natgillin/translations-raw huggingface dataset:
E. tā kā nepilnīgs finanšu nozares regulējums, pārraudzība un kontrole un pašreizējo uzraudzības un agrā brīdinājuma sistēmu trūkumi, kā arī dažas starptautisko finanšu iestāžu politikas ir izraisījušas un pastiprinājušas sistēmisku pasaules mēroga krīzi, kuras dēļ ir jāpārskata pašreizējās paradigmas, kurās būtu jāietver tādi aspekti kā starptautiskas kompensācijas un līdzdalība problēmu risināšanā;
E. whereas the gaps in regulation, supervision and control of the financial sector, the shortcomings of the supervision and fast alert mechanisms in place, as well as certain policies of international financial institutions, have caused and accelerated a systemic crisis of global dimensions, necessitating a review of existing paradigms, which should include international compensation and burden sharing,
F. tā kā nodokļu „oāzes” piedāvā naudas slēpšanas iespējas, stimulējot to, ka tiek apdraudēta laba pārvalde, jo īpaši nodokļu politikas un tiesiskuma jomā; tā kā nelegālā kapitāla plūsmu apjoms no jaunattīstības valstīm ir USD 641–941 miljards, tādējādi tas atbilst aptuveni desmitkārtīgam attīstības palīdzības apjomam;
F. whereas tax havens offer a place to hide money, providing incentives to undermine good governance, particularly in relation to taxation and the rule of law; whereas illicit capital flows from developing countries are estimated at USD 641-941 billion, thus corresponding to roughly 10 times the value of global development assistance,
G. tā kā saskaņā ar organizācijas „ Transparency International ” 2008. gada ziņojumu korupcijas apjoms pasaules mērogā pašlaik ir sasniedzis USD 50 miljardus, kas ir gandrīz puse no vispasaules oficiālās attīstības palīdzības (OAP) kopējā apjoma un ir to ieguldījumu summa, kas nepieciešami mērķu sasniegšanai dzeramā ūdens un sabiedrības veselības jomā;
G. whereas worldwide corruption has now grown to such an extent that it is costing USD 50 billion, according to Transparency International's 2008 annual report, equivalent to nearly half the total volume of worldwide ODA and to the investment needed to attain the objectives in the field of drinking water and public health,
H. tā kā Eiropas Savienība ir lielākā palīdzības devēja, nodrošinot 60 % no visām starptautiskās palīdzības plūsmām, un Komisija paredz, ka OAP saistību maksājumiem 2009. gadā trūks USD 22 miljardi;
H. whereas the European Union is the largest aid donor, providing approximately 60% of global aid flows in 2008, and the Commission predicts that there will be a USD 22 billion shortfall on Official Development Assistance (ODA) commitments in 2009,
I. tā kā globālās krīzes dēļ ir samazinājies attīstīto valstu saražotās produkcijas apjoms un tādēļ nenovēršami saruks OAP apjoms laikā, kad jaunattīstības valstīm ārējais atbalsts ir jo īpaši nozīmīgs;
I. whereas the decline in output of advanced economies brought about by the global crisis will inevitably lead to a drop in the volume of ODA at a time when external aid is of paramount importance to developing countries,
J. tā kā praktiski visi (99 %) ES solījumi pamatojas uz līdzšinējām saistībām, izdevumi EUR 8,8 miljardu apmērā ir veikti priekšlaicīgi, un tādēļ pastāv risks, ka nākamajos gados būs pieejams mazāks attīstības palīdzības apjoms;
J. whereas virtually all EU pledges (99%) are from existing commitments; EUR 8.8 billion is frontloaded, meaning there is a danger that less development assistance will be available in the coming years;
K. tā kā Eiropas pieeja atbalsta efektivitātes jomā laika posmā no 2010. līdz 2015. gadam varētu sniegt efektivitātes ieguvumu EUR 3–6 miljardu apmērā katru gadu,
K. whereas a European approach to aid effectiveness could bring efficiency gains amounting to EUR 3-6 billion per year for the period 2010 to 2015,
2. uzsver, ka ES pienākums ir palīdzēt jaunattīstības valstīm tikt galā ar problēmām, ko rada pasaules ekonomikas krīze un klimata pārmaiņas, par ko šīs valstis nav atbildīgas; šajā sakarībā prasa dalībvalstīm pilnībā izpildīt jaunattīstības valstīm dotos solījumus par OAP;
Stresses that it is the EU’s obligation to assist developing countries in coping with the burdens of the global economic crisis and climate change, for which they are not responsible; urges the Member States, in this respect, fully to fulfil their ODA commitments towards developing countries;
6. uzsver, ka, lai gan OAP saistību izpilde ir absolūti nepieciešama, ar to vien nepietiek, lai risinātu ārkārtas situācijas attīstības jomā, un atkārto aicinājumu Komisijai aktīvi popularizēt pašreizējos novatoriskos attīstības finansēšanas instrumentus un steidzami rast novatoriskus papildu finansējuma avotus;
Stresses that while fulfilment of the ODA commitments is imperative it is not sufficient in terms of tackling the development emergency, and reiterates its call to the Commission for active promotion of existing innovative development-financing instruments and for urgent identification of additional innovative sources of finance;
16. aicina Padomi un Komisiju uzlabot divpusējās un daudzpusējās attīstības sadarbības koordināciju, jo trūkumi šajā jomā ir viens no galvenajiem faktoriem, kas mazina attīstības palīdzības efektivitāti;
Calls on the Council and the Commission to improve the coordination of bilateral and multilateral development cooperation, since shortcomings in this area constitute one of the main factors undermining the effectiveness of development assistance;
18. uzsver, ka atbildei uz finanšu un ekonomikas krīzi ir jābūt vispusīgai, ka ir jāreglamentē vai jāuzrauga visu finanšu iestāžu, tirgus segmentu un jurisdikciju darbība un ka visu pušu pārredzamībai un pārskatatbildībai ir jābūt jauna veida starptautiskas finanšu pārvaldības pamatā;
Stresses that a comprehensive response must be provided to the economic and financial crisis, that no financial institution, market segment or jurisdiction must be exempt from regulation or supervision and that the transparency and accountability of all parties must form the bedrock of a new brand of international financial governance;
23. turklāt aicina Komisiju un dalībvalstis atbalstīt ANO Starptautiskās monetārās un finanšu sistēmas reformas ekspertu komitejas priekšlikumu par vispasaules padomes izveidi ekonomikas politikas koordinēšanai;
Calls also on the Commission and the Member States to support the proposal by the UN Commission of Experts on Reforms of the International Monetary and Financial System for the establishment of a world council to coordinate economic policies;
33. prasa SVF uz G20 valstu nākamo sanāksmi sagatavot ziņojumu par ieguldījumu, kas finanšu sistēmai jāveic, lai apmaksātu apgrūtinājumus saistībā ar dažādiem valdību intervences pasākumiem, izskatot visus tiešos un netiešos apgrūtinājumus valstu finansēm un jo īpaši to ietekmi uz jaunattīstības valstu budžetiem;
Calls for a report to be prepared by the IMF for the next G20 meeting on the contribution to be made by the financial system towards paying for the burdens associated with the various government interventions, looking at all the direct and indirect burdens imposed on public finances and, in particular, their impact on the budgets of developing countries;
46. uzsver, ka saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 208. pantu ES ir jāraugās, lai politika tirdzniecības, drošības, migrācijas, lauksaimniecības un citās jomās saskaņoti darbotos, no vienas puses, palīdzot jaunattīstības valstīm un, no otras puses, veicinot atbilstīgu un attīstībai labvēlīgu starptautisko finanšu un tirdzniecības sistēmu;
Stresses that, pursuant to Article 208 of the Treaty on the Functioning of the European Union, the EU must ensure that its policies on trade, security, migration, agriculture and other fields serve, on the one hand, coherently to benefit developing countries and, on the other hand, to promote an equitable international financial and trading system which is favourable to development;
49. pauž pārliecību, ka līdzsvarots, taisnīgs un uz attīstību vērsts Dohas sarunu kārtas noslēgums palīdzētu ekonomikai atlabt pēc krīzes un varētu veicināt cīņu pret nabadzību jaunattīstības valstīs, kvalitatīvu darba vietu radīšanu un patēriņa cenu samazināšanu; tādēļ pauž dziļas bažas par to, ka Dohas sarunu kārtās nav panākts progress;
Is convinced that a balanced, fair and development-oriented conclusion of the Doha Round would aid the economic recovery from the crisis and could contribute to poverty alleviation in developing countries, the creation of good-quality jobs and the reduction of consumer prices; is therefore deeply concerned by the lack of progress in the Doha Round negotiations;
52. atkārtoti apstiprina, ka ekonomisko partnerattiecību nolīgumi (EPN) būtu jāveido kā attīstību veicinoši instrumenti un tos nebūtu jāuzskata tikai par starptautiskās tirdzniecības instrumentiem; prasa, lai Komisija strauji panāktu sarunu noslēgumu, ņemot vērā arī to, kā EPN noteikumi var ietekmēt ĀKK valstu spējas risināt krīzes izraisītās problēmas;
Reaffirms the fact that Economic Partnership Agreements (EPAs) should be designed as pro-development tools and should not be regarded simply as international trade instruments; urges the Commission to work towards a rapid conclusion of the negotiations, while taking into account the ways in which EPA provisions may impact on the ability of ACP countries to cope with the crisis;
54. uzskata, ka līdz šim no krīzes vissmagāk ir cietušas tās jaunattīstības valstis, kuras ir īpaši atkarīgas no attīstības sadarbības finansējuma un ir ļoti orientētas uz eksportu, jo finanšu plūsmas no ziemeļiem uz dienvidiem arvien vairāk samazinās un daudzu jaunattīstības valstu iekšējie tirgi ir pārāk vāji, lai kompensētu eksporta samazināšanos;
Takes the view that developing countries, which are particularly dependent on development cooperation funding and are highly export-oriented, have been hit hardest by the crisis up to now, since financial flows from North to South are increasingly drying up and the internal markets of many developing countries are too weak to offset the decline in exports;
59. aicina Komisiju nodrošināt, lai tiktu veikti pasākumi attīstības ilgtermiņa mērķu sasniegšanai, vienlaikus gatavojoties sniegt ilgstošu humāno palīdzību krīzes kulminācijas posmā, kad jaunattīstības valstīm klāsies īpaši smagi;
Calls on the Commission to secure measures taken in pursuit of its long-term objectives for development, while preparing for sustained development as well as humanitarian aid during the period when the burden of the crisis on developing countries is worst;
67. aicina Komisiju aktīvi veicināt uzņēmumu sociālo atbildību un atbildību par vidi, lai varētu efektīvi kontrolēt to, kā starptautisko uzņēmējsabiedrību un to meitasuzņēmumu darbība jaunattīstības valstīs ietekmē stāvokli sociālajā, vides un cilvēktiesību jomā;
Calls on the Commission actively to promote corporate social and environmental responsibility (CSR) in order to permit effective monitoring of the impact – social, environmental and in terms of respect for human rights – of the operations of transnational undertakings and their subsidiaries in developing countries;
71. uzsver, ka ir svarīgi atbalstīt jaunattīstības valstis, palīdzot tām veidot efektīvas sistēmas, ar kurām šo valstu interesēs pastiprināt korupcijas apkarošanu un sekmēt tiesiskumu, valsts finanšu labu pārvaldību un pārredzamību, lai uzlabotu budžeta prognozējamību, īstenošanu un kontroli; uzsver valsts finanšu parlamentāras uzraudzības nozīmi; uzstāj, ka ir jāuzlabo starptautiskie grāmatvedības standarti, lai novērstu izvairīšanos no nodokļu maksāšanas un nodokļu nemaksāšanas praksi, tostarp pieprasot starptautiskiem uzņēmumiem sagatavot finanšu pārskatus par to darbību katrā atsevišķā valstī;
Stresses the importance of supporting developing countries in building up effective capacities to increase, in their own interest, the fight against corruption and to enhance the rule of law, good governance and transparency in their public finances, in order to improve budget predictability, implementation and control; stresses the importance of parliamentary oversight of public finances; insists upon the need to improve international accounting standards, to prevent tax avoidance and tax evasion practices, including by requiring transnational companies to draw up financial reports on a country-by-country basis;
76. uzskata, ka viens no galvenajiem šķēršļiem ekonomikas attīstībai jaunattīstības valstīs ir ierobežota aizdevumu un mikrokredīta pieejamība potenciālajiem uzņēmējiem; turklāt uzsver, ka vairākumā gadījumu nav pieejamas kredītgarantijas; tādēļ aicina Komisiju un EIB ļoti lielā mērā paplašināt kredīta un mikrokredīta pieejamības programmas;
Considers that one of the major obstacles to economic development in developing countries lies in the limited access which potential entrepreneurs enjoy to credit and microcredit; stresses moreover that, in most cases, credit guarantees are not available; calls on the Commission and the EIB, therefore, hugely to increase credit and microcredit access programmes;
79. uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei, Komisijai, dalībvalstīm, ANO organizācijām, SVF un Pasaules Bankai, ES dalībvalstu pilnvarotajiem SVF un Pasaules Bankā, kā arī G20 grupas valstīm.
Instructs its President to forward this resolution to the Council, the Commission, the Member States, the UN organisations, the IMF and the World Bank and the IMF and World Bank Governors from the EU Member States, as well as the G20 countries.
Finanšu un ekonomiskā krīze, kas sākās 2007. gadā, vissmagākās un jūtamākās sekas ir radījusi jaunās tirgus ekonomikas un jaunattīstības valstīs, jo īpaši valstīs ar zemu ienākumu līmeni.
The financial and economic crisis that was unleashed in 2007 is having its most serious and profound effects on emerging and developing countries, especially those with the lowest incomes.
Tā ir pilnībā apturējusi progresu, kas šajās valstīs pēdējos desmit gados bija novērojams tādās jomās kā ilgtspējīga attīstība, valsts finanšu konsolidācija, valsts ārējā parāda samazināšana, komercdarbības paplašināšana, patēriņa bums un lielāks saņemtais atbalsts izaugsmei.
It has completely stalled the progress that had been made in those countries over the last decade, in terms of sustained growth, healthier public finances, reductions in their external debt, the expansion of their trading activity, the commodity boom, and the arrival of more development aid.
Šādā notikumu attīstībā, lai arī ar grūtībām un nepietiekamiem līdzekļiem, valstis tomēr tuvojās TAM īstenošanai.
Within this context, there had been slight progress towards meeting the MDGs, although there were still difficulties and insufficient resources.
Protams, dažus gadus pirms finanšu krīzes nabadzīgākās valstis jau bija piedzīvojušas pārtikas krīzi ar cenu pieaugumu patēriņa precēm, kas apgrūtināja simtiem miljonu cilvēku cīņu par izdzīvošanu; enerģētikas krīzi, kas prasīja vairāk līdzekļu tām valstīm, kurām nav savu naftas vai gāzes ieguves avotu, lai uzturētu savu ekonomisko darbību; vai klimata krīzi, kuras sekas visskaudrāk izjūt jaunattīstības valstīs, kur tā apdraud ražu un iznīcina infrastruktūru.
However, in the years prior to the financial crisis, the poorer countries had already been hit by the food crisis, with a rise in commodity prices that adversely affected the ability of hundreds of millions of people to meet their needs; the energy crisis, which led to a greater drain on the resources of non-oil- or gas-producing countries as they sought to maintain their activity; and the climate crisis, the consequences of which can be seen more acutely in developing countries, which are having to deal with damage to their harvests and the destruction of their infrastructure.
Finanšu krīze lielā mērā pasliktināja stāvokli, kas jau tā bija smags valstīs ar zemu ienākumu līmeni.
The financial crisis has had an exponential effect on the deterioration of the situation that low-income countries had already been starting to experience.
Pirmās krīzes pazīmes parādījās 2007. gada otrā pusē, un to ietekme uz reālo ekonomiku bija jūtama 2008. gadā.
The first symptoms of the crisis became obvious in the second half of 2007, and their effects on the real economy were seen throughout 2008.
Vairāk nekā pirms gada, pēc „ Lehman Brothers ” bankrota, arī eksperti uzskatīja, ka no finanšu kraha un lielas depresijas robežas vairs nav tālu.
After the collapse of Lehman Brothers just over a year ago, we were, in the view of all the experts, on the edge of a financial abyss and on the threshold of a great depression.
No finanšu krīzes līdzšinējo notikumu attīstības gaitas var izdarīt sekojošus secinājumus.
From the developments that have occurred since the start of the financial crisis we can extract the following points:
Jaunattīstības valstis nav ne krīzes sakne, ne tās cēlonis.
Developing countries are not at the root of the crisis; they are not the cause of it.
Tomēr šīs valstis visskaudrāk izjūt tās sekas.
However, they are the ones that are suffering the most calamitous consequences.
Cēloņi meklējami attīstītajās valstīs, to aizvien nepārredzamākajās finanšu sistēmas darbībās, spekulatīvos darījumos, vēlmē ātri un mākslīgi gūt peļņu reālajā ekonomikā un daudzu finanšu iestāžu vadītāju bezatbildībā.
The causes lie with the developed countries, the expansion within them of certain opaque practices within the financial system, the strength of speculative bubbles, the greed for fast, artificial profits from the real economy, and the irresponsibility of many managers of large financial institutions.
Ar to visu globalizācijas kontekstā centās pilnībā atcelt ierobežojumus un noraidīt jebkādus pārvaldes instrumentus no valsts puses.
All this in the context of a concept of globalisation aiming at total deregulation and the rejection of any public governance tools.
Tas, ko sākotnēji uzskatīja par finanšu krīzi, domājot, ka tā ietekmēs jaunattīstības valstis tikai nedaudz, jo tās vēl nav cieši integrētas pasaules finanšu sistēmā, vēlāk izvērtās par postošu ekonomisku, sociālu, attīstības un humanitāro krīzi.
What was initially diagnosed as a financial crisis, of which it was said or assumed that it would have little effect on developing countries, since they were not yet very closely integrated into the global financial system, has increasingly shown itself to be a devastating economic, social, development and humanitarian crisis.
Eiropas Komisija norādīja, ka pēc krīzes attīstītajās un jaunajās tirgus ekonomikas valstīs, krīzes „trešais vilnis” ir smagi skāris jaunattīstības valstis.
As the European Commission points out, after having affected the advanced and emerging economies, the ‘third wave’ of the crisis has dramatically reached developing countries.
Šajā gadījumā šis „vilnis” draud kļūt par „cunami”.
In this case, the ‘wave’ is on the way to becoming a tsunami.
Patiesībā jaunattīstības valstīs krīze ir skārusi pilnīgi visas darbības jomas.
In fact, developing countries are suffering this crisis in each and every field of activity:
a) Mazāka ekonomiskā izaugsme un augstāks bezdarba līmenis.
a) Lower economic growth and more unemployment.
Izaugsme un attīstība 2009. gadā jaunās tirgus ekonomikas un jaunattīstības valstīs ir samazinājusies par ceturtdaļu salīdzinājumā ar 2007. gadu un par trešdaļu salīdzinājumā ar 2008. gadu.
In 2009 growth in emerging and developing countries fell to a quarter of what it had been in 2007, and a third of what it had been in 2008.
Stāvoklis nebūs stabils arī turpmāk — vismaz turpmākos piecus gadus.
And the outlook is for continuing weakness over the next few years, at least for the next five.
Bezdarbnieku un slikti atalgoto darbinieku skaits strauji palielinās, jo īpaši pilsētās, kas varētu veicināt migrācijas plūsmu, ņemot vērā arī migrāciju klimata pārmaiņu dēļ.
As a result, the number of unemployed people and poor workers is growing at a huge rate, above all in urban areas, which could also dramatically increase migration flows, in addition to the migration caused by climate change.
b) Izejvielu cenu un no tām gūtās peļņas samazināšanās.
b) A fall in prices and revenue obtained through sale of their raw materials.
Paredzams, ka 2009. gadā izejvielu cenas (izņemot naftas cenas) pazemināsies par vairāk nekā 20 %.
It is estimated that the price of raw materials (not including oil) will fall by more than 20% during 2009.
c) Tirdzniecības apjoma samazināšanās un tirdzniecības ierobežojumu pieaugums.
c) Reduction in trade and increase in trade restrictions.
Paredzams, ka 2009. gadā pasaules tirdzniecības apjomi samazināsies par vairāk nekā 10 %, jo preču eksports no jaunajām tirgus ekonomikas un jaunattīstības valstīm piedzīvos lejupslīdi, Āfrikā līdz pat 17 %, lai gan 2008. gadā vēl bija paredzēts pieaugums par 11,3 %.
It is estimated that in 2009 the total volume of trade will fall by more than 10%, since exports of goods from emerging and developing countries will experience negative rates, of up to 17% for Africa, whereas in 2008 positive growth of 11.3% had still been forecast.
Tas būtiski pasliktinās norēķinu konta bilanci, lielā mērā ietekmējot valstu spēju aizņemties un veikt ieguldījumus.
All this will lead to a significant deterioration in current account balances, which will have a serious effect on their ability to borrow and invest.
d) Grūtāka piekļuve starptautiskajam finansējumam un mazāk ārvalstu ieguldījumu.
d) Greater difficulty in accessing international finance and less external investment.
Ir ievērojami samazinājusies ārējā finanšu plūsma uz jaunajām tirgus ekonomikas un jaunattīstības valstīm, un tiek prognozēts, ka ārējā finansējuma vajadzības 2009.–2010. gadā sasniegs EUR 25 miljardus gadā salīdzinājumā ar 2008. gadu, un tikai ne vairāk kā trešdaļu no tām varēs segt SVF.
There have been drastic reductions in external financial flows to emerging and developing countries, and it is estimated that the external financial requirements of the LICs for 2009-2010 will reach EUR 25 billion per year as compared with 2008, of which only a third, at most, will be able to be met by the IMF.
e) Protekcionisma reakcija attīstītajās valstīs, kas aptur eksporta plūsmu no jaunattīstības valstīm.
e) A protectionist response by developed countries, which is hindering the export capacity of developing countries.
Eiropas Komisija ir uzsvērusi nepieciešamību saglabāt atvērtu tirgu, lai cīnītos pret lejupslīdi un veicinātu izaugsmes atgriešanos, kas nāktu par labu gan attīstītajām, gan jaunattīstības valstīm.
The European Commission has emphasised the need to keep the markets open in order to combat the recession and encourage a return to growth, which will be beneficial for both developed and developing countries.
Taču tajā pašā laikā Komisija aizvien biežāk konstatē protekcionisma pasākumus (atklātus un slēptus) un ir pieprasījusi attīstītajām valstīm nodrošināt, lai to publiskie paziņojumi atbilstu īstenotajai politikai.
At the same time, however, it has noted an increase in protectionist practices, both overt and concealed, and has called for developed economies to maintain consistency between their public statements and their policies.
f) Imigrantu ienākumu un naudas pārvedumu samazināšanās — 2009. gadā par 7 % salīdzinājumā ar 2008. gadu, un tiek prognozēts tikai neliels uzlabojums 2010. un 2011. gadā, jo īpaši ietekmējot valstis ar zemu ienākumu līmeni, kurām pārskaitījumi veido 6 % no to IKP.
f) A fall in income and remittances by immigrants, which have seen a drop of 7% in 2009 as compared with 2008, and are expected to experience only a weak recovery by 2010 and 2011, with a particularly significant effect on low-income countries, for which remittances add about 6% to the GDP.
g) Mazāks atbalsts attīstībai, lai gan tieši pašlaik ir nepieciešami papildu līdzekļi.
g) Less development aid, when in fact we now need more additional resources.
Atbalsta apmērs 2008. gadā bija mazāks par EUR 25 miljardiem, kas ir Glenīglsā noteiktais mērķis 2010. gadam, un tendence ir lejupslīdoša.
In 2008 aid was EUR 25 billion less than the target set by Gleneagles for 2010, and the trend is downwards.
Eiropas Komisija prognozē, ka atbalsta apmērs 2009. gadā samazināsies līdz EUR 22 miljardiem.
The European Commission is predicting that aid will have dropped by EUR 22 billion over 2009 as a whole.
h) Iegrimšana parādos.
h) Greater indebtedness.