natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Eiropas Komisijas tīmekļa vietne,
European Commission website:
Bija nepieciešams sagaidīt 2003. gadu un to, ka tika publicētas „Pamatnostādnes par ierobežojošu pasākumu (sankciju) īstenošanu un novērtēšanu saistībā ar ES Kopējo ārpolitiku un drošības politiku”, kā arī 2004. gada jūnija „Pamatprincipi par ierobežojošu pasākumu (sankciju) izmantošanu”, lai oficiālajos dokumentos blakus tādiem piesardzīgākiem terminiem kā „ierobežojošie” vai „negatīvie” pasākumi vispār parādītos pats termins „sankcijas”.
It was not until 2003, and the publication of the ‘Guidelines on implementation and evaluation of restrictive measures (sanctions) in the framework of the EU Common Foreign and Security Policy’, followed by the June 2004, ‘Basic Principles on the Use of Restrictive Measures (Sanctions)’, that the term ‘sanctions’ appeared in official texts, alongside the less threatening ‘restrictive’ or ‘negative’ measures.
Lai gan praksi, kas paredz „autonomu” sankciju piemērošanu, tas ir, tādu sankciju piemērošanu, kas pieņemtas gadījumos, kad nav ANO mandāta, Eiropas Savienība ir īstenojusi jau vairāk nekā 20 gadus, tās ir samērā slikti pazīstams instruments un, kā nākas konstatēt, ir saistītas ar noteiktu skepsi attiecībā uz to efektivitāti un noteiktu nepatiku attiecībā uz to izmantošanu.
Although the practice of ‘autonomous’ EU sanctions, i.e. sanctions introduced in the absence of a UN mandate, has been in existence for more than 20 years, they are a relatively unknown instrument and - it must be admitted - some scepticism as to their effectiveness and a certain reluctance to use them.
Sankciju politiskā efektivitāte, to pakārtotās negatīvās sekas šodien ir jautājums, par ko notiek strīdi (iedzīvotāju ciešanas pēc pārāk plašu sankciju noteikšanas, embargo tips (Irāka), kriminālo sektoru veicināšana, melnie tirgi noteiktiem izstrādājumiem (Mjanma), cilvēktiesību pārkāpšanas risks „melno sarakstu” veidošanas praksē).
The political effectiveness of sanctions and their harmful side-effects are now the subject of much controversy (the suffering of populations as a result of unduly extensive sanctions, such as embargos (Iraq), encouragement to criminal networks, black markets in certain products (Burma) and the danger of human rights violations in the blacklisting method).
To uzticamību mazina arī kritika par „dubultstandartu” izmantošanu atkarībā no partnera stratēģiskā svarīguma (Krievija), politisko viedokļu atšķirībām Padomē (Izraēla, Kuba) vai atkarībā no attiecīgā partnera ģeogrāfiskā stāvokļa.
Similarly, criticisms regarding the application of double standards, based on the strategic importance of the partner (Russia), political differences within the Council (Israel, Cuba) and geographical location, tend to undermine its credibility.
Pat ja šī kritika ir pamatota, tai nebūtu jākļūst par argumentu par labu tam, lai no šī instrumenta vienkārši atteiktos, bet tā ir jāņem vērā, lai to pilnveidotu.
While such criticisms are justified, they cannot be used as an argument to simply abandon the instrument but should be taken into account in seeking to improve it.
Šī ziņojuma mērķis ir formulēt ieteikumus, lai panāktu pārredzamu, konsekventu un efektīvu sankciju politiku.
The aim of this report is to put forward recommendations with a view to a transparent, consistent and effective sanctions policy.
Nav šaubu, ka Eiropas Savienība ir „ soft power ”, kas apzināti veicina tādu pieeju, kurā pasākumi starp sankcijām un stimuliem ir savstarpēji cieši saistīti, īstenojot centienus apvienots „burkāna un pātagas” paņēmienus.
The European Union is undeniably a ‘soft power’, deliberately promoting an approach where the steps between sanctions and incentives are closely tied in its effort to combine carrot and stick techniques.
V. Agnoletto ziņojumā par „Cilvēktiesību un demokrātijas klauzulu Eiropas Savienības nolīgumos” un E. Valenciano ziņojumā par „divpusēju sarunu un apspriešanās ar trešām valstīm norisi” jau ir aplūkoti šie ES politikas aspekti un ir parādīts šo instrumentu potenciāls šajā ziņā.
The Agnoletto reports on the human rights and democracy clause in European Union agreements and the Valenciano report on the functioning of the human rights dialogues and consultations on human rights with third countries have already addressed these aspects of EU policy and have demonstrated the considerable potential of EU instruments in this connection.
Lai gan sankcijas, ko piemēro saskaņā ar KĀDP, nedrīkst sajaukt ar tādu divpusējo nolīgumu apturēšanu, kuros iekļauta cilvēktiesību klauzula, tām līdzīgi kā cilvēktiesību klauzulām un nolīgumiem jābūt daļai no plašākas un saskaņotākas stratēģijas cilvēktiesību veicināšanai valstīs, kurām piemērotas sankcijas.
Although CFSP sanctions should not be confused with the suspension of bilateral agreements containing a human rights clause, they should, along the same lines as human rights clauses and agreements, form part of a wider and more coherent human rights strategy in sanctioned countries.
Sankcijas, piemēram, nevarēs būt efektīvas, ja tās nepapildinās pozitīvi pasākumi attiecībā uz pilsonisko sabiedrību un gatavība sākt pārdomātu, līdzsvarotu un skaidru politisko dialogu ar konkrēto režīmu.
They cannot be effective, for example, unless they are accompanied by positive measures for civil society and a healthy, balanced, clear-sighted and open approach to political dialogue with the relevant regimes.
ES ir jāīsteno sava pārdomātu un mērķtiecīgu sankciju politika, tās īpaši pielāgojot katram gadījumam, lai panāktu maksimālu iedarbību uz tiem, kuru darbību tā vēlas ietekmēt, vienlaikus līdz minimumam samazinot „humānās sekas” vai kaitīgas sekas personām, uz kurām sankcijas neattiecas, vai kaimiņvalstīm.
The EU should pursue its policy of smart, targeted sanctions, specifically adapted to each situation, designed to achieve maximum impact on those whose behaviour it wants to influence while minimising ‘humanitarian effects’ or adverse consequences for persons not targeted or neighbouring countries.
Turklāt, piemērojot sankcijas, ir vajadzīgi skaidri, atbilstoši un ar konkrētiem nosacījumiem saistīti kritēriji, jo tikai tie var nodrošināt reālistisku un objektīvu viedokli par stāvokli attiecīgajā valstī un kalpot par saprotamiem mērķiem, kuri attiecīgajai valstij ir jāsasniedz.
Furthermore, clear, relevant and conditional benchmarks are necessary when applying sanctions, as only those can offer a realistic and unbiased view of the situation in the country at question and serve as comprehensible goals the country has to meet.
Šajā ziņā ES ir jāstrādā, lai uzlabotu savu pieredzi sankciju jomā, jāpastiprina sadarbība un koordinācija ar ANO un jāpieņem tipveida sistemātisks process sankciju pārskatīšanai, kas nodrošinātu to optimālu izmantošanu.
In this respect, the EU should work on improving its expertise on sanctions, have an ameliorated cooperation and coordination with the UN and adopt a systematic exemplar review system of sanctions that would ensure their optimal use.
Šajā sakarībā ir svarīgi izstrādāt tādu sankciju politiku, kas pilnībā atbilst saistībām humānajā un cilvēktiesību jomā.
In this context, it is essential to design a sanctions policy fully consistent with the humanitarian and human rights commitments.
Runājot par „melno sarakstu” veidošanu, šis process ir jāpārskata, lai nodrošinātu juridisko skaidrību un atbilstošus tiesiskās aizsardzības līdzekļus.
As for the procedure for ‘blacklisting’, it should be reviewed in order to offer legal security and appropriate legal remedies.
Ir skaidrs, ka pašlaik ES sankciju politika cieš no tā, ka ir pārāk daudz ad hoc risinājumu.
Evidently, the current EU sanctions policy suffers from excessive ad-hocism.
Sankcijas ir jāuzskata un pret tām jāizturas kā pret daļu no visaptverošas ārpolitikas pieejas, kas ietver politisko apmaiņu, cilvēktiesību dialogus un apspriešanos.
Sanctions should be considered and treated as part of a comprehensive foreign policy approach which includes political exchange, human rights dialogues and consultations.
Tāpēc ir pienācis laiks pārskatīt Eiropas sankciju politiku un praksi un sankciju instrumentu pielāgot jaunajai drošības videi, neaizmirstot par sekām uz cilvēktiesībām un to iespējamiem pārkāpumiem, ko var izraisīt šī politika.
Therefore, it is high time to review the European sanctions policy and practice and adapt the sanctions’ instrument to the new security environment, not omitting the human rights implications and potential violations this policy entails.
par ES sankciju kā daļas no ES pasākumiem un politikas cilvēktiesību jomā novērtējumu
on the evaluation of EU sanctions as part of the EU’s actions and policies in the area of human rights
2. uzsver, ka valstīs, uz kurām attiecas ES ierobežojošie pasākumi, humānā palīdzība ir jāsniedz, stingri ievērojot humānās palīdzības principus, ko apstiprinājis ES konsenss par humāno palīdzību (t. i., cilvēcību, neitralitāti, objektivitāti un neatkarību);
Underlines the fact that, in countries subject to EU restrictive measures, humanitarian aid must be delivered in strict conformity with the humanitarian principles affirmed by the EU Consensus on Humanitarian Aid (i.e. those of humanity, neutrality, impartiality and independence);
5. uzskata, ka ekonomiskie un politiskie stimuli, tostarp pašreizējo sankciju apturēšana, ir svarīgs līdzeklis pārmaiņu veicināšanai, jo ietekmē vietējo pilsonisko sabiedrību, liekot tai izdarīt spiedienu uz attiecīgās valsts valdību; uzsver, ka stimuli, gluži tāpat kā sankcijas, ir jāpiemēro pārskatāmā veidā, jāsaista ar skaidriem kritērijiem un par tiem ir jārunā attiecīgajā valstī un ārpus tās;
Believes that economic and political incentives, including the suspension of existing sanctions, are an important instrument for promoting change, as they present a lever for local civil society to put pressure on their own governments; stresses that incentives, just like sanctions, must be applied in a transparent manner, linked to clear benchmarks and be well communicated within and outside the country concerned;
9. pauž nožēlu par to, ka ES un dalībvalstis sankcijas nepiemēro konsekventi; uzskata, ka, lai saglabātu ticamību un izvairītos no apsūdzības par „dubultiem standartiem”, ES ir jāspēj pamatot sankciju pieņemšanu vai nepieņemšanu, galvenokārt balstoties uz cilvēktiesību apsvērumiem un argumentiem par efektivitāti;
Deplores the fact that sanctions have not been used consistently by the EU and its Members States; believes that in order to uphold credibility and avoid the accusation of ‘double standards’, the EU must be able to justify the adoption or non-adoption of sanctions, based primarily on human rights grounds and arguments of effectiveness;
11. uzsver, ka Padomei un Komisijai ir jāvelta pietiekams laiks un resursi, tostarp personāls, kas specializējies cilvēktiesībās, lai veiktu analīzi pirms sankciju izstrādāšanas, kā arī sankciju un to efektivitātes novērtēšanu;
Emphasises that sufficient time and resources, including staff specialised in human rights, must be invested by the Council and the Commission for the analyses preceding the design of sanctions and for the evaluation of sanctions and their effectiveness;
14. uzsver, ka jebkurām ekonomiskajām sankcijām vispirms un galvenokārt ir jāattiecas uz tām nozarēm, kurās nav intensīva nodarbinātība un kuras mazāk ietekmē mazos un vidējos uzņēmumus, kas ir nozīmīgi ekonomikas attīstībai un ienākumu pārdalei.
Emphasises that any economic sanctions should first and foremost target those sectors which are not employment-intensive and are of limited relevance for small and medium-sized enterprises, which are important both for economic development and for redistribution of income.
2. aicina Komisiju pastāvīgi informēt Parlamentu par uzlikto sankciju ietekmi uz mērķu sasniegšanu un iesniegt priekšlikumus par iespējamām izmaiņām, ņemot vērā stāvokli attiecīgajā valstī;
Calls upon the Commission to keep Parliament constantly informed regarding the influence which sanctions imposed have on the achievement of objectives, and to submit proposals concerning possible changes in the light of developments in the country concerned;
6. aicina Padomi un Komisiju sagatavot skaidru analīzi par jau piemēroto sankciju efektivitāti un to ietekmi uz ES tirdzniecības attiecībām;
Calls upon the Council and the Commission to draw up a clear analysis of the effectiveness of sanctions which have already been imposed and the influence which they have on the EU’s trade relations;
8. uzskata, ka sankcijām ir jābūt vērstām arī uz tām ekonomikas nozarēm, kas valdībām, kuras pārkāpj cilvēktiesības, ir stratēģisks ieņēmumu avots, kas ļauj šīm valdībām turēties pie varas;
Considers that sanctions should also be targeted at economic sectors which, for governments that violate human rights, constitute a strategic source of revenue which enables those governments to hang on to power;
10. uzskata, ka Eiropas Savienības sankciju piemērošanā un novērtēšanā cilvēktiesību pārkāpumiem principā ir jābūt svarīgākiem par jebkādu kaitējumu, ko sankciju piemērošana izraisa Eiropas Savienības un tās pilsoņu tirdzniecības interesēm;
Believes that the application and evaluation of sanctions by the European Union for infringements of human rights must in principle prevail over any harm deriving from their application to the trading interests of the European Union and its citizens;
12. uzskata, ka gadījumā, ja novērtējuma ziņojumā ir teikts, ka sankciju piemērošanai nav vēlamās ietekmes, sankciju veids ir jāmaina (piemēram, no vispārējām uz mērķtiecīgi vērstām);
Takes the view that if it is stated in the evaluation report that the imposition of sanctions is not having the desired effect, the nature of the sanctions should be changed (e.g. from blanket to targeted);
15. atzinīgi vērtē to, ka ES vispārējo tarifa preferenču sistēma (VPS) paredz papildu tarifa preferences valstīm, kuras ir ratificējušas un īstenojušas dažādas konvencijas par cilvēktiesībām, darba tiesībām, vides aizsardzību un labu pārvaldību; tāpat uzsver, ka VPS paredz preferenču apturēšanu valstīm, kas šādas konvencijas nepiemēro;
Welcomes the fact that the EU’s generalised system of tariff preferences (GSP) provides additional tariff preferences for those countries which have ratified and implemented a range of conventions on human and labour rights, environmental protection and good governance; stresses equally that the GSP provides for the withdrawal of those preferences for countries which do not implement those conventions;
17. aicina Komisiju pārraudzīt tirdzniecības sankciju efektivitāti un kritērijus, ko izmanto to noteikšanai un atcelšanai, informēt Parlamentu par sasniegtajiem rezultātiem un iesniegt tam priekšlikumu par konsekventāku stratēģiju sankciju piemērošanā valstīm, kuras pārkāpj cilvēktiesības, lai no vienas puses mazinātu ad hoc sankciju kaitīgo ietekmi un no otras puses vienlaikus palielinātu sankciju efektivitāti, ar attiecīgās valsts situācijas detalizētas un kompleksas analīzes palīdzību padarot sankcijas atbilstīgākas;
Calls on the Commission to monitor the effectiveness of trade sanctions and of the criteria used for imposing and withdrawing such sanctions, to inform it of the results achieved, and to submit to it a proposal for a more consistent strategy for imposing sanctions on countries which violate human rights, on the one hand, with a view to reducing any damaging effect caused by sanctions imposed on an ad hoc basis and yet, on the other hand, with a view to increasing the effectiveness of sanctions in such a way that the suitability thereof will emerge from a detailed and complex analysis of the situation in the country concerned;
par turpmāko darbu saistībā ar Monterejas 2002. gada konferenci par attīstības finansēšanu
on the follow-up to the Monterrey Conference of 2002 on financing for Development
Budžeta komitejas ATZINUMS.....................................................................................15
OPINION of the Committee on Budgets .................................................................15
– ņemot vērā Monterejas konsensu, ko pieņēma Starptautiskajā konferencē par attīstības finansēšanu, kura notika Monterejā, Meksikā 2002. gada 18.– 22. martā,
– having regard to the Monterrey Consensus, adopted by the International Conference on Financing for Development (FfD) in Monterrey, Mexico, on 18-22 March 2002,
– ņemot vērā saistības, ko dalībvalstis uzņēmās Eiropas Padomē sanāksmē Barselonā 2002. gada 14. martā (Barselonas saistības),
– having regard to the commitments made by Member States at the European Council in Barcelona on 14 March 2002 (Barcelona commitments),
– ņemot vērā Parlamenta 2002. gada 25. aprīļa rezolūciju par attīstības palīdzības finansēšanu
– having regard to its resolution of 25 April 2002 on the financing of development aid
– ņemot vērā Parlamenta 2002. gada 7. februāra rezolūciju par attīstības palīdzības finansēšanu
– having regard to its resolution of 7 February 2002 on the financing of development aid
– ņemot vērā Padomes un dalībvalstu valdību pārstāvju, kas tikās Padomē, Eiropas Parlamentā un Komisijā, kopīgo ziņojumu „Eiropas Konsenss”
– having regard to the Joint statement by the Council and the representatives of the governments of the Member States meeting within the Council, the European Parliament and the Commission on European Union Development Policy: 'The European Consensus'
– ņemot vērā Komisijas 2008. gada 9. aprīļa paziņojumu par progresa paātrināšanu Tūkstošgades attīstības mērķu īstenošanā ( COM(2008)0177 ),
– having regard to the Commission Communication of 9 April 2008 on speeding up progress towards the Millennium Development Goals ( COM(2008)0177 ),
– ņemot vērā Komisijas 2007. gada 4. aprīļa paziņojumu „Pildot Eiropas doto solījumu sniegt finansējumu attīstībai” ( COM(2007)0164 ),
– having regard to the Commission Communication of 4 April 2007 entitled 'Keeping Europe's promises on Financing for Development' ( COM(2007)0164 ),
– ņemot vērā Komisijas paziņojumu Padomei un Eiropas Parlamentam „Attīstības finansēšana un atbalsta efektivitāte — uzdevumi ES atbalsta palielināšanai 2006.–2010. gadā” ( COM(2006)0085 ),
– having regard to the Commission Communication of 2 March 2006 entitled 'Financing for development and aid effectiveness – the challenges of scaling up EU aid 2006-2010' ( COM(2006)0085 ),
– ņemot vērā Komisijas paziņojumu „Attīstības paātrināšana attiecībā uz tūkstošgades attīstības mērķu sasniegšanu — attīstības finansēšana un atbalsta efektivitāte” ( COM(2005)0133 ),
– having regard to the Commission Communication of 12 April 2005 entitled 'Accelerating progress towards attaining the Millennium Development Goals – Financing for Development and Aid Effectiveness' ( COM(2005)0133 ),
– ņemot vērā Komisijas paziņojumu Padomei un Eiropas Parlamentam „Īstenojot Monterrejas konsensu praksē: Eiropas Savienības ieguldījums” ( COM(2004)0150 ),
– having regard to the Communication of 5 March 2004 from the Commission to the Council and the European Parliament entitled 'Translating the Monterrey Consensus into practice: the contribution by the European Union' ( COM(2004)0150 ),
– ņemot vērā Padomes 2002. gada 14. marta secinājumus par Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO) konferenci par attīstības finansēšanu (Montereja);
– having regard to the Council conclusions of 14 March 2002 on the United Nations (UN) Conference on Financing for Development (Monterrey),
– ņemot vērā Tūkstošgades attīstības mērķus (TAM), kas tika pieņemti 2000. gada 6.–8. septembrī Ņujorkā notikušajā Apvienoto Nāciju Organizācijas Tūkstošgades samitā un no jauna apstiprināti turpmākajās ANO konferencēs, jo īpaši Monterejas konferencē par attīstības finansēšanu;
– having regard to the Millennium Development Goals (MDGs) adopted at the United Nations Millennium Summit in New York on 6-8 September 2000, and reaffirmed at subsequent UN Conferences, notably the Monterrey Conference on Financing for Development,
– ņemot vērā 2001. gada 15.– 16. jūnijā Gēteborgā notikušajā Eiropadomē pieņemtās saistības dalībvalstīm sasniegt ANO mērķi — oficiālajai attīstības palīdzībai (OAP) atvēlēt 0,7 % no nacionālā kopienākuma (NKI);
– having regard to the commitment made at the Göteborg European Council on 15-16 June 2001 for Member States to reach the UN target for Official Development Assistance (ODA) of 0,7% of Gross National Income (GNI),
– ņemot vērā Komisijas 2006. gada 2. marta paziņojumu „ES atbalsts: sniegt palīdzību, kas būtu nozīmīgāka, efektīvāka un savlaicīgāka” ( COM(2006)0087 ),
– having regard to the Commission Communication of 2 March 2006 entitled 'EU Aid: Delivering more, better and faster' ( COM(2006)0087 ),
– ņemot vērā Parlamenta 2008. gada 22. maija rezolūciju par turpmākajiem pasākumiem saistībā ar 2005. gada Parīzes deklarāciju par atbalsta efektivitāti
– having regard to its resolution of 22 May 2008 on the follow-up to the Paris Declaration of 2005 on Aid Effectiveness
Pieņemtie teksti, P6_TA(2008)0237 . ,
Texts adopted, P6_TA(2008)0237 ,
– ņemot vērā Attīstības komitejas ziņojumu un Budžeta komitejas atzinumu ( A6-0310/2008 ),
– having regard to the report of the Committee on Development and the opinion of the Committee on Budgets ( A6‑0310/2008 ),
A. tā kā ANO otro reizi vēsturē organizē starptautisku konferenci par attīstības finansēšanu, kurā paredzēts pulcēt kopā valstu un valdību vadītājus, ne tikai attīstības ministrus, bet arī finanšu ministrus, kā arī starptautisko finanšu organizāciju, privāto banku sektora, uzņēmējdarbības un pilsoniskās sabiedrības pārstāvjus, lai izvērtētu progresu, kas panākts kopš 2002. gadā Monterejā notikušā pirmā pasaules sammita par attīstības finansēšanu;
A. whereas for the second time in history the UN is organising an International Conference on Financing for Development, aimed at bringing together Heads of State and Government and not only development but also finance ministers, as well as representatives from the international financial organisations, private banking and business and civil society, to examine the progress that has been made since the first World Summit on Financing for Development held in 2002 in Monterrey,
B. tā kā, lai sasniegtu TAM, ir nepieciešams krietni lielāks finansējums;
B. whereas, to achieve the MDGs, there is a need for greatly increased financing,
C. tā kā attīstības finansēšana būtu jādefinē kā visrentablākais veids, atbildēt uz pasaules vajadzībām attīstības jomā un globālo nedrošību;
C. whereas financing for development should be defined as the most cost-effective way to respond to the world's development needs and global insecurities,
D. tā kā prognozējamu un ilgtspējīgu finanšu līdzekļu nepieciešamība pašreiz ir svarīgāka nekā jebkad agrāk, īpaši ņemot vērā problēmas, ko rada klimata izmaiņas un to ietekme, tostarp dabas katastrofas un jaunattīstības valstu īpašā neaizsargātība to priekšā;
D. whereas the need for adequate predictable and sustainable financial resources is more urgent than ever, especially taking account of the challenge of climate change and its implications, including natural disasters, and the particular vulnerability of developing countries,
E. tā kā ES ir pasaules lielākais atbalsta donors, nozīmīgs starptautisko finanšu iestāžu akcionārs un svarīgākais jaunattīstības valstu tirdzniecības partneris;
E. whereas the EU is the world's biggest aid donor, a major shareholder in the international financial institutions, and the most important trading partner for developing countries,
F. tā kā ES ir noteikusi precīzus un obligātus termiņus, apņemoties sasniegt 0,56 % NKI mērķi līdz 2010. gadam un 0,7 % NKI mērķi līdz 2015. gadam;
F. whereas the EU has committed itself to a clear and mandatory timeframe for reaching the 0.56% of GNI target by 2010 and the 0.7% of GNI target by 2015,