natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Eiropas Parlaments un Padome ne vēlāk kā divus gadus pirms piecu gadu sasaukuma beigām atbilstīgi 14. pantam , nosaka vēlēšanu periodu.
The European Parliament and the Council shall determine the electoral period at least two years before the end of the five year parliamentary term in accordance with Article 14 .
Lēmuma 2002/772/EK, Euratom versijās, kas publicētas Oficiālajā Vēstnesī , izņemot angļu un spāņu versijas, šis periods ir viens gads. pirms 5. pantā minētā piecu gadu termiņa beigām nosaka vēlēšanu periodu, kas nav vairāk kā divus mēnešus pirms vai vienu mēnesi pēc perioda, kas noteikts saskaņā ar šā punkta iepriekšējās daļas noteikumiem.
In the versions of Decision 2002/772/EC, Euratom as published in the Official Journal, other than the English and Spanish versions, this period is stated to be one year. before the end of the five-year term referred to in Article 5, another electoral period which shall not be more than two months before or one month after the period fixed pursuant to the preceding subparagraph.
Neierobežojot Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 196. pantu un Eiropas Atomenerģijas Kopienas dibināšanas līguma 109. pantu , Eiropas Parlamentam jāsanāk kopā, neprasot sasaukšanu, pirmajā otrdienā pēc viena mēneša intervāla beigām no vēlēšanu perioda beigām .
Without prejudice to Article 196 of the Treaty establishing the European Community and Article 109 of the Treaty establishing the European Atomic Energy Community, the European Parliament shall meet, without requiring to be convened, on the first Tuesday after expiry of an interval of one month from the end of the electoral period.
Neskarot Līguma par Eiropas Savienības darbību 229. pantu , Eiropas Parlaments sanāk kopā, neprasot sasaukšanu, pirmajā otrdienā pēc tam, kad apritējis viens mēnesis pēc vēlēšanām .
Without prejudice to Article 229 of the Treaty on the Functioning of the European Union , the European Parliament shall meet, without requiring to be convened, on the first Tuesday after expiry of an interval of one month from the end of the electoral period.
Eiropas Parlaments pārbauda Eiropas Parlamenta deputātu mandātus .
The European Parliament shall verify the credentials of members of the European Parliament.
Šajā nolūkā tas ņem vērā rezultātus , ko oficiāli paziņojušas dalībvalstis , un lemj par jebkādām domstarpībām, kas radušās saistībā ar šā Akta noteikumiem, izņemot tās, kas izriet no valsts noteikumiem, uz kuriem Akts attiecas .
For this purpose it shall take note of the results declared officially by the Member States and shall rule on any disputes which may arise out of the provisions of this Act other than those arising out of the national provisions to which the Act refers .
Eiropas Parlaments pārbauda Parlamenta deputātu mandātus, pamatojoties uz rezultātiem, ko oficiāli paziņojusi 2.b panta 2. punktā minētā vēlēšanu iestāde un dalībvalstis.
The European Parliament shall verify the credentials of the Members of Parliament on the basis of the results declared officially by the electoral authority referred to in Article 2b (2) and the Member States .
Deputāta vieta atbrīvojas, kad Eiropas Parlamenta deputāta mandāts beidzas sakarā ar atkāpšanos, nāvi vai mandāta nolikšanu.
A seat shall fall vacant when the mandate of a Member of the European Parliament ends as a result of resignation, death or withdrawal of the mandate.
Ja deputāti ievēlēti dalībvalstīs un saskaņā ar citiem šā Akta noteikumiem, katra dalībvalsts nosaka atbilstošas procedūras jebkuras vietas, kas atbrīvojusies 5. pantā noteiktā piecu gadu amata termiņa laikā, aizpildīšanai uz atlikušo laika periodu.
In the case of the Members elected in the Member States, and subject to the other provisions of this Act, each State shall lay down appropriate procedures for filling any seat which falls vacant during the five-year term of office referred to in Article 5 for the remainder of that period.
Ja dalībvalsts tiesību aktos paredzēta iespēja uz laiku aizstāt šīs valsts deputāti, kas atrodas maternitātes atvaļinājumā, šī valsts var pieņemt lēmumu, ka šis noteikums mutatis mutandis attiecas uz Eiropas Parlamenta deputātiem, kas ievēlēti no šīs dalībvalsts.
Where the law of a Member State provides for a temporary replacement of a member of its national parliament on maternity leave, that State may decide that such provisions are to apply mutatis mutandis to the Members of the European Parliament elected in that State.
Ja dalībvalsts likumi skaidri nosaka noteikumus no šīs valsts ievēlēta Eiropas Parlamenta deputāta mandāta atsaukšanai, šis mandāts beidzas saskaņā ar šiem likumā noteiktajiem noteikumiem.
Where the law of a Member State makes explicit provision for the withdrawal of the mandate of a Member of the European Parliament elected in that Member State, that mandate shall end pursuant to those legal provisions.
Ja no dalībvalsts ievēlēta deputāta vieta atbrīvojas sakarā ar atkāpšanos vai nāvi, Eiropas Parlamenta priekšsēdētājs nekavējoties par to informē attiecīgās dalībvalsts kompetentās iestādes.
Where a seat of a Member elected in the Member States falls vacant as a result of resignation or death, the President of the European Parliament shall immediately inform the competent authorities of the Member State concerned thereof.
(Šis grozījums daļēji atkārto 1976.gada Vēlēšanu Akta 13.panta .2, 3. un 4. punkta tekstu.
(This Amendment partly reproduces the wording of paragraphs 2, 3 and 4 of Article 13 of the 1976 Elections Act.
Sk. 13. panta grozījumu)
See amendment to Article 13.)
Ja deputāti ievēlēti no Eiropas Savienības vēlēšanu apgabala un saskaņā ar citiem šā Akta noteikumiem, piemērotas procedūras, lai uz atlikušo periodu aizpildītu jebkuru amata vietu, kas atbrīvojas 5.pantā monētā piecu gada termiņa laikā, nosaka īstenošanas pasākumos, kas jāpieņem saskaņā ar 14. pantu .
In the case of the Members elected for the Europe an Union constituency, and subject to the other provisions of this Act, appropriate procedures for the filling of any vacancy for the remainder of the five-year term of office referred to in Article 5 shall be laid down in implementing measures to be adopted in accordance with Article 14.
Ja Savienības tiesību aktos ir skaidri noteikumi par tāda Eiropas Parlamenta deputāta mandāta atsaukšanu, kas ievēlēts no Eiropas Savienības kopsaraksta, šis mandāts beidzas saskaņā ar šiem noteikumiem.
Where the law of the Union makes explicit provision for the withdrawal of the mandate of a Member of the Europe an Parliament elected on the European Union-wide list, that mandate shall end pursuant to those legal provisions.
Vēlēšanu iestāde par to informē Eiropas Parlamentu.
The electoral authority shall inform the Europe an Parliament thereof.
Ja atbrīvojas no Eiropas Savienības kopsaraksta ievēlēta deputāta vieta sakarā ar atkāpšanos vai nāvi, Eiropas Parlamenta priekšsēdētājs nekavējoties informē par to vēlēšanu iestādi.
Where a seat of a Member elected for the European Union constituency falls vacant as a result of resignation or death, the President of the European Parliament shall immediately inform the electoral authority thereof.
Eiropas Parlaments izšķir jebkādus strīdus, kas var rasties saistībā ar šā Akta noteikumiem un kas saistīti ar Savienības tiesību aktiem.
The European Parliament shall rule on any disputes which may arise out of the provisions of this Act and which involve the law of the Union .
Ja Akta īstenošanai ir nepieciešams pieņemt pasākumus, Padome ar vienprātīgu lēmumu , balstoties uz Eiropas Parlamenta priekšlikumu, pēc apspriešanās ar Komisiju, pieņem šādus pasākumus pēc centieniem panākt vienošanos ar Eiropas Parlamentu Samierināšanas komitejā, kuras sastāvā ir Padomes un Eiropas Parlamenta pārstāvji .
Should it appear necessary to adopt measures to implement this Act , the Council, acting unanimously on a proposal from the European Parliament after consulting the Commission, shall adopt such measures after endeavouring to reach agreement with the European Parliament in a conciliation committee consisting of the Council and representatives of the European Parliament.
Padome ar kvalificētu balsu vairākumu , balstoties uz Eiropas Parlamenta priekšlikumu, pēc apspriešanās ar Komisiju un pēc tam, kad Eiropas Parlaments ar deputātu balsu vairākumu ir devis savu piekrišanu, pieņem pasākumus šā Akta īstenošanai .
Measures to implement this Act shall be adopted by the Council, acting by qualified majority, after consulting the Commission , on a proposal from the European Parliament , acting by a majority of its component Members, and with its consent .
15. pants – 2.a punkts (jauns)
Article 15 – paragraph 2a (new)
Saskaņā ar Pievienošanās līgumiem, šā Akta bulgāru, čehu, igauņu, latviešu, lietuviešu, ungāru, maltiešu, poļu, rumāņu, slovāku un slovēņu teksta versijas arī tiek uzskatītas par autentiskām.
Pursuant to the Accession Treaties, the Bulgarian, Czech, Estonian, , Latvian, Lithuanian, Hungarian, Maltese, Polish, Romanian, Slovak and Slovenian versions of this Act shall also be authentic.
Apvienotā Karaliste piemēros šā Akta noteikumus tikai attiecībā uz Apvienoto Karalisti.
The United Kingdom will apply the provisions of this Act only in respect of the United Kingdom .
14. panta deklarācija
Declaration on Article 14
Attiecībā uz procedūru, kas jāievēro Samierināšanas komitejai, ir panākta vienošanās vadīties pēc 1975. gada 4. marta procedūras, kas noteikta Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas kopējās deklarācijas 5., 6., un 7. punktā.
As regards the procedure to be followed by the Conciliation Committee, it is agreed to have recourse to the provisions of paragraphs 5, 6 and 7 of the procedure laid down in the joint declaration of the European Parliament, the Council and the Commission of 4 March 1975.
EIROPAS PARLAMENTA VĒLĒŠANU REFORMA
THE ELECTORAL REFORM OF THE EUROPEAN PARLIAMENT
Deputāts Andrew Duff
Andrew Duff MEP
Vispārējās tiešās vēlēšanās ievēlēts Eiropas Parlaments ir viena no galvenajām Eiropas Savienības konstitucionālās kārtības iezīmēm.
A European Parliament directly elected by universal suffrage is a key feature of the constitutional order of the European Union.
Jau 1951. gadā Parīzes līguma par Eiropas Ogļu un tērauda kopienas dibināšanu 20. pantā bija paredzēta asambleja, ko veidoja „ pārstāvji no to valstu tautām, kuras apvienotas Kopienā ”.
As long ago as 1951, Article 20 of the Treaty of Paris on the European Coal and Steel Community provided for an Assembly consisting of ‘ representatives of the peoples of the States brought together in the Community ’.
Līguma 21. panta 3. punktā bija norādīts:
Article 21(3) said:
Asambleja izstrādā priekšlikumus, lai visās dalībvalstīs nodrošinātu vispārējas tiešas vēlēšanas saskaņā ar vienādu procedūru.
The Assembly shall draw up proposals for elections by direct universal suffrage in accordance with a uniform procedure in all Member States.
Padome vienprātīgi pieņem noteikumus, ko iesaka pieņemt dalībvalstīm saskaņā ar katras valsts konstitucionālajām prasībām.
The Council shall, acting unanimously, lay down the appropriate provisions, which it shall recommend to Member States for adoption in accordance with their constitutional requirements.
Šo pašu noteikumu pieņēma 138. panta 3. punktā Romas līgumā (1957), ar ko nodibināja Eiropas Atomenerģijas kopienu
This same provision was adopted by Article 138(3) of the Treaty of Rome (1957) which established the European Economic Community.
Arī Euratom līguma 108. panta 3. punktā. .
Also Article 108 (3) of the Euratom Treaty.
EOTK Kopējā asambleja mudināja šo noteikumu īstenot jau 1954. gadā
The Common Assembly of the ECSC urged implementation of the provision as early as 1954.
Teitgen ziņojums, Politikas un ārējo attiecību komiteja, Dokuments Nr. 5 1954/1955 un Kopējās asamblejas 1954. gada 2. decembra rezolūcija par Kopējās asamblejas pilnvarām un to izmantošanu; EOTK, OV, 11.12.1954. .
Teitgen Report, Committee for Political Affairs and External Relations, Document Nr. 5 1954/1955 and Common Assembly Resolution of 2 December 1954 concerning the powers of the Common Assembly and their use; ECSC, OJ of 11.12.1954.
1960. gadā Eiropas Parlamentārā asambleja izstrādāja konvenciju par tiešo vēlēšanu ieviešanu un iesniedza to apstiprināšanai Padomē
In 1960 the European Parliamentary Assembly drafted a Convention on the introduction of direct elections which it submitted to the Council for consideration.
Dehousse ziņojums, OV 37, 2.6.1960. .
Dehousse Report, OJ 37, 2.6.1960.
Tomēr šajā jomā nekas netika panākts līdz augstākā līmeņa sanāksmei Hāgā 1969. gada decembrī, kurā šis jautājums tika no jauna iekļauts Padomes darba kārtībā.
No progress was made on the matter, however, until the summit meeting at The Hague in December 1969 re-established the item on the Council’s agenda.
Eiropas Komisijas pasūtītajā Vedel ziņojumā (1972) tika ieteikts agrīni īstenot Līguma noteikumus par tiešām vēlēšanām
The Vedel Report (1972), mandated by the European Commission, recommended early implementation of the Treaty provision with respect to direct elections.
Ziņojums, ko sniedza darba grupa, kura izskatīja Eiropas Parlamenta pilnvaru paplašināšanas jautājumu , Eiropas Kopienu Biļetens, papildinājums 4/72. .
Report of the Working Party examining the problem of the Enlargement of the Powers of the European Parliament , Bulletin of the European Communities, Supplement 4/72.
Vedel ierosināja, ka nav katrā ziņā jāuzskata, ka termins „vienota vēlēšanu procedūra” nozīmē, ka vienā paņēmienā jāpanāk pilnīgi vienāda vēlēšanu sistēma: Parlaments varētu virzīties uz vienota vēlēšanu likuma pieņemšanu tad, kad tas pēc pirmajām tiešajām vēlēšanām būtu ieguvis papildu leģitimitāti.
Vedel suggested that the term ‘uniform electoral procedure’ should not necessarily be taken to mean that complete uniformity of electoral system had to be achieved at one step: the Parliament could move towards a single electoral law once it had won extra legitimacy on the strength of its first direct election.
1974. gada decembrī, tiekoties Parīzē Valéry Giscard d’Estaing vadībā, valdību vadītāji pieņēma principālu lēmumu īstenot tiešas vēlēšanas „pēc iespējas ātrāk… jebkurā laikā 1978. gadā vai pēc tā”
In December 1974, meeting in Paris under the chairmanship of Valéry Giscard d’Estaing, the heads of government took the decision in principle to proceed with direct elections ‘as soon as possible … at any time in or after 1978’.
Valdību vadītāju paziņojuma 12. punkts, Parīze, 1974. gada 9.–10. decembris.
Paragraph 12 of the Communiqué of the heads of government, Paris, 9-10 December 1974.
Apvienotā Karaliste un Dānija savu viedokli neizteica.
The UK and Denmark reserved their positions.
Lēmumu apstiprināja Eiropadomes Romas sanāksmē nākamā gada decembrī. .
The decision was confirmed by the European Council in Rome the following December.
Tas papildināja viņu lēmumu pārveidot ad hoc augstākā līmeņa sanāksmes par oficiālu Eiropadomi — tas, iespējams, ir bijis quid pro quo (līdzvērtīga aizvietošana).
This complemented their decision to transform their own ad hoc summit meetings into the formal European Council ‑ and may even have been a quid pro quo.
Eiropas Parlaments jau bija sācis darbu, lai pārskatītu savu 1960. gada konvencijas projektu.
The European Parliament had already set to work to revisit its draft Convention of 1960.
Patijn ziņojumā ierosināja tieši ievēlētu Parlamentu ar piecu gadu pilnvaru termiņu
The Patijn Report proposed a directly elected Parliament with a five year mandate.
Patijn ziņojums, pieņemts 1975. gada 14. janvārī; OV C 32, 11.2.1975. .
Patijn Report, adopted on 14 January 1975; OJ C 32, 11.2.1975.
Sākotnēji tiktu izmantotas valstu vēlēšanu sistēmas, bet tikai pārejas laikā, kamēr tiek ieviesta vienotāka vēlēšanu sistēma, kas, iespējams, būtu gatava izmantošanai otrajās vēlēšanās.
National electoral systems would apply in the first instance but for a transitional period only, pending the introduction of a more uniform electoral system, presumed to be ready in time for the second elections.
Vēlēšanas notiktu visā Kopienā vienu un to pašu trīs dienu laikā.
Polling would take place across the Community within the same three days.
Divkārši parlamenta mandāti netiktu aizliegti, bet nebūtu ieteicami.
Dual parliamentary mandates would be permitted but not encouraged.
Tika panākta vienošanās par sarakstu ar tiem EK līmeņa amatiem, kurus uzskatīja par saderīgiem ar Eiropas Parlamenta mandātu.
A list was agreed of the offices at EC level deemed incompatible with a European Parliamentary mandate.
Proporcionāli tiktu sadalītas 355 vietas (tālaika deviņām valstīm); tas tiktu darīts šādi: Vācija 71 vieta, Apvienotā Karaliste 67, Itālija 66, Francija 65, Nīderlande 27, Beļģija 23, Dānija 17, Īrija 13, Luksemburga 6.
355 seats (for the then nine States) would be distributed on a proportional basis, as follows: Germany 71, UK 67, Italy 66, France 65, Netherlands 27, Belgium 23, Denmark 17, Ireland 13, Luxembourg 6.
Tieši ievēlētajiem EP deputātiem būtu tādas pašas privilēģijas un imunitātes kā viņu kolēģiem valstu parlamentos.
The privileges and immunities of directly-elected MEPs would be those of their national equivalents.
Arī vēlētāju un kandidātu vecums, vakanču aizpildīšana, noteikumi par politiskajām partijām un EP deputātu noteikumi paliktu valstu ziņā.
National discretion would also apply with respect to the eligible age of electors and candidates, the filling of vacancies, the rules for political parties, and MEPs’ terms and conditions.
Kamēr nebūtu stājusies spēkā vienota vēlēšanu procedūra, Parlaments pieņemtu lēmumu par deputātu pilnvaru pārbaudi.
Pending the entry into force of the uniform electoral procedure, Parliament would rule on the verification of the credentials of Members.
Patijn ziņojums izrādījās pietiekami pragmatisks, lai dalībvalstis to izmantotu par pamatu sarunām Padomē.
The Patijn Report proved to be sufficiently pragmatic for Member States to take it as the basis for negotiation in the Council.
Liels šķērslis, kas kavēja vienošanos, joprojām bija Apvienotās Karalistes valdības atteikums pieņemt proporcionālu vēlēšanu sistēmu, kurā Eiropas Parlamentā iegūtās vietas kopumā atbilstu nodotajām balsīm.
The big stumbling block to an agreement continued to be the British government’s refusal to adopt an electoral system of a proportional type whereby seats won in the European Parliament would broadly match the votes cast in the ballot box.
Lai gan vienotas vēlēšanu procedūras trūkums tolaik radīja lielu vilšanos, no šodienas viedokļa raugoties, ir skaidrs, ka Parlaments rīkojās pareizi, galveno uzmanību pievēršot tam, lai vispirms panāktu tiešu vēlēšanu ieviešanu, sistēmas pilnveidošanu atstājot uz vēlāku laiku.
Although the lack of a uniform electoral procedure was the cause of great frustration at the time, in retrospect Parliament was surely right to concentrate on getting direct elections introduced in the first place and to postpone the perfection of the system until later.
Tiešas vēlēšanas
Direct elections at last
1976. gada 20. septembrī Padome panāca vienošanos par Aktu par Eiropas Parlamenta pārstāvju ievēlēšanu vispārējās tiešās vēlēšanās.
On 20 September 1976 the Council reached agreement on an Act concerning the election of the representatives of the European Parliament by direct universal suffrage.
Šis akts, kam bija primārā tiesību akta statuss un ko vajadzēja ratificēt katrai dalībvalstij, bija pievienots lēmuma pielikumā
The Act, which has the status of primary law and which required ratification by each Member State, was annexed to a Decision.
Padomes Lēmums 76/787/EOTK, EEK, EURATOM ; OV L 278, 8.10.1976. .
Council Decision 76/787/ECSC, EEC, EURATOM; OJ L 278, 8.10.1976.
Padome izveidoja palātu, kurā bija 410 deputāti (tālaika deviņām valstīm) un kurā četrām lielākajām valstīm bija vienāds vietu skaits.
The Council established a chamber of 410 deputies (for the then nine States), with the four largest States enjoying an equal number of seats.
Lai gan tika atkārtots mērķis nākotnē panākt vienotu vēlēšanu procedūru, tā sasniegšanai netika noteikts konkrēts grafiks.
While the objective of a future uniform electoral procedure was repeated, no timetable was set for its accomplishment.
Balsošanai bija jānotiek no ceturtdienas līdz svētdienai.
Voting was to take place between Thursday and Sunday.
Līdz brīdim, kad būtu vienota vēlēšanu procedūra, ievēlēto deputātu pilnvaru pārbaudē, kas jāveic Parlamentam, ņemtu vērā oficiālos rezultātus, kas pasludināti katrā dalībvalstī.
Pending the emergence of a uniform electoral procedure, the verification by Parliament of the credentials of those elected would take note of the official results declared in and by each Member State.
Tika izveidota samierināšanas procedūra ar Parlamentu, lai atrisinātu neskaidrības
A conciliation procedure was established with the Parliament to iron out the details.
Apvienotā Karaliste un Dānija pievienoja deklarācijas par savām aizjūras teritorijām, un Vācija pievienoja deklarāciju par Berlīni. .
The UK and Denmark annexed declarations concerning their overseas territories; and Germany another with respect to Berlin.
Pēc nelielas kavēšanās pirmās Eiropas Parlamenta vēlēšanas notika 1979. gada jūnijā.
After a certain delay, the first elections to the European Parliament took place in June 1979.
Jaunievēlētais Parlaments drīz vien pievērsās jautājumam par 1976. gada akta pārveidošanu par vienotu vēlēšanu procedūru.
The newly elected Parliament soon addressed the matter of turning the 1976 Act into a uniform electoral procedure.
Seitlinger ziņojuma izstrādē galvenā uzmanība tika pievērsta jautājumam par proporcionālās pārstāvības paplašināšanu
The drafting of the Seitlinger Report focussed on the issue of extending proportional representation.
Seitlinger ziņojums, pieņemts 1982. gada 10. martā ar 158 balsīm par, 77 balsīm pret, 27 deputātiem atturoties; OV C 87, 5.4.1982.
Seitlinger Report, adopted on 10 March 1982 by 158 votes to 77 with 27 abstentions; OJ C 87, 5.4.1982.
Taču skatīt Juridisko jautājumu komitejas kritisko atzinumu (referents D’Angelosante ). .
Yet see the critical Opinion of the Legal Affairs Committee (rapporteur D’Angelosante).
Tajā tika ierosināti vairāku deputātu vēlēšanu apgabali, kurā būtu no trijiem līdz piecpadsmit EP deputātiem un vietas tiktu sadalītas pēc D’Hondt sistēmas, kā arī tika paredzēta preferenciālas balsošanas iespēja par atsevišķiem sarakstos iekļautajiem kandidātiem.
It proposed multi-member constituencies of between three and fifteen MEPs, with seats allocated by the D’Hondt system, and allowed for the possibility of preferential voting for individual candidates within lists.
Tajā bija atzīmēts, ka no normas ir pieļaujami izņēmumi „īpašu ģeogrāfisko vai etnisko faktoru dēļ”.
It noted that there could be deviation from the norm on the grounds of ‘special geographical or ethnic factors’.
Seitlinger arī mēģināja uzstāt, ka vienas dalībvalsts pilsoņiem, kas citā dalībvalstī uzturējušies ilgāk par pieciem gadiem, būtu jāpiešķir balsošanas tiesības valstī, kurā tie dzīvo.
Seitlinger also sought to insist that nationals of one Member State resident in another for more than five years should be given the right to vote in their country of residence.
Tika ierosināts balsošanu saīsināt līdz divām dienām (svētdien un pirmdien).
It was proposed that polling be reduced to two days (Sunday and Monday).
Tomēr Kopienas vispārējās politiskās situācijas dēļ, kā arī tādēļ, ka Apvienotā Karaliste nevēlējās atteikties no savas vienkāršā vairākuma sistēmas viena kandidāta vēlēšanu apgabalos, Padomē nebija iespējams panākt notikumu attīstību.
However, in view of the general political situation in the Community, coupled with continuing British refusal to abandon its simple majority system in single member constituencies, no progress was possible in the Council.
Līdzīgs liktenis piemeklēja Reinhold Bocklet , kuru iecēla par šī jautājuma referentu nākamajā pilnvaru termiņā no 1984. līdz 1989. gadam.
A similar fate awaited Reinhold Bocklet, appointed rapporteur on the matter in the next mandate, 1984-89.
Viņa centienus izjauca Apvienotās Karalistes radītie šķēršļi.
His efforts foundered on the obstacle of the British.