natgillin/translations-raw huggingface dataset:
30. ierosina prioritāti piešķirt tām politikas jomām, kuras atbalsta teritoriju patiesu policentrisku attīstību, lai mazinātu spiedienu uz galvaspilsētām un veicinātu sekundāru centru rašanos; uzskata, ka šajā sakarībā nedrīkst nenovērtēt atbalstu lauku apgabaliem un lauku apgabalos atrodošos mazo un vidējo pilsētu būtisko nozīmi;
Proposes that priority be given to policies that serve a genuinely polycentric development of territories, such that the pressures on capital cities are lessened and the emergence of secondary poles is encouraged; considers that support for rural areas and the important role played by small and medium-sized towns located in rural areas should not be overlooked in this connection;
34. sagaida, ka pēc diskusijas par kohēzijas politiku pēc 2013. gada reģioniem, kas atrodas pie Kopienas ārējām robežām, tiks veltīta īpaša uzmanība, lai nodrošinātu stabilitāti un labklājību pārrobežu līmenī, kā rezultātā tiktu panākta ne tikai ES robežreģionu attīstība, bet arī pastiprināta visas Kopienas kohēzija un konkurētspēja;
Expects the discussions on post-2013 cohesion policy to result in regions located on external borders of the Community being given special importance in order to ensure stability and prosperity across borders that will ultimately result in not only the development of EU border regions but also greater cohesion and competitiveness for the Community as a whole.
37. atzinīgi vērtē Komisijas paziņojumu par gaidāmo Zaļo grāmatu par teritoriālo kohēziju, kuru plānots pieņemt 2008. gada septembrī, un prasa tajā ietvert konkrētas vadlīnijas integrētās pieejas īstenošanai;
Welcomes the announcement by the Commission of a future Green Paper on territorial cohesion, which is expected to be adopted in September 2008, and asks that it should contain concrete guidelines for the implementation of the integrated approach;
39. apzinās nozīmi, kāda ir Parlamenta, ko attiecīgos gadījumos pārstāv Reģionālās attīstības komiteja, un Reģionu komitejas regulārai sadarbībai jautājumos par reģionālās politikas nākotni;
Is aware of the importance of regular cooperation between Parliament, represented by its Committee on Regional Development, and the Committee of the Regions on the subject of the future of regional policy;
Jauni uzdevumi kohēzijas politikai un Eiropas Savienības vispārējais budžets
New challenges for cohesion policy and the general budget of the European Union
42. uzsver depopulācijas problēmas nopietnību daudzās ES daļās, jo tā ir saistīta ar iedzīvotāju novecošanu, cilvēkkapitāla zudumu, kapitāla aizplūšanu, pakalpojumu sadārdzināšanos utt.;
Emphasises the seriousness of the problem of depopulation in many parts of the EU, involving as it does the ageing of the population, the loss of human capital, capital flight, more expensive services, and so on;
45. saistībā ar tādas efektīvas vispārējās politikas izstrādi, kura paredzēta aizsardzībai pret dabas katastrofām, atgādina arī to, cik svarīgi ir pieņemt priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko izveido Eiropas Savienības Solidaritātes fondu ( COM(2005)0108 ), kas sniegtu savlaicīgāku un piemērotāku risinājumu reģionāla mēroga dabas katastrofu gadījumos, kurām bieži vien ir postošas sekas atsevišķos reģionos to ģeogrāfiskā stāvokļa dēļ;
Recalls also within the framework of the formulation of an effective global policy to provide protection from natural disasters the importance of adopting the proposal for a regulation of the European Parliament and the Council establishing the European Union Solidarity Fund ( COM(2005)0108 ), which provides a more timely and adequate response to natural disasters of regional scale, which are often devastating in certain regions because of their geographical situation;
47. atkārto savu prasību attiecībā uz neizlietoto apropriāciju izmantošanu saskaņā ar N+2 vai N+3 noteikumu, ko piemēro kohēzijas politikai, lai pēc iespējas palielinātu pieejamos līdzekļus;
Reiterates its request relating to the reutilisation of unspent appropriations, under the N+2 or N+3 rule applicable to cohesion policy, with a view to maximising the scarce resources available;
Kohēzija, kuras mērķis ir ekonomisko un sociālo atšķirību mazināšana starp Eiropas reģioniem, ir viens no Eiropas Savienības pamatuzdevumiem.
Cohesion, the aim of which is to reduce the economic and social disparities between European regions, is a fundamental objective of the European Union.
Ir pagājuši jau vairāk nekā 20 gadi kopš reģionālā politika palīdz nodrošināt harmonisku un ilgtspējīgu visas Eiropas teritorijas attīstību.
For over 20 years already, the regional policy has been working to achieve harmonious, sustainable development of the whole of Europe’s territory.
Vairāk nekā 20 gadus tiek īstenotas programmas un strukturāli pielāgojumi, lai tuvinātu joprojām atšķirīgos reģionus un uzlabotu Eiropas iedzīvotāju dzīves apstākļus.
More than twenty years of programmes and structural adjustments to bring about convergence between increasingly diverse regions and improve the living conditions of all Europe’s citizens.
Pēc pēdējās paplašināšanās, kuras rezultātā ievērojami mainījās ES teritoriālā dimensija, ir ļoti svarīgi no jauna aktualizēt teritoriālās kohēzijas mērķi, lai sekmīgi īstenotu integrāciju un risinātu nozīmes krīzi, ar ko pašlaik saskaras visa Eiropa, un panākt, lai iedzīvotāji pieņemtu šo Eiropas projektu.
After the latest enlargement, which profoundly changed the EU’s territorial dimension, there is a great necessity to revive the objective of territorial cohesion in order to make a success of integration, and also to respond to the crisis of meaning that is sweeping through Europe and to reconcile its citizens to the European project.
Tāpēc Parlaments pozitīvi vērtē šo pirmo ziņojumu par kohēziju kopš 2004. un 2007. gada paplašināšanās.
Parliament therefore welcomes this first report on cohesion since the enlargements of 2004 and 2007.
Provizorisks pārskats par konverģences stāvokli ES-27
Mixed verdict on the state of convergence in the EU of 27
Saskaņā ar ceturtā ziņojuma datiem laikposmā no 2000. līdz 2006. gadam bija vērojami zināmi panākumi attiecībā uz konverģenci dalībvalstu līmenī.
According to the data contained in the fourth report, the period from 2000 to 2006 has some success stories to show as regards convergence at national level.
Grieķijā, Spānijā, Īrijā un Portugālē, kas bija galvenajās ieguvējas no kohēzijas politikas, tika reģistrēts iespaidīgs izaugsmes līmenis.
The main beneficiaries of cohesion – Greece, Spain, Ireland and Portugal - recorded impressive growth rates.
Kopš 2000. gada vislielākā izaugsme novērota valstīs, kur IKP uz vienu iedzīvotāju pirktspējas ziņā bija viszemākais, piemēram, Grieķijā un Portugālē, kur laikposmā no 2000. līdz 2006. gadam izaugsme bija attiecīgi 2,8% un 2% no IKP.
Since 2000, the highest rate of growth has been recorded in the countries where per-capita GDP was lowest in terms of purchasing power, Greece and Portugal for instance, with respective growth rates of 2.8% and 2% of their GDP between 2000 and 2006.
Turklāt to reģionu skaits, kuros IKP uz vienu iedzīvotāju ir zemāks par 75% no attiecīgā ES vidējā rādītāja, samazinājās no 78 līdz 70.
And the number of regions with a per-capita GDP lower than 75% of the EU average went down from 78 to 70.
Tomēr, ņemot vērā ļoti zemo sākotnējo IKP uz vienu iedzīvotāju un neraugoties uz straujo izaugsmi, jaunajās dalībvalstīs ir vairāk problēmu nekā vecajās dalībvalstīs.
Nonetheless, having started from very low per-capita GDP levels, and despite dynamic growth rates, more difficulties are recorded in the new Member States than in the old ones.
Pieņemot, ka turpmākā izaugsme saglabāsies pašreizējā līmenī, šķiet, Polijai, kā arī Bulgārijai un Rumānijai būs vajadzīgi vairāk nekā 15 gadi, lai sasniegtu tādu IKP uz vienu iedzīvotāju, kas ir 75% no attiecīgā ES-27 vidējā rādītāja.
On the basis of current growth rates, it looks as if Poland, as well as Bulgaria and Romania, will take more than 15 years to reach a per-capita GDP of 75% of the EU-27 average.
Ja tuvināšanās starp dalībvalstīm pēdējo gadu laikā ir acīmredzami progresējusi, tad attīstības atšķirības dalībvalstu iekšienē ir padziļinājušās.
While narrowing of gaps between Member States has certainly progressed in recent years, the development gaps within Member States have widened.
Reģionālo un reģiona iekšējo atšķirību padziļināšanās ir vērojama vairākos aspektos — nodarbinātības, ražīguma, ienākumu, izglītības līmeņa un inovāciju spējas ziņā.
The widening of regional and infraregional disparities can be observed in a number of areas, whether in terms of employment, productivity, income, education levels or innovation capacity.
Pat dažos no visattīstītākajiem reģioniem ir vērojama ļoti zema vai pat negatīva ekonomiskā izaugsme.
Some of the most developed regions are even beginning to experience very weak, or even negative, growth rates.
Laikposmā no 1995. līdz 2004. gadam ražīgums samazinājās 29 reģionos Itālijā, Francijā, Spānijā un Vācijā, nodarbinātība samazinājās 16 reģionos, galvenokārt Vācijas austrumu daļā, Francijas ziemeļaustrumos un Anglijas ziemeļos.
It is noted that between 1995 and 2004 productivity has fallen in 29 regions in Italy, France, Spain and Germany, while employment rates have fallen in 16 regions, essentially in the eastern part of Germany, the north-east of France and the north of England.
Šiem reģioniem būs jāpielāgojas pasaules tirdzniecības radītājam spiedienam, attīstot inovāciju un augsto tehnoloģiju ekonomiku.
These regions will have to adapt to the pressures of world trade by developing innovative, high-technology economies.
Bieži vien šiem reģioniem raksturīgas arī demogrāfiskās izmaiņas un jo īpaši iedzīvotāju novecošana.
Often these regions are also the most affected by demographic change, particularly the ageing of their populations.
Iedzīvotāju skaita samazināšanās ekonomiskās problēmas saasina vēl vairāk, jo samazinās reģionālā pirktspēja un, kas jo būtiskāk, šos reģionus pamet kvalificēts darbaspēks.
Depopulation accentuates economic problems, since regional purchasing power goes down and the qualified workforce emigrates from these regions in large numbers.
Kohēzijas politikai jārod risinājums šai svarīgajai problēmai, lai saglabātu demogrāfisko un teritoriālo līdzsvaru ES.
Cohesion policy must respond to this major challenge so that the demographic and territorial balance of the EU is maintained.
Ziņojumā ir veikts interesants salīdzinājums ar galvenajiem konkurentiem visā pasaulē.
The report also carries out an interesting comparison with the EU’s main global competitors.
Šķiet, ka reģionālās atšķirības, kas aprēķinātas kā IKP uz vienu iedzīvotāju, ES-27 ir izteiktākas nekā ASV vai Japānā: visās ASV pavalstīs un 40 no 47 Japānas reģioniem IKP uz vienu iedzīvotāju ir lielāks par attiecīgo vidējo rādītāju ES.
From this it emerges that regional disparities, measured in terms of per-capita GDP, are much more marked within the EU-27 than in the United States or Japan: all the states of the USA, and 40 of the 47 regions of Japan, have a per-capita GDP that is higher than the EU average.
Tas daļēji ir izskaidrojams ar ES teritoriālo specifiku, jo ES ierobežotā teritorijā ir liela ģeogrāfiskā un kultūras daudzveidība, kā arī tai ir vēsturiska īpatnība, kas saistīta ar kontinenta sadalīšanu divu pasaules karu rezultātā.
This is partially explained by the specificity of the EU’s territory, which presents great geographical and cultural diversity within a restricted area, and a historical specificity which is linked to the division of the continent following the two world wars.
Savukārt Ķīnā IKP uz vienu iedzīvotāju tikko sasniedz 1/5 no attiecīgā Kopienas vidējā rādītāja un Indijā — attiecīgi 1/8.
In China, on the other hand, per-capita GDP barely reaches one fifth of the Community average, and in India one eighth.
2007.–2013. gada līdzekļu novirzīšana Lisabonas stratēģijai
Steering 2007-2013 funds towards the Lisbon Strategy
2007. gada 1. janvārī jau 27 valstu paplašinātajā Eiropā oficiāli stājās spēkā struktūrfondu 2007.–2013. gada finanšu plāns.
The new programming of the structural funds for 2007-2013 was officially launched in a Europe enlarged to include 27 Member States on 1 January 2007.
Pat ja piešķirto budžeta līdzekļu apjoms joprojām ir ievērojams (EUR 308 miljardi visai Eiropas Savienībai), jaunajām dalībvalstīm ir nepieciešami nozīmīgi ieguldījumi, kā dēļ vecajām dalībvalstīm jāpārskata savas finansēšanas prioritātes, paredzot tām mazākus budžeta līdzekļus.
While the budget is still substantial (308 billion euros for the whole Union), the needs of the new Member States call for major investment, which means, for the old Member States, a refocusing of funding priorities to cope with reduced budgets.
Bez integrācijas mērķiem 2007.–2013. gada finanšu plānā ir ietverts inovāciju un konkurētspējas politikas veicināšanas mērķis, jo Eiropas Savienība ir izteikusi vēlmi atvēlēt 3% no IKP pētniecībai un izstrādei, tādējādi sasniedzot lielvalstu (ASV un Japānas) līmeni šajā jomā.
Above and beyond integration objectives, the 2007-2013 programming is firmly centred around the promotion of innovation and competitiveness policies, the European Union having declared its desire to catch up with the other great powers (the United States and Japan) and to devote 3% of its GDP to research and development.
Ceturtajā kohēzijas ziņojumā norādīts, ka ir milzīgas atšķirības pētniecībā un izstrādē ieguldīto līdzekļu ziņā: tikai 27 reģioni pārsniedz Barselonas mērķi, proti, vairāk nekā 3% no IKP izlietot pētniecībai un izstrādei, toties vairāk nekā 100 reģionos izdevumi pētniecībai un izstrādei nesasniedz pat 1%.
The 4 th cohesion report shows up enormous disparities in research and development investment: while 27 regions exceeded the Barcelona objective of spending more than 3% of GDP on research and development, in more than 100 regions expenditure on research and development did not even reach the level of 1%.
Jāatzīmē, ka pētniecības un izstrādes darbības galvenokārt koncentrētas galvaspilsētās, tomēr labie izpildes rādītāji dažos reģionos bez lielas aglomerācijas pierāda, ka lieli ieguldījumi un augsta nodarbinātība pētniecībā un izstrādē ne vienmēr ir saistīti ar būtisku iedzīvotāju koncentrāciju pilsētās.
We also note that research and development activities are concentrated mainly in the metropolises, although some high‑performing regions without major cities show that a high level of investment and employment in research and development does not necessarily go hand in hand with a major urban population concentration.
Saistībā ar pārskatīto Lisabonas stratēģiju tika noteikta mērķfinansēšanas sistēma, lai piešķirtu apropriācijas ar šo pasākumu saistītiem izdevumiem.
In the framework of the revised Lisbon Strategy, an earmarking system has therefore been introduced in order to steer appropriations towards expenditure in this area.
Pamatojoties uz jau saņemtajām darbības programmām, ziņojumā norādīts, ka ieguldījumiem, kas saistīti ar Lisabonas stratēģiju, tiks piešķirti vidēji 64% no konverģences mērķa sasniegšanai paredzētajiem līdzekļiem un 80% no konkurētspējai paredzētajiem līdzekļiem, kopsummā veidojot apmēram EUR 210 miljardus jeb par EUR 55 miljardiem vairāk nekā iepriekšējā laikposmā.
On the basis of the operational programmes already received, the report indicates that on average 64% of convergence objective resources and 80% of competitiveness objective resources will be allocated to investment in Lisbon objectives, which corresponds to some 210 billion euros, representing 55 billion euros more than in the previous period.
Nav šaubu, ka kohēzijas politikai ir patiess sviras efekts uz konkrētas zonas konkurētspēju un izaugsmi, it īpaši, attīstot sabiedriskā un privātā sektora partnerību un teritoriālo sinerģiju nodarbinātībai, inovācijām un pētniecībai, kur MVU var viegli sadarboties ar universitātēm un vietējām attīstības struktūrām.
There is no doubt that the cohesion policy has a real leverage effect on the competitiveness and growth of an area, with, inter alia, the development of public-private partnerships and territorial synergies in favour of employment, innovation and research, within which SMEs can easily cooperate with universities and local development structures.
Tomēr, ja kohēzijas politikai saistībā ar Lisabonas stratēģiju ir jāsniedz ieguldījums inovāciju un pētniecības finansēšanā, ir nepieciešama elastīga līdzekļu piešķiršanas pieeja, lai nodrošinātu līdzsvarotu teritoriju attīstību.
But, while cohesion policy must make its contribution to innovation and research in the framework of the Lisbon Strategy, a flexible approach to earmarking funds is needed in order to ensure balanced development of territories.
Jo kohēzijas politikas uzskatīšana par Lisabonas stratēģijas finanšu instrumentu neļautu sasniegt ne kohēzijas politikas, ne Lisabonas stratēģijas mērķus.
This because to regard cohesion policy as a financial instrument of the Lisbon Strategy would mean that neither the objectives of cohesion policy nor those of the Lisbon Strategy were achieved.
Kohēzijas politiku nevar uzskatīt par vienkāršu līdzekli citu sektorpolitikas jomu mērķu sasniegšanai, tā ir Kopienas politika ar augstu Eiropas pievienoto vērtību, kuras esamībai ir savs iemesls — kohēzija.
Cohesion policy cannot be seen as a mere tool for achieving the objectives of other sectoral policies; rather, it is a Community policy of high European added value with its own raison d’être – cohesion.
Vidusposma pārskatīšanā konstatēto vājo rezultātu dēļ un arī tāpēc, ka kohēzijas politiku būtiski ierobežo 27 dalībvalstīm paredzētais ES budžets, tās galvenais mērķis nav panākt, lai ES būtu viskonkurētspējīgākā uz zināšanām balstītā ekonomika pasaulē.
Given the weak results brought to light by the mid-term review, but also because it is subjected to serious constraints under the European budget in a Europe of 27, the cohesion policy does not have as its first objective the goal of making Europe the most competitive knowledge-based economy in the world.
Tas ir viens no iemesliem, kādēļ struktūrpolitikai perspektīvā nevajadzētu būt sadrumstalotai pēc temata, bet gan kopā ar citām Eiropas Savienības politikas jomām un dalībvalstu īstenotajām sabiedriskās politikas jomām būtu jāiekļaujas vienā integrētā pieejā.
This is one of the reasons why structural policies must not be situated within a perspective that is compartmentalised by topic, but rather within an approach that is integrated with the other policies of the Union and the public policies pursued by the Member States.
Teritoriālās programmas un Leipcigas Hartas pieņemšana ministru sanāksmē Leipcigā 2007. gada 24. un 25. maijā ir nozīmīgs solis, lai sekmētu šo integrēto pieeju.
The adoption of the European Territorial Agenda (ETA) and the Leipzig Charter on Sustainable European Cities at the ministerial meeting in Leipzig on 24 and 25 May 2007 was an important step in promoting the integrated approach.
To mērķus vēlams īstenot, pieņemot konkrētu rīcības plānu teritoriālās dimensijas labākai integrēšanai visās sabiedriskās, Kopienas un dalībvalstu politikas jomās.
Their objectives should be achieved through the adoption of a programme of concrete action and implementation, such that the territorial dimension will be better integrated into all public policies, both Community and national.
Saglabāt teritoriālās kohēzijas kursu
Continuing to steer towards territorial cohesion
Kohēzijas politikai ir jākoncentrējas uz teritoriālās kohēzijas pamatmērķi, nevis uz reģioniem ar vislielāko ražīguma un nodarbinātības pieauguma potenciālu (kā to paredz stingra apropriāciju piešķiršanas kārtība), tādējādi riskējot atstāt novārtā reģionus, kuros pieauguma potenciāls ir neliels, bet kuri tomēr neatbilst konverģences mērķa kritērijiem.
Cohesion policy must concentrate on the fundamental objective of territorial cohesion, and cannot be centred (as it would be if appropriations were strictly earmarked) on the regions with the greatest potential for rising productivity and employment, which would risk marginalising regions with a limited potential for growth but not, on the other hand, eligible for the convergence objective.
Ceturtajā ziņojumā aprakstīts teritoriālās kohēzijas stāvoklis ES-27 un konstatēta būtiska ekonomiskās aktivitātes koncentrācija galvaspilsētās.
The fourth report gives a snapshot of territorial cohesion in the EU of 27, and notes a strong concentration of economic activity in the capitals.
2004. gadā galvaspilsētu reģioni nodrošināja vidēji 32%no savas valsts IKP, kaut gan to iedzīvotāji veidoja vidēji tikai 22% no attiecīgās valsts iedzīvotāju kopskaita.
In 2004, for example, the capital-city regions generated an average of 32% of their countries’ GDP, while representing 22% of the population.
Šī parādība visizteiktākā un visvairāk attīsta ir jaunajās dalībvalstīs.
This is a very noticeable phenomenon, and is most marked in the new Member States.
Ziņojumā analizēta teritoriālā attīstība vietējā mērogā, kur paātrinātā urbanizācija izjauc demogrāfisko līdzsvaru, un tai ir raksturīga priekšpilsētu veidošanās Eiropas pilsētās un iedzīvotāju aizplūšana no lauku rajoniem.
The report analyses territorial developments at local level, where the acceleration of urbanisation is upsetting demographic balances, with a strong tendency to suburbanisation in Europe’s cities and to depopulation of rural areas.
Ja netiks mainīta sabiedriskā politika, šīs teritoriālās atšķirības nākotnē palielināsies vēl vairāk.
If public policies remain unchanged, these territorial disparities can only become still more marked in the future.
Eiropas teritoriālie scenāriji”, ESPON , 2006. .
‘Scenarios on the Territorial Future of Europe (Territorial Futures)’, ESPON 2006. is highly relevant in this connection.
Tas ļauj salīdzināt divus ilgtermiņa teritoriālās attīstības scenārijus.
It compares two long-term territorial development scenarios.
Viens no scenārijiem ir orientēts tikai uz konkurētspēju, un tā mērķis ir veicināt lielāku ekonomikas izaugsmi un jaunu tehnoloģiju parādīšanos, bet tas būtu saistīts ar lielākām vides un sociālajām izmaksām, kas ilgtermiņā, iespējams, novestu pie ekonomiskās un sociālās darbības efektivitātes rādītāju pazemināšanās.
One of the scenarios, which is geared to competitiveness alone, would be likely to engender stronger economic growth and the emergence of new technologies, but would bring with it higher environmental and social costs that would, in the long term, have unfavourable economic and social effects.
Turpretim otrs scenārijs ir orientēts uz kohēziju, un tā pamatā ir izkliedētāks modelis attiecībā uz galvaspilsētu zonu pievilcības un polarizācijas potenciālu.
On the other hand, a scenario geared towards cohesion gives rise to a more diffuse model as far as the attraction and polarisation potentials of metropolitan areas are concerned.
Vairākas integrācijas zonas ar labiem rezultatīvajiem rādītājiem var parādīties gan Eiropas pašā centrā, gan arī vairāk vai mazāk nomaļās zonās.
Several high-performing zones of integration could emerge, both in the heart of Europe and in the more outlying regions.
Šis policentriskās attīstības modelis salīdzinājumā ar pirmo scenāriju ir saistīts ar vājāku ekonomisko izaugsmi, toties tam ir veiksmīgāks ģeogrāfiskais plānojums, tādējādi izvairoties no iedzīvotāju konfliktu un sociālā un vides spiediena polarizācijas ierobežotā teritorijā.
This polycentric-development model, while yielding weaker economic growth than the first scenario, is better distributed geographically, thus avoiding a polarisation within a restricted area of population conflicts and social and environmental pressures.
Tāpēc ir svarīgi vēl efektīvāk novirzīt izdevumus tiem projektiem, kas veicina visu teritoriju pievilcību .
It is for this reason that expenditure needs to be steered even more effectively towards projects geared towards enhancing the attractiveness of all territories.
Nedrīkst aizmirst to, ka daudzveidība ir būtiska Eiropas priekšrocība konkurētspējas jomā.
We must not forget that one of Europe’s great advantages in terms of competitiveness is its diversity.