natgillin/translations-raw huggingface dataset:
47) uzskata, ka informācijas apmaiņu veicinātu arī īpašu datubāzu vai „žurnālu” izveide, lai būtu iespējams sekot līdzi veiktajām darbībām, jo īpaši saistībā ar personām, vienlaikus garantējot pilnīgu konfidencialitāti;
47) Believes that information sharing would also be facilitated by the creation of specific data bases, or ‘log books’, in order to keep track of activities undertaken, especially in regard to individuals, while guaranteeing full respect for confidentiality;
48) aicina Komisiju novērot un pastāvīgi uzraudzīt īstermiņa un ilgtermiņa ES pamatnostādņu par cilvēktiesību aizstāvjiem īstenošanu un ziņot par to Eiropas Parlamenta Cilvēktiesību apakškomitejai;
48) Calls on the Commission to follow and monitor regularly the short- and long term implementation of the EU Guidelines on Human Rights Defenders and report back to the Human Rights Subcommittee of the European Parliament;
49) uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei un Komisijai, kā arī ES dalībvalstīm.
49) Instructs its President to forward this resolution to the Council, the Commission, and to EU Member States.
Cilvēktiesību aizstāvji visā pasaulē ir nozīmīgas personas cilvēka pamattiesību aizsardzības un veicināšanas jomā un velta šim darbam katru dienu, nereti riskējot ar savu dzīvību.
Human rights defenders all over the world are crucial actors when it comes to the protection and promotion of basic human rights, through a day to day commitment, many times at the risk of their own lives.
Cilvēktiesību aizstāvji ir nozīmīgas personas arī pārmaiņu īstenošanā un galvenie aktīvisti demokrātijas procesos viņu pārstāvētajās valstīs, tādējādi veidojot cilvēcisko saikni starp demokrātiju un cilvēktiesību ievērošanu.
Human rights defenders are also crucial actors of change, and key players of democratic processes of their countries, thereby constituting the human link between democracy and respect for human rights.
Atbalsts cilvēktiesību aizstāvjiem ir arī sen iedibināts Eiropas Savienības ārējo attiecību politikas elements cilvēktiesību jomā.
Support for human rights defenders is also a long-established element of the European Union's human rights external relations policy.
Tagad ir pienācis laiks pārskatīt ES politiku cilvēktiesību aizstāvju atbalstam, novērtēt esošos mehānismus un ierosināt turpmākos pasākumus nākotnē, lai atbalstītu cilvēktiesību aizstāvju darbu, īstenojot līdzdalības stratēģiju, un lai nodrošinātu aizsardzību ar ārkārtas un ilgtermiņa pasākumu palīdzību.
Time has now come to have a closer look at the EU Policies in support of human rights defenders, to evaluate existing mechanisms, and to propose further steps for the future, so as to strengthen the work of human rights defenders through a participative strategy and to ensure protection through both urgent and long term measures.
Kurš var būt cilvēktiesību aizstāvis?
Who can be a human rights defender ?
1998. gadā pieņemtā ANO Deklarācija par cilvēktiesību aizstāvjiem šodien joprojām ir atsauces dokuments visos starptautiskos un reģionālos mehānismos, jo tajā noteiktas personu un organizāciju tiesības, kas ir būtiskas cilvēktiesību aizsardzībā, kā arī valsts pienākumi sniegt atbalstu un aizsardzību šādas darbības veikšanai.
The UN Declaration on human rights defenders adopted in 1998 constitutes today the document of reference for all international and regional mechanisms, as it outlines the rights of individuals and organizations essential for the defence of human rights and the obligations of state to provide support and protection for such activity.
Saskaņā ar šo deklarāciju „cilvēktiesību aizstāvis” ir termins, ko lieto, lai raksturotu personas, kuras atsevišķi vai kopā ar citām personām rīkojas, lai veicinātu vai aizsargātu cilvēktiesības.
According to the declaration, "human rights defender” is a term used to describe persons who, individually or with others, act to promote or protect human rights.
Bet cilvēktiesību aizstāvis savā darbā var izmantot tikai miermīlīgus līdzekļus.
But a human rights defender must work through peaceful means.
Definīcija neietver personas vai grupas, kuras rīkojas vardarbīgi vai aicina tā rīkoties.
The definition does not include individuals or groups who commit or propagate violence.
Atbilstīgi šai plašajai definīcijai cilvēktiesību aizstāvji var būt jebkuras personas vai personu grupas, kuras strādā, lai veicinātu cilvēktiesības, sākot no starpvaldību organizācijām, kas atrodas pasaules lielākajās pilsētās, līdz pat personām, kuras strādā savās vietējās kopienās.
In accordance with this broad categorization, human rights defenders can be any person or group of persons working to promote human rights, ranging from intergovernmental organizations based in the world’s largest cities to individuals working within their local communities.
Cilvēktiesību aizstāvji var pārstāvēt abus dzimumus, dažādas vecuma grupas, viņi var būt no jebkuras vietas pasaulē un ar jebkādu profesionālo vai citādu pieredzi.
Defenders can be of any gender, of varying ages, from any part of the world and from all sorts of professional or other backgrounds.
Ir īpaši būtiski norādīt, ka cilvēktiesību aizstāvji nav sastopami tikai NVO vai starpvaldību organizācijās, bet dažos gadījumos viņi var būt arī valsts amatpersonas, ierēdņi vai privātā sektora pārstāvji.
In particular, it is important to note that human rights defenders are not only found within NGOs and intergovernmental organizations but might also, in some instances, be government officials, civil servants or members of the private sector.
Ko dara cilvēktiesību aizstāvji?
What do human rights defenders do?
Cilvēktiesību aizstāvjus visprecīzāk raksturo tas, ko viņi dara, un terminu vislabāk var izskaidrot, tieši aprakstot viņu darbības un dažādos apstākļus, kādos viņi strādā.
Human rights defenders are identified above all by what they do and it is through a description of their actions and of some of the contexts in which they work that the term can best be explained.
Cilvēktiesību aizstāvji veic darbu, lai īstenotu jebkuru vai visas 1948. gada Vispārējā cilvēktiesību deklarācijā un citos starptautiskos cilvēktiesību dokumentos paredzētās tiesības.
Human rights defenders work towards the realisation of any or all of the rights enshrined in the 1948 Universal Declaration of Human Rights and other international human rights instruments.
Attiecīgi viņi veicina un aizsargā pilsoniskās un politiskās tiesības, kā arī veicina, aizsargā un īsteno ekonomiskās, sociālās un kultūras tiesības.
Consequently, they seek the promotion and protection of civil and political rights as well as the promotion, protection and realisation of economic, social and cultural rights.
Cilvēktiesību aizstāvji īpaši aktīvi iesaistās demokrātijas principu saskaņošanā, un viņu darbības ietver informācijas par cilvēktiesību pārkāpumiem apkopošanu un izplatīšanu, atbalsta nodrošināšanu cilvēktiesību pārkāpumu upuriem, līdzdalību cilvēktiesību konvenciju īstenošanā, darbības, lai nodrošinātu pārskatatbildību un izbeigtu visatļautību, labas pārvaldības veicināšanu, un nereti viņi ir nozīmīgi partneri izglītības un mācību programmu izstrādē cilvēktiesību jomā.
Human rights defenders play a pro-active role in the consolidation of democratic principles, and their activities include collection and dissemination of information on violations of human rights, support to victims of human rights violations, contributions to the implementation of human rights conventions, actions to secure accountability and to end impunity, support for good governance, and they are often key partners for the development of human rights education and training.
Pret cilvēktiesību aizstāvjiem vērstie pārkāpumi
Violations committed against human rights defenders
Bieži vien cilvēktiesību aizstāvji savā darbā paši sastopas ar cilvēktiesību pārkāpumiem.
Human rights defenders often face human rights violations themselves in the course of their work.
Tie ietver nogalināšanu, nāves draudus, piespiedu aizvešanu un nolaupīšanu, patvaļīgu apcietināšanu un aizturēšanu, reizēm cilvēktiesību aizstāvjus arī spīdzina.
This includes killings, death threats, abductions and kidnappings, arbitrary arrest and detention, sometimes tortured.
Pret cilvēktiesību aizstāvjiem nereti ir vērsta iebiedēšana, un daudzi ir kļuvuši par apmelošanas kampaņu upuriem.
HRDs are often subject to harassment, and many have been the victims of defamation campaigns.
Dažreiz apsūdzība kriminālnoziegumā vai citādas apsūdzības ir vēl viens veids, kā apturēt viņu darbu.
Sometimes criminal or other charges are another way to try to stop their work.
Miermīlīgu demonstrāciju organizēšanas un sūdzību iesniegšanas dēļ ir izvirzītas apsūdzības par sabiedriskā miera traucēšanu un huligānismu, par ko tiesas piespriež bargus sodus.
Peaceful demonstrations, lodging of complaints have led to charges as public disturbance and hooliganism, with severe court sentences.
Politiku, tiesību aktus un procedūras, kuras dēvē par „drošības pasākumiem”, piemēram, terorisma apkarošanas tiesību aktus, nereti piemēro, lai ierobežotu cilvēktiesību aizstāvju darbu vai lai tieši vērstos pret pašiem cilvēktiesību aizstāvjiem.
Policies, legislation and procedures described as "security measures", for example the antiterrorism laws, are sometimes applied in such a way as to restrict the work of human rights defenders or to directly target the defenders themselves.
Sievietes cilvēktiesību aizstāves un citas īpaši neaizsargātas grupas
Women Human Rights defenders and other groups particularly at risk
Sievietes cilvēktiesību aizstāves sastopas ar atšķirīgiem riskiem un šķēršļiem, kas liedz viņām efektīvi veikt darbu cilvēktiesību jomā.
Women human rights defenders face distinct risks and obstacles with regard to effectively carrying out their human rights work.
Viņas ir apdraudētas gan sava dzimuma, gan darbības dēļ.
They are at risk because both of whom they are and what they do.
Nereti pret viņām ir vērsta seksuāla vardarbība vai draudi vai arī viņas savā darbā sastopas ar ierobežojumiem sava dzimuma dēļ.
Frequently, the violence or threat against them is sexual in nature, or they face restrictions in their work on account of their gender.
Turklāt aizspriedumi, izslēgšana un publiska noliegšana gan no valsts iestāžu, gan arī sociālo dalībnieku puses būtiski ietekmē viņu dzīvi.
Furthermore, prejudice, exclusion and public repudiation by both state forces and social actors weigh heavily in their lives.
Daudzu sieviešu cilvēktiesību aizstāvju ikdienas pienākumos ietilpst arī rūpes par maziem bērniem vai vecākiem, un nereti viņām ir jāpieņem smags lēmums neturpināt darbu cilvēktiesību jomā, zinot, ka aresta vai aizturēšanas dēļ viņas nespēs pildīt šos pienākumus ģimenē.
Many women human rights defenders have also a day-to-day responsibility for the care of young children or elderly parents and often find it very hard to continue their human rights work knowing that arrest and detention would prevent them from fulfilling that role in the family.
Šī īpašā situācija ir atzīta ES pamatnostādnēs, kurās ir uzsvērts, ka, risinot cilvēktiesību aizstāvju jautājumu, ir būtiski ņemt vērā dzimumu līdztiesības perspektīvu, un pausts aicinājums misijām pievērst īpašu uzmanību specifiskajiem apdraudējumiem, ar kuriem sastopas sievietes cilvēktiesību aizstāves.
This particular situation is recognised in the EU Guidelines, which underline that it is important to apply a gender perspective when approaching the issue of human rights defenders and ask missions to pay particular attention to the specific risks faced by women human rights defenders.
ES līmenī vairāku prezidentūru laikā ir īstenotas īpašas kampaņas, lai uzlabotu centienus un pievērstu lielāku uzmanību sievietēm cilvēktiesību aizstāvēm.
Special campaigns to increase efforts and better reach out to women human rights defenders have been carried out at EU-level, during several Presidencies.
Citas cilvēktiesību aizstāvju grupas un kategorijas, pret kurām īpaši vērsti uzbrukumi un cilvēktiesību pārkāpumi viņu veiktā darba dēļ, kā galvenokārt norādīts īpašā pārstāvja cilvēktiesību aizstāvju jautājumos 2007. gada ziņojumā un atzīts pēdējās 2008. gadā veiktās ES pamatnostādņu pārskatīšanas laikā, ietver cilvēktiesību aizstāvjus, kas strādā, lai veicinātu ekonomiskās, sociālās un kultūras tiesības, un kas veic darbu saistībā ar minoritāšu tiesībām, pamatiedzīvotājiem un lesbietēm, gejiem, biseksuāļiem un transseksuāļiem.
Other groups and categories of defenders who are particularly exposed to attacks and human rights violations as a result of the work they carry out, according notably to the 2007 report of the Special Representative of Human rights defenders and recognised in the last revision of the EU Guidelines in 2008, include defenders working to promote economic, social and cultural rights and those working with minorities' rights, indigenous peoples and lesbian, gay, bisexual and transgender people.
ANO un reģionālie cilvēktiesību aizstāvju aizsardzības mehānismi
UN and Regional protection mechanisms for human rights defenders
ANO īpašais referents
The UN Special Rapporteur
2000. gadā Cilvēktiesību komisija aicināja ģenerālsekretāru noteikt mandātu attiecībā uz cilvēktiesību aizstāvjiem, atbalstīt Deklarācijas par cilvēktiesību aizstāvjiem īstenošanu un arī apkopot informāciju par cilvēktiesību aizstāvju faktisko situāciju visā pasaulē.
In 2000, the Commission on Human Rights asked the Secretary-General to establish a mandate on human rights defenders, to give support to the implementation of the Declaration on human rights defenders and also to gather information on the actual situation of human rights defenders around the world.
Šo amatu līdz 2008. gadam ieņēma Hina Jilani , un pēc tam viņas vietā stājās Margaret Sekaggya .
This post was occupied by Mrs Hina Jilani until 2008, when she was replaced by Ms. Margaret Sekaggya.
Mandāts attiecībā uz cilvēktiesību aizstāvjiem ir plašs un paredz, ka īpašajam referentam ir šādi būtiskākie uzdevumi:
The mandate on human rights defenders is broad and stipulates that the Special Rapporteur’s main roles are:
· meklēt, saņemt, izskatīt un reaģēt uz informāciju par cilvēktiesību aizstāvju situāciju;
· seek, receive, examine and respond to information on the situation of human rights defenders;
· veidot sadarbību un īstenot dialogu ar valdībām un citām ieinteresētajām personām deklarācijas popularizēšanas un efektīvas īstenošanas jomā;
· establish cooperation and conduct dialogue with governments and other interested actors on the promotion and effective implementation of the Declaration;
· ieteikt efektīvas stratēģijas, lai nodrošinātu labāku aizsardzību cilvēktiesību aizstāvjiem un uzraudzītu šo ieteikumu izpildi.
· recommend effective strategies better to protect human rights defenders and follow up on these recommendations;
Lai veiktu šos uzdevumus, īpašais referents iesniedz gada pārskatu Cilvēktiesību komisijai un Ģenerālajai asamblejai, dodas vizītēs uz valstīm un kopā ar valdībām izmeklē atsevišķus satraucošus gadījumus.
In order to do this, the Special Rapporteur presents an annual report to the HRC and General Assembly, undertakes country visits, and takes up individual cases of concern with Governments.
Pēdējais šeit minētais pasākums nereti tiek īstenots, izmantojot steidzamas vēstules.
The latter is often done through urgency letters.
Kopš mandāta izveides uz aptuveni 120 valstīm ir nosūtīti vairāk nekā 2100 paziņojumi par 3600 cilvēktiesību aizstāvju situāciju.
Since the creation of the mandate, over 2100 communications to some 120 countries on the situation of 3600 human rights defenders have been sent.
Savā pirmajā ziņojumā M. Sekaggya galvenokārt pievērš uzmanību vispārējam periodiskam pārskatam kā stratēģiski nozīmīgam mehānismam pārskatīšanā, kas, cerams, uzlabos cilvēktiesību aizstāvju situāciju pārskatītajās valstīs.
In her first report, Ms Sekaggya focuses mainly on the UPR as a mechanism of strategic value in reviewing and hopefully improving the situation of human rights defenders in states reviewed.
Tā arī informē IACHR par atsevišķiem cilvēktiesību aizstāvju lūgumiem veikt piesardzības pasākumus, kurus var noteikt, ja personai tās tiesību pārkāpuma dēļ draud „būtisks un nelabojums kaitējums”.
It also advises the IACHR on individual petitions by human rights defenders for precautionary measures, which may be ordered when a person is at risk of "serious and irreparable harm" as a result of their rights being violated.
Piesardzības pasākumi ietver drošības pasākumus un izmeklējumus, ko veic saistībā ar draudiem vai citiem pret cilvēktiesību aizstāvjiem vērstiem pārkāpumiem, lai konstatētu problēmu cēloņus un novērstu to atkārtošanos.
Precautionary measures include both security measures and investigations of the threats or other violations against human rights defenders, in order to address the root causes and prevent them happening again.
2003. gada decembrī EDSO Demokrātisko iestāžu un cilvēktiesību birojs ( ODIHR ), kas atrodas Varšavā, izstrādāja īpašu programmu par biedrošanās brīvību un 2007. gadā izveidoja kontaktpunktu cilvēktiesību aizstāvjiem.
In December 2003, the OSCE’s Warsaw-based Office for Democratic Institutions and Human Rights (ODIHR) created a special programme on freedom of association and has, since 2007, established a Focal Point for human rights defenders.
Šis kontaktpunkts „cieši uzrauga cilvēktiesību aizstāvju situāciju, identificē problēmas un veicina un aizsargā viņu intereses”.
This Focal Point “closely monitors the situation of human rights defenders, identifies issues of concern, and seeks to promote and protect their interests.”
ODIHR arī sagatavo gada ziņojumus par cilvēktiesību aizstāvjiem EDSO reģionā.
ODIHR also issues annual reports on human rights defenders in the OSCE region.
Eiropas Padome
The Council of Europe
2008. gada februārī Eiropas Padomes Ministru komiteja pieņēma Deklarāciju par Eiropas Padomes rīcību, lai uzlabotu cilvēktiesību aizstāvju aizsardzību un veicinātu viņu darbību.
In February 2008, the Committee of Ministers of the Council of Europe adopted the Declaration on CoE action to improve the protection of human rights defenders and promote their activities.
Deklarācijā atgādināts, ka valstu galvenā atbildība ir radīt cilvēktiesību aizstāvjiem labvēlīgu vidi, kas ļauj personām, grupām un apvienībām veikt miermīlīgas darbības, lai bez ierobežojumiem, izņemot tos, kas norādīti Eiropas Cilvēktiesību konvencijā, veicinātu un aizsargātu cilvēktiesības.
The Declaration recalls that states have the primary responsibility to create a conducive environment for the work of human rights defenders, which enables individuals, groups and associations to carry out peaceful activities for the promotion and protection of human rights without restrictions other than those authorised under the European Convention on Human Rights.
Tajā uzskaitīti dažādi pasākumi, kas jāveic valstīm šajā saistībā, piemēram, tiesu sistēmas nostiprināšana, efektīvu tiesiskās aizsardzības līdzekļu nodrošināšana, savlaicīgu, neatkarīgu un pamatotu kriminālizmeklēšanu veikšana, ombudu un valstu cilvēktiesību organizāciju kapacitātes un spēju stiprināšana attiecībā uz sūdzību pieņemšanu un efektīvas pieejas nodrošināšanu Eiropas Cilvēktiesību tiesai (ECT) un citiem cilvēktiesību aizsardzības mehānismiem.
It lists different measures to be taken by states in this regard, such as strengthening the judicial system, ensuring the existence of effective remedies, carrying out prompt, independent and meaningful criminal investigations, strengthening the capacities and competencies of ombudspersons and national human rights institutions to receive complaints and ensuring effective access to the European Court on Human Rights (ECtHR) and other human rights’ protection mechanisms.
Eiropas Padomes dalībvalstīm arī ir jānodrošina aizsardzības pasākumi, tostarp tiesas prāvu novērošana un ārkārtas vīzu izdošana, lai sniegtu tūlītēju palīdzību apdraudētajiem cilvēktiesību aizstāvjiem trešās valstīs.
Council of Europe member states are also requested to provide protective measures for swift assistance of human rights defenders at risk in third countries, including observation of trials and the issuance of emergency visas.
Deklarācijā tika apstiprināta Eiropas Padomes cilvēktiesību komisāra īstenotā prakse atbalstīt un nodrošināt aizsardzību cilvēktiesību aizstāvjiem un pausts aicinājums komisāram stiprināt viņa pārstāvētās iestādes nozīmi un kapacitāti.
The Declaration endorsed the developed practice of the Council of Europe Commissioner for Human Rights to support and provide protection to human rights defenders and invited the Commissioner to strengthen the role and capacity of his Office.
Lai veicinātu cilvēktiesību efektīvu uzraudzību un pilnīgu ievērošanu Eiropas Padomes pārstāvētajā teritorijā, cilvēktiesību komisārs — neatkarīga un objektīva institūcija — cenšas novērtēt atsevišķas cilvēktiesību situācijas visās dalībvalstīs, reaģēt uz problēmām un vajadzības gadījumā sniegt konsultācijas par korektīviem pasākumiem.
In the framework of the promotion of the effective observance and full enjoyment of human rights in the Council of Europe area, the Commissioner for Human Rights, an independent and impartial institution, endeavours to assess the concrete human rights situation in each member state, to react to problems and give advice, when relevant, on corrective measures.
Komisāra darbības cilvēktiesību aizstāvju atbalstam cita starpā ir:
The Commissioner’s activities in support of human rights defenders include:
· cilvēktiesību aizstāvju situācijas uzraudzība valstu un reģionālā līmenī, lai noteiktu nepilnības un trūkumus tajos valstu tiesību aktos, noteikumos un praksē, kas var ietekmēt cilvēktiesību aizstāvju darba apstākļus un drošību;
• Monitoring of the situation of human rights defenders at national and regional levels with a view to identify gaps and shortcomings in national legislations, regulations and practices, which may affect their working conditions and safety;
· cilvēktiesību aizstāvju situācijas publiskošana ;
• Reporting publicly on the situation of human rights defenders;
· iejaukšanās ārkārtas gadījumos , izmantojot publiskus vai konfidenciālus līdzekļus, cilvēktiesību aizstāvju apdraudējuma gadījumos, jo īpaši aicinot valdības īstenot to saistības cilvēktiesību jomā un palīdzot tām rast risinājumus problēmām, ar kurām var saskarties cilvēktiesību aizstāvji;
• Intervening in urgent cases of human rights defenders at risk, publicly or through confidential means, notably calling upon the governments to implement their human rights obligations and to assist them in looking for solutions to problems which defenders may face;
· sadarbības, koordinācijas un papildināmības veicināšana ar galvenajiem partneriem un dalībniekiem, piemēram, Apvienoto Nāciju Organizācijas īpašo referentu cilvēktiesību aizstāvju jautājumos, EDSO DICB, ES, nevalstiskām organizācijām un valstu cilvēktiesību organizācijām.
• Co-operation, co-ordination and complementarity with key partners and actors such as the United Nations Special Rapporteur on Human Rights Defenders, the OSCE-ODIHR, the EU, non-governmental organisations and National Human Rights Structures.
Šā uzdevuma veikšanai komisārs ir izveidojis darba grupu.
For this purpose the Commissioner has set up a task force.
ES Pamatnostādnes par cilvēktiesību aizstāvjiem
EU Guidelines on Human Rights Defenders
ES Pamatnostādnes par cilvēktiesību aizstāvjiem tika pieņemtas 2004. gadā un atjauninātas 2008. gadā, lai pilnveidotu ES darbības cilvēktiesību aizstāvju aizsardzībai.
The EU guidelines on human rights defenders were adopted in 2004 and updated in 2008, in order to streamline EU actions in favour of human rights defenders.
Tajās sniegti konkrēti priekšlikumi, jo īpaši ES misijām trešās valstīs, saistībā ar cilvēktiesību aizstāvju situācijas uzraudzību, piemēram, izmantojot cilvēktiesību faktu lapas, kā arī saistībā ar atbalsta nodrošināšanu, veicinot atpazīstamību, regulāru saziņu vai, nepieciešamības gadījumā, īstenojot tiesas prāvu uzraudzību.
They give concrete proposals, especially to EU Missions in third countries, on monitoring the situation of HRDs e.g. in the human rights fact sheets, as well regarding support through visible recognition, by regular contacts or through trial observation, when necessary.