natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tomēr priekšplānā jāpaliek Eiropas un valstu iestāžu veiktajai ES tiesību īstenošanai, jo šo iestāžu rīcībā ir izmeklēšanas publiskie instrumenti, kurus nevar padarīt pieejamus privātajām pusēm; šādā mērā privāta īstenošana joprojām ir papildinoša.
However, enforcement of EU law by European and national authorities must remain in the foreground, since these authorities have public-law investigative instruments at their disposal which cannot be made available to private parties; to this extent, private enforcement continues to be complementary.
Esošie ES tiesību akti un tiesiskais aizliegums
Existing EU Legislation and Injunctive Relief
Pēdējos gados ES ir aktīvi mēģinājusi uzlabot piekļuvi tiesām.
In recent years, the EU has sought actively to improve access to justice.
Piemēram, Regula Nr. 861/2007 par Eiropas procedūru maza apmēra prasībām ļauj efektīvi un konstruktīvi piekļūt tiesām, atvieglojot pārrobežu tiesāšanos, ja prasības ir mazākas par EUR 2000.
For instance, Regulation No 861/2007 on European Small Claims allows for efficient and effective access to justice by simplifying cross-border litigation of claims for less than EUR 2000.
Jāturpina izvērtēt regulu, lai noteiktu, vai ES likumdevēju nodomi ir realizēti vai nav.
Further evaluation of the regulation is needed in order to establish whether or not the intentions of the EU legislator have been realised.
Referents atzīst pagaidu tiesiskās aizsardzības līdzekļu nozīmi.
The rapporteur acknowledges the importance of injunctive relief.
Daudzos gadījumos, piemēram, maldinošas reklāmas, līgumu caurskatāmības trūkuma u. c. gadījumos, var nebūt zaudējumu, un prioritāte jāpiešķir jebkādas nelikumīgas rīcības novēršanai nākotnē.
In many cases, such as misleading advertising, lack of transparency of contracts, etc. damages might not occur and priority should be given to stopping any further unlawful behaviour.
Komisija ir norādījusi, kā Regulu (E K ) Nr. 2006/2004 par sadarbību patērētāju tiesību aizsardzības jomā
The Commission itself has indicated how Regulation (EC) No 2006/2004 on Consumer Protection Cooperation
Minēta iepriekš. , kā arī Direktīvu 2009/22/EK par aizliegumiem saistībā ar patērētāju interešu aizsardzību (Aizlieguma direktīvu)
Cited above. as well as Directive 2009/22/EC on injunctions for the protection of consumer interests (Injunctions Directive)
Minēta iepriekš. var uzlabot, lai stiprinātu sadarbību un pagaidu tiesiskās aizsardzības līdzekļus
Cited above. can be improved in order to strengthen cooperation and injunctive relief
Sk. 2009. gada divgadu ziņojumu, COM (2009) 336, un Komisijas ziņojumu par Direktīvas 98/27/EK piemērošanu, COM (2008) 756. .
See Biennial Report 2009, COM (2009) 336, and Report from the Commission concerning the application of Directive 98/27/EC, COM (2008) 756. .
Tomēr referents ir norūpējies par valstu procesuālo noteikumu plašo interpretāciju, jo tie saskaņā ar Tiesas judikatūru „nedrīkst būt ne nelabvēlīgāki par noteikumiem, kas attiecas uz līdzīgām prasībām, kuras domātas no valsts tiesību sistēmas izrietošo tiesību aizsardzībai (līdzvērtības princips), ne arī padarīt neiespējamu vai pārmērīgi apgrūtināt to tiesību izmantošanu, kuras piešķirtas ar Savienības tiesību sistēmu (efektivitātes princips)”
However, the rapporteur is concerned about a wide interpretation of national procedural rules which, according to the case law of the Court of Justice, must ‘not be less favourable than those governing similar domestic actions (principle of equivalence) and must not make it in practice impossible or excessively difficult to exercise rights conferred by EU law (principle of effectiveness).’
Sk., piemēram, 2011. gada 12. maija tiesas spriedumu lietā C-115/09 Trianel Kohlekraftwerk Lünen , vēl nav publicēts Krājumā. .
See for instance the judgment of 12 May 2011 in Case C-115/09, Trianel Kohlekraftwerk Lünen, not yet reported in the ECR.
Referents uzskata, ka, ievērojot šos principus, organizācijām nevajadzētu būt priekšrocībām piekļuvei tiesai un ka ES tiesību aktos drīzāk jāpievērš galvenā uzmanība personu, nevis sabiedrības interešu aizsardzībai un īstenošanai.
The rapporteur believes that, while respecting those principles, organisations must not enjoy privileged access to justice and EU legislation should focus on the protection and enforcement of the interests of the individual rather than the interests of the general public.
Horizontālais instruments un aizsardzības pasākumi
Horizontal Instrument and Safeguards
Paturot prātā valstu procesuālo tiesību aktu dažādību, referents uzskata, ka jebkādas iniciatīvas kolektīvās tiesiskās aizsardzības jomā izraisīs dalībvalstu zaudējumu atlīdzināšanas un procesuālo tiesību aktu fragmentāciju.
Bearing in mind the diversity of national procedural laws, the rapporteur believes that any initiatives in the field of collective redress will result in a fragmentation of Member States’ damages and procedural laws.
Eiropas pieeja nevar ietvert tikai dažādu Komisijas iniciatīvu koordinēšanu, jo koordinēšana neaizsargā no dažādiem iznākumiem likumdošanas procedūrās.
A European approach cannot confine itself to coordinating the different Commission initiatives as coordination does not prevent different outcomes in the legislative procedures.
Faktiski jebkāda iniciatīva kolektīvas tiesiskās aizsardzības jomā risinātu tos pašus procesuālos un privāto starptautisko tiesību jautājumus.
Indeed, any initiative in the field of collective redress would address the same procedural and private international law questions.
Piemēram, vienādi stingras aizsardzības garantijas, kas attiecas uz tādiem aspektiem kā pārstāvības struktūras statuss un atļaujas piešķiršanas kritēriji, piekļuve pierādījumiem vai principa „maksā zaudētājs” piemērošana, ir nepieciešami neatkarīgi no nozares, uz kuru tie attiecas.
For instance, identical strong safeguards, relating to aspects such as the standing of a representative entity and the criteria for authorisation, access to evidence or the application of the loser pays principle, are needed irrespective of the sector concerned.
Šie jautājumi tiek aktualizēti ne tikai pašreizējās horizontālajās apspriešanās, bet arī iepriekšējās baltajās un zaļajās grāmatās.
Those questions are raised not only in the current horizontal consultation but also in the preceding White and Green Papers.
Referents pieņem, ka Komisija jau paredz horizontālu pieeju.
The rapporteur presumes that the Commission already envisages a horizontal approach.
Dažādās nozares, kas identificētas Komisijas Zaļajā grāmatā par patērētāju kolektīvo tiesisko aizsardzību, liecina, ka instrumentu piemēro dažādās nozarēs, piemēram, finanšu pakalpojumos, telekomunikācijās u. c.
The different sectors identified by the Commission’s Green Paper on Consumer Collective Redress indicate that this instrument is to apply to different sectors, e.g. financial services, telecommunication, etc
Tādēļ vienojošais faktors vairs nav nozare, bet tikai prasītājs, t. i., patērētājs.
Hence, the connecting factor is not the sector anymore but only the claimant, i.e. the consumer.
Tas skaidri parāda, ka horizontāls instruments ir labākais veids, kā panākt virzību, neieviešot dažādu nozaru tiesību aktus, kuru dēļ tiktu fragmentēti valsts procesuālie tiesību akti.
This clearly demonstrates that a horizontal instrument is the best way forward in order not to introduce different sectoral legislation resulting in fragmented national procedural laws.
Valsts tiesību aktu fragmentācija ne tikai apgrūtinātu tieslietu sistēmu darbību, bet arī vairotu juridisko nenoteiktību, un tas nesaskanētu ar mērķi uzlabot piekļuvi tiesām.
Fragmentation of national laws would not only disrupt the functioning of judicial systems but also increase legal uncertainty, which would be at odds with the aim of improving access to justice.
Procesuālie tiesību akti paredz noteikumus, kurus pati tiesa piemēro procesos, un cenšas uzlabot piekļuvi tiesai.
Procedural law determines the rules applicable to the proceedings within the court itself and seeks to promote access to justice.
Kopumā šie noteikumi neatšķiras dažādās nozarēs un dažādās tiesību aktu jomās.
In general, these rules do not distinguish between different industrial sectors and different areas of law.
Līdz ar to Eiropas pieejā kolektīvai tiesiskai aizsardzībai nav jāievieš šādas atšķirības, bet tai jāpieļauj horizontāla pieeja.
Consequently, a European approach to collective redress must not introduce such a distinction but allow for a horizontal approach.
Ja ir nepieciešami ierobežoti nozares specifiskie noteikumi, tos var ietvert pašā horizontālajā instrumentā, piemēram, atsevišķā nodaļā.
As far as limited sector-specific rules are needed, these can be laid down in the horizontal instrument itself, for instance in a separate chapter.
Referents uzskata, ka kolektīva tiesiskā aizsardzība varētu būt iespējama, ja konkrētais cietušais atturas no atlīdzības piedziņas, jo uzskata, ka kaitējums nav proporcionāls tiesas procesa izmaksām.
The rapporteur believes that collective redress should be possible where an individual victim abstains from seeking compensation because he considers that the damage is not in proportion to the costs of court proceedings.
Pētījumi liecina, ka finanšu slieksnis ir starp EUR 101 un EUR 2500
Studies indicate that the financial threshold lies between EUR 101 and 2 500
Ierobežojot personas zaudējuma kolektīvo atlīdzinājumu līdz EUR 2000, tiktu nodrošināts horizontālais instruments saskaņā ar Regulu Nr. 861/2007 par Eiropas procedūru maza apmēra prasībām, ka arī nodrošināta atbilstība ES tiesību aktiem.
Limiting collective redress to individual losses of up to EUR 2000 would align the horizontal instrument with Regulation No 861/2007 on a European Small Claims Procedure and ensure consistency of EU legislation.
Referents vēlētos ierosināt diskusiju par to, vai zemāks slieksnis varētu būt piemērotāks.
The rapporteur would like to initiate a discussion on the question whether a lower threshold would be more appropriate.
Referents uzskata, ka horizontālam instrumentam jābūt pieejamam pārrobežu gadījumos, kad tiek pārkāpts ES tiesību akts.
The rapporteur considers that a horizontal instrument should be available in cross-border cases where EU law is infringed.
Pārrobežu elements pastāv, ja cietušo un atbildētāja domicils nav vienā dalībvalstī.
The cross-border element would be fulfilled where the victim and the defendant are not domiciled in the same Member State.
Horizontālo instrumentu arī varētu piemērot, ja cietušo domicils nav vienā dalībvalstī.
The horizontal instrument might also apply where victims are not domiciled in the same Member State.
Jebkāda horizontāla instrumenta pamatā jābūt principam, ka jebkuram zaudējumus cietušajam ir tiesības saņemt atlīdzību, tomēr tiem, kuri ierosina kolektīvas prasības, nav priekšrocību, salīdzinot ar individuāliem prasītājiem.
Any horizontal instrument must be based on the principle that anyone who has suffered damage must have the right to receive compensation but that those bringing collective actions must not be in a better position than individual claimants.
Šis princips būtu saistīts ar vairāku aizsardzības pasākumu ietveršanu jebkurā horizontālā instrumentā.
This principle would entail incorporating a number of safeguards in any horizontal instrument.
Referents aicina uzticēt pārstāvības prasības kvalificētām struktūrām.
The rapporteur asks for qualified entities to be entrusted with representative actions.
Jāizstrādā Eiropas kritēriji, saskaņā ar kuriem dalībvalstis varētu pilnvarot kvalificētas struktūras ierosināt prasību.
European criteria need to be developed according to which Member States can authorise qualified entities to file a claim.
Direktīvas 2009/22/EK par aizliegumiem saistībā ar patērētāju interešu aizsardzību 3. pants varētu kalpot kā sākumpunkts, izstrādājot minētos kritērijus, kuriem jābūt pirmajam ierobežojumam, lai izslēgtu horizontālā instrumenta ļaunprātīgu lietošanu.
Article 3 of Directive 2009/22/EC on injunctions for the protection of consumer interests could serve as a starting point for developing these criteria, which must be the first barrier to exclude misuse of a horizontal instrument.
Saskaņā ar šiem kritērijiem atļauju varētu piešķirt patērētāju organizācijām, ombudam u. c.
According to these criteria, authorisation could be granted to consumer organisations, ombudsmen, etc.
Kolektīvo prasību juridiskās sarežģītības dēļ tomēr ir nepieciešama jurista pārstāvība.
Owing to the legal complexity of collective actions, it is however necessary to be represented by a lawyer.
Līdz ar to nav nepieciešama grupu prasība, kurā cietušie var apvienot savas prasības vienā prasībā.
Consequently, there is no need for group actions under which victims can combine their claims in a single claim.
Atļaujas piešķiršana kvalificētām iestādēm nodrošinātu dalībvalstis ar parocīgu mehānismu, kurš zināmā mērā ļautu kontrolēt pārstāvības struktūras un līdz ar to arī horizontālo instrumentu, nepieļaujot ļaunprātīgu izmantošanu, bet šādas kontroles nebūtu grupas prasības gadījumā.
The authorisation of qualified entities would provide Member States with a mechanism at hand which would allow for some control of the representative organisation and consequently of the horizontal instrument against misuse while this control would not exist in the case of a group action.
Referents aicina pārstāvības prasībā ļaut piedalīties tikai skaidri identificētai cilvēku grupai, un identifikācijai jābūt pabeigtai, kad tiek iesniegta prasība.
The rapporteur calls for only a clearly identified group of people to be able to take part in a representative action and identification must be complete when the claim is brought.
Vairāku dalībvalstu konstitūcijas aizliedz automātiskas iekļaušanas prāvas, ja prasība tiek iesniegta nezināmu cietušo vārdā, jo cietušajiem tad nebūtu brīvas izvēles prasību neiesniegt.
The Constitutions of several Member States prohibit opt-out actions where a claim is brought on behalf of unknown victims as victims would not be free not to bring an action.
Automātiskas iekļaušanas prāvas būtu problemātiskas arī saistībā ar EKT 6. pantu.
An opt-out action would also be problematic in light of Article 6 ECHR.
Kompensēt var tikai faktiski ciestu zaudējumu, un to var kompensēt tikai no ES tiesību pārkāpuma cietušajiem.
Only damage actually suffered may be compensated and only the victims of an EU law infringement may be compensated.
Tas arī nozīmē, ka nekāda atlīdzības daļa nedrīkst palikt pārstāvības organizācijai, jo tas ne tikai būtu pretrunā ar kompensācijas principu, bet arī ievērojami palielinātu finansiālo stimulu iesniegt nepamatotas prasības.
This also implies that no part of the compensation must remain in the hands of the representative organisation since this would not only conflict with the principle of compensation but would also significantly increase the financial incentive for filing unmeritorious claims.
Referents aicina aizliegt zaudējumu atlīdzību ar soda raksturu, tādējādi jo īpaši izvairoties no izdevīgākās tiesas izvēles.
The rapporteur calls for the prohibition of punitive damages so as in particular to avoid forum shopping.
Manfredi lietā tiesa patiešām atzina, ka ir pieļaujamas valsts normas par zaudējumu atlīdzību ar soda raksturu, tomēr šis tiesas spriedums ir piemērojams tikai tad, ja nav Kopienas tiesību aktu, kuri regulē šo jautājumu
It is true that in Manfredi the Court recognised the permissibility of national provisions on punitive damages, but this judgment applies only in the absence of Community rules governing the matter
Tādā veidā Savienības likumdevējs var izslēgt zaudējumu atlīdzību ar soda raksturu maksāšanu.
The Union legislator may thus exclude the payment of punitive damages.
Referents vēlas saglabāt principu, ka pusei, kura apgalvo, ka noticis pārkāpums, tas ir jāpierāda; tādējādi atbildētājam nevar prasīt sniegt pierādījumus prasītājam.
The rapporteur wishes to maintain the principle that the party alleging an infringement must prove it; thus, a defendant cannot be required to provide evidence for the claimant.
Izšķiroša nozīme ir tam, ka attiecībā uz pierādījumiem kolektīviem prasītājiem nevajadzētu būt priekšrocībām, salīdzinot ar individuālu prasītāju.
It is of decisive importance that collective claimants should not be in a better position than individual claimants when it comes to evidence.
Tā vietā, lai ieviestu svešas prasības par informācijas atklāšanu Eiropas līmenī, dalībvalstīm jāturpina regulēt piekļuvi pierādījumiem saskaņā ar saviem procesuālajiem tiesību aktiem.
Instead of introducing alien disclosure requirements at European level, the Member States should continue to regulate access to evidence in accordance with their procedural law.
Informācijas atklāšanas prasības nevajadzīgi paaugstina tiesāšanās izmaksas un iedrošina nepamatotas prasības, tāpēc Eiropas līmenī tās jānorada.
Disclosure requirements unnecessarily raise the cost of litigation and encourage unmeritorious claims and must therefore be rejected at European level.
Referents vēlas saglabāt valstu noteikumus par izmaksu sadalīšanu, jo dalībvalstīs vispāratzītais princips, ka maksā zaudētājs, ir aizsardzības pasākums pret nepamatotām prasībām.
The rapporteur wishes to maintain the national rules on allocation of costs, since the well established principle in the Member States that the loser pays is a safeguard against unwarranted claims.
Arī Komisijai nevajadzētu izmantot ieteikumu tiesību instrumentus, lai mudinātu dalībvalstis koriģēt savus izmaksu sadalīšanas noteikumus.
Neither should the Commission use soft law instruments to encourage the Member States to adjust their cost allocation rules.
Referents noraida kolektīvo prasību finansēšanu.
The rapporteur rejects the funding of collective claims.
Lielākajā daļā dalībvalstu finansēšanas mehānismi netiek izmantoti, turklāt tie pārvērš prasību tirgojamā precē.
Not only are funding mechanisms unknown in most Member States, but they also convert a claim into a tradable good.
Savienībai vajadzētu atturēties pieļaut, ka tirgus mehānisms izlemj, vai prasību iesniegt vai ne.
The Union should refrain from allowing market mechanisms to decide whether a claim can be brought or not.
Šajā saistībā jāpatur prātā, ka daudzas patērētāju asociācijas u. c. izmanto valsts finansējumu, un turpmāk jāapsver, vai valsts finansējums jāpalielina un kādā apmērā tas jāpalielina, lai stiprinātu pārstāvības prasības.
In this respect it should be borne in mind that many consumer associations, etc. enjoy public funding and that further thought should be given as to whether and to what extent public funding has to be increased in order to strengthen representative actions.
Sakarā ar dokumenta sagatavošanas ierobežojumiem referents nevarēja aplūkot daudzus citus svarīgus jautājumus saistībā ar aizsardzības pasākumiem, piemēram, kā rīkoties ar dokumentiem, kuri atrodas valsts iestāžu rīcībā.
The rapporteur could not touch upon many other important questions relating to safeguards owing to drafting constraints, for instance how to deal with documents in the hands of public authorities.
Ņemot vērā, ka tādās jomās kā konkurences tiesību akti privātās kompensāciju prasības, visticamākais, tiek pieprasītas pēc tam, kad konkurences iestāde noteikusi ES tiesību aktu pārkāpumu, vairāk jāapsver jautājums par piekļuvi dokumentiem.
Bearing in mind that in areas such as competition law private actions for compensation will most likely be pursued after the breach of EU law has been established by a competition authority, further thought should be given to the question of access to documents.
Referents uzskata, ka jānodrošina piekļuve dokumentiem, kuri iegūti publisko iestāžu veiktajā izmeklēšanā, tomēr jāizstrādā īpaši kritēriji, lai identificētu, kad piekļuve dokumentiem jāatsaka, lai aizsargātu atbildētāja vai trešās puses likumīgās intereses vai jebkādas citas prioritāras intereses.
The rapporteur believes that access to documents retrieved in public investigations should be granted, but that specific criteria need to be developed in order to identify when access to documents can be denied so as to protect legitimate interests of the defendant or a third party and any other overriding interests.
Jāpatur prātā, ka saistībā ar privātiem zaudējumiem konkurences jomā un mijiedarbību ar iecietības programmu tiesa nesen noteica, ka „nosacījumus, ar kādiem šāda iepazīšanās ir jāatļauj vai jāatsaka, izvirza dalībvalstu tiesas, ņemot vērā savas valsts tiesības un izvērtējot Savienības tiesībās aizsargātās intereses”
It should be borne in mind that with regard to private damages in the competition field and the interaction with the leniency programme, the Court recently ruled that it is ‘ for the courts and tribunals of the Member States, on the basis of their national law, to determine the conditions under which such access must be permitted or refused by weighing the interests protected by European Union law ’
2011. gada 14. septembra spriedums lietā C-360/09 Pleiderer , Krājumā vēl nav publicēts. .
Judgment of 14 June 2011 in Case C-360/09 Pleiderer, not yet reported in the ECR. .
Turklāt ir jāpasver iespēja atļaut pārstāvības prasības iesniegšanu tikai pēc tam, kad kompetenta valsts vai Eiropas iestāde vai tiesa, kuras lēmumus nevar pārsūdzēt saskaņā ar valsts tiesību aktiem, ir konstatējusi ES tiesību akta pārkāpumu.
In addition, it could also be considered to allow for a representative action to be brought only after the breach of EU law has finally been established by the competent national or European authority or court against whose decisions there is no remedy under national law.
Saistībā ar to, bet ne horizontālā instrumenta ietvaros, ir jāizstrādā īpaši kritēriji, kuri pieļautu sodu vai citu valsts sankciju atcelšanu pēc zaudējuma atlīdzinājuma piešķiršanas, lai atbildētājam nepiemērotu neproporcionālu finanšu slogu.
In this context but not within the horizontal instrument, specific criteria need to be developed which allow for fines or other public sanctions to be deducted after damages have been awarded in order not to put disproportionate financial burdens on the defendant.
Konkurences noteikumu jomā vajadzētu atbilstīgi grozīt Padomes 2002. gada 16. decembra Regulu (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kuri noteikti Līguma 81. un 82. pantā
In the field of antitrust law, Council Regulation (EC) No 1/2003 of 16 December 2002 on the implementation of the rules on competition laid down in Articles 81 and 82 of the Treaty
OV L 1, 4.1.2003., 1. lpp. .
OJ L 1, 4.1.2003, p.
Nepietiktu arī ar to, ka tiktu identificētas noteiktas nozares, piemēram, finanšu pakalpojumi un telekomunikācijas
It would also not be sufficient to identify particular sectors, such as financial services and telecommunications
Juridiskā noteiktība turpretim tiktu paaugstināta, nosakot konkrētas ES tiesību aktu daļas, kurās pastāv problēmas saistībā ar cietušo tiesību īstenošanu.
Instead, legal certainty will be increased by identifying the exact pieces of EU legislation where problems regarding the enforcement of rights of victims exist.
Kad ir notikusi šāda identificēšana, zaudējumu atlīdzināšanas prasībām saistībā ar atbilstošo norādīto tiesību aktu, kā arī ES konkurences noteikumu pārkāpumu jāpiemēro horizontālais instruments.
Once this identification has taken place, the horizontal instrument should apply to damages actions in case of breach of the relevant legislation indicated as well as of EU antitrust rules.
Atbilstoši Direktīvai par aizliegumu attiecīgie ES tiesību akti jāuzskaita horizontālā instrumenta pielikumā, lai ļautu pareizi noteikt pārkāpumus, pret kuriem pieejama kolektīvā tiesiskā aizsardzība horizontālā instrumenta ietvaros.
As in the Injunctions Directive the relevant EU legislation should be listed in an Annex to the horizontal instrument so as to allow for the correct determination of the infringements against which collective redress is available under the horizontal instrument.
Alternatīva strīdu izšķiršana (ASI)
Alternative Dispute Resolution (ADR)
ASI parasti nodrošina ātru un godīgu atrisinājumu, un strīdu risināšanā tai vajadzētu būt pievilcīgākai nekā tiesas prāvām.
ADR generally provides for a quick and fair settlement and should be more attractive for resolving the dispute than court proceedings.