriesties ar saviem Eiropas partneriem par jautājumiem, kas saistīti ar mieru un drošību;
Is of the view that, in addition to the need for the much more efficient use of military resources, the need for more investment in defence by EU Member States is essential in the interests of European security; calls for a significant increase in the proportion of common costs in every NATO and EU military operation; notes the significant difference in scale as well as effectiveness between the defence spending of European members of NATO, on the one hand, and the USA, on the other; calls on the EU to commit itself to fairer global burden-sharing; also calls on the USA to show a greater willingness to consult its European allies on issues related to peace and security;
Dalības NATO un ES saderība
Compatibility between NATO and EU m embership
41. uzskata, ka attiecībā uz turpmāku NATO paplašināšanos, katru gadījumu jāizvērtē, ņemot vērā tā pamatotību; tomēr Eiropas drošības interesēs iebilst pret organizācijas paplašināšanos, uzņemot tajā valsti, kuras dalību NATO neatbalsta tās iedzīvotāji vai kurai ir nopietnas neatrisinātas domstarpības teritoriālos jautājumos ar savām kaimiņvalstīm;
Is of the view that, as regards future enlargements of NATO, each case should be judged on its own merits; nevertheless, on the grounds of European security interests, would be opposed to enlarging the organisation to include any country where membership does not have the support of the population or where there are serious unresolved territorial disputes with its neighbours;
Vienaldzība [..] ir izdevīga agresoram, bet nekad — viņa upurim,
Indifference ... benefits the aggressor – never his victim,
kura sāpes tikai pieaug, kad viņš vai viņa jūtas aizmirsts.
whose pain is magnified when he or she feels forgotten.
Politiskais ieslodzītais savā kamerā, izsalkušie bērni,
The political prisoner in his cell, the hungry children,
bēgļi, kuriem nav māju, — neievērot viņu postu,
the homeless refugees – not to respond to their plight,
nekliedēt viņu vientulību, dodot viņiem cerības dzirksti,
not to relieve their solitude by offering them a spark of hope
nozīmē izraidīt viņus no cilvēku atmiņas.
is to exile them from human memory.
Un, noliedzot viņu cilvēcību, mēs nododam paši savējo.
And in denying their humanity we betray our own."
Elijs Vīzels , viens no izdzīvojušajiem holokausta upuriem
Elie Wiesel, Holocaust survivor.
Pirms 70 gadiem, dienā, kad nacisti okupēja Sudetiju, Lielbritānijas premjerministrs Čemberlens atgriezās Lielbritānijā pēc sarunām ar Hitleru, kuru laikā bija noslēgta Minhenes vienošanās: „Ticu, ka tas nesīs mieru mūsu laikam.”
The day before the Nazi occupied Sudeten Land 70 years ago, Prime Minister Chamberlain came back to the United Kingdom after having met Hitler and was waving the Munich Agreement: 'I believe it's peace for our time'.
Vēlamā iedomāšanās var izrādīties nāvējoša.
Wishful thinking can be deadly.
Domājot par būtiskiem jautājumiem, kas saistīti ar mūsu drošību, un īpaši, veidojot tiem vadlīnijas, mums būtu jābūt tālredzīgiem un pietiekami neatkarīgiem, lai varētu abstrahēties no savām interesēm.
When thinking about crucial questions about our security, and especially when drafting guidelines for them, we should be visionaries and independent enough to break free from vested interests.
Divdesmit pirmā gadsimta ieskaņā pasaule saskaras ar daudzām senām un jaunām drošības problēmām, kuras apdraud daudzu cilvēku dzīvību un rada daudz ciešanu.
At the eve of the twenty first century, the world faces many security challenges, old and new, who threaten the lives of many people and cause much human suffering.
Eiropas Savienībai ir unikāls potenciāls un pienākums dot savu ieguldījumu pasaules stabilitātes nodrošināšanā.
The European Union has a unique potential and duty to contribute to world stability.
Pēdējo desmit gadu laikā līdz ar Eiropas Drošības un aizsardzības politikas attīstību ES ir ieguvusi ievērojamu civilo un militāro instrumentu klāstu, lai varētu sasniegt šo mērķi, un tagad ir sākusi veikt misijas daudzās dažādās pasaules vietās.
In the last decade, through the development of the ESDP, the EU has acquired a substantial array of civilian and military tools to fulfil this aim and has now started to conduct missions in many different parts of the world.
Lai gan ES līdz ar EDAP misiju attīstību ir pierādījusi sevi kā nozīmīgu globālo procesu dalībnieci, šīs misijas pēc savas būtības ir lielā mērā civilas, koncentrējoties uz konfliktu nepieļaušanu un pēc konflikta procesu pārvaldību.
While the EU has demonstrated to be a global player through the development of ESDP missions, these are largely civilian in nature, concentrating on conflict prevention and post-conflict management.
Tādēļ ES un NATO sadarbība un sinerģija ir būtiskas, lai virzītos uz kopīgo mērķi — miera un stabilitātes veicināšanu starptautiskajā telpā.
This is why EU-NATO cooperation and synergy are essential to pursue the common goal of promoting peace and stability in the international area.
Ir vērts atgādināt, ka 94 procentiem no to ES valstu iedzīvotājiem, kuras ietilpst NATO, kā arī vairākumam ES dalībvalstu, kuras ir arī NATO dalībvalstis, NATO alianse ir un paliek galvenā Eiropas kolektīvās aizsardzības sistēma.
It is worth reminding that 94 percent of the EU population being a member of NATO and that a majority of EU member-states being members of NATO, the Alliance remains the principal framework for collective defence in Europe.
Tādēļ ES un NATO attiecībās katrā ziņā ir vēl daudz iespēju īstenot papildinātību.
There is thus necessarily much room for complementarity in the relationship between the EU and NATO.
Šo papildinātību gan bieži kavē kā tehniski, tā politiski šķēršļi.
A complementarity which is, however, often undermined by both technical and political obstacles.
Šī ziņojuma mērķis tādēļ ir ieteikt nākotnē vērstus risinājumus ES un NATO attiecību atjaunošanai, lai tās spētu efektīvi risināt pašreizējās drošības problēmas.
The aim of this report is thus to propose forward looking solutions for a revived EU-NATO relationship that would be able to effectively tackle current security challenges.
Pirmā problēma, kas jārisina, ir ES iespēju ierobežojumi attiecībā uz krīžu pārvaldības misijas izveidi.
The first problem to be addressed is the limitations of the EU in terms of setting up a crisis management mission.
Pašlaik Eiropas Savienībai trūkst pastāvīgas plānošanas un vadības struktūras ( OHQ jeb operāciju štābi).
Currently, the EU is lacking a permanent planning and command structure (OHQ).
Eiropas Savienībai ir trīs iespējas, kā izvēlēties operāciju štābu savām krīžu pārvaldības misijām.
There are three options for the EU to choose an operational headquarters for its crisis management missions.
Pirmā iespēja ir izvēlēties starp piecām vietām dalībvalstīs, kas ES ir piedāvātas, un tas rada ievērojamu aizkavēšanos un efektivitātes kritumu attiecībā uz ES spēju reaģēt uz ārkārtas situāciju.
The first is to choose amongst the five national headquarters made available for the EU which implies considerable delay and losses in efficiency in the EU's ability to react to an emergency situation.
Taču šī iespēja padara neiespējamu ātru reaģēšanu.
This option thus makes rapid reaction impossible.
Visbeidzot, trešā iespēja ir izmantot ES Operāciju centru Briselē, taču tikai ar tādu nosacījumu, ka konkrētajai operācijai nav pieejami pārējie divi centri.
Finally the third is to use the EU Operational Centre in Brussels but only on the condition that the two others are not available for the operation.
ES Operāciju centrs nav pastāvīga struktūra.
The EU Operational Centre is not a permanent structure.
To iespējams aktivizēt 5 dienu laikā, sasniedzot pilnu jaudu 20 dienu laikā operācijām, kurās piedalās līdz 2000 karavīru.
It can be activated within 5 days achieving full capability within 20 days for operations up to 2000 soldiers.
Problēma ir tāda, ka Operāciju centra aktivizēšanas procesam ir nepieciešams EUMS darbs, kas tādējādi kļūst neizmantojams nozīmīgiem personāla darbiem, piemēram, stratēģiskajai plānošanai, reaģējot uz krīzēm, militārai stratēģiskai ārkārtas gadījumu plānošanai u.c.
The problem is that the process of activating the Operational Centre requires the work of the EUMS which is therefore unavailable for important staff work such as crisis response strategic planning, military strategic contingency planning etc.
Šie trūkumi ievērojami ietekmē un ierobežo ES veikto operāciju efektivitāti un uzticamību.
These shortcomings seriously affect and limit the effectiveness and the credibility of EU operations.
Lai varētu risināt pašreizējos ierobežojumus, ko rada dažādās iespējas, kuras ir ES rīcībā, lai varētu reaģēt uz krīzes situāciju operāciju vadības ziņā, šajā ziņojumā ieteikta ES štāba izveide.
In order to remedy to the present limitations provided by the different options that the EU has at its disposal to respond to a crisis situation in terms of operational command, this report suggests the creation of an EU operation headquarters.
Lai varētu paaugstināt darbības efektivitāti un saskaņotību, šim štābam būtu jāatrodas Briselē Padomes ģenerālsekretāra/ Kopējās ārpolitikas un drošības politikas augstā pārstāvja pārvaldībā.
In view of maximising the effectiveness and coordination, this headquarter should be based in Brussels, under the authority of the Secretary General of the Council/High Representative of the Common Foreign and Security Policy.
Tas padarīs iespējamu politisko izvēļu un lēmumu militāro seku efektīvu izskaidrošanu un paziņošanu politiskajiem vadītājiem.
This will allow for effective translation and communication of military implications of political options and decisions to political leaders.
Tomēr jāuzsver, ka, kamēr NATO galvenajā mītnē pirmām kārtām notiek militārā plānošana, ES uzmanības centrā galvenokārt ir civilās, kā arī apvienotās civilās‑militārās operācijas.
But it should be stressed that, whereas the NATO Headquarters are primarily for military planning, the focus of the EU lies mainly in the civilian and joint civilian-military operations.
ES ir vienīgā globālā spēlētāja, kas spēj īstenot veiksmīgas operācijas šajā jomā.
The EU is the only global actor able to conduct successful operations in this domain.
Otrkārt, neefektīva militāro iespēju izmantošana ietekmē gan EDAP operāciju funkcionēšanu, gan NATO darbību.
Secondly, the inefficient use of military capabilities is something that affects the functioning of both the ESDP operations and NATO.
27 dalībvalstu izdevumi aizsardzībai ir 200 miljardi EUR, taču, lai arī ir pieejami šāda apjoma militārie resursi, eiropiešiem ļoti trūkst karavīru ar vajadzīgajām prasmēm.
The 27 member-states collectively spend EUR 200 billion on defence but despite such military resources, Europeans do not have nearly enough soldiers with the necessary skills.
Dalībvalstu bruņoto spēku sastāvā ir gandrīz 2 miljoni cilvēku, taču ES spēj dislocēt un uzturēt visā pasaulē tikai labi ja 60 000 karavīru.
The member-states have close to 2 million personnel in their armed forces, but the EU can barely deploy and sustain 60,000 soldiers around the globe.
Tādēļ tas, ka dalībvalstīm būtu labāk jāizmanto savus militāros resursus, ir būtiski un ir pat priekšnosacījums efektīvai ES un NATO sadarbībai.
It is therefore essential and indeed a precondition that for effective EU-NATO cooperation, member-states make a better use of their military assets.
Skumdinošs fakts ir arī tas, ka NATO sastāvā ietilpstošās Eiropas valstis nesedz savu proporcionālo izdevumu daļu, ne finansiālā, ne arī cilvēkresursu ziņā.
It is also a sad fact that European NATO members do not bear fair share of the burden, neither in terms of expenditure nor human resources.
Ziņojums aicina mainīt šo situāciju: ASV nebūtu jābūt NATO alianses „maksātājai partnerei”.
The report calls for a change to this: the U.S. should not be the paying partner of the Alliance.
Treškārt, dažas diskusijas starp NATO un ES dalībvalstīm, piemēram, diskusija par Kipras piedalīšanos ES un NATO sanāksmēs un diskusija par Turcijas līdzdarbību ES un NATO operācijās, ir radījušas ievērojamus šķēršļus efektīvai sadarbībai starp NATO aliansi un ES.
Thirdly, certain disputes between NATO and EU members, such as the one related to the participation of Cyprus in EU-NATO meetings and the cooperation of Turkey in EU-NATO operations, have constituted major obstacles to an effective cooperation between the Alliance and the EU.
Šo divu organizāciju savietojamība uzlabotos, ja visas ES dalībvalstis apņemtos piedalīties ES‑NATO apvienotajās sanāksmēs.
The compatibility between the two organisations would benefit from a common commitment to have all EU member-states present at EU-NATO joint meetings.
Tikpat svarīgi ir tas, lai tām NATO dalībvalstīm, kuras ir ES kandidātvalstis, Eiropas Aizsardzības aģentūrā tiktu piešķirts vismaz asociēto locekļu statuss.
As important is that NATO Allies that are candidate for EU accession should be given at least the status of Associate Members of the European Defence Agency.
Tās būtu arī nopietnāk jāiesaista Eiropas Drošības un aizsardzības politikas struktūrās.
They should also be incorporated more profoundly into ESDP structures.
Tikai likvidējot spriedzi starp NATO un ES dalībvalstīm, būs iespējams panākt efektīvu sadarbību starp ES un NATO.
Only by eradicating the tensions between NATO and EU member-states will it be possible to achieve effective cooperation between the EU and NATO.
Visbeidzot, apspriežot ES un NATO attiecību nākotni, ir neiespējami ignorēt Krievijas lomu.
Finally, it is impossible to ignore the role of Russia when considering the future of EU-NATO relations.
Nesenā krīze Gruzijā diemžēl parādīja, ka Krievija ir gatava īstenot agresīvu un destabilizējošu ārpolitiku.
The recent crisis in Georgia unfortunately revealed Russia's readiness to pursue an aggressive and destabilizing foreign policy.
Ņemot vērā šos notikumus un Krievijas priekšlikumu par jauna „Drošības pakta” noslēgšanu, Eiropas Savienībai būtu skaidri jāformulē, ka, lai gan ir ļoti vēlams, lai dialogs ar Krieviju par Eiropas drošību paliktu atklāts, ES nepieņems nevienu plānu, kurā tiks mēģināts — sekojot iekšējās drošības interesēm — apiet vai apšaubīt Eiropas pašreizējo drošības arhitektūru, balstoties uz transatlantiskās alianses īstenoto demokrātisko brīvību aizsardzību.
In the light of these events and of Russia's proposal for a new "security pact", the EU should make it clear that whilst it is highly desirable that the dialogue with Russia over Europe's security remains open, it will not accept any plan that attempts, in order to pursue unilateral security interests, to bypass or question the existing security architecture of Europe, based on the protection of democratic freedoms by the transatlantic alliance.
Noslēguma piezīme
End Note
Dažas no šajā ziņojumā izklāstītajām idejām, iespējams, arī netiks īstenotas tuvākajā nākotnē, taču, skatoties, kādā virzienā mēs ejam, mums būtu jāmēģina redzēt tālāk par nākamajām vēlēšanām.
Some of the ideas of this report may not be implemented in the near future but we should try to see beyond the next elections as to where we are going.
Domāt, ka cilvēka daba pēdējo gadu tūkstošu laikā ir mainījusies uz labo pusi, nozīmētu mānīt pašiem sevi.
It would be self-deceiving to believe that human nature has changed for the better over the last thousands of years.
Cilvēks vēl joprojām grib uzkundzēties savam tuvākajam gan individuālā, gan kolektīvā ziņā, kas bieži postoši ietekmē cilvēku kopību.
Man still wants to exercise power over his neighbour both on an individual and collective level, often with disastrous results for the common good.
Tikai pilnībā attīstījušās demokrātijas var mēģināt ierobežot šo cilvēka tendenci un ievirzīt mūsu savtīgos centienus tā, lai tie kalpotu kopējam labumam.
Only fully fledged democracies can attempt to contain this human tendency and channel our selfish efforts to serve the common good.
Pat visaugstāk attīstītās demokrātijas tālu atpaliek no ideālas sabiedrības, taču vienīgais līdzeklis pret mūsu demokrātiju trūkumiem ir demokrātijas vairošana!
Even the most advanced democracies fall far short of an ideal society but the only remedy for the shortcomings of our democracies is to have more democracy!
ES ir cilvēces vēsturē nepieredzēts veiksmīgs gadījums, kad cilvēki cenšas ārzemniekā saskatīt otru unikālu cilvēcisku būtni — nevis sāncensi, bet partneri.
The EU is an unprecedented success in the history of mankind in which people try to see in the 'foreigner' another unique human being, a partner instead of a competitor.
Mēs palēnām veidojam globālu cilvēku komandu — „ une terre sans frontières ” (zemi bez robežām — franču val.).
We are slowly forming a worldwide human team, " une terre sans frontières ".
Eiropas Savienībai jāvirzās tālāk, jo pasaule ap mums mainās ātrāk, nekā mēs, politiķi, spējam uz to reaģēt.
The EU needs to move on because the world around us changes faster than we politicians are able to react to it.
Mūsu gausums rada nevajadzīgas cilvēku ciešanas, bet mēs aptveram šīs sāpes tikai tad, kad tās mūs skar personiski.
Our slowness results into unnecessary human suffering but we only grasp the pain when it touches us personally.
Mums ir jādzird palīgā saucieni no tālienes un jāspēj reaģēt uz tiem.
We need to hear distant cries and react.
Tas ir mūsu morālais pienākums un ir mūsu ilgtermiņa interesēs.
It is our moral duty and in our long term interest.
Ja mēs sauktu palīgā, vai mēs nevēlētos, lai kāds nāktu mūs glābt?
Wouldn't we want someone to come to our rescue when we are crying?
Mums būtu jābūt nelokāmi godīgiem un jāmācās no savas sāpīgās vēstures.
We should be brutally honest and learn from our painful history.
Eiropas Savienība, būdama salikta organizācija, nedala pasauli divās daļās, kā to dara pārējās lielvaras, un tas dod ES unikālu miera veidošanas iespēju.
The EU, thanks to its mosaic nature, does not divide the world in half as the other great powers, and this gives the EU a unique opportunity for peace building.
Lai šo misiju paveiktu, nepieciešamas ir gan šķīrējtiesneša, gan ārsta prasmes, taču bez militārās dimensijas ES ir līdzīga rejošam, bet bezzobainam sunim.
To accomplish this mission, the skills of a referee and a medical doctor are vital, but without a military dimension the EU is like a barking dog without teeth.
Ja mēs sekojam mērķim atvieglot cilvēku ciešanas, cilvēcei kādu dienu būtu jāizstrādā sev saistošs rīcības kodekss, kura īstenošanu nodrošinātu pasaules armija.
If we follow the logic of alleviating human suffering , mankind should one day have a binding code of conduct which would be enforced by a world army.
Mēs nevēlamies, lai jebkad vēl atkārtotos Ruandas situācija!
We do not want more Rwandas!
Risinājums būtu sava veida pārveidoti „ zilo ķiveru ” spēki, ko pārraudzītu ANO, kas būtu pilnībā reorganizēta.
A kind of transformed 'blue helmet' force, under the auspice of a totally overhauled UN.
Šie būtu vienīgie spēki, kuru rīcībā būtu kodolieroči.
This would be the only force to have nuclear weapons at its disposal.
II Pasaules kara beigās neviens nebūtu varējis prognozēt, cik tālu mēs Eiropā būsim nonākuši šodien.
At the end of World War II nobody could have predicted how far we, in Europe, would have progressed today.
Tas pats attiecas uz nākotni.
The same applies to the future.
Mums būtu jābūt pārliecinātiem par savu spēju pārvarēt šķēršļus, no kuriem lielākais ir mūsu pašu tuvredzība.
We should be confident in our capacity to overcome obstacles, the biggest of which is our short-sightedness.
Vienīgā atbilde uz globālām problēmām ir globāla pārvaldība, taču manu pilnvaru laikā pasaules armija dzīvē neīstenosies.
The only answer to global problems is global governance but a world army will not happen during my mandates...
Mums ir jāpaceļas pāri savām ikdienas politiskajām cīņām un jāsmeļas iedvesma no saviem priekštečiem.
We have to raise ourselves above daily political battles and draw inspiration from our forefathers.
1943. gadā, kad pasaulē plosījās karš, Žans Monē nāca klajā ar radikālu un tajā laikā neīstenojamu aicinājumu apvienot Eiropu.
Whilst the war was raging in 1943, M. Jean Monnet made a radical, and at that time unrealistic, call for European Unity.
Viņš bija no sirds pārliecināts, ka, kā reiz teica Lamartins, „utopija nav nekas cits kā priekšlaicīgi pateikta patiesība.”
He had the sincerely held conviction that, as Lamartine once said, "Utopia is nothing less than a premature truth".
Ja mēs vēlamies būt līderi, mums jāturas pie šādas attieksmes.
If we are to be leaders, we have to continue in that spirit.
GUE/NGL grupa,
GUE/NGL Group
lai gan nekritizējot atbalsta Eiropas Savienības un aizvien agresīvākās NATO ciešu sadarbību, īpaši nosoda to, ka šajā ziņojumā:
Despite being uncritically in favour of a close cooperation between the European Union and an ever more aggressively behaving NATO, we especially condemn that the report is:
· atbalsta lielāku NATO un ES sadarbību, uzlabojot „Berlīne plus” nolīgumu, kurš sniedz ES iespēju izmantot NATO līdzekļus un spējas, lai ļautu abām organizācijām iesaistīties krīzēs ar militāriem līdzekļiem;
· advocating for increased NATO-EU cooperation by improving the Berlin plus arrangements which allow the EU to have recourse to NATO assets and capabilities, in order to allow the two organisations to intervene in crises with military means;
· atbalsta ES un NATO pastāvīgas sadarbības struktūras;
· advocating permanent structures of cooperation between the EU and NATO;
· aicina pilnveidot ES militārās iespējas un mudina ES dalībvalstis ieguldīt vairāk līdzekļu aizsardzībā;
· calling for the EU's existing military capacities to be further developed and urging EU Member States for more investment in defence;
· mudina piešķirt Gruzijai un Ukrainai NATO rīcības plānu (kā tika minēts ziņojuma projektā);
· welcoming to grant Georgia and Ukraine the NATO Membership Action Plan (as in the draft was written);
· atbalsta pastāvīga ES operāciju štāba izveidi;
· supporting the establishment of a permanent EU Operational Headquarters;
· atbalsta, ka tiek apzināti apvienotas civilās un militārās iespējas un nojauktas robežas starp tām;
· advocating the deliberate mixing and blurring civil and military capacities;
· apgalvo, ka stratēģiskie kodolieroči ir galvenais militārās drošības garants un ka tie joprojām kalpo šim mērķim;
· stating that the strategic nuclear forces are and should remain the ultimate guarantor of military security;
· atbalsta tā dēvētās humanitārās intervences;
· endorsing so called humanitarian interventions;
un pieprasa:
we demand:
· civilu ES;
· a civilian EU;
· stingru NATO un ES nošķiršanu;
· the strict separation of NATO and the EU;
· kodolieroču likvidēšanu;
· the abolishment of nuclear weapons;
· militāriem mērķiem paredzēto līdzekļu izmantošanu civiliem mērķiem;
· military expenditure to be used instead for civilian purposes.
· NATO likvidēšanu!
· abolish NATO!