natgillin/translations-raw huggingface dataset:
41. norāda, ka iekšējais tirgus kļūst arvien vairāk saistīts ar starptautiskajiem tirgiem; šajā sakarībā uzskata, ka ES iekšējā tirgus likumdevējiem un ES pārstāvjiem starptautiskās tirdzniecības sarunās būtu jāņem vērā veikto darbību iespējamās savstarpējās sekas un jāpieņem saskaņota politika, kura vienmēr būtu vērsta uz ES vērtību veicināšanu publiskā iepirkuma politikā, attiecinot to uz tādām vērtībām kā pārredzamība, principiāla vēršanās pret korupciju un sociālo tiesību un cilvēktiesību ievērošana; aicina Iekšējā tirgus un patērētāju aizsardzības komiteju un Starptautiskās tirdzniecības komiteju sinerģijas veicināšanas nolūkā rīkot kopīgas informatīvās sanāksmes;
Points out that the internal market and international markets are increasingly interlinked; takes the view, in this context, that the EU internal market legislators and EU negotiators in the field of international trade should be mindful of the possible consequences for one another when conducting their activities, and that they should adopt a coherent policy that is always directed to the promotion of EU values in procurement policies, including transparency, a principled stance against corruption and the advancement of social and human rights; invites the Committee on the Internal Market and Consumer Protection and the Committee on International Trade to hold joint briefing sessions in order to foster synergies;
45. aicina Komisiju izvērtēt iespēju publiskā iepirkuma nolīgumos, kuri noslēgti ar starptautiskiem partneriem, iekļaut noteikumus, kas prasa ievērot konvencijās un starptautiskos nolīgumos noteiktos cilvēktiesību pamatprincipus;
Calls on the Commission to evaluate the possibility of incorporating into public procurement agreements with international partners provisions requiring compliance with the fundamental human rights obligations laid down in conventions and international agreements;
47. vērš uzmanību uz Direktīvas 2004/17/EK 58. un 59. panta noteikumiem; aicina dalībvalstis pilnībā izmantot iespēju informēt Komisiju par problēmām, kas ir saistītas ar dalībvalstu uzņēmumu iespējām piekļūt trešo valstu tirgiem, un aicina Komisiju aktīvi rīkoties, lai Savienības uzņēmumiem nodrošinātu reālu piekļuvi trešo valstu tirgiem;
Draws attention to the provisions of Articles 58 and 59 of Directive 2004/17/EC; calls on the Member States to make full use of the possibility of informing the Commission of problems relating to access by their undertakings to third-country markets, and calls on the Commission to take effective measures to ensure that EU undertakings enjoy genuine access to third-country markets;
Eiropas Savienībā preču un pakalpojumu publiskā iepirkuma gada apgrozījums veido vairāk nekā 16 % no iekšzemes kopprodukta, t. i., vairāk nekā 1500 miljardu eiro
Total annual expenditure on the public procurement of goods and services in the European Union amounts to EUR 1500 billion, or more than 16% of EU GDP
Starptautiskā Valūtas fonda dati par 2006. gadu, ES nominālais IKP, izteikts miljonos ASV dolāru, pamatojoties uz 2007. gada oktobra valūtas kursu: 14 609 840 miljoni ASV dolāru – arī gadījumos, ja būtiska summas daļa izdota par aizsardzības aprīkojumu. .
International Monetary Fund figures for 2006, nominal EU GDP on the basis of the October 2007 exchange rate: US$ 14 609 840 million, even if a tiny proportion is spent on defence goods. .
Tomēr starptautiskā publiskā iepirkuma īpatsvars veido tikai 3 % no minētās summas, un tas nav daudz.
International public procurement accounts for a mere 3% of that figure, however.
Publiskā iepirkuma pamatmērķis ir saimnieciska un izdevīga preču un pakalpojumu iegāde valsts pasūtījuma izpildei.
The main purpose of public procurement is the cost-effective purchase of goods and services with a view to the performance of public-service tasks.
Tomēr valsts iestādes nav parastas tirgus dalībnieces, jo to rīcībā ir valsts piešķirts finansējums, tāpēc tām jāuzņemas arī īpaša atbildība.
Public authorities are not typical market participants, however; since they manage public funds they bear a particular responsibility.
Ar publiskajiem iepirkumiem vajadzētu pēc iespējas sniegt ieguldījumu vairāku būtisku problēmu pārvarēšanā, piemēram, pasaules ekonomikas un finanšu krīzes pārvarēšanā, klimata pārmaiņu, kā arī dienvidu valstu arvien pieaugošās nabadzības krīzes novēršanā.
Wherever possible, public procurement should make a contribution to meeting the major challenges facing society: the global economic and financial crisis, climate change and the ever worsening crisis of poverty in the countries of the South.
Līgumslēdzējas iestādes neapšaubāmi gūst labumu no Eiropas iekšējā tirgus un tā noteikumiem: plašāki tirgi sniedz lielākas izvēles iespējas, kā rezultātā iespējams panākt zemākas cenas un labāku kvalitāti; lielāka pārredzamība palīdz korupcijas un krāpšanas apkarošanā; pārrobežu sadarbība rada jaunas tirdzniecības iespējas un pieredzi.
There is no doubt that public contracting authorities are benefiting from the European internal market and its rules: larger markets create more choice, which can lead to lower costs and better quality; greater transparency helps to fight corruption and fraud; cross-border cooperation creates new possibilities for action and offers the chance of new experiences.
Arī attiecīgie pakalpojumu sniedzēji, jo īpaši mazie un vidējie uzņēmumi, cieš no birokrātiskajām procedūrām un juridiskās nenoteiktības.
Contractors as well, in particular small and medium-sized undertakings, are suffering under the burden of red tape and legal uncertainty.
Ir veikti daudzi pētījumi, kuri apstiprina papildu izmaksas un palēnināto procedūras gaitu, kaut arī šajā dokumentā to nav iespējams atsevišķi iztirzāt.
Many studies have been drawn up showing just how costs are increasing and procedures are becoming lengthier, although they cannot be dealt with in detail in this report.
Juridiskā nenoteiktība
Legal uncertainties
Iepriekš minēto apstākļu iemesli meklējami vairākos līmeņos.
There are various reasons for this development.
2004. gadā veiktās publiskā iepirkuma direktīvu pārskatīšanas mērķis bija līgumslēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras vienkāršošana, modernizācija un elastīguma palielināšana, tomēr šis mērķis netika sasniegts.
The aim of the 2004 revision of the public procurement directives was to simplify and modernise the procedures for the award of public contracts and make them more flexible; that aim has not been achieved, however.
Pirmkārt, pašas direktīvas dažviet nav pietiekami skaidri formulētas, Padomes un Parlamenta politisko domstarpību dēļ tekstos ieviesti kompromisa formulējumi, vērojamas nepilnības un nekonsekvence.
On the one hand, some provisions of the directives themselves are not sufficiently clear: political disagreements in the Council and Parliament resulted in compromises on wording, loopholes and inconsistencies in the texts.
Otrkārt, direktīvu transponēšana dalībvalstu tiesību aktos aizņēmusi daudz laika, bieži vien, direktīvas transponējot, tās padarītas vēl stingrākas, ieviesti papildu kritēriji, bet daži elastības palielināšanas instrumenti nav pārņemti, proti, direktīvas nav transponētas atbilstoši to burtam un garam.
On the other, the transposition process in the Member States proved to be a time-consuming one, the transposed versions often contained more stringent provisions, additional criteria were incorporated, whilst some provision designed to increase flexibility were left out: In short, the letter of the law changed during transposition.
Tiesiskās neprecizitātes bijušas iemesls daudziem pārsūdzības procesiem, kā arī daudziem tiesas procesiem dalībvalstu un Eiropas līmenī.
Legal uncertainties have led to a plethora of appeal procedures and national and European court cases.
Izmantojot Eiropas Savienības Tiesas tiesu praksi un Eiropas Komisijas nesaistošās tiesību normas, ir bijuši mēģinājumi labot nepilnības tiesību aktos, taču tas stāvokli tikai vēl vairāk sarežģījis.
Attempts have been made, through the case-law of the CJEU and by means of Commission soft law proposals, to close the legal loopholes, an approach which has merely added to the confusion.
Iepriekš minētie apstākļi radījuši sarežģītu noteikumu kopumu, kas nelielām pašvaldībām, kā arī maziem un vidējiem uzņēmumiem rada nopietnas juridiskās problēmas, kuras nav iespējams atrisināt bez papildu izdevumiem vai ārējām juridiskām konsultācijām.
All this has left us with a complex set of rules which are creating serious legal problems, primarily for smaller local authorities, but also for small and medium-sized undertakings, problems which they can no longer solve without incurring additional costs or seeking external legal advice.
Publiskā iepirkuma jomas regulējuma nepareiza piemērošana ir viena no biežākajām kļūdām, kas skar līdzekļu izmaksu Eiropas struktūrfondu nozarē.
The incorrect application of the rules governing procurement is one of the most common causes of errors in the disbursement of resources under the European Structural Funds.
Juridiskas domstarpības bieži konstatējamas valsts sektora partnerības, pilsētplānošanas (tajā skaitā arī sociālo mājokļu būvniecības) un pakalpojumu koncesiju nozarē.
The main areas of legal dispute concern public-public partnerships, town planning (including the construction of social housing) and service concessions.
Tomēr neskaidrības vērojamas arī saistībā ar valsts un privātā sektora partnerību, taisnīgas tirdzniecības produktu iepirkšanas procesu, publiskā iepirkuma direktīvu piemērošanu līgumiem, kuru summa ir zemāka par noteiktajām robežvērtībām, kā arī sociālu kritēriju, piemēram, vienlīdzīga atalgojuma, dzimumu vienlīdzības, tarifu līgumu ievērošanā, ilgu laiku bezdarbnieka statusā esošu personu vai jauniešu ar īpašām vajadzībām nodarbināšanas ievērošanu iepirkuma procesā.
However, there is also uncertainty surrounding public-private partnerships, the procurement of fair-trade products, the application of the public procurement directives to contracts whose value falls below the relevant thresholds and the scope for taking account of social criteria, such as equal pay, gender equality, compliance with wage agreements and the provision of jobs for the long-term unemployed and young people with poor skills or qualifications.
Nepietiekama koordinācija Komisijā
Inadequate coordination within the Commission
Nav nodrošināta arī pietiekami laba koordinācija Eiropas Komisijā.
There is also a lack of coordination within the Commission.
Daudzi Komisijas dienesti ir „atklājuši”, ka iepirkuma procedūru var izmantot kā instrumentu tādu mērķu sasniegšanai, kuriem Eiropas Savienībai citos gadījumos nebūtu pietiekama finansējuma vai tiesiskās kompetences.
Many Commission departments have ‘discovered’ public procurement as a means of achieving objectives for which the European Union would otherwise lack the financial resources or the legislative competence.
Protams, ir svarīgi iedrošināt un atbalstīt līgumslēdzējas iestādes veikt iepirkuma procedūras ekoloģiski un sociāli atbildīgi, kā arī veicināt pētniecību un inovācijas.
It of course makes sense to encourage contracting authorities to engage in ecologically and socially responsible procurement and to foster research and innovation.
Tomēr iniciatīvu daudzveidība neveicina juridisko noteiktību, šādi traucējot mēģinājumus sasniegt atbalstāmo mērķi.
However, the many initiatives which have resulted do not make for legal clarity and are undermining efforts to achieve what is in itself a worthwhile objective.
Neskaitāmas nesaistošas tiesību normas tikai radījušas vēl lielāku juridisko nekonsekvenci.
A plethora of soft law measures has merely added to the legal inconsistencies.
Izstrādājot nesaistošas tiesību normas, Komisijai būtu jāapsver, vai tās priekšlikumi atbilst proporcionalitātes principam, un jāņem vērā to praktiskā ietekme vietējā mērogā.
When developing soft law, the Commission should consider whether its proposals are consistent with the proportionality principle and their practical implications at local level.
Jaunākajā Eiropas Publiskās administrācijas institūra ( EIPA ) pētījumā „ The Institutional Impacts of EU Legislation on Local and Regional Governments, A Case Study of the 199/31/EC Landfill Waste and 2004/18/EC Public Procurement Directives ” negatīvi vērtēta biežā nesaistošo tiesību normu izmantošana: „ using soft law to regulate very important aspects of the Directive is another important shortcoming: it is not possible to foresee the institutional impact of soft law. ” [„vēl viens būtisks trūkums ir nesaistošo tiesību normu izmantošana ļoti svarīgu direktīvas aspektu reglamentēšanā, jo nav iespējams prognozēt nesaistošo tiesību normu institucionālo ietekmi”].
The most recent study produced by the European Institute of Public Administration (EIPA), ‘The Institutional Impacts of EU Legislation on Local and Regional Governments, A Case Study of the 1999/31/EC Landfill Waste and 2004/18/EC Public Procurement Directives’, criticises the extensive use of soft law: ‘using soft law to regulate very important aspects of the Directive is another important shortcoming: it is not possible to foresee the institutional impact of soft law’.
Iniciatīvas par labāku likumdošanu ietvaros jāpārbauda arī nesaistošo tiesību normu ietekme un jāpārskata jautājums par atbilstību subsidiaritātes un proporcionalitātes principiem (saīsināts ietekmes novērtējums).
In keeping with the aims of the Better Lawmaking initiative, the impact of soft law should also be studied and the issue of compliance with the subsidiarity and proportionality principles reviewed (shortened impact assessment).
Diemžēl, transponējot Eiropas publiskā iepirkuma normas, nav nodrošināta arī pietiekams politiskais līdzsvars Komisijā.
Unfortunately there has thus far been a lack of political balance to the Commission’s implementation of European public procurement law.
Piemēram, ir izstrādātas neskaitāmas iniciatīvas, rokasgrāmatas un pamatnostādnes ekoloģiska un energoefektīva iepirkuma jomā, bet pēdējais Komisijas paziņojums par sociāli atbildīgu iepirkumu izdots 2000. gadā, t. i., pirms publiskā iepirkuma direktīvu pārskatīšanas.
Whilst many initiatives have been taken and many manuals and guidelines are available in the area of ecologically responsible and energy-efficient procurement, the Commission’s most recent communication on socially responsible procurement dates back to 2000, i.e. prior to the revision of the public procurement directives.
Juridiski jo īpaši sarežģītajā taisnīga iepirkuma jomā līdz šim izdots tikai viens paziņojums, bet trūkst pamatnostādņu un rokasgrāmatu.
In the legally particularly complex field of fair trade procurement, only one communication has thus far been issued, and no guidelines or manuals.
Minēto situāciju varētu kļūdaini interpretēt kā netiešu Eiropas Komisijas prioritāšu atspoguļojumu.
This could be misconstrued as an indirect reflection of the Commission’s priorities.
Tādēļ referente prasa, lai Komisijā tiktu nodrošināta publiskā iepirkuma procedūras labāka koordinācija starp dažādajiem Komisijas dienestiem un izstrādāta vienota, sabiedrībā atpazīstama stratēģija publiskā iepirkuma jomā, tostarp vienota interneta sistēma tiesiskā regulējuma pārredzamības nodrošināšanai.
Your rapporteur is therefore calling for better coordination of public procurement policy among the various Commission departments involved and the development of a joint, public strategy on public procurement, including a uniform web presence, with a view to making the law more transparent.
Vairāk iniciatīvu jāievieš pieredzes apmaiņas organizēšanas, labākas prakses un metožu veidošanas, kā arī dalībvalstīs veicamu apmācības programmu atbalsta jomā.
More initiatives would also be welcome in the areas of the organisation of exchanges of experience, the development of proven practices and methods and support for training courses in the Member States.
Minētās mācības jāorganizē ne tikai vietējiem iepirkumu veicējiem, bet arī politisko lēmumu pieņēmējiem un citām personām un struktūrām, jo īpaši nevalstiskām organizācijām, kuras sniedz sociālos pakalpojumus.
Moreover, such training courses should not be aimed solely at local contracting authorities, but should also encompass political decision-makers and other individuals and bodies, in particular NGOs, which provide social services.
Šeit varētu būt lietderīgi ņemt vērā Francijas pieredzi, kur šobrīd šis modelis tiek pārbaudīts.
Here, the experience gained with this model in France, where it is currently being tested, could prove instructive.
EST juridiskais skaidrojums attiecībā uz valsts sektora partnerību
Legal clarification by the CJEU of the situation regarding public-public partnerships
Pēc Lisabonas līguma stāšanās spēkā ir mainījusies tiesiskā situācija, jo īpaši pieaugot vietējo un reģionālo iestāžu nozīmei.
The entry into force of the Lisbon Treaty has changed the legal position, above all by strengthening the role of local and regional authorities.
Eiropas Savienības primārajos tiesību aktos pirmo reizi atzītas tiesības uz reģionālu un vietēju pašpārvaldi (Līguma par Eiropas Savienību 4. panta 2. punkts):
For the first time an acknowledgment of the ‘right to regional and local self-government’ has been incorporated into European Union primary law (Article 4(2) TEU):
„Savienība respektē dalībvalstu vienlīdzību saistībā ar Līgumiem, kā arī to nacionālo identitāti, kas raksturīga to politiskajām un konstitucionālajām pamatstruktūrām, tostarp reģionālajām un vietējām pašvaldībām.”
‘ The Union shall respect the equality of Member States before the Treaties as well as their national identities, inherent in their fundamental structures, political and constitutional, inclusive of regional and local self-government ’ .
Arī jaunā Protokola par sabiedriskiem pakalpojumiem (Nr. 26) 1. pantā uzsvērts:
Article 1 of the new Protocol on services of general interest (No 26) likewise emphasises the following:
„valsts, reģionālo un vietējo iestāžu būtiskā nozīme un lielā rīcības brīvība, nodrošinot, pasūtot un organizējot sabiedriskus pakalpojumus, lai, cik vien iespējams, ievērotu patērētāju vajadzības.”
‘ the essential role and the wide discretion of national regional and local authorities in providing, commissioning and organising services of general economic interest as closely as possible to the needs of the users ’ .
EST jau pirms jaunā Līguma spēkā stāšanās vairākos spriedumos pieminējusi tiesības uz vietēja līmeņa pašpārvaldi, norādot, ka „iespēja valsts iestādēm sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu veikšanai izmantot pašām savus resursus var tikt īstenota sadarbībā ar citām valsts iestādēm” (C-480/06 Stadtwerke Hamburg ).
In a number of judgments handed down prior to the entry into force of the new Treaty the CJEU had invoked the right to local self-government and made it clear that the ‘possibility for public authorities to use their own resources to perform the public-interest tasks conferred on them may be exercised in cooperation with other public authorities’ (Case C-480/06, Stadtwerke Hamburg).
Ar šo spriedumu EST atzīst vietējo pašvaldību izvēles brīvību un stiprina vietējās pašvaldības.
In this way the CJEU has confirmed local authorities’ margin for discretion and strengthened local self-government.
Tomēr minētie spriedumi nesniedz pilnvaras visa veida sadarbībai starp pašvaldībām.
However, the judgments do not constitute a blank cheque justifying all forms of cooperation between local authorities.
EST uzskata, ka tādi valsts sektora partnerības projekti kā, piemēram, vietējo pašvaldību sadarbības nolīgumi vai sadarbība vienas valsts robežās, neietilpst publiskā iepirkuma direktīvu darbības jomā, ja tie atbilst šādiem kritērijiem:
The CJEU regards public-public partnerships, such as cooperation agreements between local authorities and national cooperation, as falling outside the scope of the public procurement directives if they meet the following criteria:
1) partnerības mērķis ir tāda sabiedriska pakalpojuma sniegšana, kurš uzticēts visām partnerībā iesaistītajām pašvaldībām,
1. the purpose of the partnership is the joint provision of a public-service task conferred on all local authorities,
2) šo uzdevumu veic tikai valsts iestādes, neiesaistoties privātpersonām vai uzņēmumiem,
2. the task is carried out solely by public authorities, i.e. without the involvement of private individuals or undertakings,
3) attiecīgā darbība pamatā tiek veikta iesaistīto valsts iestāžu uzdevumā.
3. and the activity involved is essentially performed on behalf of the public authorities concerned.
EST arī ir apliecinājusi, ka teorētiska valsts sektora partnerības atvēršana privātu uzņēmumu līdzdalībai nav iemesls neizslēgt šāda veida partnerību no publiskā iepirkuma direktīvu darbības jomas, ja līgumslēgšanas tiesību piešķiršanas laikā nepastāv konkrētas sadarbības ieceres.
The CJEU has also confirmed that the mere possibility of a public-public partnership being opened up to private investors does not invalidate the exclusion of such partnerships from the scope of the public procurement directives if there is no real prospect of such a step being taken at the time when the contract is awarded.
Ar iepriekš minētajiem apsvērumiem ir pienācīgi precizēti publiskā iepirkuma tiesību aktu pretrunīgie aspekti.
A controversial area of public procurement law has thus been adequately clarified.
Šādas tiesu prakses tiešās sekas paredz, ka Komisija šajās jomās pret dalībvalstīm neierosina pārkāpuma procedūru un kopā ar Parlamentu un iesaistītajām pusēm sāk konsolidēt EST tiesu praksi.
One consequence of this ruling must be that the Commission refrains from bringing Treaty infringement proceedings against Member States in this area and, together with Parliament and stakeholders, begins the work of consolidating the CJEU case-law.
Šis ziņojums ir pirmais ieguldījums minētajā procedūrā.
This report is intended as the first contribution to that process.
Pakalpojumu koncesiju juridiskās situācijas skaidrojums
Clarification of the legal situation regarding service concessions
Pakalpojumu koncesijas pārskatītajās direktīvās definētas kā līgumi, par kuriem „atlīdzība par pakalpojumu sniegšanu ir vai nu tikai tiesības izmantot attiecīgo pakalpojumu, vai arī minētās tiesības kopā ar samaksu”.
The revised public procurement directives take the new step of defining service concessions as contracts in connection with which ‘the consideration for the provision of services consists either solely in the right to exploit the work or in this right together with payment’.
Uz pakalpojumu koncesijām neattiecas publiskā iepirkuma direktīvas, bet tikai „vieglākais” ES Līgumu režīms.
Service concessions are not covered by the public procurement directives, but only by the less stringent regime of the EU Treaties.
Minētajā spriedumā EST precizējusi arī saimnieciskā riska pārņemšanas kritēriju.
In that judgment, the CJEU also defined the criterion of transfer of economic risk more precisely.
EST uzskata, ka pakalpojumu koncesijas izmantošanu ūdensapgādes jomā nevar izslēgt tas, ka lietotāja attiecības ar pakalpojuma sniedzēju ir reglamentētas saistošu noteikumu veidā, paredzot obligātu pieslēgumu un pakalpojuma izmantošanu.
In its view, the right to award a service concession for water supply services is not invalidated by the fact that supply contracts are governed by by-laws stipulating compulsory connection and compulsory use of the service.
Ar pakalpojumu koncesiju saistītais saimnieciskais risks var būt arī neliels.
The economic risk justifying the conclusion of a service concession may also be limited.
Šādi EST sniegusi skaidrojumu vēl vienā jomā, kas bieži dod pamatu juridiskām domstarpībām.
Clarification of the situation regarding public-private partnerships
Skaidrojums par valsts un privātā sektora partnerību
The Commission and the CJEU have clarified the situation in other areas as well.