natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Dalībvalstīm laikus vajadzīga vismaz skaidrība par to, kad un kādus projektu kredītus tās varēs izmantot.
At least, Member States should be given early certainty about what project credits they will be able to use and when.
Ja laikus tiks noslēgts starptautisks nolīgums, šādu skaidrību nodrošinās attiecīgie līgumi.
Should an international agreement be concluded early, this certainty will be assured by the relevant treaties.
Savukārt starptautiska nolīguma neesības gadījumā šīs skaidrības dalībvalstīm nebūs līdz 2012. gadam.
However, in the absence of an international agreement, there is no such certainty for Member States beyond 2012.
Atzinuma projekta sagatavotājs uzskata, ka līdz 2011. gada janvārim (krietni pēc iespējamās starptautisko sarunu noslēgšanās 2009. gada decembrī Kopenhāgenā) Komisijai ir jāizvirza konkrēti priekšlikumi Kopienas līmeņa nolīgumiem ar trešām valstīm, paredzot iespējas veidot projektu kredītus, kurus atļautu šādi nolīgumi.
Your draftsman believes that the Commission should be required to bring forward specific proposals for Community level agreements with third countries specifying the opportunities to generate project credits that will be allowed under such agreements, by January 2011 (well after the possible conclusion of international negotiations in Copenhagen in December 2009).
Izvirzītie principi
The principles raised
Lēmuma priekšlikuma pamatā ir dalībvalstu solidaritātes un vienlīdzības princips.
The proposal for a decision is based on the principles of solidarity and equality between Member States.
Tomēr priekšlikumā nekas nav teikts ne par valstu solidaritātes nostiprināšanas līdzekļiem, ne arī par kritērijiem, kas izvirzīti nepieciešamā taisnīguma ievērošanai starp valstīm.
However, it makes no mention of how to increase solidarity between Member States or of the criteria to be used for determining the necessary fairness among Member States.
Šīm valstīm raksturīga ne tikai ļoti atšķirīga ekonomiskā situācija, bet arī ļoti nevienādas iespējas attiecībā uz atjaunojamo enerģijas avotu attīstību.
Not only do the latter have very different economic situations but they also have very different opportunities to develop renewable energies.
Komisija uzskata, ka attiecībā uz valstīs veicamajiem emisijas samazināšanas pasākumiem ir jāņem vērā 27 valstu IKP uz vienu iedzīvotāju.
According to the Commission, the reduction efforts to be made by the Member States should take account of the relative per capita GDP of the 27 countries.
Iekšzemes kopprodukts izsaka ikgadējo plūsmu, nevis šīs plūsmas virzienu.
Gross domestic product measures annual flows, but not the final destination of those flows.
Šeit nav ņemti vērā katras valsts bagātību krājumi.
It does not take account of the wealth stocks of each country.
Ja Komisija vēlas, lai valstu pasākumu pamatā būtu solidaritātes princips, objektīvāks pamats būtu NKP uz vienu iedzīvotāju.
If the Commission wanted to base country efforts on the solidarity principle, a more objective basis would be the per capita GNP.
Nacionālo kopproduktu, ko izmanto arī Eiropas Savienības pašas resursu aprēķinam, iegūst, no IKP atņemot primāros resursus, kurus rezidentu vienības maksā nerezidentu vienībām, palielinot primāros ienākumus, ko saņem no pārējās pasaules.
Moreover, the gross national product used for the calculation of the Union’s own resources is obtained by deducting from GDP the primary resources payable by resident units to non-resident units and adding the primary income receivable from the rest of the world.
Komisijas priekšlikumā ir ignorēta arī dalībvalstu reālā situācija.
The Commission proposal also ignores the true situation of the Member States.
Ja dalībvalstīm tiek noteikts obligāti sasniedzamais rezultāts, tām vajadzīga daudz lielāka elastība līdzekļu izvēlē.
If the Commission wishes to impose an obligation on Member States to achieve results, it should leave them great flexibility in choosing their means.
Ir jāļauj katrai valstij noteikt iespējami racionālu enerģijas veidu kopumu, ņemot vērā valsts reālās iespējas un ievērojot efektivitātes/izmaksu attiecību, proti, īstenošanas līdzekļu ekonomiskumu.
It should allow each State to make arrangements for an energy mix that is as intelligent as possible, taking account of the country’s genuine possibilities and of the cost effectiveness, and therefore the economic efficiency, of the methods to be implemented.
Teritoriālais princips, kas ir „klimata un enerģijas” paketes pamatā, liedz mazajām dalībvalstīm pilnībā izmantot atjaunojamos enerģijas avotus.
The principle of territoriality, on which the ‘climate-energy’ packages are based, prohibits the small countries of the EU in particular from making greater use of renewable energies.
Ir skaidrs, ka valstu ģeogrāfiskie, ģeoloģiskie, hidrauliskie u.c. apstākļi ir ārkārtīgi atšķirīgi.
Clearly, geographical and geological environments and water resources differ widely from one Member State to the next.
Saules gaismai lielāka ietekme ir Eiropas dienvidos nekā ziemeļos.
There is more sun in the south than in the north of Europe.
Ūdenstilpēm lielāka nozīme ir kalnainās valstīs un ziemeļvalstīs.
There are more water sources in Alpine countries and in Nordic countries.
Vēja enerģiju vieglāk ir izmantot piejūras valstīs, kuras ir pieejamas vējam un kurās iespējams ierīkot piekrastes vēja enerģijas parkus.
Wind energy is easier to harness in countries with sea borders that are exposed to the winds, enabling them to build offshore wind parks.
Oglekļa ieguve un piesaiste ( CCS ) ir iespējama tikai tad, ja to ļauj ģeoloģiskie apstākļi.
Carbon capture and storage (CCS) is only possible if a country’s geology permits it.
Valstīm, kuru ģeogrāfiskie apstākļi ir nelabvēlīgi, ir jāļauj veikt ieguldījumus atjaunojamo enerģijas avotu projektos ārpus savas teritorijas, tādējādi gūstot labumu no emisijas samazināšanas.
Member States that are handicapped by their geography should be allowed to invest in renewable energy projects outside their territory and to benefit from them in terms of their emissions reductions.
Pēc atzinuma projekta sagatavotāja domām, jāveido arī īsts „zaļās” enerģijas sertifikātu iekšējais tirgus.
In your draftsman’s view, a genuine internal market in ‘green’ energy certificates also needs to be established.
Enerģijas avoti ar zemu CO 2 sastāvu
Low-CO 2 energy sources
Kodolenerģijas izmantošana ir cieši saistīta ar subsidiaritātes principu un tātad ar katras valsts demokrātisko izvēli.
The use of nuclear energy falls under the subsidiarity principle, and is thus a matter of democratic choice in each country.
Tas notiks par spīti visiem energoefektivitātes un enerģijas taupīšanas pūliņiem, kuri varētu tikt īstenoti nākamajās desmitgadēs.
This will occur in spite of any efforts that are made over the next few decades to save energy and increase its efficiency.
Pāreja uz atjaunojamo enerģijas avotu izmantošanu būs lēnāka un dārgāka, nekā tiek uzskatīts.
The use of renewable energy sources will be slower and more costly than is claimed by some.
Kļūst skaidrs, ka Eiropa nevarēs saglabāt savu mērķi par biodegvielas izmantošanu 10 % apmērā līdz 2020. gadam, un tas noteikti apdraudēs mērķi par atjaunojamo enerģijas avotu īpatsvaru 20 % apmērā līdz 2020. gadam.
It is becoming obvious that Europe will be unable to meet its target of 10% of biofuels in 2020, which will undoubtedly jeopardise the target of 20% of renewable energy sources by 2020.
Katrā ziņā atlikušais 80 % vai 70 % enerģijas pieprasījums 2020. gadā būs jāapmierina, izmantojot parastos enerģijas veidus — fosilo vai kodolenerģiju.
In any case, in 2020, 70 or 80% of remaining energy demand will have to be covered by traditional energy sources such as fossil or nuclear energy.
Neatliekama nepieciešamība pēc globāla mēroga rīcības
The urgent need for a global effort
Pēc atzinuma projekta sagatavotāja domām, Eiropas Savienības centieni samazināt siltumnīcefekta gāzu emisiju (14 % no pasaules CO 2 emisijas) globālā mērogā ne pie kā nenovedīs, ja citas lielās rūpnieciski attīstītās valstis, sākot ar ASV, Ķīnu, Indiju, Krieviju, Brazīliju utt., neapņemsies veltīt ievērojamas pūles emisijas samazināšanai.
In your draftsman’s view, efforts to reduce greenhouse gases in the European Union (14% of global CO 2 emissions) will come to nothing unless the other major industrialised nations, starting with the United States, China, India, Russia, Brazil, etc. undertake to make sizeable efforts to reduce their emissions.
Ja turpmākajos gados varētu tikt panākts saistošs starptautisks nolīgums laika posmam pēc Kioto protokola darbības beigām, Eiropas Savienība palielinātu savu emisijas samazināšanas mērķi 2020. gadam no 20 % līdz 30 %.
Should there be a binding international agreement over the next few years for the post-Kyoto period, the EU will raise its emissions reduction target from 20% to 30% up to 2020.
Šie ārkārtīgi nozīmīgie centieni — lai cik tie būtu vēlami, no vides viedokļa — radīs Eiropas iedzīvotājiem ievērojamas ekonomiskas, sociālas un socioloģiskas sekas.
This will entail a considerable effort which, however desirable it might be from an environmental point of view, will have huge economic, social and sociological repercussions on the peoples of Europe.
Šāda pielāgošana nevar notikt, izmantojot komitoloģiju; tā jāīsteno koplēmuma veidā, demokrātisku debašu rezultātā.
Such an adjustment cannot be made through Comitology but will have to be adopted through the codecision procedure following a democratic debate.
Komisijai būtu jāsagatavo priekšlikumi, ņemot vērā saistības, ko uzņemtos starptautiskā sabiedrība.
The Commission is asked to make proposals, taking account of the commitments to be entered into by the international community.
Tāpat arī iespējamā gadījumā, ja gaidāmās sarunas cieš neveiksmi, Eiropas Savienībai jāpārskata tiesiskais regulējums, ko tā grasās pieņemt.
Even if future negotiations should fail, which is always possible, the European Union should still review the legislation it intends to adopt.
(3) Lai sasniegtu šo mērķi, Eiropadome savā 2007. gada 8. un 9. marta sanāksmē Briselē ir apstiprinājusi Kopienas mērķi līdz 2020. gadam samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas par 30%, salīdzinot ar 1990. gadu, kā savu ieguldījumu globālā un visaptverošā nolīgumā par laika posmu pēc 2012. gada, ar nosacījumu, ka pārējās attīstītās valstis apņemas panākt salīdzināmus emisiju samazinājumus, un ekonomiski spēcīgākās jaunattīstības valstis apņemas dot atbilstīgu ieguldījumu, ievērojot to pienākumus un iespējas.
(3) In order to meet this objective, the European Council in its meeting of 8 and 9 March 2007 in Brussels has endorsed a Community objective of a 30% reduction in greenhouse gas emissions by 2020 compared to 1990 as its contribution to a global and comprehensive agreement for the period beyond 2012, provided that other developed countries commit themselves to comparable emission reductions and economically more advanced developing countries commit themselves to contributing adequately according to their responsibilities and capabilities.
(3) Lai sasniegtu šo mērķi, Eiropadome savā 2007. gada 8. un 9. marta sanāksmē Briselē ir apstiprinājusi Kopienas mērķi līdz 2020. gadam samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas par 30%, salīdzinot ar 1990. gadu, ar mērķi noslēgt globālu un visaptverošu nolīgumu par laika posmu pēc 2012. gada, ar nosacījumu, ka pārējās attīstītās valstis apņemas panākt salīdzināmus emisiju samazinājumus, un ekonomiski spēcīgākās jaunattīstības valstis apņemas dot atbilstīgu ieguldījumu, ievērojot to pienākumus un iespējas.
(3) In order to meet this objective, the European Council in its meeting of 8 and 9 March 2007 in Brussels has endorsed a Community objective of a 30% reduction in greenhouse gas emissions by 2020 compared to 1990 with a view to a global and comprehensive agreement for the period beyond 2012, provided that other developed countries commit themselves to comparable emission reductions and economically more advanced developing countries commit themselves to contributing adequately according to their responsibilities and capabilities.
ES paustais mērķis ir ierobežot siltumnīcefekta gāzu emisijas par 20 % no 1990. gada līmeņa.
The EU's declared objective is to reduce greenhouse gas emissions by 20% from the 1990 level.
Vienīgi tad, ja tiek noslēgts starptautisks nolīgums, kas seko Kioto protokolam, Eiropas Savienība var veikt pasākumus, lai panāktu papildu samazinājumu līdz 30 % no 1990. gada līmeņa.
Only if there is a post-Kyoto international agreement can the Union take steps to achieve an additional reduction of up to 30% from that 1990 level.
Lēmums priekšlikums
Proposal for a decision
(4.a) Kā uzsvēra Starpvaldību ekspertu grupa klimata pārmaiņu jautājumos, kodolenerģijai ir izšķirīga nozīme cīņā pret klimata pārmaiņām.
(4a) As stressed by the Inter governmental Panel on Climate Change (IPCC), nuclear energy has a decisive role to play in the fight against climate change.
Kopā ar atjaunojamo enerģiju līdz 2020. gadam līdz pat 60 % no enerģijas varētu iegūt, to ražojot bez CO 2 emisijām.
Together with renewable energ y , up to 60% of EU energy could be generated fromCO 2 -free production by 2020.
Kodolenerģija varētu būt rentabls lielākais bāzes enerģijas avots kopā ar atjaunojamo enerģiju, ko izmanto vidējai un maksimālai slodzei.
Nuclear energy could produce the majority of base load electricity in a cost ‑efficient way, with renewables used for medium and peak load s .
Francija, kas būtisku elektroenerģijas DAĻU saražo, izmantojot kodolenerģiju, jau šobrīd emitē ievērojami mazāk CO 2 uz vienu iedzīvotāju nekā kaimiņvalstis.
With a high proportion of electricity produced by nuclear energy, France already emits significantly less CO2 per person than its neighbours.
Ja cīņa pret klimata pārmaiņām ir jāuztver nopietni, neapdraudot konkurētspēju, kodolenerģijas attīstība ir neizbēgama, ņemot vērā ievērojami augstākās atjaunojamo enerģijas avotu izmaksas.
If the fight against climate change is to be taken seriously without putting competitiveness at risk, the development of nuclear energy is inevitable in view of the considerably higher cost of renewable energy sources.
Tas arī garantētu apgādes drošību.
This will also guarantee security of supply.
(8) Lai nodrošinātu taisnīgu katras dalībvalsts ieguldījumu Kopienas neatkarīgo saistību izpildē, nevienai valstij nedrīkst izvirzīt prasību samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas 2020. gadā par vairāk nekā 20% zem 2005. gada līmeņa un nevienai valstij nedrīkst atļaut palielināt siltumnīcefekta gāzu emisijas 2020. gadā par vairāk nekā 20% virs 2005. gada līmeņa.
(8) To further ensure a fair distribution of efforts between the Member States of the contribution to the implementation of the independent commitment of the Community, no Member State should be required to reduce its greenhouse gas emissions in 2020 to more than 20% below 2005 levels and no Member State should be allowed to increase its greenhouse gas emissions in 2020 to more than 20% above 2005 levels.
Siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanai jānotiek no 2013. līdz 2020. gadam, kuru laikā katra dalībvalsts drīkst iepriekš iztērēt 2 % no siltumnīcefekta gāzu emisijas limita, kas tai noteikts nākamajā gadā, bet dalībvalstis, kuru emisiju apjomi ir mazāki par paredzēto limitu, radušos emisiju samazinājumu atlikumu drīkst pārnest uz nākamo gadu.
Reductions in greenhouse gas emissions should take place between 2013 and 2020, with each Member State being allowed to carry forward from the following year a quantity equal to 2 % of the greenhouse gas emission limit of that Member State and a Member State whose emissions are below that limit being allowed to carry over its excess emission reductions to the subsequent year.
(8) Lai nodrošinātu taisnīgu katras dalībvalsts ieguldījumu Kopienas neatkarīgo saistību izpildē, nevienai valstij nedrīkst izvirzīt prasību samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas 2020. gadā par vairāk nekā 20 % zem 2005. gada līmeņa un nevienai valstij nedrīkst atļaut palielināt siltumnīcefekta gāzu emisijas 2020. gadā par vairāk nekā 20 % virs 2005. gada līmeņa.
(8) To further ensure a fair distribution of efforts between the Member States of the contribution to the implementation of the independent commitment of the Community, no Member State should be required to reduce its greenhouse gas emissions in 2020 to more than 20% below 2005 levels and no Member State should be allowed to increase its greenhouse gas emissions in 2020 to more than 20% above 2005 levels.
Siltumnīcefekta gāzu emisijas samazināšanai jānotiek no 2013. līdz 2020. gadam, kuru laikā katra dalībvalsts drīkst iepriekš iztērēt 3 % no siltumnīcefekta gāzu emisijas limita, kas tai noteikts nākamajā gadā, bet dalībvalstis, kuru emisijas apjomi ir mazāki par paredzēto limitu, radušos emisijas samazinājumu atlikumu drīkst pārnest uz nākamo gadu.
Reductions in greenhouse gas emissions should take place between 2013 and 2020, with each Member State being allowed to carry forward to the following year a quantity equal to 3 % of the greenhouse gas emission limit of that Member State and a Member State whose emissions are below that limit being allowed to carry over its excess emission reductions to the subsequent year.
Dalībvalstij, kuras siltumnīcefekta gāzu emisijas ik gadu laikposmā no 2013. līdz 2020. gadam atbilst noteiktajai robežvērtībai vai ir zemākas par 2020. gadam noteikto mērķa līmeni, ir jāļauj tirgoties ar emisijas samazinājuma pārsniegumu, lai palīdzētu citām dalībvalstīm sasniegt tām noteiktās robežvērtības vai mērķus.
A Member State whose greenhouse gas emissions are, in any year between 2013 and 2020, at the limit or below the target level for 2020, should also be allowed to trade its excess emission reductions with other Member States to assist them in meeting their limits or targets.
(8.a) Lai izlīdzinātu emisijas samazināšanas izmaksu atšķirības dažādās dalībvalstīs un palielinātu ģeogrāfisko elastību, vienlaikus pastiprinot Kopienas kopējo saistību vispārējo rentabilitāti, dalībvalstīm ir jāļauj pārnest daļu no savām siltumnīcefekta gāzu emisijas tiesībām uz citu dalībvalsti.
(8a) As a means of even ing out the differences in emission reduction cost s faced by various Member States , and to allow for increased geographical flexibility, while at the same time enhanc ing the overall cost-efficiency of the total commitment of the Community, a Member State should be allowed to transfer a part of its greenhouse gas emissions entitlement to another Member State.
Tiesību pārnešanai ir jānotiek saskaņā ar divpusēju nolīgumu, un ir jānodrošina pārredzamība, informējot Komisiju par to un norādot pārnešanas faktu abu iesaistīto dalībvalstu reģistros.
This transfer sh ould be regulated by a bilateral agreement and transparency sh ould be ensured by way of notification to the Commission and the registration of the transfer in the registries of both Member States involved.
Dalībvalstis raugās , lai to politika šo kredītu iegādei pastiprina projektu vienlīdzīgu ģeogrāfisko izplatību un starptautiskā nolīguma par klimata pārmaiņām izpildi.
Member States should ensure that their policies for purchasing these credits enhance the equitable geographical distribution of projects and enhance the achievement of a future international climate change agreement.
(9) Lai nodrošinātu dalībvalstīm elastīgumu savu saistību izpildē, kā arī veicinātu ilgtspējīgu attīstību trešās valstīs, jo īpaši jaunattīstības valstīs, kā arī lai nodrošinātu investoru pārliecību, Kopienai ir jāturpina atzīt kredītus no siltumnīcefekta gāzu emisijas samazināšanas projektiem trešās valstīs, pirms tiks panākta starptautiska vienošanās par klimata pārmaiņām.
(9) In order to provide for flexibility for Member States in implementing their commitments, to promote sustainable development in third countries, in particular in developing countries, and to provide certainty to investors, the Community should continue to recognise a certain amount of credits from greenhouse gas emission reduction projects in third countries before a future international agreement on climate change has been reached.
Dalībvalstīm ir jāapņemas samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas jaunattīstības valstīs un tādēļ jānodrošina, ka vismaz 50 % no šiem kredītiem iegādājas no vismazāk attīstītajām valstīm un mazo salu jaunattīstības valstīm, lai veicinātu projektu vienlīdzīgu ģeogrāfisko izplatību un panāktu starptautiska nolīguma par klimata pārmaiņām izpildi.
Member States should commit to greenhouse gas emissions mitigation efforts in developing countries and therefore should ensure that at least 50 % of these credits are purchased from Least Developed Countries (LDCs) and the Small Island Developing States (SIDS) so as to enhance the equitable geographical distribution of projects and enhance the achievement of a future international climate change agreement.
Visiem projektiem trešās valstīs ir jānodrošina jaunu zema oglekļa satura tehnoloģiju nodošana, un tiem jāatbilst atbilst augstiem kvalitātes kritērijiem, kas garantē to papildināmību un vides integritāti.
All projects in third countries should guarantee the transfer of new, low-carbon technologies and should conform to high quality criteria that guarantee their additionality and their environmental and social integrity.
Lai šāds tirgus būtu, kā arī lai nodrošinātu tālāku siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanu ES un tādējādi veicinātu Kopienas atjaunojamās enerģijas, enerģētiskās drošības, inovāciju un konkurētspējas mērķu sasniegšanu, ir ierosināts atļaut dalībvalstīm — līdz nākotnē tiks panākta starptautiska vienošanās par klimata pārmaiņām — ik gadus izmantot kredītus no trešajās valstīs īstenotiem siltumnīcefekta gāzu emisijas samazināšanas projektiem 3 % apmērā no katras dalībvalsts emisiju apjoma 2005. gadā no avotiem ārpus ES ETS.
To help ensure such market as well as to ensure further greenhouse gas emission reductions within the Community and thus enhance the implementation of the objectives of the Community relating to renewable energy, energy security, innovation and competitiveness, it is proposed to allow the annual use by Member States of credits from greenhouse gas emission reduction projects in third countries, until a future international agreement on climate change has been reached, up to a quantity representing 3% of the greenhouse gas emissions of each Member State not covered under Directive 2003/87/EC in the year 2005.
Lai šāds tirgus būtu, kā arī lai nodrošinātu tālāku siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanu ES un tādējādi veicinātu Kopienas atjaunojamās enerģijas, energoefektivitātes, enerģētiskās drošības, inovāciju un konkurētspējas mērķu sasniegšanu, ir ierosināts atļaut dalībvalstīm — līdz nākotnē tiks panākta starptautiska vienošanās par klimata pārmaiņām — ik gadus izmantot kredītus no trešajās valstīs īstenotiem siltumnīcefekta gāzu emisijas samazināšanas projektiem 4 % apmērā no katras dalībvalsts emisiju apjoma 2005. gadā no avotiem ārpus ES ETS.
To help ensure such a market as well as to ensure further greenhouse gas emission reductions within the Community and thus enhance the implementation of the objectives of the Community relating to renewable energy, energy efficiency, energy security, innovation and competitiveness, it is proposed to allow the annual use by Member States of credits from greenhouse gas emission reduction projects in third countries, until a future international agreement on climate change has been reached, up to a quantity representing 4% of the greenhouse gas emissions of each Member State not covered by Directive 2003/87/EC in the year 2005.
Dalībvalstīm ir jāsaņem atļauja nodot šī ierobežojuma neizmantoto daļu citai dalībvalstij , ja vismaz pusi no šādiem projektiem īsteno vismazāk attīstītajās valstīs un mazo salu jaunattīstības valstīs.
Member States should be allowed to transfer the unused part of that quantity to other Member States , provided that at least 50% of such projects are implemented in the LDCs and the SIDS .
Reizi divos gados ir jāsagatavo plānotā progresa novērtējums, bet 2016. gadā ir jāveic pilnīgs šī lēmuma īstenošanas novērtējums.
Every two years an assessment should be made on the projected progress and a full evaluation of the implementation of this Decision should be made in 2016.