natgillin/translations-raw huggingface dataset:
ekonomists Starptautiskajā Valūtas fondā, Vašingtonā
Economist at the International Monetary Fund, Washington D.C.
ULB Ekonomikas katedras profesors
Professor of economics, ULB
· Monetārās un banku lietas
· Money and banking
· Ekonomikas un monetārā savienība
· Economic and monetary union
· Makroekonomiskās politikas koordinēšana.
· Coordination of macroeconomic policies
galvenais ekonomists bankā Générale de Banque , pēc tam Fortis bankā
Chief Economist at the Générale de Banque, subsequently at Fortis Bank
Beļģijas Finanšu ministrijas kabineta vadītājs
Chief of Staff of the Belgian Minister of Finance
Beļģijas Nacionālās bankas izpilddirektors
Executive Director of the National Bank of Belgium
Banku, finanšu un apdrošināšanas komisijas ( CBFA ) valdes loceklis
Member of the Board of the Banking, Finance and Insurance Commission (CBFA)
Akcentējiet galvenos aspektus Jūsu profesionālajā pieredzē monetārajā, finanšu un uzņēmējdarbības jomā.
Please highlight the main aspects of your professional experience in monetary, financial and business matters.
Mana profesionālā karjera ir bijusi saistīta ar monetāro un finanšu jomu, gan strādājot kā akadēmiķim un banku jomā, gan kā valsts ierēdnim un centrālajā bankā.
My professional career has been focused on monetary and financial matters in academics, banking and as a civil servant and central banker.
Pēc doktora grāda iegūšanas Briseles Brīvajā universitātē ( ULB ) un pēc divu gadu ekonomista darba pieredzes Starptautiskajā Valūtas fondā, no 1980. līdz 1987. gadam es biju ULB Ekonomikas katedras profesors.
After a Ph.D. in Economics at the Université Libre de Bruxelles (ULB) and two years as economist at the IMF, I was Professor of Economics at the ULB between 1980 and 1987.
No 1987. līdz 1999. gadam es biju galvenais ekonomists Beļģijas lielākajās bankās.
From 1987 until 1999, I was chief economist of major banks in Belgium.
Tādēļ labi pārzinu dažādus banku darbības aspektus.
This provided me a good knowledge of the various dimensions of the banking business.
No 1999. līdz 2000. gadam es biju Beļģijas Finanšu ministrijas kabineta vadītājs.
Between 1999 and 2000, I was chief of staff of the Belgian Finance Minister.
Kopš 2000. gada esmu Beļģijas Nacionālās bankas ( NBB ) izpilddirektors, kas atbildīgs par finanšu stabilitāti un finanšu infrastruktūru un maksājumu sistēmu pārraudzību.
Since 2000, I have been executive director of the National Bank of Belgium (NBB), responsible for financial stability and oversight of financial infrastructures and payments systems.
2002. gadā mani iecēla arī par Beļģijas Banku, finanšu un apdrošināšanas komisijas ( CBFA ) valdes locekli, un šajā komisijā esmu atbildīgs par piesardzības politiku banku un apdrošināšanas jomā.
In 2002 I was also appointed at the Managing Board of the Belgian Banking, Finance and Insurance Commission (CBFA), where I am responsible for prudential policy for banking and insurance.
Saistībā ar šiem diviem amatiem ( NBB un CBFA) esmu darbojies vairākās augsta līmeņa starptautiskās komitejās (sk. 2. jautājumu).
In these two capacities (NBB and CBFA), I have served on several high-level international committees (see question 2).
Akcentējiet svarīgākos aspektus saistībā ar Jūsu pieredzi, darbojoties Eiropas un starptautiskā līmenī.
Please highlight the main aspects of your European and international experience.
Kopš 2000. gada esmu loceklis vairākās augsta līmeņa Eiropas un starptautiskās komitejās, tostarp Bāzeles Banku uzraudzības komitejā, Maksājumu un norēķinu sistēmu komitejā, Globālās finanšu sistēmas komitejā un Eiropas Banku uzraudzītāju komitejā, kas nesen pārtapa par Eiropas Banku iestādi.
Since 2000, I was a member of several high-level European and international committees, including the Basel Committee on Banking Supervision, the Committee on Payment and Settlement Systems, the Committee on the Global Financial System and the Committee of European Banking Supervisors which very recently became the European Banking Authority.
ECB Padome mani iecēla arī par Eiropas Centrālo banku sistēmas Banku uzraudzības komitejas priekšsēdētāju no 2007. līdz 2011. gadam.
Also, I was appointed by the Governing Council of the ECB to chair the Banking Supervision Committee of the European System of Central Banks between 2007 and 2011.
Pildot šo amatu pienākumus, mani aicināja vadīt arī dažādas darba grupas.
In these various capacities, I was invited to chair a number of task forces and working groups.
Pašreiz es vadu Globālās finanšu sistēmas komitejas darba grupu par apdrošināšanas uzņēmumu un pensijas fondu fiksēto ienākumu stratēģijām un esmu arī Bāzeles Banku uzraudzības komitejas Pētniecības darba grupas priekšsēdētāja vietnieks.
Currently, I am Chair of the Working group on Fixed Income Strategies of insurance firms and pension funds of the Committee on the Global Financial System and co-chair of the Research Task Force of the Basel Committee on Banking Supervision.
Tāpat esmu arī EFK ad hoc krīzes vadības darba grupas loceklis.
I am also a member of the EFC Ad Hoc Working Group on Crisis Management.
No 2000. līdz 2005. gadam Beļģijas Nacionālajā bankā biju atbildīgs par starptautiskās politikas jautājumiem saistībā ar SVF, SNB, ESAO un ES.
Between 2000 and 2005 I was responsible at the National Bank of Belgium for international policy issues, covering the IMF, BIS, OECD and EU.
Esmu Eiropas ideju laboratorijas BRUEGEL (Eiropas Pasaules ekonomikas laboratorijas Briselē) valdes loceklis kopš tās dibināšanas 2004.gadā un Starptautiskā Finanšu regulējuma centra ( ICFR ) Starptautiskās konsultatīvās padomes loceklis.
I have been a member of the board of the European think tank BRUEGEL (Brussels European Global Economic Laboratory) since its inception in 2004 and a member of the International Advisory Council of the International Centre for Financial Regulation (ICFR).
Kādi ir svarīgākie lēmumi, kuru pieņemšanā Jūs esat piedalījies savas profesionālās darbības laikā?
What are the most important decisions to which you have been party in your professional life?
Valsts, Eiropas un starptautiska līmenī esmu piedalījies daudzu tādu lēmumu pieņemšanā, kas saistīti ar ekonomikas un finanšu jomu.
I have been party to many decisions at the national, European and international level in economic and financial matters.
Kā Beļģijas Finanšu ministrijas kabineta vadītājs biju iesaistīts svarīgu nodokļu un regulējuma reformu īstenošanā valsts līmenī.
At the national level, as chief of staff of the Belgian Minister of Finance, I was involved in major taxation and regulatory reforms.
Tāpat gribētu pieminēt jauna Finanšu stabilitātes departamenta izveidi Beļģijas Nacionālajā bankā 2002. gadā, kura uzdevums bija veicināt analīzi un pētījumus šajā jomā.
I would also like to mention the creation in 2002 of a new Financial Stability Department at the National Bank of Belgium, strengthening the focus on analysis and research in this area.
Nesen aktīvi piedalījos finanšu krīzes situācijas vadībā Beļģijā un biju loceklis Lamfalussy augsta līmeņa grupā, kura Beļģijai izstrādāja jaunu uzraudzības sistēmu.
More recently, I actively participated in the management of the financial crisis in Belgium, and was a member of the Lamfalussy high-level group, which outlined a new supervisory architecture for Belgium.
Tāpat pēdējā laikā piedalījos svarīgāko starptautiskās politikas veidošanas grupu darbā, reaģējot uz krīzi.
I also recently contributed to major international policy groups in response to the crisis.
Eiropas līmenī aktīvi piedalījos iniciatīvās, kuru mērķis bija pastiprināt pārrobežu krīzes situācijas vadību finanšu sektorā.
At the European level, I actively participated in initiatives to reinforce cross-border crisis management in the financial sector.
Kā Bāzeles komitejas loceklis esmu aktīvi darbojies, lai ar paketes „Bāzeles III” palīdzību uzlabotu finanšu sistēmas elastību.
As a member of the Basel Committee, I have ardently worked on making the financial system more resilient via the so-called Basel III package.
Kādas pamatmērķus Jūs vēlētos sasniegt astoņu gadu ilgajā pilnvaru laikā kā ECB Valdes loceklis?
What would be the guiding objectives you will pursue during your eight-year mandate as a Member of the Executive Board of the European Central Bank?
Pirmkārt un galvenokārt, es apņēmīgi un visā pilnībā pildīšu ECB Līgumā paredzētās pilnvaras.
I will first and foremost be fully devoted to the Treaty mandate of the ECB.
Atbilstoši ECB atbildības jomai es neatkarīgi darbošos euro zonas un visas ES un tās pilsoņu interesēs.
In line with the competences of the ECB, I will act with independence in the general interest of the Euro area and the EU as a whole and of their citizens.
Augstu vērtēju integritāti, pārredzamību un atbildību.
I highly value integrity, transparency and accountability.
Tāpat ticu, ka koleģiāla lēmumu pieņemšana un augsti profesionāli darbinieki ir ECB galvenās vērtības.
I also believe that collegial decision-making and a highly professional staff are major assets for the ECB.
Kā Jūs vērtējat monetāro politiku, ko ECBS īsteno jau 12 gadus?
What is your assessment of the monetary policy as it has been implemented by the ESCB for 12 years?
Kādas izmaiņas, ja tādas būtu nepieciešamas, Jūs veicinātu, kļūstot par Valdes locekli?
What changes, if any, would you promote when becoming a Member of the Executive Board?
Manuprāt, monetārā politika euro zonā kopumā ir attīstījusies labvēlīgi.
Overall, monetary policy in the euro area has developed satisfactorily in my view.
Pētījumi un finanšu tirgus rādītāji inflācijas prognožu jomā kopumā atbilst ECB cenu stabilitātes definīcijai.
Surveys and financial market indicators for inflation expectations have been overall in line with the ECB’s definition of price stability.
Šāda inflācijas prognožu stabilizēšanās norāda uz augsta līmeņa uzticēšanos, ko tirgus un sabiedrība saista ar ECB apņemšanos sniegt to, ko no tās sagaida, proti, cenu stabilitāti.
This anchoring of inflation expectations witnesses the large degree of credibility that markets and the public attach to the ECB’s commitment to deliver what it is expected to deliver, i.e. price stability.
ECB ir sasniegusi šo mērķi, neskatoties uz daudziem ārkārtas uzdevumiem, kas tai bija jārisina pēdējos 12 gados.
The ECB has achieved this objective despite many exceptional challenges it had to weather in the past 12 years.
ECB nekavējoties reaģēja uz finanšu satricinājumiem 2007. gadā un vēlāk, kad tie pārtapa par finanšu krīzi.
The ECB reacted promptly when the financial turmoil erupted in 2007 and when it next turned into a financial crisis.
Pat pašreizējā periodā, kad inflācija dažus mēnešus bija negatīva, vidējā termiņa un ilgtermiņa inflācijas prognozes nemainīgi bija stabilas.
Even in this period, with a few months of negative inflation rates, the medium to longer-term inflation expectations remained well-anchored.
Pamatojoties uz iepriekš minēto, finanšu krīze ir izvirzījusi vairākus jautājumus par monetārās politikas un finanšu stabilitātes savstarpējo saistību.
This being said, the financial crisis has raised a number of questions on the relation between monetary policy and financial stability.
Būtiski ir uzlabot sapratni par finanšu nozares lomu monetārās politikas apmaiņas mehānismā.
A better understanding of the role of the financial sector in the transmission mechanism of monetary policy is of the essence.
Kā minēts 6. jautājumā, aktīvu cenu izmaiņu uzraudzība ir viens no stabilas monetārās politikas stratēģijas svarīgākajiem elementiem.
As mentioned in answer 6, monitoring asset price developments is one important element in a robust monetary policy strategy.
Bieži tiek apgalvots, ka strukturālo izmaiņu ietekmē pasaules ekonomikā patēriņa cenu inflācija ir kļuvusi par aktīvu cenu inflāciju.
It is often asserted that due to structural changes in the world economy inflation has shifted from inflation in consumer prices to inflation in asset prices.
Kā Jūs vērtējat šādu apgalvojumu un kādas sekas attiecībā uz monetāro politiku Jūs ar to saistāt?
What is your view on this assertion and which consequences for the monetary policy do you see?
Pēdējos 30 gados inflācijas līmenis un tās svārstības samazinājās vispirms attīstītajās valstīs un pēc tam jaunattīstības valstīs.
Over the last 30 years the level of inflation and its volatility have declined first in developed and, at a later stage, developing economies.
Līdz finanšu krīzes sākumam diskusijas centrā ilgi bija tas, kā interpretēt tā dēvēto lielo palēnināšanos ( Great Moderation ), piemēram, strukturālās izmaiņas, tostarp globalizācija un iedarbīgāka monetārā politika.
Until before the eruption of the financial crisis, the debate had long focused on possible interpretations of this so-called Great Moderation like structural changes including globalisation and more efficient monetary policy.
Visticamākā atbilde ir tāda, ka inflāciju un tās svārstības būtiski palīdz samazināt šie abi faktori.
The most likely answer is that both these factors significantly contributed to reduce inflation and its volatility.
Tomēr nevaram apgalvot, ka cīņa ar inflāciju ir pilnībā uzvarēta un ka esam sākuši jaunu ēru, kurā inflācija atspoguļojas aktīvu, nevis patērētāju cenās.
Nevertheless we cannot say that the fight against inflation has been definitely won and that we have entered into a new era where inflation reveals itself in asset rather than consumer prices.
Tajā pašā laikā piekrītu, ka regulētā inflācijas dinamika, ko panāk, samazinot finanšu tirgu pieprasītās riska prēmijas, iespējams, ir veicinājusi neilgtspējīgas izmaiņas atsevišķās aktīvu cenās.
At the same time, it is true that the tamed developments in inflation dynamics, by reducing the risk premium demanded by financial markets, may have contributed to fostering unsustainable developments in some asset prices.
Skatoties nākotnē, centrālajām bankām jāsaglabā pēdējos 30 gados grūti iegūtā reputācija un arī turpmāk jākoncentrējas uz cenu stabilitātes mērķi, vienlaicīgi pienācīgi ņemot vērā ar vidēja termiņa un ilgtermiņa risku saistīto aktīvu cenu izmaiņu ietekmi uz cenu stabilitāti.
Looking forward, central banks must preserve their own hard gained credibility over the past 30 years and remain focused on their price stability objective, while taking due account of the implications of asset price developments for medium to longer term risks to price stability.
Aktīvu cenu izmaiņu uzraudzība ir viens no stabilas monetārās politikas stratēģijas svarīgākajiem elementiem.
Monitoring asset price developments is one important element in a robust monetary policy strategy.
Neilgtspējīgas aktīvu cenu izmaiņas var brīdināt par samērā nepatīkamiem pielāgojumiem, pat tālā nākotnē, kas varētu apdraudēt centrālās bankas spēju ilgstoši saglabāt cenu stabilitāti.
Unsustainable developments in asset prices may herald quite painful adjustments – even far away in the future – that may jeopardise a central bank’s ability to maintain price stability on a lasting basis.
ECB monetārās politikas stratēģija, piemēram, ir izstrādāta tā, lai monetārās politikas apsvērumos pienācīgi ņemtu vērā ilgāka termiņa riskus cenu stabilitātei, ko izraisa nenoturīga aktīvu cenu dinamika.
The ECB’s monetary policy strategy, for example, is designed in such a way as to duly incorporate the longer term risks to price stability emanating from unsustainable asset price dynamics into monetary policy deliberations.
Monetārajā analīzē, kam ir svarīga nozīme, veidojot vidēja termiņa un ilgtermiņa cenu izmaiņu prognozes, ar naudu un aizdevumiem saistīto norišu novērtējums ļauj izsekot mijiedarbībai starp cenu veidošanos aktīvu tirgos un aizdevumu un likviditāti finanšu sektorā.
In the monetary analysis, which plays an important role in shaping the medium to longer-term outlook for price developments, the assessment of money and credit developments makes it possible to follow the interactions between price formation in asset markets and credit and liquidity creation in the financial sector.
Tas mudina monetāro politiku izvēlēties „pretdarbošanās” attieksmi attiecībā uz aktīvu cenām raksturīgu nelīdzsvarotību, kuru atspoguļo naudas un kredītu kopapjoma dinamika.
This encourages monetary policy to adopt a leaning-against-the-wind attitude to incipient asset price imbalances that are reflected in the dynamics of monetary and credit aggregates.
Tas palīdz monetārajai politikai ierobežot aktīvu cenu burbuļu veidošanos finanšu ciklos un tādējādi ilglaicīgi saglabāt cenu stabilitāti.
It helps monetary policy to limit the build-up of asset price bubbles over financial cycles and thereby to maintain price stability on a lasting basis.
Tomēr monetārā politika nav obligāti uzskatāma par piemērotāko instrumentu, kas novērstu aizdevumu un aktīvu cenu strauju pieaugumu.
Nevertheless, monetary policy is not necessarily the most appropriate instrument to deal with credit/asset price booms.
Piemērotāka varētu būt tādu makrouzraudzības instrumentu izmantošana, kas vērsti uz finanšu pieauguma avotiem.
The use of macro prudential instruments targeted on the sources of financial exuberance may be more appropriate.
Tajā pašā laikā mums ir tikai neliela pieredze šo instrumentu izmantošanā.
At the same time, we have little experience with these instruments.
Kā Jūs vērtējat patēriņa cenu pieauguma ietekmi uz monetāro politiku?
How do you assess the consequences of rising commodity prices for the monetary policy?
Vai pastāv pretrunas monetārās politikas uzdevumos, kas paredz novērst recesiju un modri uzraudzīt inflāciju (tās prognozes)?
Is there a conflict in terms of monetary policy between fighting the recession and remaining vigilant about inflation (expectations)?
ECB monetārā politika ir vērsta uz cenu attīstību vidējā termiņā.
The monetary policy of the ECB focuses on price developments in the medium term.
Pirms monetārās politikas nostājas izmaiņas sāk ietekmēt ekonomiku un, visbeidzot, cenas, ir jāpaiet noteiktam laikam.
Changes in the monetary policy stance take some time to affect the economy and, ultimately, prices.
Pašlaik vērojamā patēriņa cenu paaugstināšanās monetāro politiku ietekmēs tikai tik daudz, ka vidējā termiņā tā radīs atgriezeniskus riskus cenu stabilitātei.
Rising commodity prices, as currently observed, therefore will affect monetary policy only to the extent that they create upside risks for price stability in the medium term.
Īstermiņa ietekme uz kopējo inflāciju, ko izraisa paaugstinātu patēriņa cenu tiešā ietekme uz inflāciju, un netiešā ietekme no tās izmantošanas ieguldījumiem ražošanas procesā, nedod iemeslu ECB reaģēt, jo ietekme uz patēriņa cenām būtu tikai īslaicīga.
Short-term effects on overall inflation, stemming from direct effects of higher commodity prices on inflation, and indirect effects from its use as input in the production process, are in principle no reason for the ECB to react as the effect on consumer prices would only be temporary.
Situācija mainītos, ja šāds īstermiņa augšupējs spiediens uz cenām mainītu patērētāju, ražotāju un finanšu tirgus uzvedību, tā izraisot sekundāru ietekmi.
Things start to become different if this short-run upward pressure on prices would become entrenched in the behaviour of consumers, producers and financial market participants leading to the emergence of second-round effects.
Tāpat patēriņa preču noturīga pieauguma gadījumā centrālajai bankai varbūt vajadzētu iejaukties, ja noturīga novirze no cenu stabilitātes mērķa var traucēt inflācijas prognožu drošai stabilizēšanai.
Also, in case of sustained upward trends in commodity prices the central bank may need to intervene when a sustained deviation from the price stability objective risks undermining the firm anchoring of inflation expectations.
Šādos gadījumos, lai atgrieztos pie cenu stabilitātes un stabilām inflācijas prognozēm, būtu nepieciešama stingrāka monetārā politika.
In such cases, a monetary policy tightening would be required to return to a situation of price stability and well-anchored inflation expectations.
Pašreizējā situācijā mums cieši jāuzrauga patēriņa cenas un to atspoguļošanās ekonomikā un inflācijā.
In the current situation, we need to closely monitor the prices of commodities and their pass-through to the economy and inflation.
ECB galvenais uzdevums ir saglabāt cenu stabilitāti vidējā termiņā.
The ECB’s primary mandate is to maintain price stability in the medium term.
Lai to panāktu, tā nosaka procentu likmes un pašreiz arī izmanto nestandarta pasākumus, kuri vērsti uz to, lai zemās procentu likmes atspoguļotos ekonomikā, kā tas notiek normālos apstākļos.
To achieve that, it sets interest rates, and currently it also implements non-standard measures that aim at ensuring that low interest rates are transferred to the economy as in normal times.
Cenu stabilitātes nodrošināšana ir svarīgākais ECB ieguldījums, lai palielinātu izredzes panākt ilgtspējīgu ekonomikas atlabšanu (sk. arī atbildi uz 8. jautājumu).
Ensuring price stability is the best contribution the ECB can make to raising prospects for a sustainable economic recovery (see also the answer to the question 8).
Neskarot cenu stabilitātes mērķus, kā, Jūsuprāt, ECB vajadzētu pildīt savas Līgumā paredzētās sekundārās saistības (lai sekmētu ekonomikas izaugsmi un pilnīgu nodarbinātību) un kādus instrumentus ECB varētu izmantot šā mērķa īstenošanai?
Without prejudice to the objective of price stability, how in your view should the ECB fulfil its secondary obligations under the Treaty (to contribute to economic growth and full employment) and what instruments could the ECB use to do so?
Saistībā ar Līgumu ECB ir nospraudusi konkrētu skaitlisku mērķi cenu stabilitātes panākšanai.
In line with the Treaty, the ECB has set a clear numerical benchmark for the achievement of price stability.
Tās mērķis ir vidējā termiņā saglabāt inflāciju līmenī, kas ir zemāks par 2 %, bet tuvu tam, un tā no paša savas darbības sākuma pilnībā pilda šo mērķi.
It aims to maintain inflation below, but close to, 2% over the medium term and has fully accomplished this goal from the start.
Plaša vienotība valda jautājumā par to, ka centrālā banka nevar ilgtspējīgi ietekmēt ekonomisko izaugsmi, tikai mainot naudas piedāvājumu.
A broad consensus exists on the fact that a central bank cannot influence economic growth in a sustainable manner by changing the money supply.
Taču cenu stabilitāte ir svarīgākais iespējamais monetārās politikas ieguldījums labvēlīgas ekonomikas vides veidošanā un augsta nodarbinātības līmeņa panākšanā.
However, price stability is the most important contribution that monetary policy can make to achieve a favourable economic environment and a high level of employment.
Palielinot euro zonas ekonomikas izaugsmes potenciālu, tas rada strukturālu ieguldījumu citu Eiropas Savienības mērķu sasniegšanā.
It makes a structural contribution to the other objectives of the European Union by increasing the growth potential of the euro area economy.
Neskarot cenu stabilitātes mērķus, Līgums arī paredz, ka ECBS atbalsta Savienības vispārējās ekonomikas politikas virzienus, lai cita starpā veicinātu ilgtspējīgu Eiropas attīstību, kuras pamatā būtu līdzsvarota ekonomikas izaugsme un pilnīgas nodarbinātības mērķis.
Without prejudice to the objective of price stability, the Treaty also envisages the support by the ESCB of the general economic policies in the Union, with a view to contributing inter alia to the sustainable development of Europe based on balanced economic growth and aiming at full employment.
Finanšu krīzes laikā monetārā politika reaģēja uz ekonomikas un finanšu satricinājumiem ar piemērotu orientēšanos uz vidēja termiņa mērķiem, lai nodrošinātu inflācijas prognožu drošu stabilizēšanos un stabilizētu makroekonomisko attīstību.
During the financial crisis, monetary policy reacted to economic and financial shocks with the appropriate medium-term orientation to ensure a solid anchoring of inflation expectations and to stabilise macroeconomic developments.
Neapdraudot cenu stabilitāti, ECB ar procentu likmju instrumentu pietiekami atbalstīja ekonomiku.
Without endangering price stability, the ECB has been giving a sufficient degree of support to the economy by using its interest rate instrument.