natgillin/translations-raw huggingface dataset:
M. tā kā MVU, it īpaši mikrouzņēmumiem un amatniecības uzņēmumiem ir svarīga nozīme sociālās un tautsaimnieciskās aktivitātes saglabāšanā lauku reģionos, kā arī to stabilitātes nodrošināšanā;
M. whereas SMEs, especially microbusinesses and craft undertakings, have a key role to play in preserving social and economic activity in the countryside and ensuring its stability,
N. tā kā lauku attīstības politikas mērķiem nav jābūt pretrunā ar Lisabonas mērķiem, ja vien šī attīstība tiek balstīta uz relatīvās konkurētspējas mehānismu (labāka izmaksu un produktivitātes attiecība), jo īpaši vietējā lauksaimniecības produktu pārstrādes rūpniecībā un saistībā ar MVU, kā arī infrastruktūru un pakalpojumu, piemēram, tūrisma, izglītības vai vides aizsardzības attīstību,
N. whereas rural development policy objectives need not be contrary to the Lisbon goals provided that this development is based on the application of the relative competitiveness mechanism (better cost-effectiveness), in particular in local food processing and in relation to the development of Small and Medium Enterprises (SMEs) and of infrastructure and services, such as tourism, education and environmental protection,
O. tā kā būtu jāatzīst lauksaimniecības politikas un lauku attīstības politikas dabīgā saikne un savstarpējā papildināmība,
O. whereas the natural relationship between and complementarity of agricultural policy and rural development policy should be recognised
4. uzsver, ka daudzos lauku rajonos īpaši jauniešiem un sievietēm ir ierobežotas attīstības iespējas sakarā ar grūtībām piekļūt sabiedriskajiem pakalpojumiem, darbavietu trūkumu un vecuma piramīdu;
Stresses that in a large number of rural areas development possibilities, especially for young people and women, are reduced by difficulties in accessing public services, lack of jobs and the age pyramid;
8. uzsver arī, ka ir svarīgi novērtēt alternatīvās tautsaimnieciskās aktivitātes apvidus, kā arī šo apvidu iespējas iedzīvotāju profesionālās darbības dažādošanā;
Also stresses the importance of assessing areas of alternative economic activity and the opportunities arising from those areas for diversification of the population´s occupational activities;
11. atzinīgi vērtē mērķus, ko izvirzīja Otrajā Eiropas konferencē par lauku attīstību, kura notika 2003. gadā Zalcburgā, bet pauž nožēlu, ka pēdējos finanšu plānos ir būtiski samazināts finansējums KLP otrajā pīlārā un līdz ar to pieaug risks, ka starp lauksaimnieku un lauku iedzīvotāju izveidosies plaisa;
Welcomes the ambitions set out at the Second European Conference on Rural Development in Salzburg in 2003 but regrets the fact that the funding granted under the second pillar of the CAP by the latest financial perspectives has been significantly reduced, risking inefficiency and creating a division between the farmer and the rural dweller;
14. aicina Komisiju, dalībvalstis un reģionālās iestādes nodrošināt tiešu MVU, mikrouzņēmumus un amatniecības uzņēmumus pārstāvošo organizāciju līdzdalību prioritāšu noteikšanā, lai, cik iespējams, labāk ņemtu vērā šo uzņēmumu vajadzības un cerības;
Calls on the Commission, the Member States and the regional authorities to ensure the direct participation of the organisations representing SMEs, microbusinesses and craft undertakings, in order to identify those priorities with a view to responding in the best way possible to those enterprises' needs and expectations;
18. atzīst, ka lauku attīstības politikas galvenais uzdevums ir turpināt saglabāt lauku apvidu iedzīvotāju palikšanu lauku apvidos un nodrošināt viņiem pienācīgu dzīves līmeni;
Recognises that the primary role of rural development policy is to continue to maintain the population of the countryside and ensure a decent standard of living for this rural population;
22. tomēr uzsver, ka ir nepieciešams galvenokārt ņemt vērā lauksaimniecībā nodarbināto iedzīvotāju perspektīvas, kuriem jābūt ar lauku attīstības politiku saistīto atbalsta pasākumu centrā;
Stresses, however, the need to take account of the prospects primarily of the population employed in agriculture, who should remain the main focus of support measures under rural development policy;
25. uzskata, ka struktūrpolitikas un lauku attīstības pasākumu saskaņošana ļauj izstrādāt projektus ar lielāku Eiropas Savienības pievienoto vērtību; saskata tajā lauku apvidu ilgtspējīgas attīstības iespēju, piemēram, veidojot infrastruktūru vai veicot vides aizsardzības pasākumus;
Takes the view that the coordination of structural policy and rural development measures allows projects with greater European added value to be undertaken; sees in that an opportunity for long-term enhancement of rural areas, for example through infrastructural or environmental protection measures;
27. aicina Komisiju novērtēt, vai reģionālās attistības programmas var sekmēt drošu ienākumu piedāvājumu lauksaimniekiem, piemēram, darbojoties vides un dabas aizsardzības jomā un ainavas pārvaldības jomā;
Calls on the Commission to assess whether regional policy programmes can contribute to offering farmers a reliable income, for example through carrying out environmental protection, nature conservation and landscape management activities;
32. atkārtoti vērš Padomes, Komisijas, dalībvalstu un vietējo pašvaldību uzmanību uz milzīgo izaicinājumu, ko rada paredzamā vairāku miljonu mazo uzņēmumu likvidācija lauku apvidos, kas ievērojami ietekmēs nodarbinātības līmeni, un tāpēc – lauku apvidu stabilitāti; aicina ciešā sadarbībā ar tautsaimniecības un sociālajiem partneriem veikt nepieciešamos pasākumus visos līmeņos;
Once again draws the attention of the Council, the Commission, Member States and local authorities to the enormous challenge posed by the predicted disappearance of several millions of rural small businesses, which will have a major impact on employment and, therefore, on stability in the countryside; calls for all necessary measures to be taken at all levels, in close cooperation with economic and social partners;
34. uzskata, ka pirms lauku attīstības reformas, Komisijai vajadzētu veikt visu to nozaru politiku, kuras ietekmē lauku apvidus, jo īpaši CAP un reģionālās politikas padziļinātu izpēti saistībā ar kohēzijas politiku, kā arī lai noteiktu tās paraugprakses kopumu, kas attiecas uz visu lauku attīstības politiku;
Takes the view that, prior to rural funding reform, the Commission should conduct a detailed assessment of all sectoral policies having an impact on rural areas, and notably CAP and regional policy, in the context of cohesion policy and that a set of best practices should be drawn up for rural development policy as a whole;
38. atzīmē, ka lauku attīstības procesā jāņem vērā piepilsētu teritoriju intereses un tas cieši jāsaskaņo ar pilsētu attīstības veicināšanu, kā arī uzsver, ka pilsētu un lauku attīstības politikas sinerģija nav ne pietiekama, ne efektīvas;
Notes that the process of rural development must be reconciled with the interests of suburban areas and must be closely coordinated with the promotion of urban development, and emphasises that the synergies between rural and urban development policies are neither sufficient nor effective;
39. atzīst lauku kopienas potenciālu, lai sniegtu pozitīvu ieguldījumu videi, iesaistoties videi draudzīgās darbībās un attīstot alternatīvus enerģijas avotus, piemēram, biodegvielas, jo īpaši ņemot vērā lauku attīstības politikā noteiktos četrus jaunos uzdevumus, kas apsvērti lauku attīstības „veselības pārbaudē”, piemēram, bioloģisko daudzveidību un atjaunojamos enerģijas avotus;
39.Recognises the potential of the rural community to make a positive contribution to the environment through their engagement in environmentally friendly activities and the development of alternative energy sources such as biofuels, especially considering the four new challenges outlined in the rural development policy of the Health Check, such as biodiversity and renewable energies;
Struktūrpolitikas reforma 2007.–2013. gadam radījusi izmaiņas palīglīdzekļu fondu struktūrā un līdzekļu piešķiršanas kritērijos.
The reform of structural policy for the period 2007-2013 brought with it changes to the structure of the Funds and the basis for the allocation of assistance under this policy.
Viena no lielākajām izmaiņām ir jaunā Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) izveide, kas saistīta ar kopējo lauksaimniecības politiku (KLP).
One important change was the creation of a new European Agricultural Fund for Rural Development (EAFRD) linked to the common agricultural policy (CAP).
Tā kā 2000.–2006. gada finansējumā lauku attīstības programmas (LAP) līdzekļi bija saistīti ar struktūrfondiem un kohēzijas politiku, kas atdalīja tos no LAP līdzekļiem, jaunajā finanšu shēmā 2007.–2013. gadam ELFLA kļuvis par nodaļas daļu, tāpēc tas atdalīts no kohēzijas politikas.
Whereas the 2000-2006 Financial Perspective tied rural development funding in with the Structural Funds and cohesion policy, separating it from CAP funding, under the new 2007-2013 financial framework, the EAFRD forms part of the allocations linked to the CAP and has consequently been disconnected from cohesion policy.
Šo izmaiņu autori uzskata, ka ELFLA atdalīšana no citiem struktūrfondiem un tā sasaiste ar LAP veicinās palīdzības, ko sniedz šis fonds, izmantošanu un atvieglos ieviest integrētu pieeju lauku apvidiem.
The aim of legislators in separating the EAFRD from the other Structural Funds and linking it to the CAP was to facilitate the use of this type of funding and to make it easier to adopt an integrated approach in rural areas.
Šo izmaiņu ieviešanas kritērijs bija pareiza palīdzības koordinācija no dažādiem fondiem, īpaši no Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF), Kohēzijas fonda (KF), Eiropas Sociālā fonda (ESF), kā arī savstarpēja šo fondu papildināšanas nodrošināšana.
Key to the success of these changes, however, was adequate coordination of assistance under the various funds, in particular the European Fund for Regional Development (ERDF), the Cohesion Fund (CF) and the European Social Fund (ESF), and their complementarity.
Līdz ar šīm izmaiņām kļūs aktuāls jautājums, vai pēc šāda sadalījuma uzlabojusies pieejamo fondu izmantošanas efektivitāte.
Following the introduction of these changes, the question arises as to whether this separation has actually led to more effective use of the financing available.
Kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) fonda sasaiste ar Lauku attīstības programmas (LAP) līdzekļiem tikai šķietami vienkāršo budžeta shēmu.
Linking the common agricultural policy to rural development funding represents a simplification of budgetary arrangements in appearance only.
Patiesībā tas atņem kohēzijas politikas līdzekļus nelauksaimniecības mērķiem un reģionu attīstībai, līdz ar to vairāki mērķi (piem., vides aizsardzība vai izglītība) pārklājas, vai arī netiek ietverti nevienā no sadaļām.
In reality, it means the separation of non-agricultural funding from the scope of cohesion policy and a broader regional development perspective and, as a result, either the duplication of some objectives (e.g. environmental protection and education) or their omission in both areas.
Pastāv risks, ka budžeta ierobežojumu dēļ daļa ERAF līdzekļu var tikt izmantoti ekonomiskās konkurētspējas attīstībai, kas koncentrējas lielākajos pilsētu centros vai visaktīvākajos reģionos, kamēr ELFLA savus līdzekļus izmantos lauksaimniecības konkurētspējas uzlabošanai.
There is a risk, therefore, that, in view of existing budgetary limitations, funding available under the ERDF will be used to a large extent to boost economic competitiveness in larger urban centres or the most dynamic regions, while EAFRD financing will be focused on improving agricultural competitiveness.
Šajā situācijā finansējums mazo un vidējo uzņēmumu attīstībai lauku reģionos atrastos uz robežas starp abiem fondiem un neietilptu nevienā no tiem.
In this situation, spending on support for non-agricultural activities and the development of SMEs in rural areas would be at the interface between the two funds and not be covered by either of them.
Līdzekļu nepietiekamību var izraisīt arī sabiedrisko pamatpakalpojumu un infrastruktūras investīciju nodrošināšana lauku apvidos, kuriem ir jābūt ietvertiem Kohēzijas fondā.
There could also be a shortage of funding to ensure basic public services and investment in infrastructure in rural areas, to which the Cohesion Fund is also meant to contribute.
Šajā kontekstā īpašu nozīmi iegūst tādas caurredzamas ilgtermiņa stratēģijas izstrādāšana lauku apvidu attīstībai dalībvalstu un reģionu līmenī, lai skaidri varētu identificēt lauku reģionu attīstības prioritātes un mērķus un atbilstoši pielāgot tiem palīglīdzekļus no dažādiem pieejamiem resursiem.
In this context, it is becoming particularly important to come up with a transparent, long-term rural development strategy at national and regional level, in order to be able to identify clearly rural development priorities and objectives and adapt to them the various sources of funding available.
II pīlāra sasaistei ar kohēzijas politiku būtu nepieciešama pārāk cieša koordinācija valsts līmenī.
Linking the second pillar to cohesion policy measures would, however, require the close coordination of activities at national level.
Turklāt jāparedz papildu faktori, kas ietekmē lauku attīstības finansēšanas attīstību un metodes.
Furthermore, additional factors affecting development and the means of financing rural development need to be examined.
Lauku apvidu jēdzienam nav precīzas definīcijas.
What constitutes a rural area has yet to be defined with any precision.
Tāpēc, diskutējot par lauku attīstību, jāapsver, kā tos aprakstīt pēc to būtības un no attīstības mērķu skatpunkta.
This means that when speaking about rural development, it is essential to think about how rural areas can be defined in terms of their characteristics and development objectives.
Tradicionāli lauku apvidi atšķīrās no pilsētām ar mazāku apdzīvotību, citādu nodarbinātības struktūru, zemāku ienākumu līmeni un sliktāku piekļuvi sabiedriskajiem pakalpojumiem.
Traditionally, rural areas could be differentiated from urban areas through their lower population density, different employment structure, lower level of income and worse access to public goods.
No teritoriālās kohēzijas skatpunkta mazai apdzīvotībai nebūtu jābūt noteicošajam kritērijam.
From the point of view of territorial cohesion, lower population density should not be the decisive characteristic.
Viens no Eiropas Savienības attīstības mērķiem ir sociālās struktūras modernizācija, tai skaitā nodarbinātības struktūras.
One of the Union’s development aims is to modernise social structures, including employment structures.
Teritoriālo kohēziju iespējams uzlabot, izlīdzinot nodarbinātības struktūru lauku apvidos un pilsētās.
It is possible to increase territorial cohesion, therefore, by aligning employment structures in rural and urban areas.
Vissvarīgākie teritoriālās kohēzijas uzdevumi ir ienākumu līmenis un pieeja sabiedriskajiem pakalpojumiem, taču šos mērķus visefektīvāk var realizēt ar nelauksaimnieciskās darbības veicināšanu laukos.
Level of income and access to public goods therefore remain the biggest challenges for territorial cohesion and they can be most effectively improved through support for non-agricultural activities in rural areas.
Līdzekļiem, kas paredzēti KLP, nevajadzētu mazināt līdzekļus tiešajām lauksaimniecības piemaksām.
Rural development measures should not, however, drain resources intended for direct payments to farmers.
Tuvāko gadu laikā paredzamas nozīmīgas izmaiņas Eiropas Savienības kopējā lauksaimniecības politikā (KLP).
Substantial changes to the European Union’s common agricultural policy should be expected in the next few years.
Pirmā šo izmaiņu pārbaude iespējams būs LAP „veselības pārbaude”.
The first opportunity to make changes could be the CAP Health Check.
Līdzšinējās diskusijās par LAP dominēja viedoklis, ka tie ir līdzekļi, kas paildzina ES ekonomikas atšķirības un vienlaicīgi kavē konkurētspējas attīstību.
In previous disputes about the structure of the CAP, the view has dominated that this funding is strengthening the diversification of the EU's economy while failing to boost its competitiveness.
Pašlaik Eiropas Savienības finanšu politikas kontekstā šāds uzskats var būt daļēji pamatots, lai gan patiesībā tas atkarīgs no veida, kādā tiek izlietoti Savienības līdzekļi.
Under the Union’s present financial policy, this view is partially justified, but it really depends on how Union funding is spent.
Lauku attīstības politikas mērķi nebūs pretrunā ar Lisabonas mērķiem, ja attīstības pamatā būs relatīva konkurētspējas mehānisma izmantošana (pieaugoša produktivitāte pie relatīvi zemām izmaksām), jo īpaši vietējā lauksaimniecībā — pārtikas produktu pārstrādē, infrastruktūras un pakalpojumu (tūrisms, izglītība vai vides aizsardzība) attīstībā.
Rural development policy objectives in particular need not be contrary to the Lisbon goals provided this development is based on the application of the relative competitiveness mechanism (better cost-effectiveness), in particular in local food processing and the development of infrastructure and services, such as tourism, education and environmental protection.
Tomēr saglabājas problēma, vai LAP II pīlārs būs „politiski pareizs” mehānisms netiešajam lauksaimniecības atbalstam?
There is the problem, however, of whether the second pillar of the CAP should remain a ‘politically correct’ mechanism for indirect agricultural support.
Vai arī jāveido līdzekļu kopums lauku saņēmējiem ne no lauksaimniecības sektora un saņēmējiem, kuri no lauksaimniecības sektora pāries uz citiem profesionālās darbības veidiem laukos?
Should funding also be directed at rural beneficiaries outside the agriculture sector and beneficiaries who, while remaining in rural areas, will move from agriculture to other occupational sectors?
Vai KLP saglabāšana LAP ietvaros neatvieglotu līdzšinējo finansēšanas metožu no Savienības fondiem atņemšanu lauksaimniekiem?
Would keeping rural development within the scope of the CAP not mean depriving farmers of previous methods of Union funding?
Viens no galvenajiem strīdīgajiem jautājumiem diskusijās par LAP būs tiešo piemaksu apjoms lauksaimniecībai (I pīlārs) un līdzfinansējuma apjoms no valsts resursiem, tiecoties saglabāt LAP kopienas raksturu.
One of the main sources of dispute in the CAP debate will be the level of direct payments for agriculture (first pillar) and the level of national co-financing in view of efforts to preserve the Community nature of the CAP.
Uzmanība jāpievērš EK priekšlikumam, lai samazinātu tiešās piemaksas lielajām saimniecībām un stiprinātu LAP II pīlāru, t.i. lauku apvidu attīstību ar modulācijas līmeņa paaugstināšanu.
The Commission’s proposal to reduce direct payments for large farms and to strengthen the second pillar of the CAP, i.e. rural development, by increasing the rate of modulation should be considered.
Grūtības KLP politikas realizācijā saistītas ar nozaru politikas un teritoriālās kohēzijas politikas saskaršanos, kā arī ekonomiskās un sociālās politikas jomas pārklāšanos.
The difficulties in implementing rural development policy stem from the fact that sectoral policies and territorial cohesion policy cut across each other, as do the economic and social aspects of both types of policy.
Līdzšinējās darbībās vērojams, ka galvenā nozīme piešķirta kompetenču norobežošanai nevis darbību saskaņošanai.
This explains the visible emphasis thus far on the division of responsibilities rather than the coordination of activities.
Koordinācijas mērķim jābūt saskaņot līdzekļu izmantošanu.
The aim of coordination should, however, be precisely to ensure a combined approach in the use of funding.
Atsevišķās valstīs ir vairāki darbību koordinācijas modeļi līdzekļu lauku attīstībai sadalē.
In the individual Member States, several models exist for the coordination of activities related to the allocation of funding for rural development measures.
Šobrīd nevar apgalvot, ka kāds risinājums valsts līmenī var būt par piemēru citām valstīm.
It is difficult to claim that a particular country's solution could serve as a model for other countries.
Šķiet, ka situāciju var mainīt ar politiskiem līdzekļiem, nevis organizatoriskiem pasākumiem.
It appears that political will could be more decisive in terms of ensuring success than this or that organisational arrangement.
Tādēļ arī izdevīgāks risinājums varētu būt atvērtās metodes pielietošana šim sadarbības aspektam Savienības līmenī.
A suitable solution could therefore be to apply the open method of coordination to this aspect of cooperation at Union level.
Jāuzsver, ka lauku apvidu attīstības politikai ir liela ietekme uz teritoriālo kohēziju.
However, it should be made clear that rural development policy has a huge influence on territorial cohesion.
Saistībā ar to nešķiet pamatota lauku attīstības uzdevumu atšķiršana no kohēzijas un reģionālās attīstības politikas.
For this reason, it does not seem justifiable to separate rural development measures from cohesion and regional development policy.
Šī politika veiksmīgāk nekā LAP var atbalstīt nelauksaimniecības attīstības problēmu risinājumus ciematos, piemēram, darbaspēka pārkvalifikāciju darbam citās vairāk produktīvās ekonomikas jomās.
This policy is better able than the CAP to assist with non-agricultural aspects of rural development, such as retraining people for work in more productive areas of the economy.
Tomēr lauku attīstības politikas iekļaušana kohēzijas un reģionālās attīstības politikā var notikt ar noteikumu, ka KLP paredzēts atbilstošs fondu sadalījums, kas tiks izmantots saskaņā ar lauku apvidu prioritātēm.
Nevertheless, including rural development policy within cohesion and regional development policy is only possible on the condition that rural development receives adequate funding and that this funding is used in line with the priorities set out for rural areas.
5. uzsver, ka daudzos lauku rajonos īpaši jauniešiem un sievietēm ir ierobežotas attīstības iespējas sakarā ar grūtībām piekļūt sabiedriskajiem pakalpojumiem, darbavietu trūkumu un vecuma piramīdu;
Stresses that in a large number of rural areas development possibilities, especially for young people and women, are reduced by difficulties in accessing public services, lack of jobs and the age pyramid;
8. uzsver, ka ilgtspējīga un līdzsvarota reģionālā attīstība var būt veiksmīga tikai gadījumā, ja mijiedarbība starp lauku un pilsētu rajoniem, piemēram, izglītības, integrācijas, pārtikas piegādes, atkritumu pārstrādes, energopatēriņa un vides aizsardzības jomā pamatojas uz līdzsvarotu lauku un pilsētu teritoriju interešu pārstāvību; uzsver arī, ka tādēļ ir jāparedz speciālas programmas attiecībām starp lauku un pilsētu rajoniem;
Stresses that sustainable and balanced regional development can only succeed if interactions between rural and urban areas – for example in the fields of education, integration, food supply, waste disposal, energy consumption and environmental protection – are based on an approach equally reflecting the interests of each; stresses also that, for this purpose, special programmes should be dedicated to relations between urban and rural areas;
10. uzskata, ka attiecībā uz jaunajām dalībvalstīm lauku attīstības politikas mērķis ir uzlabot lauksaimniecības efektivitāti un samazināt plaisu ekonomiskajā attīstībā starp lauku un pilsētu rajoniem, atbalstot arī ar lauksaimniecību nesaistītas darbības, un šo mērķi var sasniegt, izmantojot struktūrfondus;
Considers that, in the case of the new Member States, rural development policy must target improving the efficiency of agriculture and reducing the economic development gap between country and city, inter alia by supporting non-farming activities, an objective which can also be attained by using the Structural Funds;