natgillin/translations-raw huggingface dataset:
C. tā kā saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantu „ikvienai personai ir tiesības uz objektīvu, godīgu un pieņemamā termiņā veiktu jautājumu izskatīšanu Savienības iestādēs un struktūrās[, birojos un aģentūrās]”;
C. whereas, according to Article 41 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union, ‘Every person has the right to have his or her affairs handled impartially, fairly and within a reasonable time by the institutions, bodies, offices and agencies of the Union’,
D. tā kā 2007. gada 1. martā nevalstiska vides aizsardzības organizācija lūdza Komisijai piekļuvi Uzņēmējdarbības un rūpniecības ģenerāldirektorāta un bijušā par uzņēmējdarbību un rūpniecību atbildīgā Komisijas priekšsēdētāja vietnieka rīcībā esošajai informācijai un dokumentiem, kas saistīti ar Komisijas un automobiļu ražotāju pārstāvju sanāksmēm, kurās apspriests jautājums par Komisijas pieeju attiecībā uz automobiļu radīto oglekļa dioksīda emisiju;
D. whereas, on 1 March 2007, a non-governmental organisation acting in the field of environmental protection asked the Commission for access to information and documents held by the Directorate-General for Enterprise and Industry and the former Vice-President of the Commission responsible for Enterprise and Industry, relating to meetings between the Commission and representatives of car manufacturers at which the issue of the Commission’s approach to carbon dioxide emissions from cars had been discussed,
G. tā kā Komisija atteicās sūdzības iesniedzējam piešķirt piekļuvi attiecīgajām no Porsche AG saņemtajām vēstulēm, pamatojoties uz Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta pirmo daļu, kurā noteikts, ka „iestādes var atteikt piekļuvi dokumentam, ja iepazīšanās ar to var kaitēt: fiziskas vai juridiskas personas komerciālo interešu, tostarp intelektuālā īpašuma, aizsardzībai ..”;
G. whereas the Commission refused to grant the complainant access to the relevant letters from Porsche AG on the basis of the first paragraph of Article 4(2) of Regulation 1049/2001, which provides that ‘ th e institutions shall refuse access to a document where disclosure would undermine the protection of commercial interests of a natural or legal person, including intellectual property ... ’ ,
H. tā kā attiecīgās vēstules Porsche AG nosūtīja saistībā ar Komisijas un nozīmīgāko ieinteresēto personu apspriedēm par Kopienas stratēģijas vieglo automobiļu CO 2 emisiju samazināšanai pārskatīšanu un tādējādi varētu uzskatīt, ka trīs minētajās vēstulēs ir ietverta informācija par Porsche AG darījumu attiecībām, un tā kā Komisija tādēļ varēja uzskatīt, ka uz šīm vēstulēm attiecas Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta pirmajā daļā paredzētais izņēmums;
H. whereas the letters in question were sent by Porsche AG in the context of the Commission’s consultation of key stakeholders concerning the review of the Community strategy to reduce carbon dioxide emissions from passenger cars, whereas it was consequently likely that the three letters contained information on Porsche AG’s business relations, and whereas the Commission could therefore have regarded them as falling within the scope of the exception laid down in Article 4(2), first paragraph, of Regulation 1049/2001,
I. tā kā Ombuda dienesti pārbaudīja trīs vēstules, ko nosūtīja uzņēmums Porsche AG , kā arī Komisijas un Porsche elektronisko vēstuļu apmaiņu, kurā Komisija informēja Porsche par to, ka tā ir paredzējusi nepubliskot trīs minētās vēstules, un tā kā ombuds pēc pārbaudes secināja, ka Komisija ir nepamatoti liegusi pilnīgu piekļuvi no Porsche AG saņemtajām vēstulēm saskaņā ar 4. panta 2. punkta pirmo daļu un daļēju piekļuvi šīm vēstulēm saskaņā ar Regulas Nr. 1049/2001
I. whereas the Ombudsman’s services inspected the three letters from Porsche AG as well as an exchange of e-mails between the Commission and Porsche in which the Commission informed Porsche that it intended not to disclose the three letters, and whereas the Ombudsman, on the basis of the inspection, concluded that the Commission had wrongly refused full access to the letters from Porsche AG under Article 4(2), first paragraph, and partial access under Article 4(6) of Regulation 1049/2001
Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 6. punktā ir noteikts šādi: „Ja izņēmumi attiecas tikai uz kādu pieprasītā dokumenta daļu, pārējās dokumenta daļas publisko.” 4. panta 6. punktu, un tā kā šāda rīcība ir administratīva kļūme;
Article 4(6) of Regulation 1049/2001 reads as follows: ‘ If only parts of the requested document are covered by any of the exceptions, the remaining parts of the document shall be released. ’ , and whereas this was an instance of maladministration,
J. tā kā 2008. gada 27. oktobrī ombuds iesniedza Komisijai ieteikuma projektu, kurā sīki izklāstīta viņa veiktā faktu un juridiskā analīze un kurā viņš norādījis, ka Komisijai vajadzētu piešķirt pilnu piekļuvi trim minētajām vēstulēm, kuras Porsche AG nosūtīja bijušajam Komisijas priekšsēdētāja vietniekam Günter Verheugen , vai arī apsvērt daļēju šo vēstuļu publiskošanu;
J. whereas, on 27 October 2008, the Ombudsman made a draft recommendation to the Commission setting out the details of his factual and legal analysis, in which he stated that the Commission should grant access to the three letters sent by Porsche AG to the former Vice-President, Günter Verheugen, in their entirety or consider partially disclosing them,
K. tā kā ombuds, pamatojoties uz EK līguma 195. pantu (tagad LESD 228. pants) prasīja Komisijai trīs mēnešu laikā, proti, līdz 2009. gada 31. janvārim, sniegt sīki izstrādātu atzinumu;
K. whereas the Ombudsman, on the basis of Article 195 EC (now Article 228 TFEU), asked the Commission to give a detailed opinion within three months, that is, by 31 January 2009,
L. tā kā Komisija LESD 228. pantā paredzētajā trīs mēnešu termiņā nesniedza atzinumu par ombuda ieteikuma projektu, bet tā vietā sešas reizes prasīja pagarināt termiņu, lai iesniegtu sīki izstrādātu atzinumu par ombuda ziņojuma projektu, un tā kā 2009. gada jūlijā un atkārtoti tā paša gada septembrī ombuds informēja Komisijas Sekretariātu par nodomu iesniegt Parlamentam īpašo ziņojumu, ja nesaņems atbildi uz savu ieteikuma projektu;
L. whereas the Commission did not give its opinion within the three-month deadline provided for in Article 228 TFEU, but instead requested six extensions of the deadline for submitting its detailed opinion on the Ombudsman’s draft recommendation, and whereas, in July and again in September 2009, the Ombudsman informed the Commission Secretariat of his intention to present a Special Report to Parliament if he did not receive an answer to his draft recommendation,
M. tā kā jāuzsver, ka jaunais Komisijas sastāvs tūlīt pēc stāšanās amatā piešķīra piekļuvi minētajām vēstulēm, bet tā kā tas notika vairāk nekā 15 mēnešus pēc ieteikuma projekta izdošanas, nevis trīs mēnešus, kā paredzēts Ombuda statūtos un LESD 228. pantā;
M. whereas the new Commission, once it had had taken office, did indeed grant access to the letters, but whereas this occurred more than 15 months after the draft recommendation had been issued rather than the three months stipulated in the Ombudsman’s Statute and in Article 228 TFEU,
N. tā kā Komisija, 15 mēnešus novilcinot atbildi uz ieteikuma projektu, pārkāpa savu pienākumu lojāli un godprātīgi sadarboties ar ombudu lietas 676/2008/RT izmeklēšanas laikā un tā kā minētā rīcība negatīvi ietekmē ne tikai iestāžu dialogu, bet arī ES publisko tēlu;
N. whereas the Commission, by delaying its reply to the draft recommendation for 15 months, breached its obligation to cooperate with the Ombudsman sincerely and in good faith during his inquiry into case 676/2008/RT, and whereas this is detrimental not only to interinstitutional dialogue, but also to the EU’s public image,
O. tā kā ombuds konstatēja Komisijas kavēšanos vēl vienā ar piekļuvi dokumentiem saistītā lietā (355/2007(TN)FOR), kurā Komisijai līdz 2009. gada 31. oktobrim bija jāiesniedz sīki izstrādāts atzinums par ombuda ieteikuma projektu, tomēr Komisija līdz šim brīdim to vēl nav izdarījusi;
O. whereas the Ombudsman has identified delays by the Commission in a further case involving access to documents (355/2007(TN)FOR), in which the Commission should have submitted its detailed opinion to the Ombudsman’s draft recommendation by 31 October 2009, but has still not done so to date,
P. tā kā tikai četrās no 22 ar piekļuvi dokumentiem saistītām lietām, kuras ombuds izskatīja 2009. gadā, Komisija ievēroja sākotnēji noteiktos termiņus atbilžu sniegšanai uz sūdzībām; tā kā 14 no minētajām 22 lietām tā sniedza atbildi ar vairāk nekā 30 dienu nokavēšanos un sešos gadījumos tā sniedza atbildi ar vismaz 80 dienu nokavēšanos;
P. whereas the Commission met the original deadlines for replying to complaints in only four of the 22 cases involving access to documents dealt with by the Ombudsman in 2009; whereas in 14 of these 22 cases it submitted its reply more than 30 days late, and in six cases it submitted its reply at least 80 days late,
Q. tā kā Parlaments kā vienīgā ES vēlētā iestāde ir atbildīgs par to, lai nodrošinātu un aizsargātu Eiropas ombuda neatkarību to viņa pienākumu īstenošanā, kas saistīti ar ES pilsoņiem, un uzraudzītu viņa ieteikumu īstenošanu,
Q. whereas Parliament’s responsibility as the EU’s sole elected body is to safeguard and protect the independence of the European Ombudsman in the conduct of his duties towards EU citizens and to monitor the implementation of his recommendations,
3. pauž nopietnas bažas par Komisijas vispārējo praksi kavēties un likt šķēršļus attiecībā uz ombuda izmeklēšanu lietās, kas saistītas ar piekļuvi dokumentiem;
Is very concerned at the general practice of delay and obstruction by the Commission in respect of the Ombudsman’s inquiries in cases involving access to documents;
5. atgādina par attiecīgo tiesu praksi saistībā ar godprātīgas sadarbības principa īstenošanu (LES 4. panta 3. punkts), kas Savienības iestādēm paredz pienākumu godprātīgi savstarpēji sadarboties, un norāda, ka šis pienākums ir skaidri noteikts LES jaunā 13. panta 2. punktā;
Recalls the relevant case-law concerning the principle of sincere cooperation (Article 4(3) TEU), according to which the Union institutions have a duty to cooperate in good faith in their relations with each other, and notes that this obligation is clearly stipulated in the new Article 13(2) TEU;
Īpašie ziņojumi ir Eiropas ombuda galējais līdzeklis.
Special reports are the European Ombudsman’s ultimate weapon.
Ombuda lēmumi nav tiesiski saistoši, tādēļ viņš izmanto pārliecināšanas metodi, spēju pārliecināt ar pamatotiem argumentiem un dažkārt arī publicitāti un sabiedriskās domas ietekmi.
The Ombudsman’s decisions are not legally binding, and he therefore relies on persuasion, on the ability to convince through reasoned argument and, from time to time, on publicity and the force of public opinion.
Pavisam nelielais īpašo ziņojumu skaits, kurus Eiropas ombudam ir nācies iesniegt Eiropas Parlamentam (kopš 1995. gada ir iesniegti 17 īpašie ziņojumi), liecina par to, ka vairumā gadījumu ES iestādes ir apguvušas sadarbības pieeju.
The very small number of special reports that the European Ombudsman had to present to the European Parliament (17 since 1995) is evidence of the co-operative approach adopted by the EU Institutions in the overwhelming majority of cases.
Šī sadarbība tomēr daļēji ir balstīta uz iespēju iesniegt Eiropas Parlamentam īpašo ziņojumu.
Part of the background to that co-operation, however, is the existence of the power to make a special report to the European Parliament.
Jo īpaši ieteikuma projekta iesniegšanas gadījumā apzināšanās, ka nākamais solis varētu būt īpašā ziņojuma sagatavošana, bieži palīdz pārliecināt attiecīgo iestādi vai struktūrvienību mainīt nostāju.
Especially when a draft recommendation is made, the knowledge that the next step could be a special report often helps to persuade the institution or body concerned to alter its position.
Tādēļ īpašie ziņojumi būtu jāsniedz tikai saistībā ar nozīmīgiem jautājumiem, kuros Parlaments varētu palīdzēt pārliecināt attiecīgo iestādi vai struktūrvienību mainīt nostāju.
Special reports should, therefore only be presented in relation to important matters, on which the Parliament could help persuade the institution or body concerned to alter its position.
Saistībā ar ombuda īpašajiem ziņojumiem Eiropas Parlaments kā politiska iestāde ir neatkarīgs gan tā īstenoto procedūru, gan tā pieejas un pasākumu būtības ziņā.
As a political body, the European Parliament is sovereign in dealing with the Ombudsman’s special reports, as regards both its procedures and the substance of its approach and actions.
Izskatot īpašo ziņojumu, Parlaments vienmēr ņem vērā to, ka tiesības vērsties pie ombuda papildus tiesībām iesniegt lūgumrakstu Eiropas Parlamentam ir pilsoņa pamattiesības, kas ir cieši nostiprinātas Pamattiesību hartā, kurai tagad saskaņā ar Lisabonas līgumu ir juridisks spēks.
When considering a special report, the Parliament always takes into account that the right to apply to the Ombudsman, alongside the right to petition the European Parliament, is a fundamental right of citizenship that is firmly enshrined in the Charter of Fundamental Rights, which now, under the Treaty of Lisbon, has legal value.
Sūdzības būtība
The complaint
Nevalstiska organizācija, kas darbojas vides aizsardzības jomā, 2007. gada martā prasīja piekļuvi dažiem dokumentiem saskaņā ar Regulu Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem.
In March 2007 a non-governmental organisation acting in the field of environmental protection, asked for access to certain documents under Regulation 1049/2001 regarding public access to European Parliament, Council and Commission documents.
Šie dokumenti attiecās uz Eiropas Komisijas un automobiļu ražotāju sanāksmēm, kurās apsprieda Komisijas pieeju attiecībā uz automobiļu radīto CO 2 emisiju.
The documents related to meetings between the European Commission and car manufacturers at which the issue of the Commission’s approach to carbon dioxide emissions from cars was discussed.
Eiropas Komisija 2007. gada novembrī piešķīra piekļuvi 15 no 18 vēstulēm, kas bija atsūtītas Günter Verheugen , kurš tobrīd bija komisāra amatā.
In November 2007, the European Commission granted access to 15 out of 18 letters sent to the then Commissioner Günter Verheugen.
Tomēr Komisija liedza piekļuvi trim Vācijas automobiļu ražotāja Porsche atsūtītām vēstulēm, pamatojoties uz to, ka šo vēstuļu publiskošana apdraudētu uzņēmuma komerciālo interešu aizsardzību.
However, in the case of 3 letters sent by the German car manufacturer Porsche, it refused access on the grounds that their disclosure would undermine the protection of the company’s commercial interests.
Pēc tam Eiropas ombudam tika iesniegta sūdzība.
The complainant then turned to the European Ombudsman.
Ombuda dienesti 2008. gada septembrī Komisijas telpās veica šo vēstuļu pārbaudi.
In September 2008, the Ombudsman’s services carried out an inspection of the letters at the Commission’s premises.
Pamatojoties uz šo pārbaudi, ombuds 2008. gada 27. oktobrī secināja, ka Komisija ir nepamatoti liegusi piekļuvi trim minētajām vēstulēm.
On the basis of this inspection, the Ombudsman concluded on 27 October 2008 that the Commission had wrongly refused access to the three letters.
Tādēļ viņš sagatavoja Komisijai ieteikuma projektu, norādot, ka tai vajadzētu piešķirt piekļuvi minēto vēstuļu pilnam tekstam vai arī apsvērt daļēju to publiskošanu.
He therefore made a draft recommendation to the Commission that it should grant access to these letters in their entirety, or consider partially disclosing them.
Saskaņā ar 3. panta 6. punktu Eiropas Parlamenta pieņemtajos Eiropas ombuda statūtos Eiropas Komisijai bija trīs mēneši laika, lai sniegtu sīki izstrādātu atzinumu par ombuda ieteikuma projektu.
According to Article 3 (6) of the Statute laid down for the European Ombudsman by the European Parliament, the European Commission had three months in which to give a detailed opinion on his draft recommendation.
Tādējādi Komisijas atbildes sniegšanas termiņš bija 2009. gada 31. janvāris.
The deadline for the Commission to respond was, therefore, 31 January 2009.
Komisija nesniedza atbildi un 2009. gada 30. janvārī lūdza pagarināt šo termiņu.
The Commission did not reply and asked for an extension to this deadline on 30 January 2009.
Vēlāk — 2009. gada 23. februārī, 2009. gada 26. martā, 2009. gada 29. aprīlī, 2009. gada 29. maijā un 2009. gada 26. jūnijā tā lūdza papildus pagarināt termiņu.
It subsequently asked for further extensions to this deadline on 23 February 2009, on 26 March 2009, on 29 April 2009, on 29 May 2009 and on 26 June 2009.
Apmierinot visas Eiropas Komisijas prasības par sākotnējā termiņa pagarināšanu, ombuds 2009. gada 3. jūlijā rakstiski sazinājās ar Komisiju, norādot, ka nav saprotams, kādēļ sīki izstrādāta atzinuma sagatavošana aizņem tik ilgu laiku un nepieciešams sešas reizes pagarināt termiņu, kurš jau sākotnēji bija ilgs.
Having granted the European Commission all its requests for extensions to the original deadline, the Ombudsman wrote to the Commission on 3 July 2009 stating that it was unclear why the drafting of a detailed opinion was taking such a long time, that it required six extensions of an already generous deadline.
Komisija atbildēja 17. jūlijā, norādot, ka tā nevar sniegt pienācīgu atbildi, jo joprojām notiek apspriedes ar trešo pusi ( Porsche ).
The Commission responded on 17 July, stating that it was not in a position to give a substantive reply because it was still consulting with the third party (Porsche).
Eiropas Komisija 2009. gada 30. septembrī — 10 mēnešus pēc ieteikuma projekta saņemšanas — informēja ombudu, ka ir nolēmusi piešķirt daļēju piekļuvi minētajām vēstulēm un šim nolūkam ir sagatavojusi rediģētus vēstuļu variantus.
On 30 September 2009, 10 months after the draft recommendation, the European Commission informed the Ombudsman that it had decided to grant partial access to these letters and had created edited versions for the purpose.
Tā norādīja arī, ka par savu lēmumu ir paredzējusi informēt Porsche .
It also indicated its intention to inform Porsche of its decision.
Komisija 2009. gada 27. oktobrī paskaidroja, ka lēmums informēt Porsche ir nosūtīts tulkošanai vācu valodā un uzņēmumam tas tiks nosūtīts novembra sākumā.
On 27 October 2009, the Commission explained that the decision to inform Porsche had been sent for translation into German and would be sent to the company in early November.
Eiropas ombuds 2009. gada 9. novembrī Komisijai nosūtīja vēl vienu vēstuli, kurā lūdza uzņēmumam Porsche nosūtītās paziņojuma vēstules kopiju un prasīja informēt par secinājumiem, kas gūti saistībā ar piekļuves nodrošināšanu šim vēstulēm.
On 9 November 2009, the European Ombudsman sent another letter to the Commission, in which he requested a copy of the notification letter sent to Porsche and asked to be informed about the conclusion of the procedure for granting access to these letters.
Komisijas dienesti 2009. gada 4. decembrī telefona sarunā informēja Ombuda biroju par to, ka pēc neilga laika paziņojuma vēstule tiks nosūtīta Porsche .
On 4 December 2009, the Commission’s services informed the Ombudsman’s office by telephone that the notification letter would be sent shortly to Porsche.
Līdz īpašā ziņojuma iesniegšanai Eiropas Parlamentam, proti, 2010. gada 24. februārim, Eiropas ombuds netika informēts ne par paziņojuma vēstuli, ne par piekļuves piešķiršanu vēstulēm.
Until the date of the submission of his Special Report to the European Parliament on 24 February 2010, the European Ombudsman had not been informed of either the notification letter, or of the act of granting access to the letters.
Jānorāda, ka, tiklīdz Komisijas jaunais sastāvs stājās amatā un ombuds iesniedza savu īpašo ziņojumu, Komisija piešķīra piekļuvi vēstulēm.
Once the new Commission had taken office, and the Ombudsman had submitted his Special Report, the Commission did indeed grant access to the letters.
Tomēr tas notika pēc vairāk nekā 15 mēnešiem pēc ieteikuma projekta iesniegšanas, nevis trim mēnešiem, kā paredzēts Ombuda statūtos un LESD 228. pantā.
This, however, occurred more than 15 months after the draft recommendation had been made rather than the three months prescribed by the European Parliament in the Ombudsman’s Statute and by Article 228 of the TFEU.
Eiropas Komisija vairākos ar šo jautājumu saistītajos paziņojumos paskaidroja, ka tā nevar ievērot savu pienākumu sniegt atbildi uz ieteikuma projektu, jo turpinās apspriedes ar Porsche par attiecīgo dokumentu ierosināto publiskošanu.
In its various communications on the matter, the European Commission explained that it could not comply with its obligation to reply to the draft recommendation because of ongoing consultations with Porsche concerning the proposed disclosure of the documents in question.
Minēto apspriežu ilgumu Komisija pamatoja ar diviem argumentiem: pirmkārt, sarunās ar Porsche bija izredzes panākt pozitīvu iznākumu attiecībā uz ierosināto publiskošanu, un, otrkārt, vajadzēja dot Porsche pietiekami ilgu laikposmu, lai uzsāktu tiesiskas darbības pret Komisijas lēmumu publiskot attiecīgos dokumentus.
The Commission justified the length of the said consultations by putting forward two arguments: firstly, that there was a prospect of achieving a positive outcome in the negotiations with Porsche as regards the proposed disclosure, and secondly, that there was a need to give Porsche a reasonable period of time to take legal action against the Commission’s decision to disclose the documents in question.
Attiecībā uz Eiropas Komisijas pirmo argumentu ir jāatgādina, ka saistībā ar Regulā Nr. 1049/2001 paredzētajām apspriedēm Komisijai ir jānosaka termiņš, līdz kuram dokumenta autoram trešai pusei ir jāsniedz atbilde.
As regards the European Commission’s first argument, it has to be recalled, that in the framework of the consultations provided for in Regulation 1049/2001, the Commission must establish a deadline for the third party author of a document to reply.
Komisijai šīs pilnvaras vienmēr ir jāīsteno tā, lai tā varētu ievērot Komisijai noteiktos termiņus.
The Commission should certainly exercise this power in a way that enables it to abide by its own deadlines.
Attiecībā uz otru Komisijas argumentu ir jāņem vērā, ka nepieciešamība nodrošināt Porsche iespēju īstenot savas likumīgās tiesības nevar attaisnot Komisijas ievērojamos termiņa kavējumus gan sākumā — attiecībā uz atbildes sniegšanu par ieteikuma ziņojumu, gan vēlāk — attiecībā uz tās lēmuma īstenošanu saistībā ar Porsche informēšanu par savu nodomu publiskot dokumentus.
As regards the Commission’s second argument, it must be noticed that the need to allow Porsche to exercise its legal rights cannot justify the Commission’s extraordinary delay in first replying to the draft recommendation and subsequently in carrying out its decision to inform Porsche of its intention to release the documents.
Šajā sakarā ir jāatgādina par attiecīgo tiesu praksi saistībā ar lojālas sadarbības principu (Līguma par Eiropas Savienību 4. panta 3. punkts), kas nosaka Savienības iestādēm pienākumu godprātīgi sadarboties.
In this connection it must be recalled that the relevant case-law concerning the principle of sincere cooperation (Article 4, paragraph 3, Treaty on European Union), according to which the Union institutions are subject to the duty to cooperate in good faith in their relations with each other.
Šis pienākums ir skaidri paredzēts Līguma par Eiropas Savienību jaunā 13. panta 2. punktā.
This obligation is clearly stipulated by the new Article 13, paragraph 2 of the Treaty on European Union.
Saskaņā ar Pamattiesību hartas 41. pantu „ikvienai personai ir tiesības uz objektīvu, godīgu un pieņemamā termiņā veiktu jautājumu izskatīšanu Savienības iestādēs un struktūrās[, birojos un aģentūrās]” .
According to Article 41 of the Charter of Fundamental Rights, ‘ Every person has the right to have his or her affairs handled impartially, fairly and within a reasonable time by the institutions, bodies, offices and agencies of the Union ’ .