natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Te jāmin Romas konference („ Assises ”), kas iesaistīja dalībvalstu parlamentus (Eiropas Kopienas Parlamentu konference, kas notika 1990. gada 27.—30. novembrī), iestāžu konferences, kas notika paralēli ar Starpvaldību konferencēm par Ekonomikas un monetāro savienību un Politisko savienību, kuras vainagojās ar Māstrihtas līgumu, Eiropas Parlamenta pārstāvju līdzdalība darba grupā pirms Amsterdamas Starpvaldību konferences, viņu iesaistīšanās Starpvaldību konferences norisēs un, visbeidzot, viņu kā novērotāju iesaistīšanās Nicas Starpvaldību konferences sagatavošanas darbu grupā. , Parlaments bija pirmais, kas ierosināja
Mention need be made here only of the Rome ‘Assises’ involving the national parliaments (Conference of the Parliaments of the European Community, held from 27 to 30 November 1990), the interinstitutional conferences held in parallel with the IGCs on Economic and Monetary Union and Political Union, which culminated in the drafting of the Maastricht Treaty, the participation by Parliament representatives in the work of the Reflection Group prior to the Amsterdam IGC, followed by their involvement in the proceedings of the IGC itself, and, finally, their involvement as observers in the group set up to prepare the Nice IGC. , was the first to propose
2000. gada 25. oktobra rezolūcija ( Olivier Duhamel ziņojums par konstitucionāla spēka piešķiršanu Līgumiem), kuru apstiprināja 2001. gada 31. maija rezolūcija ( I. Méndez de Vigo/A. J. Seguro ziņojums par Nicas līguma novērtējumu un Eiropas Savienības nākotni). , pamatojoties uz precedentu, kas radās, kad tika izstrādāta Eiropas Savienības Pamattiesību harta
Resolution of 25 October 2000 (report by Olivier Duhamel on the constitutionalisation of the Treaties), confirmed by the resolution of 31 May 2001 (Méndez de Vigo/Seguro report on the assessment of the Treaty of Nice and the future of the European Union). , on the basis of the precedent set when the Charter of Fundamental Rights of the European Union was drawn up
Ideju pieņemt šādu hartu, kas tagad ir Konstitūcijas projekta II daļu, pirmo reizi izteica Padomes Vācijas prezidentūras pārstāvji, kuri nodrošināja tās pieņemšanu Eiropadomē Ķelnē 1999. gada 3. un 4. jūnijā.
The idea of adopting such a Charter, which later became Part II of the Constitution, was first put forward by the German Council Presidency, which secured its acceptance by the Cologne European Council of 3 and 4 June 1999.
Hartas izstrādes metode arī tika ierosināta šajā Eiropadomes sanāksmē un papildināta nākamajā sanāksmē Tamperē 1999. gada 15. un 16. oktobrī.
The method of drafting the Charter was also laid down at that European Council meeting, then clarified at the following meeting held in Tampere on 15 and 16 October 1999.
Tika nolemts izveidot „struktūru”, kuru pēc tam nosauca par „Konventu”, kas apvienoja četras tās struktūras, kas piedalījās Konventā par Eiropas nākotni, bet bez kandidātvalstu iesaistīšanas. , sasaukt Konventu, kurā tiktu iekļauti dalībvalstu vadītāji, valdības, dalībvalstu parlamentu, Eiropas Parlamenta un Komisijas pārstāvji, iesaistot kā pilntiesīgus biedrus kandidātvalstu valdību un parlamentu pārstāvjus
It was decided to establish a ‘body’ - subsequently termed ‘Convention’ - bringing together the four component parts of the Convention on the Future of Europe, but without the involvement of the applicant States. , the convening of a Convention comprising representatives of the Heads of State and Government of the Member States, the national parliaments and the European Parliament and the Commission and with the involvement, as full members, of representatives of the governments and parliaments of the applicant States.
Konventa panākumi, izstrādājot Pamattiesību hartu, pierādīja, ka šāda struktūrvienība ir spējīga sagatavot projekta tekstu, kuru visticamāk valstu vai valdību vadītāji apstiprinās.
The Convention on the Charter of Fundamental Rights demonstrated that a body of this kind was able to prepare a draft text likely to secure the approval of the Heads of State or Government.
Konventa atklātais un pārredzamais raksturs un tā debašu kvalitāte arī veicināja centienus panākt vienprātību, dodot iespēju katram pārstāvim izteikt savu viedokli un pēc tam censties saprast citu pārstāvju viedokļus.
The open and transparent nature of the Convention and the quality of its debates had also facilitated efforts to achieve a consensus by giving every representative the opportunity, first of all, to express his or her own views, and, subsequently, to understand those of the other representatives.
SN 300/1/01 REV 1, 1. pielikums, 19. lpp. , rīkojās saistībā ar šo ierosinājumu, definējot Konventa organizācijas un darba kārtību un jo īpaši nosakot Konventa pilnvaru termiņu un tos jautājumus, kas tam būs jāapspriež.
19. , followed up this initiative by setting out the organisational arrangements for the work of the Convention and, above all, defining its terms of reference and the issues that it would be called upon to discuss.
Tādējādi Konventam (priekšsēdētājs: Valéry Giscard d’Estaing ; priekšsēdētāja vietnieki: Giuliano Amato un Jean-Luc Dehaene ) tika dots uzdevums izstrādāt Konstitūcijas priekšlikuma projektu, kas kalpotu kā pamats nākamās Starpvaldību konferences darbam.
Thus, the Convention on the Future of Europe (chairman: Valéry Giscard d’Estaing; vice-chairmen: Giuliano Amato and Jean-Luc Dehaene) was given the task of drawing up a preliminary draft Constitution to serve as the basis for the work of the IGC which was to follow.
Konventa darba rezultāti apstiprināja, ka šīs metodes izvēle ir bijusi pareiza, jo pēc 16 mēnešu ilga darba tika sagatavots vienošanās dokuments, kurš tika apspriests karstās debatēs un kura pamatā bija ciešu dialogu ar pilsonisko sabiedrību.
The outcome of the Convention confirmed that the choice of this method had been a wise one, since it led to the presentation, after 16 months’ work, of a consensus-based text informed by intense debates which also drew on close dialogue with civil society.
No savas puses Parlaments ar Konstitucionālo jautājumu komitejas palīdzību lielā mērā ietekmēja Konstitucionālā līguma projektu
For its part, Parliament, through the work of its Committee on Constitutional Affairs, exerted a major influence on the draft Constitutional Treaty
2001. gada 29. novembra rezolūcija: J. Leinen/I. Méndez de Vigo ziņojums par Lākenes Eiropadomes tikšanos un Savienības nākotni (OV C 153, 27.06.2002., 310.°lpp.
Resolution of 29 November 2001: Leinen/Méndez de Vigo report on the Laeken European Council and the future of the Union (OJ C 153, 27.6.2002, p.
2001. gada 25. oktobra rezolūcija: J. Poos ziņojums par Padomes reformu (OV C 112, 09.05.2002., 317. lpp.
Resolution of 25 October 2001: Poos report on the reform of the Council (OJ C 112, 9.5.2002, p.
2002. gada 14. marta rezolūcija: C. Carnero Gonzalez ziņojums par Eiropas Savienības kā juridiskas personas statusu (OV C 47, 27.02.2003., 594. lpp.
Resolution of 14 March 2002: Carnero González report on the legal personality of the European Union (OJ C 47, 27.2.2003, p.
2002. gada 7. februāra rezolūcija: G. Napolitano ziņojums par Eiropas Parlamenta attiecībām ar dalībvalstu parlamentiem Eiropas integrācijas procesā (OV C 284, 21.11.2002., 322. lpp.
Resolution of 7 February 2002: Napolitano report on relations between the European Parliament and the national parliaments in European integration (OJ C 284, 21.11.2002, p.
2002. gada 16. maija rezolūcija: A. Lamassoure ziņojums par kompetenču sadali starp Eiropas Savienību un dalībvalstīm (OV C 180, 31.07.2003., 493. lpp.
Resolution of 16 May 2002: Lamassoure report on the division of competences between the European Union and the Member States (OJ C 180, 31.7.2003, p.
2003. gada 24. septembra rezolūcija: par Eiropas Konstitucionālā līguma projektu un Eiropas Parlamenta atzinums par Starpvaldību konferences sasaukšanu (OV C 77E, 26.03.2004., 255. lpp.) , kurā Starpvaldību konference grozīja tikai dažus punktus.
Resolution of 24 September 2003 on the draft Treaty establishing a Constitution for Europe and the European Parliament’s opinion on the convening of the Intergovernmental Conference (IGC) (OJ C 77E, 26.3.2004, p.
Parlaments pirmo reizi pilnībā iesaistījās Starpvaldību konferences darbā.
255). , only a very few provisions of which would be modified by the IGC.
To pārstāvēja priekšsēdētājs Pat Cox un divi deputāti — Íñigo Méndez de Vigo, kuru vēlāk aizstāja Elmar Brok , un Klaus Hänsch.
At that IGC, for the first time Parliament was fully involved in the proceedings, in the persons of its President, Pat Cox, and its two representatives, Íñigo Méndez de Vigo, subsequently replaced by Elmar Brok, and Klaus Hänsch.
Diemžēl ratifikācijas process nenoritēja tā, kā to varēja sagaidīt — Francijas un Nīderlandes referenduma negatīvie rezultāti lika pārdomāt esošo situāciju.
Unfortunately, the ratification procedure took an unexpected turn: the ‘no’ votes in the referendums in France and the Netherlands forced a rethink.
Eiropadome 2005. gada jūnijā izsludināja pārdomu periodu, kura laikā vajadzēja izvērst plašas debates visās dalībvalstīs, „iesaistot pilsoņus, pilsonisko sabiedrību, sociālos partnerus, valstu parlamentus un politiskās partijas”.
The European Council held in June 2005 ordered a period of reflection, to last at least one year, which was to be used to enable a broad debate to be held in all the Member States 'involving citizens, civil society, social partners, national parliaments and political parties'.
Šajā saistībā arī Eiropas iestādes tika aicinātas sniegt savu ieguldījumu.
The European institutions were also invited to make their contribution.
Pa to laiku Līgumu ratificēja pārējās dalībvalstis, vairākas to izdarīja ar referendumu palīdzību.
In the meantime, further ratifications have been carried out, some by means of referendums.
No savas puses Eiropas Parlaments pilnībā izpildīja savus pienākumus šajā jomā.
For its part, Parliament has fulfilled all its responsibilities in this area.
Kopš paša sākuma Parlaments atbalstīja padziļināta sabiedriskā dialoga uzsākšanu Eiropas līmenī par Eiropas integrācijas galvenajām problēmām un noraidīja jebkuru mēģinājumu selektīvi ieviest Konstitucionālo līgumu („ cherry-picking”, visizdevīgāko elementu izvēles, pieeja).
From the outset, it supported the idea of initiating an in-depth public debate at European level on the main issues at stake in the European integration process and rejected any attempt to push through the selective implementation of the Constitutional Treaty (cherry picking).
Publiskajās debatēs Parlaments sniedza īpašu ieguldījumu, nākot klajā ar ideju par „parlamentu forumu”, lai apspriestu galvenās tēmas par Eiropas nākotni.
Parliament made its own particular contribution to the public debate by proposing that ‘interparliamentary forums’ should be held to discuss issues fundamental to the future of Europe.
Līdz Eiropadomes 2007. gada jūnija sanāksmei kopā tika noorganizēti trīs forumi; šajā sanāksmē Eiropadome nolēma no jauna sasaukt Starpvaldību konferenci
A total of three forums were held in the period leading up to the June 2007 European Council at which the decision was taken to reconvene the IGC
Ceturtais notika 2007. gada 3. un 4. decembrī, jau pēc tam, kad tika panākta politiskā vienošanās par Lisabonas līgumu. .
A fourth took place on 3 and 4 December 2007, after the political agreement on the Treaty of Lisbon had already been reached. .
Visu ES dalībvalstu pilsoņu ievēlēto pārstāvju starpā šis forums stiprināja pārliecību, ka ar Konstitucionālo līgumu risināmās problēmas nav pazudušas līdz ar neveiksmīgo ratifikāciju un visi Līgumā ietvertie institucionālie jauninājumi, iespējams, citādā formā, ir būtiski, lai Eiropas Savienība varētu atrisināt problēmas, kuras rada draudus arvien globalizētākajā pasaulē.
These forums helped to strengthen, among the elected representatives of the citizens of all the Member States, the conviction that the problems to which the Constitutional Treaty was intended as a response had not simply disappeared following the failure of the ratification process and that, although perhaps in a different form, the institutional changes it incorporated were overall still vitally needed in order to enable the Union to address the challenges awaiting it in an ever more globalised world.
Vācijas prezidentūras laikā institucionālais jautājums atkal tika izvirzīts par galveno tematu ES darba kārtībā.
The German Presidency saw institutional issues return to the top of the Union agenda.
Izmantotā procedūra, protams, nevarēja apmierināt tos, kuri bija izjutuši Konventa dialoga un pārredzamības gaisotni, kas valdīja arī 2004. gada Starpvaldību konferencē.
The procedure employed inevitably disappointed those who had experienced the atmosphere of dialogue and transparency which had marked the Convention, an atmosphere which had spilled over to the 2004 IGC, moreover.
Tādēļ, lai nodrošinātu drošu iespēju veiksmīgi īstenot reformu, sarunas par Līgumu reformas ievirzīšanu pareizās sliedēs sākotnēji tika risinātas divpusējā līmenī, starp prezidentvalsti un katru dalībvalsti.
In an effort to guarantee real chances of success, the discussions on the relaunching of the reform of the Treaties were initially held bilaterally, between the Presidency and each of the Member States.
Jāatzīmē, ka Eiropas Parlaments ar „šerpu”
It should be noted that the EP was involved in the consultations from the outset through the work of the 'sherpas'
Tā sauca divus pārstāvjus no katras dalībvalsts, EP un Komisijas, kuri piedalījās šajā sarunu sagatavošanas posmā.
Name given to the two representatives from each Member State and from the EP and the Commission who took part in this preparatory phase of the talks.
Parlamenta „šerpas” bija priekšsēdētāja Hans-Gert Pöttering biroja vadītājs Klaus Welle un Konstitucionālo jautājumu komitejas sekretariāta loceklis José Luís Pacheco . palīdzību piedalījās vadītāju līmenī (divi pārstāvji no katras dalībvalsts valdības, kā arī no EP un Komisijas) organizētajās apspriedēs un tādējādi varēja sniegt savu ieguldījumu tā mandāta izstrādē, ko Vācijas prezidentūra iesniedza Eiropadomē 2007. gada jūnijā.
Parliament's 'sherpas' were Klaus Welle, the Head of President Hans-Gert Pöttering's Cabinet, and José Luís Pacheco, a member of the secretariat of the Committee on Constitutional Affairs. and was thus able to make its contribution to the drafting of the mandate which the German Presidency submitted to the June 2007 European Council.
Tā kā šī pārstāvība notika sekretariāta līmenī saistībā ar Parlamenta priekšsēdētāja tiešu iecelšanu, starp priekšsēdētāju, Konstitucionālo jautājumu komitejas priekšsēdētāju un politisko grupu koordinatoriem šajā komitejā tika īstenota ad hoc informācijas/apspriežu procedūra.
Since those 'sherpas' were appointed directly by the President of Parliament from among the staff of the Secretariat, an ad hoc information/consultation procedure was established involving the President, the chairman of the Committee on Constitutional Affairs and the political group coordinators from that committee.
Pateicoties šiem sagatavošanas darbiem, 2007. gada jūnija Eiropadome varēja sasaukt jaunu starpvaldību konferenci, lai atsāktu Līgumu reformu, un noteikt skaidru, precīzu un detalizētu uzdevumu, kas Portugāles prezidentūrai ļāva efektīvi un ātri vadīt starpvaldību konferences darbu.
This preparatory work enabled the June 2007 European Council to convene a new IGC to resume the process of reforming the Treaties and also to lay down a very clear, precise and detailed remit, on the basis of which the Portuguese Presidency was able to conduct the proceedings of the IGC quickly and effectively.
Vispārējo lietu padomes sēdē 2007. gada 23. jūlijā atklātā starpvaldību konference galvenokārt noritēja divos līmeņos: ministru līmenī Eiropas Parlamentu pārstāvēja trīs deputāti — Elmar Brok , Enrique Barón Crespo un Andrew Duff ; tieslietu speciālistu līmenī darbu sagatavoja Padomes Juridiskais dienests; arī šajā līmenī piedalījās EP un Komisijas pārstāvji.
The IGC, which opened on 23 July 2007, at the meeting of the General Affairs Council, essentially operated on two levels: at ministerial level, with Parliament represented by three Members – Elmar Brok, Enrique Barón Crespo and Andrew Duff; and at the level of the group of legal experts, whose work had been prepared by the Council Legal Service and on which Parliament and the Commission were also represented.
Starpvaldību konferencei vienošanos izdevās panākt tik ātri, galvenokārt pateicoties tieslietu speciālistu grupas darbam.
The work of the group of legal experts proved decisive in helping the IGC reach an agreement so quickly.
Kaut gan starpvaldību konferenci sasauca tika trīs reizes pirms Lisabonas Eiropadomes, politiskā līmenī tā atrisināja vai izslēdza no apspriešanas daudzus jutīgus jautājumus (Portugāles prezidentūra veiksmīgi īstenoja noteikumu, ka tās uzdevumi ir mainīti, lai izskatītu tikai tos jautājumus, par kuriem dalībvalstis ir vienbalsīgi vienojušās), tā kā Lisabonas Eiropadomē valstu vai valdību vadītājiem tikai vajadzēja apspriest divus galvenos jautājumus, no kuriem tikai viens attiecās uz pašu Līgumu: jaunas kvalificētā vairākuma vēlēšanu sistēmas noteikšana Padomē, ņemot vērā Polijas nepārtraukto neapmierinātību ne tikai ar 2004. gadā panākto vienošanos, bet arī ar 2007. gada jūnija Briseles Eiropadomē rūpīgi izstrādāto kompromisu.
At political level, although the IGC met only three times prior to the Lisbon European Council it nevertheless resolved or excluded from discussion a large number of sensitive issues – the Portuguese Presidency having successfully imposed the rule that the remit would be changed only to deal with matters on which there was unanimous agreement among the Member States – so that in Lisbon the Heads of State or Government were left with negotiations on no more than two fundamental issues, only one of which derived from the Treaty itself: the definition of the new qualified-majority voting system in the Council, in the light of Poland's persistent dissatisfaction not only with the agreement reached in 2004, but also with the compromise laboriously thrashed out at the June 2007 European Council in Brussels.
Ir palicis neatrisināts arī cits būtisks jautājums — EP sastāvs pēc 2009. gada vēlēšanām — lai arī šis jautājums tieši neizriet no Līguma, tas ir kļuvis par vienu no galvenajiem šķēršļiem, lai panāktu vienošanos, ņemot vērā, ka Itālija stingri vērsās pret attiecīgā lēmuma priekšlikumu, ko EP izstrādāja pēc Eiropadomes pieprasījuma.
The other key unresolved matter was the composition of the EP as from the parliamentary term starting in 2009, an issue which, although not deriving directly from the Treaty, had become one of the main obstacles to the conclusion of an agreement, since Italy was fiercely opposed to the proposal for a decision drawn up by the EP at the request of the European Council.
Jautājumi, par kuriem vēl notika apspriedes — Apvienotās Karalistes un Īrijas atteikšanās un izvēles tiesības bijušā trešā pīlāra jautājumos, EP lomas saglabāšana attiecībā uz Komisijas priekšsēdētāja vietnieka/Augstā pārstāvja kopējās ārpolitikas un drošības politikas jomā iecelšanu u.c. — tika izlemti pēdējās dienās pirms Eiropadomes, jo īpaši Starpvaldību konferences sanāksmē ministru līmenī, kas notika Vispārējo lietu padomes sēdē 2007. gada 15. oktobrī Luksemburgā.
The other issues still under discussion – the British and Irish opt-outs/opt-ins on matters previously covered by the third pillar, the safeguarding of the EP's role in the appointment of the Vice-President/High Representative for Foreign Affairs and Security Policy, etc. – had practically all been dealt with in the final days leading up to the European Council, in particular at the meeting of the IGC at ministerial level held during the General Affairs Council which took place on 15 October 2007 in Luxembourg.
Tādējādi Lisabonas Eiropadome dalībvalstu un valdību vadītāji varēja ātri panākt vienošanos: Starpvaldību konference noslēdzās piektdien, 2007. gada 19. oktobrī plkst.
In Lisbon the Heads of State or Government were thus able to reach an agreement quickly: the IGC came to an end towards 01.00 on Friday, 19 October 2007.
Kāpēc jaunais Līgums ir labāks salīdzinājumā ar jau spēkā esošajiem Līgumiem?
How does the new Treaty represent a step forward by comparison with the Treaties in force?
Salīdzinājumā ar pašreiz spēkā esošajiem Līgumiem Lisabonas līgums ietver lielu skaitu nozīmīgu reformu un uzlabojumu.
The Treaty of Lisbon incorporates a large number of significant reforms and improvements to the current Treaties.
Tas, protams, ir kompromiss, kas Parlamenta skatījumā diemžēl ietver atteikšanos no dažiem būtiskiem Konstitūcijas elementiem, kā arī atceļ citu īpašu elementu un pasākumu spēkā stāšanos, kuri ieviesti, lai apmierinātu atsevišķu dalībvalstu prasības.
It is, of course, a compromise and one which, in Parliament’s eyes, regrettably abandons some important provisions of the Constitution, delays the entry into force of other provisions and contains specific measures introduced to satisfy the demands of some Member States.
Tā bija politiskā cena, kas jāmaksā, lai izkļūtu no krīzes, kurā Eiropas Savienība nonāca pēc Francijas un Nīderlandes referendumu negatīvā iznākuma.
This was the political price to be paid in order to end the crisis into which the 'no' votes in the French and Dutch referendums had plunged the Union.
Atgriešanās pie tradicionālās līgumu pārskatīšanas metodes un atteikšanās no idejas par Konstitūciju
The return to the traditional approach of revising Treaties and the abandonment of the idea of a Constitution
Atgriešanās pie tradicionālās līgumu pārskatīšanas metodes, pieņemot jaunu Līgumu, kurā ieviesti grozījumi pašreizējos Līgumos, kas paliek spēkā esoši, ietver atteikšanos no idejas par Konstitūciju un idejas par vienu konsolidētu līgumu, kas pilnībā aizvietotu pašreizējos Līgumus.
The return to the traditional method of revising the Treaties, through the adoption of a new Treaty amending the current Treaties, which themselves remain in force, implies the abandonment of the Constitution as a single, consolidated Treaty which would replace the current Treaties in their entirety.
Šis ir jautājums, kas lielā mērā atrisināja pēdējo gadu polemiku par to, vai patiešām Konstitūcijai vai Līgumam vairs nav nozīmes.
As a result, the question which has proved so controversial, that of whether the document was really a Constitution or a Treaty, is no longer relevant.
Tādējādi notiek izvairīšanās no neauglīgām debatēm par kļūdainu jautājumu — nav nekādu šaubu, ka oficiāli tas ir Līgums, kas jāpieņem un jāratificē saskaņā ar spēkā esošiem noteikumiem, kuri nosaka līgumu grozīšanas kārtību.
A sterile debate on an issue which is nothing more than a red herring has thus been avoided: there was never any doubt that, in formal terms, the document was a Treaty which would have to be adopted and ratified in accordance with the rules in force governing the revision of Treaties.
Cita procedūra nav iespējama.
There was no other possible procedure.
Tomēr taisnība ir arī tā, ka pēc sava rakstura un būtības šis Līgums veido īstu Konstitūciju.
However, it is also true that, by virtue of its nature and substance, the Constitutional Treaty established a more recognisable ‘constitution’.
Atgriežoties pie tradicionālās metodes, notiek attiekšanās pat no Konstitūcijas izvirzīšanas, tādējādi polemiku atrisinot politiski — jautājums vairs netiek uzdots.
The return to the traditional method involves the abandonment of the very term 'Constitution', so that the controversy has been settled politically.
Izmantojot šo pieeju, tiek sašķelta arī dokumenta vienotība un noraidīta pat koncepcija par vienotu konstitucionālu dokumentu, ko daudzi uzskatīja par pārāk pietuvinātu valstu reālajai situācijai, lai to varētu attiecināt uz Eiropas Savienību.
This approach also involves a splitting of the text and a rejection of the very idea of a single text of a constitutional nature, one which some regarded as being too close to State practice to be applicable to the Union.