natgillin/translations-raw huggingface dataset:
ES centrālās bankas ir labi piemērotas tam, lai to atbildībā būtu galvenokārt makrouzraudzība, ņemot vērā ciešo saikni, kas centrālajām bankām ir ar monetārajiem un finanšu tirgiem, lai veiktu savus monetārās politikas uzdevumus.
The EU central banks are well suited to be the authorities mainly responsible for macro-prudential supervision, given the close links that central banks have with the monetary and financial markets in order to perform their monetary policy tasks.
Turklāt ECB Ģenerālpadome ir vispāratzīta lēmējinstitūcija, kas kopš 1999. gada ir izpildījusi visdažādākos centrālo banku uzdevumus.
In addition, the ECB’s General Council is a well-established decision-making body, which has carried out a wide range of central banking tasks since 1999.
Tādēļ labā pieredze ar Ģenerālpadomi nodrošina labu pamatu sekmīgai ESRP darbībai.
Therefore, the good experience with the General Council provides a good basis for a smooth functioning of the ESRB.
Atsaukšanās uz Ģenerālpadomi nozīmē arī to, ka ECB priekšsēdētājam jābūt ESRP ex officio priekšsēdētājam un ka ECB priekšsēdētāja vietnieks ir valdes loceklis.
Referring to the General Council also implies that the President of the ECB should be the ex officio chair of the ESRB and that the ECB Vice-President is a member of the General Board.
Ņemot vērā iepriekš aprakstīto ciešo mijiedarbību starp ESRP, EUI un valsts uzraudzības iestādēm, valdē kā locekļi bez balsstiesībām jāietver arī visu trīs Eiropas uzraudzības iestāžu priekšsēdētāji, kā arī valstu uzraudzības iestāžu vadītāji.
It is also important to include in the General Board the three Chairs of the European Supervisory Authorities, as well as the heads of national supervisory authorities as non-voting members, given the importance of the close interplay between the ESRB, the ESAs, and national supervisors as explained above.
Svarīga ir arī Komisijas un EFK līdzdalība, ņemot vērā to lomu likumdošanas iniciatīvās, makroekonomikas uzraudzībā un ekonomikas un finanšu politikā.
The participation of the Commission and the EFC are also relevant, given their role in legislative initiatives, macro-economic surveillance and economic and financial policies.
ESRP koordinācijas komitejas sastāvam ir jāatspoguļo ESRP valdes sastāvs, lai komiteja būtu valdes pārstāvis, kura uzdevums ir sagatavot valdes sanāksmes.
The composition of the ESRB’s Steering Committee should reflect that of the ESRB’s General Board in order to ensure that the Committee is representative of the Board, whose meetings it is meant to prepare.
Tādēļ piecu centrālo banku locekļu (papildus ESRP priekšsēdētājam un priekšsēdētāja vietniekam) iekļaušana nodrošina atbilstošu līdzsvaru starp centrālo banku pārstāvjiem un pārējiem koordinācijas komitejas locekļiem.
Therefore, the inclusion of five central bank members (in addition to the chair and vice-chair of the ESRB) ensures an appropriate balance among central bankers and the other members of the Steering Committee.
Turklāt tā nodrošina arī pietiekamu euro zonas un ārpus euro zonas valstu centrālo banku pārstāvību.
In addition, it allows for sufficient representation of the euro area and non-euro area national central banks.
Tomēr, tā kā euro zonas sastāvs ar laiku mainīsies, tiesību aktā nebūtu ieteicams paredzēt konkrētu, nemainīgu vietu sadalījumu starp euro zonas un ārpus euro zonas centrālajām bankām.
However, as the composition of the euro area will change with time, it would not be advisable to lay down in a legal act a specific, immutable allocation of seats between euro area and non-euro area central banks.
Vai jūs varētu izteikties plašāk par ESRP pilnvarām: kā nodrošināt to, lai brīdinājumus un ieteikumus adresāti nevarētu ignorēt?
Could you elaborate on your views as to the powers of the ESRB: how to make sure that warnings and recommendations cannot be ignored by the addressees?
Kā jau minēju iepriekš, ESRP brīdinājumu un ieteikumu efektivitāte būs atkarīga no to kvalitātes, „rīkojies vai paskaidro” mehānisma starp ESRP un adresātiem, ESRP iespējas savus brīdinājumus un ieteikumus publicēt, kā arī iespējamās ES Padomes un EUI lomas, sniedzot atbalstu brīdinājumu un ieteikumu īstenošanā.
As mentioned already, the effectiveness of the ESRB warnings and recommendations will rely on their quality, the “act-or-explain” mechanism between the ESRB and the addressees, the possibility of the ESRB to publish its warnings and recommendations, and also the possible role of the EU Council and the ESAs in supporting the implementation of the warnings and recommendations.
Izšķiroša nozīme būs ciešai turpmākās rīcības pārraudzībai un novērtēšanai, ko attiecībā uz saviem ieteikumiem veiks ESRP.
A close monitoring and assessment by the ESRB of the follow-up action that has been given to its recommendations will be decisive.
Ja ESRP uzskata, ka veiktie pasākumi vai arī iemesli, kāpēc tie netiek veikti, nav pietiekami, ir jāapsver divi svarīgi instrumenti — daudzpusējs spiediens un publiskošana.
When the ESRB considers that the actions taken or reasons for inaction are insufficient, multilateral pressure and public disclosure are two important instruments to be considered.
Ņemot vērā pamatinformācijas sensitīvo raksturu un traucējumus, ko tas var radīt iestādēs un/vai tirgos, lēmumus par brīdinājumu un ieteikumu publiskošanu ESRP jāpieņem, katru gadījumu izskatot atsevišķi.
Taking into account the sensitive nature of the underlying information and the disruption it may cause in institutions and/or markets the decision to make the warnings and recommendations public should be made by the ESRB on a case-by-case basis.
Visiem šiem elementiem kopā jānodrošina atbilstoša stimulu un mehānismu sistēma, kas palielinās varbūtību, ka brīdinājumi par riskiem un ieteikumi tiks ņemti vērā.
The combination of these elements should provide an adequate framework of incentives and mechanisms, which will increase the likelihood of compliance with risk warnings and recommendations.
Vai publiskošanas līmenis, jūsuprāt, ir atbilstošs?
Is the level of public disclosure appropriate in your opinion?
ESRP sniegtajai informācijai riska novērtējumu, brīdinājumu un ieteikumu veidā būs sensitīvs raksturs.
The ESRB output, in the form of risk assessments, warnings and recommendations, will have a sensitive nature.
Jo īpaši ESRP novērtējumu publiskošana var tieši ietekmēt to, kā tirgus dalībnieki izprot finansiālās stabilitātes nosacījumus.
In particular, the disclosure of the ESRB assessments may have a direct impact on the perception of market participants as to financial stability conditions.
Tādēļ ESRP komunikācijas politika būs rūpīgi jāizvērtē.
Accordingly, the ESRB’s communication policy will need to be carefully considered.
Tajā pašā laikā ir svarīgi, lai ESRP sabiedrību informētu par tās regulāri veiktajiem pasākumiem un ieguldīto darbu finansiālās stabilitātes nodrošināšanā.
At the same time, it will be important for the ESRB to keep the public informed of its regular activities and contributions to safeguarding financial stability.
To var panākt, uzliekot par pienākumu ESRP sniegt ziņojumus Eiropas Parlamentam un Padomei, kā arī sagatavojot regulāras publikācijas par finansiālo stabilitāti, lai uzlabotu tirgus dalībnieku un sabiedrības informētību par noteiktiem riskiem un vājajām vietām.
This can be achieved through the reporting obligations of the ESRB to the European Parliament and the Council, and also through regular publications on financial stability in order to raise the awareness of market participants and the public to certain risks and vulnerabilities.
Vai saskatāt iespējamu interešu konfliktu ECB pilnvarās attiecībā uz monetāro politiku?
Do you see a potential conflict of interest with the ECB mandate in relation to monetary policy?
ECB galvenais mērķis ir saglabāt cenu stabilitāti.
The primary objective of the ECB is to maintain price stability.
Šīs ECB/ECBS piešķirtās pilnvaras nemainās.
This mandate given to the ECB/ESCB remains unchanged.
Līgumā ir ne tikai viennozīmīgi noteikts, ka cenu stabilitāte ir monetārās politikas galvenais mērķis, bet arī definēta skaidra pilnvaru hierarhija attiecībā uz sekundāro mērķi.
The Treaty not only unambiguously establishes price stability as the primary objective of monetary policy but defines also a clear hierarchical mandate when it mentions the secondary objective.
Konkrētu uzdevumu uzticēšana ECB saistībā ar ESRP darbu ir apsveicama, jo tas palielina ECB ieguldījumu finansiālās stabilitātes nodrošināšanā.
The assignment to the ECB of specific tasks concerning the functioning of the ESRB is welcome, as it enhances the ECB’s contribution to financial stability.
Šo jauno uzdevumu nedrīkst uzskatīt par monetārās politikas papildu mērķi.
This new task should not be seen as constituting an additional objective of monetary policy.
Tam drīzāk būtu jāveicina finansiālā stabilitāte, neapdraudot galveno mērķi — cenu stabilitāti.
Instead, this new task should contribute to financial stability, without compromising on the primary objective of price stability.
Līdz ar to Līgumā skaidri noteikto pienākumu sadalījumu ESRP izveide nemaina.
Consequently, the creation of the ESRB does not change the clear allocation of responsibilities enshrined in the Treaty.
Tā saglabā arī ECBS veiktās vispārējās makroekonomiskās analīzes integritāti, kā arī ECB iekšējo organizatorisko struktūru.
It will also maintain the integrity of the overall macroeconomic analysis conducted within the ESCB as well as the internal organisational structure of the ECB.
Svarīgi nodrošināt, lai ESRP un visiem tās locekļiem būtu augsts neatkarības līmenis no politiskās ietekmes.
It is important to ensure that the ESRB and all its members are provided with a high degree of independence from political influence.
24.a Kāda, jūsuprāt, būs Eiropas uzraudzības struktūras attīstība vidējā termiņā un ilgtermiņā?
How do you see the evolution of the European supervisory architecture in the medium and long term?
Īpaši — ko jūs domājat par vienotu Eiropas uzraudzības iestādi?
In particular, what do you think of a single European supervisory authority?
Triju EUI izveidošana ir ievērojams solis uz priekšu.
The establishment of the three ESAs is a major step forward.
Tas ļauj balstīties uz pieredzi un darbu, ko veica „Lamfalussy” 3. līmeņa komitejas, kurām bija nozīmīga loma uzraudzības konverģences veicināšanā Eiropā un savstarpējas uzticības veidošanā valstu uzraudzības iestāžu starpā.
It allows building on the experience and the work conducted by the Level 3 “Lamfalussy” Committees, which played an important role to foster supervisory convergence in Europe and to forge mutual trust among the national supervisors.
Eiropas uzraudzības iestāžu izveidošanas nolūks ir novērst vienu no galvenajiem šo komiteju trūkumiem, proti, to vadlīniju nesaistošo raksturu.
The establishment of the ESAs seeks to remedy one of the major weaknesses of these Committees, namely the non-binding nature of their guidelines.
Iespēja izdot juridiski saistošus tehniskos standartus ļautu izveidot ES finanšu pakalpojumu kodeksu, kas veicinātu vienlīdzīgus spēles noteikumus un sekmētu noguldītāju, investoru un patērētāju pienācīgu aizsardzību Eiropā.
The possibility to issue legally binding technical standards will allow creating an EU financial services rulebook, which will promote a level playing field and contribute to the adequate protection of depositors, investors and consumers in Europe.
Vidējā termiņā un ilgtermiņā es nepiekrītu iecerei par vienotu Eiropas uzraudzības iestādi, un vispār šāda veida risinājuma īstenošanai valstu līmenī finanšu krīzes laikā būtu jābrīdina mūs par tā pieņemšanu Eiropas līmenī.
In the medium to long term, I do not agree with the idea of a single European supervisory authority and, in general, the performance of that type of solution at the national level during the financial crisis should warn us its adoption at the European level.
Es saskatu priekšrocības, ko dotu vienota iestāde, kura īstenotu konsultatīvu uzraudzību attiecībā uz visām finanšu iestādēm, tostarp bankām, apdrošināšanas un pensiju fondiem.
I do see the merits in having a single authority for the prudential supervision of all financial institutions, including banking, insurance and pension funds.
Uzraudzībai un regulēšanai ir jāiet kopsolī ar attīstību finanšu tirgos, un mēs tiešām esam pieredzējuši to, kā palielinās integrācija starp dažādām finanšu sistēmas apakšnozarēm, un finanšu korporāciju rašanās ir tikai pati redzamākā šā procesa izpausme.
Supervision and regulation need to keep up with the developments in financial markets and indeed we have been witnessing a progressive integration between the different sub-sectors of the financial system, of which the emergence of financial conglomerates is but the most noticeable implication.
Tāpēc pašreizējā vidē uzraudzības nodrošināšanai ir svarīgi pieņemt integrētu pieeju, kas dotu dziļu izpratni par (ne tik) jaunajiem biznesa modeļiem, ar to aizstājot atsevišķo pieeju banku un apdrošināšanas nozarēm, ar kuras palīdzību var neizdoties uztvert savstarpējo saistību starp apakšnozarēm un saistītajiem riskiem.
In the current environment it is therefore important for supervision to adopt an integrated approach that allows for a deep understanding of the (not so) new business models instead of a separated approach for banking and insurance, which may fail to capture the interconnectedness among sub-sectors and the associated risks.
No otras puses, es skaidri nošķiru finanšu iestāžu uzraudzību no vērtspapīru tirgu uzraudzības.
On the other hand, I make a clear cut distinction between supervision of financial institutions and the supervision of the securities markets.
Ir svarīgi atzīt, ka šo divu funkciju mērķi pašos pamatos ir atšķirīgi un noteiktos gadījumos faktiski pretēji, un pat šo divu finanšu uzraudzības jomu darbības veidam un datu resursiem ir maz līdzību.
It is important to acknowledge that the objectives of these two functions are inherently distinct, and actually conflicting in certain instances, and even the modus operandi and data resources of the two areas of financial supervision share little similarities.
Iespējamais interešu konflikts izriet no fakta, ka iestāžu uzraudzība ir jāizvirza kā dominējošais sabiedriskais mērķis, lai aizsargātu noguldītāju un klientu intereses, turpretim vērtspapīru tirgu uzraudzības galvenais mērķis, pirmkārt, ir rūpēties par investoru un akcionāru interesēm.
The possible conflict of interest stems from the fact that the supervision of institutions must have as its predominant public goal to defend the interests of depositors and clients whereas the perspective of securities market supervision is to cater first for the interest of investors and shareholders.
Saistībā ar bažām par institucionālo stabilitāti, no šiem diviem principiem izriet divas atšķirīgas nostājas.
Two different attitudes stem from these two principles regarding the concern with institutional stability.
Manuprāt, ir arī spēcīgi argumenti par labu finanšu iestāžu darbības uzraudzībai saistībā ar to klientiem, un tā jāveic kopā ar konsultatīvo uzraudzību.
In my view, there are also strong arguments for the supervision of the conduct of business of financial institutions in the relationship with their costumers to be undertaken in close proximity with prudential supervision.
Nozīmīgākie no šiem argumentiem attiecas uz faktu, ka regulēšanai un uzraudzībai pār banku un apdrošināšanas nozares mazumtirdzniecības produktiem un pakalpojumiem un veidu, kādā tie tiek reklamēti un pārdoti klientiem, ir jāatstāj ietekme uz finanšu iestāžu rentabilitāti un maksātspēju, tādējādi ierobežojot konsultatīvo uzraudzību.
The most notable of those arguments relates to the fact that the regulation and supervision of retail banking and insurance products and services and of the way they are marketed and sold to clients is bound to have an implication in the profitability and solvency of financial institutions, thereby impinging on prudential supervision.
Turklāt pastāv svarīgi negatīvi ārējie faktori, kas izriet no komercdarbības uzraudzības kontekstā apkopotās informācijas neatbilstošas apstrādes, un nesen bijuši pat nopietnu ar uzticamības pārbaudi saistītu problēmu gadījumi, ko izraisīja neatbilstoša komercdarbība banku attiecībās ar to privātajiem klientiem.
Moreover, there are important negative externalities resulting from an inappropriate handling of information collected in the context of business conduct supervision and there have even been recent cases of significant prudential problems being triggered by inappropriate business conduct in the relationship of banks with their retail clients.
Ņemot vērā visus apstākļus, es sliecos atbalstīt mikrokonsultatīvās uzraudzības twin-peaks modeli, kas balstīts uz diviem galvenajiem institucionālajiem pīlāriem: no vienas puses, visu finanšu iestāžu konsultatīvā uzraudzība, kā arī tradicionālo banku un apdrošināšanas mazumtirdzniecības klientu aizsardzība, tostarp viņu naudas līdzekļu nodrošināšana un viņu interešu aizsardzība komerciālās attiecībās ar finanšu iestādēm; no otras puses, vērtspapīru tirgu integritātes un efektivitātes nodrošināšana, tostarp investoru aizsardzība šajos tirgos.
All things considered, I tend to be inclined towards a twin-peaks model of micro-prudential supervision grounded on two main institutional pillars: on the one hand, the prudential supervision of all financial institutions as well as the protection of the retail traditional banking and insurance costumer, including both the safeguard of their funds and the protection of their interests in the commercial relation with financial institutions; on the other hand, the safeguard of the integrity and efficiency of the securities markets, including the protection of the investor in those markets.
Kopumā finanšu krīzes pieredze ir nostiprinājusi argumentus par labu centrālo banku iesaistīšanai konsultatīvajā uzraudzībā.
In general, the experience of the financial crisis has strengthened the arguments in favour of the involvement of central banks in prudential supervision.
Finanšu sistēmā, kas aizvien vairāk ir balstīta uz tirgus attiecībām un ir savstarpēji saistīta, traucējumi, iespējams, ietekmēs tirgus pamatmehānismus, piemēram, likviditātes sadali, tiem būs pārrobežu ietekme, un to izplatību būs grūtāk paredzēt.
In an increasingly market-based and interconnected financial system, disturbances are likely to affect core market mechanisms, such as the distribution of liquidity, have cross-border implications and propagate in a more unpredictable manner.
Lai šādu dinamiku atbilstoši novērtētu, ir nepieciešama pārrobežu sistēmiskā perspektīva, kā arī attiecīgi resursi un speciālas zināšanas finanšu stabilitātes analīzes veikšanai, kā tas ir centrālo banku gadījumā.
An adequate appreciation of such dynamics requires a cross-border systemic perspective as well as appropriate resources and expertise for financial stability analysis as it is the case with central banks.
Turklāt finanšu krīzes laikā mijiedarbība starp centrālo banku un uzraugu funkcijām ir bijusi acīmredzama, īpaši attiecībā uz informācijas apkopošanu un novērtēšanu.
Moreover, during the financial crisis the synergies between the central banking and the supervisor functions have been evident with particular regard to the gathering and assessment of the information.
Novērtējot šādu pieredzi, vairākās dalībvalstīs ir plānots stiprināt centrālo banku lomu konsultatīvās uzraudzības jomā.
Taking stock of such experience, in a number of Member States it is planned to strengthen the role of central banks in prudential supervision.
Šādas pārmaiņas laika gaitā var rosināt tālāk apsvērt ECB institucionālo lomu un Līguma sniegto iespēju deleģēt konkrētus uzdevumus konsultatīvās uzraudzības jomā Eiropas Centrālajai bankai, arī ņemot vērā turpmāko euro zonas paplašināšanos un prasības attiecībā uz to iestāžu intensīvāku uzraudzību, kuras ir „pārāk lielas, lai bankrotētu”.
Such developments may over time suggest further considering the institutional role of the ECB and the possibility given by the Treaty to confer specific tasks in the field of prudential supervision upon the ECB, also in the light of further enlargement of the euro-area and the requirements of more intense supervision of the so-called «too big to fail» institutions.
Eurosistēmas institucionālā struktūra ir balstīta uz decentralizētu darbības pieeju, kas ļauj pilnībā izmantot valstu varas iestāžu speciālās zināšanas un esošo infrastruktūru.
The Eurosystem institutional framework relies on a decentralised operational approach which allows exploiting fully the national authorities’ expertise and existing infrastructures.
Šis uzstādījums ir izrādījies efektīvs, pildot ar Līgumu deleģētos institucionālos uzdevumus arī finanšu krīzes kontekstā.
This setting has proved effective in managing the institutional tasks assigned by the Treaty also in the context of the financial crisis.
Tas var nodrošināt atbilstošu ietvaru uzraudzības pienākumu veikšanai.
It could provide an appropriate framework for the exercise of supervisory responsibilities.
Jāatzīmē, ka tie argumenti, kurus parasti izmanto, lai polemizētu par piesardzību attiecībā uz centrālo banku iesaistīšanos finanšu uzraudzībā, netiek lietoti valstu līmenī Eiropas monetārās savienības kontekstā.
It is worth pointing out that the arguments normally used to argue for caution regarding the involvement of central banks in financial supervision do not hold at national level within the context of European monetary union.
Kādā mērā un cik ātri finanšu iestādēm būtu jāpalielina savs pamatkapitāls?
To what extent and how quickly should financial institutions increase their equity capital?
Lai samazinātu gaidāmos riskus, bankām ir jābūt īpaši piesardzīgām un jāpārliecinās, vai tām ir atbilstošas kapitāla rezerves.
To cushion the risks that lie ahead, banks will need to be especially mindful in ensuring that they have adequate capital buffers in place.
Šai sakarā es piekrītu paredzēto Finansiālās stabilitātes padomes un Bāzeles Banku uzraudzības komitejas noteikumu pamatnostādnēm un to ieviešanai 2012. gadā, tajos paredzot obligātus pārejas periodus un iegūto tiesību principus.
In this perspective I agree with the main thrust of the envisaged regulation by the Financial Stability Board and the Basel Committee on Banking Supervision and its introduction in 2012, provided with indispensable transition periods and grandfathering principles.
Turklāt dažām bankām, īpaši tām, kuras ir saņēmušas valsts atbalstu, var būt nepieciešama fundamentāla pārstrukturēšana, lai apliecinātu savu dzīvotspēju ilgtermiņā, kad šāds atbalsts vairs nebūs pieejams.
In addition, some banks, especially those which have received state support, may need fundamental restructuring in order to confirm their long-term viability when such support is no longer available.
Pārstrukturēšanas ietvaros var tikt veikta bilanču samazināšana, atbrīvojoties no dzīvotnespējīgiem uzņēmumiem, ar nolūku palielināt banku pelnītspēju.
This could involve the shrinking of balance sheets through the shedding of unviable businesses with a view to enhancing their profit-generating capacities.
Tai pat laikā bankām ir pilnā mērā jāizmanto nesenā rentabilitātes atjaunošana, lai stiprinātu savas kapitāla pozīcijas un lai nepieciešamā uzņēmumu pārstrukturēšana un amortizācijas spēju stiprināšana materiāli neapdraudētu ekonomikas kreditēšanu.
At the same time, banks should take full advantage of the recent recovery in their profitability to strengthen their capital positions, so that the necessary restructuring of businesses and the enhancement of shock-absorbing capacities do not impinge materially on the provision of credit to the economy.
Kā iespējams novērst krīzes rezultātā radušos konkurences traucējumus un valdības un dalībvalstu centrālo banku veiktos glābšanas pasākumus?
How can the competitive disturbances that have developed following the crisis and rescue measures taken by the government and central banks of the Member States be eliminated?