natgillin/translations-raw huggingface dataset:
L. tā kā pastāv cieša saistība starp nelegālo orgānu tirdzniecību un cilvēku tirdzniecību orgānu iegūšanai, no vienas puses, un orgānu ziedošanas likumīgo sistēmu, no otras puses, jo, pirmkārt, orgānu nepieejamība likumīgajā sistēmā stimulē nelikumīgas darbības un, otrkārt, nelikumīgas darbības būtiski vājina likumīgās orgānu ziedošanas sistēmas uzticamību;
L. whereas there is a strong link between illegal organ trafficking and the trafficking of persons for the purpose of removing organs on the one hand and the legal system of organ donation on the other because, firstly, the non-availability of organs in the legal system acts as an incentive for illegal activities, and, secondly, illegal activities severely undermine the credibility of the legal system of organ donation,
M. tā kā dažādās Eiropas valstīs ir ļoti dažāds orgānu ziedošanas atteikumu skaits un šādas atšķirības var izskaidrot ar speciālistu apmācības un zināšanu līmeni saziņas un ģimenes aprūpes jomā, atšķirīgu likumdošanas pieeju attiecībā uz piekrišanu orgānu ziedošanai un tā praktisko īstenošanu, kā arī citiem svarīgiem kultūras, ekonomiskiem vai sociāliem apstākļiem, kas ietekmē sabiedrības uzskatus par ieguvumiem no orgānu ziedošanas un transplantācijas;
M. whereas rates of refusal of organ donation vary widely within Europe, and such variability could be explained by the level of training and expertise of professionals in terms of communication and family care, the different legislative approaches to consent to organ donation and their practical implementation, and other important cultural, economic or social factors that influence society’s perception of the benefits of donation and transplantation,
N. tā kā dzīvu donoru orgānu ziedojumi var būt noderīgs papildu pasākums pacientiem, kuriem vajadzīgos orgānus nevar iegūt pēcnāves transplantācijas ceļā, taču uzsverot, ka dzīvu donoru orgānu ziedošanu drīkst apsvērt tikai tad, ja jebkādas nelikumīgas darbības un maksa par ziedojumu tikušas izslēgtas;
N. whereas living donation can be a helpful additional measure for patients who cannot get the organ they need via post-mortem transplantation, but whereas it needs to be emphasised that living donation can only be considered if any illegal activity and payment for the donation has been ruled out,
O. tā kā medicīnisku iejaukšanos var veikt tikai tad, ja attiecīgā persona ir par to informēta un piekritusi tai no brīvas gribas; tā kā šai personai pirms tam ir jāsniedz attiecīga informācija gan par darbību mērķi un raksturu, gan arī par to sekām un ar tām saistītajiem riskiem; un tā kā attiecīgā persona jebkurā brīdī var brīvi atteikties no iepriekš sniegtās piekrišanas;
O. whereas a healthcare intervention may only be carried out after the person concerned has given free and informed consent to it; whereas that person should be given appropriate information beforehand as to the purpose and nature of the intervention as well as on its consequences and risks; and whereas the person concerned may freely withdraw consent at any time,
P. tā kā dalībvalstīm jānodrošina, ka transplantācijai paredzētos orgānus neizņem no miruša cilvēka līdz brīdim, kamēr šī cilvēka nāve nav apliecināta atbilstoši valsts tiesību aktiem;
P. whereas Member States must ensure that organs intended for transplantation are not removed from a deceased person unless that person has been certified dead in accordance with national law,
Q. tā kā dzīvu donoru orgānu ziedojumiem vajadzētu papildināt mirušu donoru orgānu ziedojumus;
Q. whereas living donation should be complementary to deceased donation,
R. tā kā orgānu izmantošana ārstēšanā ir saistīta ar infekcijas slimību un citu slimību pārnešanas risku;
R. whereas the use of organs in therapy entails a risk of transmission of infectious and other diseases,
S. tā kā mūža ilguma pieaugums mazina pieejamo orgānu kvalitāti, kas savukārt samazina transplantātu skaitu, tai skaitā tajās dalībvalstīs, kurās donoru skaits palielinās;
S. whereas the fact that people are living longer is serving to reduce the quality of available organs, which in turn is leading in many cases to a reduction in the number of transplants, including in those Member States where the number of donors is increasing,
T. tā kā sabiedrības izpratne un viedoklis ir ļoti svarīgs, lai palielinātu orgānu ziedojumu skaitu;
T. whereas public awareness and opinion play a very important role in increasing organ donation rates,
U. tā kā nevalstisko organizāciju un citu brīvprātīgo organizāciju dalībvalstīs veiktā darbība vairo informētību par orgānu ziedošanu un tā kā organizāciju centieni kopumā vairo par orgānu donoriem reģistrējušos cilvēku skaitu,
U. whereas work carried out by charities and other voluntary organisations in Member States increases awareness of organ donation, and whereas their efforts ultimately contribute to an increase in the numbers of people on organ donor registers,
3. atzīmē panākumus, kas gūti shēmās, kur iedzīvotāji orgānu donoru reģistram var pievienoties tieši, veicot noteiktas administratīvas procedūras, piemēram, iesniedzot pieteikumu par pases vai vadītāja apliecības saņemšanu; rosina dalībvalstis apsvērt šādu shēmu pieņemšanu nolūkā vairot donoru reģistru dalībnieku skaitu;
Notes the success of schemes whereby citizens are given the option of directly joining an organ-donor register when completing certain administrative procedures, such as applying for a passport or driving licence; urges the Member States to look into adopting such schemes with a view to increasing the numbers of people on donor registers;
5. atzīmē organizatorisko aspektu nozīmi orgānu ieguvē un uzsver, ka informācijas un paraugprakses apmaiņa starp dalībvalstīm palīdzēs valstīm ar zemu orgānu pieejamības līmeni uzlabot ziedošanas apjomu, ko apliecina, piemēram, Spānijas modeļa elementu ieviešana dažādās ES un ārpuskopienas valstīs, kurās orgānu ziedošanas apjomu izdevies palielināt;
Notes the importance of organisational aspects of organ procurement and stresses that the exchanging of information and best practice among Member States will help countries with low organ availability to improve their donation rates, as demonstrated, for example, by the implementation of elements of the Spanish Model in different countries both within and outside the EU which have succeeded in increasing organ donation rates;
9. atzinīgi vērtē sistēmu „Eurotransplant” un „Scandiatransplant” darbību, taču atzīmē, ka orgānu apmaiņu ārpus tām un to starpā iespējams būtiski uzlabot, kas būtu īpaši izdevīgi mazo valstu pacientiem;
Welcomes the activities of Eurotransplant and Scanditransplant, but notes that exchanges of organs outside these systems and between these systems can be significantly improved, especially for the benefit of patients in small countries;
14. uzsver, ka ārkārtīgi svarīga ir labi strukturētu darbības sistēmu izveide un veiksmīgu modeļu veicināšana valstu līmenī; ierosina, ka darbības sistēmām vajadzētu sastāvēt no piemērota un tiesiska pamata, tehniskās un loģistikas infrastruktūras un organizatoriska atbalsta apvienojumā ar efektīvu piešķiršanas sistēmu;
Stresses that the establishment of well-structured operational systems and the promotion of successful models at a national level are of the utmost importance; suggests that operational systems should comprise an adequate legal framework, technical and logistic infrastructure, and organisational support coupled with an effective allocation system;
16. uzsver, ka nepārtrauktai izglītošanai vajadzētu būt vienam no svarīgākajiem elementiem dalībvalstu saziņas stratēģijās par šo tematu; jo īpaši ierosina, ka par orgānu ziedošanu cilvēkus vajadzētu labāk informēt, iedrošināt par to runāt un paust tuviniekiem savas vēlmes attiecībā uz ziedošanu; atzīmē, ka tikai 41 % Eiropas iedzīvotāju varētu būt ģimenes lokā runājuši par orgānu ziedošanu;
Stresses that continuous education should form an essential part of all Member States' communication strategies on the issue; in particular, suggests that people should be better informed and encouraged to speak about organ donation and to communicate their wishes about donation to their relatives; notes that only 41% of European citizens seem to have discussed organ donation within their families;
21. uzskata, ka pienācīgi jālīdzsvaro donora aizsardzība, nodrošinot anonimitāti un konfidencialitāti, un iespēja izsekot medicīniskām vajadzībām ziedotos orgānus, lai novērstu orgānu ziedošanu pret atlīdzību, to pārdošanu un kontrabandu;
Believes it is necessary to ensure that a suitable balance is struck between, on the one hand, the protection of the donor in terms of anonymity and confidentiality and, on the other hand, the ability to trace organ donations for medical purposes, in order to prevent the remuneration of organ donation and trading and trafficking in organs;
23. uzsver, ka dzīvo donoru aprūpē jāievēro paši augstākie medicīniskie standarti, un nedrīkstētu pieļaut, ka transplantācijas procesa izraisītas medicīniskas problēmas tiem rada finansiālu slogu, iztikas līdzekļu zaudējumu vai ar transplantāciju saistītas medicīniskas problēmas.
Stresses that living donors should be treated in accordance with the highest medical standards and without any financial burden for themselves when a medical problem occurs which is caused by the transplantation process, and any loss of earning as consequence of the transplantation or any medical problem should be avoided.
Donori būtu jāaizsargā pret diskriminēšanu sociālajā sistēmā;
The donors should be protected against discrimination in the social system;
25. atzīmē, ka, lai gan vairākas dalībvalstis ir ieviesušas transplantācijas darbību obligāto reģistrāciju un ir izveidoti arī daži brīvprātīgi reģistri, nav visaptverošas sistēmas, kurā tiktu apkopoti dati par dažāda veida transplantācijām un to rezultātiem;
Notes that, although several Member States have introduced compulsory registration of transplant procedures and some voluntary registries also exist, no comprehensive system exists to collect data on the different types of transplantation and their outcomes;
28. uzsver, ka jebkāda komerciāla orgānu izmantošana, kas liedz vienlīdzīgu piekļuvi transplantācijai, ir neētiska, pretrunā ar lielāko daļu cilvēcisko pamatvērtību, pārkāpj Konvencijas par cilvēktiesībām un biomedicīnu 21. pantu un ir aizliegta Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 3. panta 2. punktā;
Emphasises that any commercial exploitation of organs that denies equitable access to transplantation is unethical, is inconsistent with the most basic human values, contravenes Article 21 of the Convention on Human Rights and Biomedicine and is prohibited under Article 3(2) of the EU Charter on Fundamental Rights;
31. uzsver Pasaules Veselības asamblejas 2010. gada maija sesijas nozīmi un mudina Komisiju un Padomi PVO līmenī apņēmīgi cīnīties par brīvprātīgas bezmaksas ziedošanas principu;
Emphasises the importance of the World Health A ssembly to be held in May 2010 and urges the Commission and the Council to fight strongly at WHO level for the principle of voluntary and unpaid donation;
35. stingri noraida dažu veselības apdrošināšanas organizāciju rīcību, mudinot pacientus piedalīties transplantācijas tūrismā, un pieprasa dalībvalstīm šādu rīcību cieši uzraudzīt un sodīt;
Strongly rejects the behaviour of some health insurance organisations in encouraging patients to participate in transplant tourism and asks the Member States to monitor strictly and punish such behaviour;
Nobela prēmijas laureāts Joseph Murray bija pirmais, kurš 1954. gadā īstenoja veiksmīgu nieru pārstādīšanas operāciju starp identiskiem dvīņiem.
The Nobel Prize winner Joseph Murray was the first to report a successful kidney transplant between identical twins, performed in 1954.
Kopš tā laika orgānu transplantācija kļuvusi par plaši izplatītu un ļoti svarīgu ārstniecības veidu.
Since then, organ transplantation has progressively become a well established therapy of unequivocal importance.
Nieru transplantācija ir vislabākais ārstēšanas veids pacientiem, kuriem ir nieru slimības galējās stadijās, un ar to var nodrošināt gan vislabākos rezultātus attiecībā uz pacientu izdzīvošanu un viņu dzīves kvalitāti, gan panākt izmaksu efektivitāti, salīdzinot ar citiem nieru aizvietošanas veidiem.
Kidney transplantation represents the best therapeutic option for patients with end stage renal disease, providing best outcomes in terms of survival , quality of life and cost-effectiveness than other renal replacement therapies.
Apkopojošā analītiskā pārskatā par izdevumiem, kas 20 gadu garumā veltīti nieru aizvietošanas terapiju medicīniskiem un ekonomiskiem aspektiem, konstatēts, ka nieru transplantācijas ar laiku kļūst izmaksu ziņā arvien efektīvākas.
In a meta-analytic review of the medical and economical literature evaluating renal replacement therapies, published during a 20 year period, the authors concluded that renal transplantation has become more cost-effective over time.
Ja hemodialīzes centru izmaksas nemainās un ir aptuveni 55 000 līdz 80 000 ASV dolāru par vienu ārstniecības rezultātā iegūtu dzīves gadu, tad nieru transplantācijas izmaksas ir kritušās līdz pat 10 000 ASV dolāru par vienu iegūtu dzīves gadu
While centre haemodialysis remained between $55,000 to $80,000 per life-year (LY) saved, kidney transplantation reached values of $10,000/LY saved
Aknu, sirds un plaušu transplantācijas ir gandrīz vienīgais ārstniecības veids, kas pieejams pacientiem ar šo orgānu darbības traucējumiem galējās stadijās, kaut gan aknu transplantāciju izmanto arī citu patoloģiju gadījumos, kas nav saistītas ar aknu galēju mazspēju.
Liver, heart and lung transplantation represent an almost unique therapeutic alternative for patients with end stage liver, heart and lung failure, although liver transplantation has been also applied for the treatment of specific pathologies not causing end stage liver failure.
Aizkuņģa dziedzera transplantācija tās dažādajos veidos kļuvusi par risinājumu, kā atjaunot insulīna sekrēciju noteiktiem diabēta pacientiem, tādējādi palielinot viņu izdzīvošanas iespējas un uzlabojot dzīves kvalitāti.
Pancreas transplantation, in its different modalities, has become a solution to re-establish insulin secretion in selected diabetic patients aiming to improve patient survival and quality of life.
Tievās zarnas transplantāciju parasti veic vienlaicīgi ar citu orgānu transplantāciju un līdz šim tā vēl ir salīdzinoši reti veikta operācija, taču arī tās mērķis ir glābt slimnieka dzīvību.
Small bowel transplantation, usually performed as a part of a multi-organ transplant, is still a relatively rare procedure, but aimed to solve life-threatening conditions.
Arī orgānu transplantācijas rezultāti pakāpeniski uzlabojušies, pateicoties ķirurģijas tehnikas attīstībai, jaunu, imunitāti vājinošu zāļu pieejamībai un transplantācijas ķirurgu un mediķu lielākai pieredzei.
Results with organ transplantation have also progressively improved over time, thank to the advance in surgical techniques, availability of new immunosuppressive drugs, and longer experience of the transplant surgical and medical teams.
Saskaņā ar organizācijas OPTN/ SDRD 2006. gada pārskatu ASV laika posmā no 1994. līdz 2004. gadam vienu, trīs un piecus gadus turpināja darboties attiecīgi 91 %, 80 %, un 70 % no nierēm, kuras pārstādītas no mirušiem donoriem, attiecībā uz kuriem netika piemēroti paplašināti kritēriji.
According to the OPTN/SDRD 2006 Annual report, in the USA, one, three and five-year unadjusted graft survival was 91%, 80%, and 70%, respectively, for kidney recipients of deceased non expanded criteria donors who received their grafts during the period 1999-2004.
Šādu pašu laika posmu turpināja darboties attiecīgi 82 %, 68 %, un 53 % nieru no donoriem, attiecībā uz kuriem paplašināti kritēriji tika piemēroti.
For the same follow-up periods, unadjusted graft survival for kidney recipients of expanded criteria donors was 82%, 68%, and 53%.
Uzlabošanās panākta arī attiecībā uz pacientu izdzīvošanu pēc aknu transplantācijām.
Improvement over time is apparent also regarding patient survival after liver transplantation.
Piemēram, no tiem pacientiem, kuriem aknu transplantāciju veica laika posmā no 1984. līdz 1987. gadam, vismaz trīs gadus nodzīvoja 47,2 % operēto, bet jau laika posmā no 2003. līdz 2005. gadam veiktajās transplantācijās šis rādītājs palielinājās līdz 76,6 % (Spānijas Aknu transplantāciju reģistra dati).
For instance, 3 year patient survival was 47.2% for patients transplanted in 1984-1987, increasing up to 76.6% for those patients receiving a liver during the period 2003-2005, according to the Spanish Liver Transplant Registry.
Līdzīgu rezultātu uzlabošanos apliecina arī Eiropas Aknu transplantāciju reģistrs.
Similar improved figures are drawn up by the European Liver Transplant Registry.
Ja laika posmā no 1968. līdz 1988. gadam veiktajās aknu transplantācijās pacienta un orgāna 10 gadu izdzīvošanas rādītāji bija attiecīgi 36 % un 31 %, tad 1998. gada laikā veiktajās transplantācijas šie rādītāji palielinājās jau līdz attiecīgi 60 % un 51 %.
While 10 year patient and graft survival were 36% and 31%, respectively for liver transplants performed during 1968 to 1988, the corresponding values were 60% and 51% for transplants performed after the year 1988.
Pēc pieaugušajiem veiktām sirds transplantācijām laika posmā no 1982. līdz 1988. gadam tā sauktais pusdzīvildzes laiks bija 8,2 gadi, bet pacientiem, kuriem sirds transplantāciju veica laikā no 1994. līdz 1998. gadam — jau 10,2 gadi, turklāt Starptautiskā sirds un plaušu transplantāciju reģistra dati apliecina, ka šie rādītāji arvien uzlabojas.
Half-life of adult heart transplanted patients during the years 1982 to 1988 was 8.2 years, reaching 10.2 years for those patients who received their grafts during the period 1994 to 1998 and survival figures continue to improve, according to the International Registry of Heart and Lung Transplantation.
Tomēr orgānu transplantācijas jomā vēl jāatrisina daudz problēmu — pārstādītie orgāni ilgākā laika posmā iet bojā galvenokārt tā sauktās hroniskās atgrūšanas dēļ un arī tāpēc, ka pacients ar veiksmīgi darbojošos pārstādīto orgānu mirst cita iemesla — galvenokārt kādas sirds–asinsvadu patoloģijas dēļ.
Many problems though ought to be solved in the field of organ transplantation: grafts are mainly lost in the long-term due to the so called chronic rejection and death with a functioning graft, mainly occurring in the context of cardiovascular pathology.
Turklāt orgānu saņēmēju dzīves ilgumu un kvalitāti ietekmē arī imunitāti vājinošu medikamentu lietošanas īstermiņa un ilgtermiņa efekti.
Besides, short and long-term consequences of immune-suppression decrease longevity and quality of life of organ recipients.
Taču, pat neraugoties uz šīm grūtībām, nopietnākā problēma orgānu transplantācijas jomā ir ievērojamā atšķirība starp pacientu skaitu, kuri vēl gaida transplantējamo orgānu, un to pacientu daudzumu, kuriem transplantācija ir veikta.
Despite these problems, organ transplantation faces an earliest barrier represented by the important gap existing between the number of patients waiting for a transplant and the number of patients who are indeed transplanted.
Šī plaisa veidojas tāpēc, ka ir pārāk maz transplantācijai pieejamo orgānu salīdzinājumā ar nepieciešamību pēc tiem.
This is due to the shortage of organs for transplantation in relation with organ demands.
Gaidīšanas sarakstos iekļauto pacientu skaitam arvien palielinoties, ziedotāju daudzums un transplantācijai pieejamo orgānu skaits nepalielinās vai arī pieaug daudz lēnāk.
While the number of patients being included in the waiting list increases, the rate of donation and the number of organs available for transplantation does not increase or improves at a slower rate.
Tā kā gaidīšanas sarakstā iekļauj arvien jaunus pacientus, bet transplantāciju skaits pieaug lēni, gaidīšanas sarakstos cilvēki tiek iekļauti uz arvien ilgāku laiku.
The result of more patients joining the waiting list with a little increase in the number of patients transplanted is a longer time in the waiting list.
Laiks, kas pavadīts gaidot nieru transplantāciju, ir dārgs un var negatīvi ietekmēt gan transplantāta, gan pacienta izdzīvošanu.
Time waiting for a kidney transplant is expensive and may have a negative impact on graft and patient survival.
Turklāt var palielināties arī pacientu skaits, kuri mirst, gaidot attiecīgo transplantātu.
Besides, the number of patients who may die while waiting for a transplant may also increase.
Transplantācijai paredzēto orgānu trūkums var būt pat vēl lielāks par šķietamo, jo orgānu trūkums var mudināt mediķus neiekļaut gaidīšanas sarakstos jaunus pacientus.
The shortage of organs for transplantation may be still underestimated, since the scarcity of organs may preclude physicians from including more patients into the waiting lists.
Tāpēc ass orgānu trūkums ir vispārēja problēma orgānu transplantācijas jomā, kura būtu jārisina atbilstoši plānotai un integrētai pieejai.
In this context, severe organ shortage represents a universal challenge in the field of organ transplantation, which should be faced under the scope of a planned and integrated approach.
ORGĀNU ZIEDOŠANAS PROCESS PĒC SMADZEŅU NĀVES
THE PROCESS OF DONATION AFTER BRAIN DEATH
Mirušu donoru orgānu ziedošana galvenokārt notiek pēc donora smadzeņu nāves.
Deceased donation activity is primarily based on donation after brain death.
Jāuzsver, ka šādā stāvoklī nonāk ne vairāk kā 1 % mirušo un ne vairāk kā 3 % no slimnīcā mirušajiem.
It has to be outlined the fact that no more than 1% of death people and no more than 3% of people who die in the hospital hits this situation.
Tāpēc ierobežots ir to iespējamo donoru skaits, kuriem konstatēta smadzeņu nāve.
Therefore, the number of potential brain dead donors is limited.
Ņemot vērā šo ierobežojumu, grūti izmantot iespējas, kādas sniedz orgānu ziedošana pēc donora smadzeņu nāves, jo gan ziedošana, gan orgānu ieguve ir ļoti delikāts un sarežģīts process, kurā nepieciešama dažādu pušu sadarbība un kuru var pārtraukt jebkurā brīdī.
Keeping in mind this limitation, the potential of deceased donation after brain death is difficult to reach, since organ donation and procurement is a very delicate and complex process that needs the cooperation of many actors and that can be broken at any time.
Vēl vairāk — visam procesam jānotiek ļoti īsā laikā, kas to vēl vairāk apgrūtina.
Even more, the whole process should take place in a very short period of time, what enhances the weaknesses of the process itself.
Šajā procesā var noteikt vairākus pamatposmus:
Several basic steps may be identified in this process:
Savlaicīga identifikācija sekmēs donoru pārbaudi un aprūpi, taču tā neapšaubāmi nozīmē arī proaktīvu attieksmi jau šajā sākotnējā un ļoti svarīgā posmā.
This early identification will facilitate donor screening and maintenance, but undoubtedly implies a proactive attitude at this first and crucial step.
Tomēr būtu arī jānodrošina, lai par nederīgiem atzītu tikai tos orgānus, kas tādi patiešām ir, un lai orgāni nepamatoti netiktu zaudēti.
However, it must be ensured that only organs that should be discarded are so, avoiding an unjustified loss of organs.
Iespējamā donora psiholoģiskā stāvokļa uzturēšana intensīvās terapijas laikā un paša donora aprūpe pirms orgāna izņemšanas un tās laikā var būtiski ietekmēt orgānu stāvokli.
The maintenance of the potential donor’s physiological state while on intensive care and of the donor prior to and during retrieval can make a major difference to the condition of the organs.
Donora slikta aprūpe var padarīt orgānus neizmantojamus vai palielināt transplantāta bojāejas iespēju.
Poor donor maintenance can make organs unusable or increase the incidence of primary graft failure.
Dažādās valstīs ir dažādas juridiskās prasības attiecībā uz piekrišanas saņemšanu, jo, piemēram, dažās valstīs izmanto prezumētās piekrišanas sistēmu (jeb atteikšanās pieeju), bet citās ir nepārprotami jāpiekrīt orgānu izņemšanai (piekrišanas pieeja).
Countries have different legal requirements to obtain consent: while some countries apply the presumed consent (or opting-out approach), in others specific consent (opting-in approach) has to be expressed.