natgillin/translations-raw huggingface dataset:
27. apstiprina — ir pierādīts, ka ieguldījumi ABIA vēlākā posmā sniedz ekonomiskus un sociālus ieguvumus, tādus kā lielākas nodokļu iemaksas, ko nodrošina kvalificētāks darbaspēks, kā arī mazākus veselības izdevumus nākotnē, zemākus noziedzības rādītājus un mazāku antisociālas uzvedības gadījumu skaitu; uzsver, ka profilakse ir efektīvāka un rentablāka nekā seku novēršana vēlākā posmā;
Reaffirms that investment in ECEC has been proven to have subsequent economic and social benefits, such as increased tax contributions through a strengthened workforce, along with reduced future health costs, lower crime rates and fewer instances of antisocial behaviour; stresses that prevention is a more effective tool, and more cost-efficient, than intervention at a later stage;
Personāls un pakalpojumu kvalitāte
Staff and quality services
32. atzīst, ka darbā ar maziem bērniem kvalificēts un labi apmācīts personāls ārkārtīgi ietekmē ABIA pakalpojumu kvalitāti, un līdz ar to aicina dalībvalstis paaugstināt profesionālos standartus, attiecinot uz ABIA jomā nodarbinātām personām prasību par atzītu kvalifikāciju; norāda, ka kvalitāti var ietekmēt arī citi faktori, tostarp darbinieku un bērnu skaita attiecība, grupu lielums un programmu saturs;
Recognises that the most notable impact on the quality of ECEC services comes from having qualified and well-trained staff working with young children, and as such calls on the Member States to raise professional standards by introducing recognised qualifications for those working in the ECEC field; notes that other factors, including staff-to-child ratios, group sizes and curriculum content, can also affect quality;
Pētniecība un apmaiņa ar labāko praksi
Research and exchange of best practices
40. atzinīgi vērtē Komisijas nodomu veicināt labas politikas un prakses apzināšanos un apmaiņu, izmantojot atvērtās koordinācijas metodi, kā norādīts Komisijas paziņojumā par ABIA, un iesaka dalībvalstīm sadarboties un apmainīties ar labāko praksi, lai uzlabotu pašreizējās ABIA programmas;
Welcomes the Commission’s intention to promote the identification and exchange of good policies and practices through the open method of coordination, as mentioned in its communication on ECEC, and recommends that the Member States cooperate and exchange best practices in order to improve existing ECEC programmes;
Eiropu veido bagātīgs un daudzveidīgs izglītības tradīciju sajaukums, un ES dalībvalstīs agrīnā izglītošana notiek daudzos dažādos veidos.
Europe is made up of a rich and diverse mix of educational traditions, with early education provided in a host of different ways across the continent.
Attiecībā uz nodrošināšanu, reģistrācijas rādītājiem, pakalpojumu sniegšanas pieeju, pakalpojumu pārvaldību utt. dalībvalstīs ir ļoti atšķirīga kvalitāte un piedāvājums.
There is a clear variation between Member States in terms of the quality and supply of their provision, rates of enrolment, approach to services, governance of services, and so on.
Šajā ziņojumā atzīts, ka pieeja „der visiem” nav piemērota agrīnās bērnības izglītībai un aprūpei (ABIA) Eiropas Savienībā un to būtu grūti realizēt.
This report recognises that a ‘one size fits all’ approach to early childhood education and care (ECEC) services in the EU is not suitable, and would be difficult to realise.
Tā vietā daudz piemērotāk ir izstrādāt Eiropas mēroga sistēmu, aptverot kopīgus mērķus un vērtības, kas iekļauj kopīgas tiesības un struktūras.
Instead, it is far better to develop a European framework comprised of shared goals and values, which includes shared entitlements and structures.
Lai gan daudzas ES dalībvalstis nenoliedzami ir pasaules līderes ABIA pakalpojumu nodrošināšanā, vēl daudz kas jāpaveic, lai uzlabotu kopējo situāciju.
While many EU Member States are undeniably world leaders in the provision of ECEC services, more needs to be done to bring about improvements across the board.
Šajā ziņojumā lietots termins „agrīnā bērnība”, ar ko apzīmē bērnības periodu no 0 līdz 6 gadiem.
For the purpose of this report, ‘early years’ will used to refer to the period of childhood from 0 to 6.
Eiropadome Barselonas sanāksmē 2002. gadā prasīja dalībvalstīm līdz 2010. gadam nodrošināt bērnu aprūpi vismaz 90 % bērnu vecumā no 3 gadiem līdz obligātajam skolas vecumam un vismaz 33% bērnu, kuri jaunāki par 3 gadiem.
In 2002 the Barcelona European Council called for EU members to provide childcare to at least 90% of children between the age of three years and mandatory school age by 2010, and to at least 33% children under three.
Šie mērķi liecināja par darba tirgus diktētu pieeju ABIA pakalpojumiem, pamatojoties uz vajadzību, ko nosaka aizvien lielākais sieviešu skaits darba tirgū.
These targets signalled a labour market approach to ECEC services, based on the need identified at the time of increasing the numbers of women in work.
Lai gan ir būtiski pienācīgu uzmanību pievērst saiknei starp ABIA pakalpojumiem un sieviešu iespēju vienlīdzību, šie mērķi nepārprotami ir problemātiski un novecojuši, jo tajos nav ņemti vērā daudzi stabilas agrīnās izglītības politikas kvalitatīvie aspekti, kuriem ir izšķiroša nozīme.
While it is vital to give due attention to the link between ECEC services and equality of opportunities for women, these targets are clearly problematic, and outmoded, since they fail to take into account many of the crucial qualitative aspects of a strong early education policy.
ABIA centri nav tikai bērnu „uzglabāšanas” vieta, kas ļauj sievietēm strādāt: tie ir ārkārtīgi svarīgi iestādījumi, kas sekmē bērnu labklājību un uzlabo viņu nākotnes izredzes.
ECEC centres are not simply a place to ‘park’ children so that women can work; they are of utmost importance in contributing to the well-being of children and improving their future life chances.
Ir būtiski šā ziņojuma sākumā akcentēt kritiskos jautājumus, problēmas un grūtības, nevis tūlīt piedāvāt kompleksus risinājumus.
It is crucial that this report begins by ascertaining critical questions, problems and difficulties, rather than rushing to offer complex solutions.
Sākumā ir lietderīgi konstatēt, ko mēs saprotam ar jēdzienu „bērns”.
A useful place to start is to consider what exactly our image is of ‘the child’.
Ja mēs uzskatām, ka bērni ir aktīvi un integrēti pilsoņi ar savām tiesībām, viņiem piemīt bagātīgs potenciālais radošums un viņi spēj formulēt un paust savus uzskatus jautājumos, kas viņus skar, tad mums jāpiekrīt, ka debates par ABIA jāsāk no bērna viedokļa.
If we believe that children are active and engaged citizens with rights, who are rich in potential creativity, and who are capable of forming and expressing their own views in matters affecting them, then we must agree that discussions on ECEC should start from the perspective of the child.
Periods no dzimšanas līdz trim gadiem ir izšķirošs laikposms, kurā notiek smadzeņu, fiziskā un kognitīvā attīstība, kā arī tiek apgūta valoda.
The period from birth to three is critical for children’s brain development, physical and cognitive development, and language acquirement.
Šī agrīnā bērnība arī veido pamatu bērnu mūžizglītībai, kam ir galvenā nozīme Lisabonas mērķu sasniegšanā.
These early years also lay the foundations for children’s lifelong learning, which is central to the achievement of the Lisbon objectives.
Tāpēc šajā ziņojumā galvenā uzmanība pievērsta bērnu vajadzībām un interesēm.
In this report, therefore, the needs and best interests of the child are the primary consideration.
Vispārēja vai mērķorientēta nodrošināšana?
Universal vs. targeted provision
Nabadzīgas ģimenes mazāk nekā citas sociālās grupas sliecas izmantot ABIA pakalpojumus, jo īpaši privatizētos tirgos.
Poor families are less likely to use ECEC services, especially in privatised markets, than other groups.
Viena no riskam visvairāk pakļautajām grupām Eiropas Savienībā ir romi, kuru piekļuve agrīnās izglītības pakalpojumiem ir ārkārtīgi ierobežota un stipri zem vidējā rādītāja visā Eiropā.
One of the most at-risk groups in the EU is the Roma, whose access to early years services is extremely low and falls well under the average across Europe.
Tas rada bažas, ņemot vērā, ka sociāli neaizsargāti bērni ir tā grupa, kurai ABIA pakalpojumi noder vislabāk.
This is worrying, given that disadvantaged children are those that have been shown to benefit most from access to ECEC services.
Atsevišķas ES dalībvalstis savā skolu vidē ir uzņēmušas lielu skaitu imigrantu bērnus un bērnus, kuriem mītnes valsts valoda ir svešvaloda, un šāda rīcība rada lielus uzdevumus izglītībā, jo īpaši ņemot vērā, ka bērni no mazākumtautību pārstāvju ģimenēm arī mazāk nekā citas sociālās grupas sliecas izmantot ABIA pakalpojumus.
Several EU Member States have welcomed large numbers of immigrant and second-language children into their school population, which raises notable educational challenges, particularly when we see that children from ethnic minority families are also less likely than other groups to use ECEC services.
Problēma dalībvalstīs, kuras tieši pievēršas nabadzīgajām ģimenēm, ir tāda, ka šāda rīcība var radīt stigmatizāciju, kas savukārt var atturēt šīs ģimenes pilnībā izmantot piedāvātos pakalpojumus.
The problem with Member States targeting poor families directly is that this can lead to stigmatisation, which may discourage them from making full use of the services on offer.
Lai gan ir būtiski atzīt, ka daudzām nabadzīgām ģimenēm vajadzīgs papildu pamudinājums izmantot ABIA pakalpojumus, to nodrošinājumam jābūt vispārēji pieejamam visām ģimenēm un visiem bērniem neatkarīgi no viņu sociālās piederības vai finansiālā stāvokļa.
While it is important to recognise that many poor families need extra encouragement when it comes to ECEC services, provision should be universal to all families and all children, regardless of their background or financial status.
Vecāki ir pirmie savu bērnu pedagogi.
Parents are the first educators of their children.
Viņiem parasti ir dziļa, nepastarpināta savu bērnu izpratne un tuva saikne ar viņiem.
They have, in most cases, a deep, unparalleled understanding of their child, and an intimate a bond with them.
Vispārpieņemts, ka ideāli apstākļi bērna augšanai un attīstībai pirmajā dzīves gadā ir mājās kopā ar vecākiem.
It is widely acknowledged that the ideal setting for a child to thrive and develop in the first year after their birth is at home with a parent.
Arī ilga bērnu kopšanas atvaļinājuma nodrošināšana var būt veids, kā samazināt pieprasījumu pēc bērnu aprūpes vietām.
The provision of long parental leave can also be a way of helping to reduce demand for childcare places.
Problēma ir tāda, ka pašlaik tikai dažas dalībvalstis piedāvā pietiekami ilgus apmaksātos atvaļinājumus.
The problem is that very few Member States currently offer sufficiently long periods of remunerated leave.
Vecākiem problēmas var radīt tas, ka starp apmaksātu bērna kopšanas atvaļinājumu un vietu kvalitatīvā bērnu aprūpes iestādē pastāv laika starpība.
Where there is a gap between the end of paid parental leave and entitlement to a place in a good-quality childcare setting, difficulties can arise for parents.
Šajā ziņojumā uzsvērts, ka pietiekami ilga bērna kopšanas atvaļinājuma nodrošināšana ir būtisks efektīvas ABIA politikas elements.
This report highlights that the provision of sufficiently long parental leave is an essential component in effective ECEC policy.
Vecāku iesaistīšana jāturpina arī turpmākajos gados.
Parental engagement must also continue in the subsequent years.
Nabadzīgi un sociāli neaizsargāti vecāki mazāk nekā citi vecāki sliecas iesaistīties stratēģijās, ar kurām nosaka viņu bērna izglītību.
Poor and disadvantaged parents are less likely to be involved in strategies to address their child’s education than other parents.
Arī vīrieši bieži vien nelabprāt iesaistās ABIA programmu un politikas izstrādē, kā arī mazāk piedalās ar savu bērnu saistītajās aktivitātēs.
Men, too, are more often than not sidelined when it comes to developing ECEC programmes and policies, and in participating in activities involving their child.
Ziņojumā uzsvērts, ka vecākiem jābūt galvenajiem partneriem visu to lēmumu pieņemšanā, kas attiecas uz viņu bērnu, un ka ABIA iestādēm no jauna jāapsver, kā tās sadarbosies ar vecākiem, jo īpaši ar tēviem.
This report stresses that parents should be central partners in all decision-making concerning their child, and that ECEC settings need to rethink how they interact with parents, especially fathers.
Pirmsskolas programmas, piemēram, Reggio Emilia Itālijā, kurā vecāki pilntiesīgi piedalās sava bērna duālajā aprūpes un izglītošanas procesā, skaidri parāda, cik efektīva ir šāda veida prakse.
Pre-school programmes such as Reggio Emilia in Italy, in which parents are rightful participants in the dual task of caring for and educating their child, demonstrate just how effective this type of practice can be.
ABIA pakalpojumi var kļūt par stabila atbalsta tīklu vecākiem.
ECEC services have the potential to act as a strong support network for parents.
Šajā ziņojumā norādīts, ka ABIA pakalpojumi visā ES nav pietiekami inovatīvi.
This report argues that ECEC services across the EU have not been innovative enough.
Mazbērnu aprūpes centriem un iestādēm nav jābūt vienīgi vietām, kurās bērni tiek izglītoti un aprūpēti; tajos var nodrošināt daudz dažādu projektu īstenošanu.
Early years centres and settings should not only be spaces in which children are educated and cared for; they can also open up possibilities for a whole host of different projects.
Piemēram, mazbērnu aprūpes centri formālo vai informālo izglītošanu var apvienot ar bērna un mātes veselības aprūpi, atbalstu barošanā ar krūti, konsultāciju un ģimenes plānošanas pakalpojumiem.
To give just a few examples, early years centres may wish to combine formal or informal learning with child and maternal health, breastfeeding support, counselling services and family planning.
Ja mazbērnu aprūpes centru uzskata par kolektīvu telpu, kurā satiekas privātpersonas no visiem kopienas sektoriem, tad ir iespēja labāk nodrošināt atbalstu ģimenēm, nostiprināt sociālo kohēziju un kopienas solidaritāti, kā arī veicināt dzimumu līdztiesību.
Where the early years centre is viewed as a collective space, bringing together individuals from all sectors of the community, it is better placed to support families, strengthen social cohesion and community solidarity, and promote gender equality.
Līdzīga pieeja dalībvalstīm jāīsteno, pārvaldot un organizējot agrīnās izglītošanas politiku.
A similar approach should be taken by Member States in their handling and organisation of early years policy.
Valstis gandrīz vienmēr cenšas pieņemt divplūsmu pieeju ABIA, sociālo aprūpi (bērnu aprūpi) nodalot no pirmsskolas izglītības.
In all but a few cases, countries have tended to adopt a two-tiered approach to ECEC, which separates welfare (‘child care’) and pre-primary education.
Līdz ar to nepietiekama uzmanība pievērsta bērnu no 0 līdz 3 gadiem kognitīvajai attīstībai un pārāk maza vērība veltīta trīsgadīgu un vecāku bērnu veselībai un psiholoģiskajai attīstībai.
This has resulted in a lack of focus on the cognitive development of children between the ages of 0 and 3, and too little attention on the health and psychosocial development of children aged 3 and above.
Tādējādi arī radusies neskaidrība un nesaskaņotība, kas attiecīgi viesusi neizpratni vecākos.
It has also exacerbated inequalities, inconsistencies, and resulted in a lack of coherence for families.
Ja starp dažādiem sektoriem un aģentūrām sadarbība tomēr notiek, kopīgas sapratnes vai kopīgas valodas trūkums var nozīmēt to, ka izdevība konstruktīvi strādāt ir palaista garām.
Where cooperation between different sectors and agencies does take place, the absence of a common understanding or a common language can mean that much potential good work is stifled.
Tieši tāpat kā mazbērnu aprūpes centriem, risinot daudzos ar maziem bērniem saistītos jautājumus, ir jākļūst inovatīvākiem, arī dalībvalstīm, izstrādājot agrīnās izglītošanas politiku un programmas, ir jāapkopo daudzo aģentūru pieredze.
Just as early years centres need to be more innovative by addressing a range of issues pertinent to young children, so too must Member States bring together multiple agencies when developing early years policies and programmes.
Piemēri ietver veselību, migrāciju, dzimumu līdztiesību un nodarbinātību.
Examples include health, migration, gender equality, and employment.
Integrēti pakalpojumi, kas galvenokārt attiecas uz izglītības jomu, palīdzēs apmierināt bērnu vecumā no 0 līdz 6 gadiem izglītības, veselības un citas vajadzības.
Integrated services, located primarily in education, will help to fulfil the education, health and other needs of children across the 0-6 age range.
Arī attiecībā uz pašlaik pieejamajiem pakalpojumiem un sektoriem ir jāizstrādā kopīga koncepcija un vienota terminoloģija.
Existing services and sectors also need to develop a shared vision and a common set of vocabulary.
Eiropas Komisijas Bērnu aprūpes tīkls 1996. gadā ieteica Eiropas valstīm vismaz 1 % no IKP ieguldīt ABIA; tomēr ESAO 2004. gada apsekojumā norādīts, ka tikai 5 no 20 valstīm ir sasniegušas iepriekš minēto ieguldījumu līmeni
The European Commission Network on Childcare advised in 1996 that European countries should invest at least 1% GDP in ECEC; yet according to an OECD survey made in 2004, only five countries out of the twenty reviewed had achieved this investment level
Pārliecinošs starts II, Agrīnā izglītība un aprūpe, ESAO, 2006. gads. .
Starting Strong II, Early education and care, OECD 2006. .
Šāds konstatējums pārsteidz, ņemot vērā, ka atbilstīgi pētījumiem ieguldījumi ABIA sniedz labākus rezultātus nekā ieguldījumi jebkurā citā izglītības posmā.
This is surprising, given that research has shown that investing in ECEC brings greater returns than investment at any other stage.
Nestabilas ekonomikas situācijā un stingras ekonomiskās politikas apstākļos agrīnā izglītība viegli tiek pamesta novārtā.
In the context of an unstable economic climate and a period of aggressive austerity, early years education is easily neglected.
Tomēr šajā ziņojumā uzsvērts, ka agrīnās izglītošanas pakalpojumi nav luksuss, no kura var atteikties bez jebkādām sekām.
Yet this report highlights that early years services are not a luxury which can be cut with impunity.
Neieguldīšanas lēmuma sekas nebūt nav tūlīt redzamas, taču nākotnē var samazināt ekonomiskos ieguvumus, tādējādi vēl vairāk apgrūtinot dalībvalstu finanšu stabilitāti.
Indeed the decision to not invest has costs which may not be recognisable straight away, such as lower potential future economic gains, and these can be an added burden on the financial stability of Member States.
Ir pierādīts, ka ieguldīšana agrīnajā izglītošanā samazina turpmākās izmaksas, piemēram, nostiprinot nākamā darbaspēka kvalifikāciju, valdības var novērst nodokļu iespējamo zudumu.
Investment in early years has been proven to reduce later costs, for instance by strengthening the future workforce governments avoid potential losses to taxes.
Tādējādi nākotnē iespējams arī samazināt veselības izmaksas, noziedzības rādītājus un antisociālas uzvedības gadījumu skaitu.
It can also reduce future health costs, crime rates and rates of antisocial behaviour.
Personāls un pakalpojumu kvalitāte
Staff and Quality of Services
Lai ES mērogā varētu izšķirt, kas ir laba un kas slikta prakse, ir vajadzīga jēdziena „kvalitāte” vispārēja definīcija.
To distinguish between good and poor practice across the EU, a universal definition of ‘quality’ is required.
Līdz šim precīza un vispāratzīta definīcija nav bijusi.
Yet no straightforward and widely-accepted definition exists.
Priekšstati par to, kas ir kvalitāte, katrā valstī ir atšķirīgi.
Ideas about what quality means vary from country to country.
Iemesls tam ir tāds, ka šos priekšstatus nosaka katras dalībvalsts kultūras vērtības, kā arī attiecīgajās valstīs pieņemtās jēdziena „bērnība” koncepcijas un definīcijas.
The reason for this is that they are bound up with individual Member States’ cultural values, as well as with their conceptions and definitions of ‘childhood’.
Šajā ziņojumā mēģināts sniegt skaidrāku izpratni par to, ko tad īsti ES dalībvalstīs vajadzētu apzīmēt ar jēdzienu „kvalitāte”.
This report seeks to provide a clearer understanding of what ‘quality’ should actually mean to EU members.
Ziņojumā apgalvots, ka darbā ar maziem bērniem kvalificēts un labi apmācīts personāls ārkārtīgi ietekmē kvalitāti.
It argues that having qualified and well-trained staff working with young children has the most notable impact on quality.
Slikti apmācīts un zemi atalgots agrīnās izglītošanas darbaspēks vienkārši nav noturīgs.
A poorly educated and badly paid early years workforce is simply not sustainable.
Lai gan zināms, ka pirmie trīs bērna dzīves gadi ir ārkārtīgi nozīmīgi smadzeņu attīstībā un attieksmes un domāšanas modeļu veidošanā, jākonstatē, ka visā Eiropas Savienībā ABIA sniedzēji bieži vien neapzinās izšķirošo nozīmi, kāda ir pašiem pirmajiem bērna dzīves gadiem.
Despite having already noted that the first three years of a child’s life are extremely important for brain development, and for establishing attitudes and patterns of thinking, we observe that across the EU, ECEC carers are frequently unaware of the critical importance of the first few years of a child’s life.
Tā kā vairākumā dalībvalstu agrīnās izglītošanas sniedzējiem netiek prasīta profesionāla apmācība vai speciāla kvalifikācija, kas apliecina viņu spēju strādāt ar maziem bērniem, daudziem aprūpētājiem trūkst interaktīvo prasmju un vispārējās kompetences, ar ko nodrošināt, ka aprūpējamie bērni iegūst pienācīgas kognitīvās prasmes.
Since early years carers in most Member States are not required to undertake professional training or gain specific qualifications in order to work with young children, many of them lack the interactive skills and overall proficiency necessary to ensure that the children in their care develop adequate cognitive skills.
Cita šajā ziņojumā konstatēta problēma ir aprūpes darbā iesaistīto personu dzimumu sadalījums.
Another problem identified by this report is that of the gendering of care work.
Strādāt ABIA jomā galvenokārt tiecas sievietes, nevis vīrieši.
Women, rather than men, tend to seek jobs in ECEC.
Šāda situācija nostiprina uzskatu, ka bērnu aprūpe pamatā ir sieviešu darbs, kas savukārt skar dzimumu līdztiesību.
This reinforces the idea that childcare is first and foremost women’s work, which in turn has implications for gender equality.
Bērniem dzīvē jāiepazīst duālu attiecību modelis, jo īpaši vienvecāka ģimenēs, kurās parasti trūkst tēva, nevis mātes.
Children need to have dual role models in their lives, particularly in the case of single-parent families where the father rather than the mother is more likely to be absent.
Diemžēl tikai dažas ES valstis ir izvirzījušas mērķi šajā profesijā nodarbināt vīriešus vai centušās mainīt priekšstatu, ka, pirmkārt, ABIA ir sieviešu darbs un, otrkārt, ja vīrietis vēlas strādāt ar maziem bērniem, tas nav īsti normāli.
The problem is that very few EU countries have established targets for recruiting men into the profession, or sought to alter the perceived notion that, firstly, ECEC is ‘women’s work’ and, secondly, that there is something inherently ‘wrong’ with a man who wants to work with young children.
Labas prakses piemēri ir Dānijā, kur pašlaik ap 25 % vīriešu iesaistās agrīnās izglītības mācību programmās, un Apvienotajā Karalistē, kur vairākus gadus vietējās izglītības iestādes vada īpašas programmas, ar kurām bērnu aprūpē piesaista vīriešus.
Examples of good practice can be found in Denmark, where there is currently an enrolment rate for men of around 25% on early years training courses, and the UK, where for a number of years local education authorities have been running special programmes to attract men to work in childcare.
Ir būtiski izstrādāt politiku un saglabāt daudzveidīgu un abu dzimumu darbaspēku, kā arī nodrošināt, ka personas, kuras izvēlas strādāt agrīnās izglītošanas jomā, savā darbā rod piepildījumu, cieņu un labu atalgojumu.
It is vital to develop policies to recruit and retain a varied and mixed-gendered workforce, and ensure that those who opt for a career in an early years setting find it fulfilling, well-respected and financially rewarding.