natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Starptautiskā līmenī, kurā tā sekmē savas vērtības un intereses, Savienība veicina mieru un drošību, ilgtspējīgu Zemes attīstību, solidaritāti un savstarpēju cieņu starp tautām, brīvu un godīgu tirdzniecību, nabadzības izskaušanu, cilvēktiesību un jo īpaši bērnu tiesību aizsardzību, kā arī starptautisko tiesību normu stingru ievērošanu un attīstību, tostarp respektējot Apvienoto Nāciju Organizācijas Statūtu principus.
In the international arena, where it is to promote its values and interests, the Union is to contribute to peace and security, the sustainable development of the Earth, solidarity and mutual respect among peoples, free and fair trade, the eradication of poverty and the protection of human rights, in particular the rights of the child, and to strict observance and the development of international law, in particular the United Nations Charter.
Savienībai ir pienākums īstenot šos mērķus, izmantojot piemērotus līdzekļus un pilnvaras, kas tai noteiktas Līgumos.
It is incumbent on the Union to pursue these objectives by appropriate means, using the competences conferred on it in the Treaties.
Turklāt Lisabonā panāktā vienošanās uzsver, ka „valsts drošība paliek vienīgi katras dalībvalsts atbildībā”
Moreover, the agreement reached in Lisbon emphasises that ‘national security remains the sole responsibility of each Member State’
Jebkurā gadījumā tas tika noteikts jau ES līguma 5. panta 2. punkta pirmajā daļā. .
A principle which, at all events, could already be derived from the first part of paragraph 2 of Article 5 of the TEU. .
Visbeidzot, grozītais LES šajā pašā pantā nosaka Savienības un dalībvalstu lojālas sadarbības principu, lai sasniegtu savus kopīgos mērķus.
Finally, in that same article the amended TEU also lays down the principle of sincere cooperation between the Union and the Member States with a view to the achievement of their shared objectives.
Lai arī ne pārāk strukturēti, grozītā LES ievaddaļas noteikumos ietverts arī kompetences piešķiršanas princips (Eiropas Savienībai ir vienīgi tās kompetences, ko tai Līgumos piešķīrušas dalībvalstis), kā arī subsidiaritātes un proporcionalitātes princips, kas nosaka Savienības kompetenču īstenošanu, lai gan nodaļa par ES kompetenču definīciju ir iekļauta LESD.
In its introductory provisions the amended TEU also lays down the principle of the conferral of competences (the Union has only those competences which are conferred on it by the Member States in the Treaties) and the principles of subsidiarity and proportionality, the principles which govern the exercise of the Union's competences, even though the chapter dealing with the definition of the Union's competences has been incorporated into the TFEU.
Lai ņemtu vērā nostāju, ko pauž dažas dalībvalstis, kas nobažījušās galvenokārt par pierādījumu, ka Reformu līgums nav Konstitūcijas a) variants, princips, kurš nosaka Eiropas Savienības tiesību aktu prioritāti salīdzinājumā ar dalībvalstu tiesību aktiem, diemžēl nav saglabāts Līgumos, bet gan iekļauts deklarācijā (Deklarācija Nr. 17), kurā atgādināts par iedibināto ES Tiesas judikatūru attiecībā uz ES tiesību aktu prioritāti un atbalstīts Padomes Juridiskā dienesta atzinums, ar kuru saskaņā šis princips ir ES tiesību pamatprincips, un tas, ka princips par tiesību aktu augstāku spēku nebūs minēts jaunajā Līgumā, „nekādi negroza šā principa esamību un Eiropas Kopienu Tiesas pastāvošo judikatūru”.
In order to placate certain Member States primarily concerned to demonstrate that the amending Treaty is not simply a Constitution by another name, a statement of the principle of the primacy of Union law over national law has regrettably not been retained in a prominent position in the Treaties, but is the subject of a declaration (Declaration No 17), which draws attention to the settled case law of the Court of Justice concerning the primacy of Union law and incorporates an opinion of the Council Legal Service which states that this principle is a cornerstone principle of Community law and that the fact that the principle of primacy will not be included in the future Treaty ‘shall not in any way change the existence of the principle and the existing case law of the Court of Justice’.
Mērķi, kas tajā noteikti, attaisno Savienības pastāvēšanu un kalpo par iemeslu dalībvalstu lēmumam izveidot Savienību.
The objectives assigned to the Union justify its existence and are the reason behind the Member States' decision to establish the Union.
Šīs vērtības nosaka tās darbību visās jomās.
They govern its action in all areas.
Lai gan vērtības, principi un mērķi šajos pantos nav pilnīgi jauni, tomēr daži no tiem nekad iepriekš nav bijuši skaidri formulēti un sistematizēti.
Although the values, principles and objectives defined in these articles are not entirely new, some of them had never previously been clearly stated and had never previously been systematised.
Šajā situācijā runa ir par nozīmīgu soli, lai pilsoņiem sniegtu skaidru un ļoti simbolisku redzējumu par to, ko nozīmē Savienība.
This represents an important step towards providing citizens with a clear, highly symbolic insight into precisely what the Union signifies.
Pilsoņi kā Eiropas integrācijas procesa pamats — ES pilsonība un Pamattiesību hartas jaunais statuss
Citizens at the heart of the European integration process: European citizenship and the new status of the Charter of Fundamental Rights
Noteikumos, kas iekļauti LES, atzīta arī ES pilsonība, kas papildina katras dalībvalsts pilsonību un neaizstāj to (īstenībā valsts pilsonība ir pamats ES pilsonības atzīšanai).
In its opening provisions, the TEU also recognises European citizenship, which complements, but does not replace, citizenship of each Member State (in fact, national citizenship is the basis for recognition of European citizenship).
Tomēr panti par konkrētām ES pilsoņu tiesībām ir pārcelti uz LESD
However, the articles dealing with the practical substance of European citizens’ rights are relegated to the TFEU
Līguma projekts, kas tika iesniegts 2007. gada jūlijā, uz t Līgumu par Eiropas Savienības darbību tiešām pārcēla arī pilsonības definīciju, un, tikai pateicoties neatlaidībai EP darbībai Starpvaldību konferencē, bija iespējams ES pilsonības atzīšanu iekļaut ES līguma noteikumos, lai gan tā noteikumos bieži ir iekļauta atsauce uz „pilsoņiem”). .
The draft Treaty submitted in July 2007 also moved the definition of citizenship to the TFEU and only determined efforts on the part of Parliament’s representatives to the IGC ensured that recognition of European citizenship has after all been incorporated into the opening provisions of the TEU, which is as it should be, since that Treaty makes repeated reference to 'citizens'. .
Tomēr, veicot šādu nožēlu izraisošu sadalījumu tekstā, netiek apšaubīts, ka Līgumi ar katru reizi vairāk Eiropas integrācijas pamatā izvirza indivīdus, t.i., vīriešus un sievietes, kuriem ir tiesības un pienākumi, Savienības pilsoņus, jo viņi ir kādas dalībvalsts pilsoņi, un kuri tādēļ var izmantot virkni papildu tiesību, ko viņiem piešķir Eiropas pilsonība.
However, this regrettable physical separation in no way alters the fact that the Treaties increasingly place individuals at the heart of the European integration process, that is to say the men and women who have rights and obligations, who are Union citizens because they are citizens of a Member State and who, by virtue of that fact, enjoy all the additional rights conferred on them by European citizenship.
Pamattiesību harta tika iekļauta Konstitucionālā līguma II daļā.
The Constitution incorporated the Charter of Fundamental Rights into its Part II.
Pamattiesību hartas iekļaušana, uz ko uzstāja Eiropas Parlaments, nozīmēja, ka pilnībā tiek atzīts fakts, ka pilsoņi ir Eiropas integrācijas procesa pamats.
That arrangement, fervently advocated by Parliament, represented full acknowledgement of the fact that people are at the heart of the European integration process.
Kad 2007. gada Starpvaldību konferencē dažas dalībvalstis pauda savus iebildumus, šī iekļaušana bija jāatceļ.
At the 2007 IGC, in the face of opposition from some Member States, the decision to incorporate the Charter into the Treaty had to be reversed.
Tomēr lielākā daļa dalībvalstu pievienojās Parlamentam šīs piekāpšanās noraidīšanā, ja to nepapildina Līgumos atzīts Pamattiesību hartas juridiski saistošais spēks.
However, most Member States joined Parliament in making agreement to that concession contingent on recognition in the Treaties of the binding legal force of the Charter.
Jaunajā LES, 6. pantā, norādīts, ka „Savienība atzīst tiesības, brīvības un principus, kas izklāstīti 2000. gada 7. decembra Pamattiesību hartā, kura pieņemta Strasbūrā, 2007. gada 12. decembrī, un šai Hartai ir tāds pats juridiskais spēks kā Līgumiem”.
This is precisely what Article 6 of the new TEU does, stating that ‘the Union recognises the rights, freedoms and principles set out in the Charter of Fundamental Rights of the European Union of 7 December 2000, as adapted at Strasbourg on 12 December 2007, which shall have the same legal value as the Treaties’.
Šīs oficiālās iekļaušanas rezultātā Harta ir ieguvusi juridiski saistošu spēku un tādu pašu vērtību kā Līgumi (cita starpā tas ir vienīgais veids, kā Hartu var izmantot par kritēriju, lai izvērtētu ES tiesību aktu lietderību) — tā ir saistoša gan Eiropas iestādēm, kas darbojas savas kompetences ietvaros, gan dalībvalstīm, bet tikai tad, ja tās darbojas kā Kopienas likuma izpildītāja.
As a result of this formal recognition, the Charter has acquired a binding legal force and the same legal value as the Treaties (the only way, moreover, in which it could serve as a parameter by which to judge the validity of Union acts): it is thus binding both on the European institutions, acting in the framework of their respective competences, and on the Member States, but only when they act as implementers of Community law.
Tādējādi pilsoņiem, salīdzinājumā ar Savienību, tā piedāvā papildu drošību saistībā ar pamattiesību aizsardzību.
It thus offers citizens a further guarantee of the protection of fundamental rights vis-à-vis the Union.
Tas nekādā gadījumā nenozīmē, ka katras dalībvalsts tiesību aktos garantētās pilsoņu pamattiesības tiek apšaubītas vai slēptā veidā piešķir to pilnvaras Savienībai, kas, kā uzskata daži kritiķi, varētu tādā veidā uzspiest dalībvalstīm ekonomiskās un sociālās pamatsnostādnes.
This in no way signifies that the protection of the fundamental rights guaranteed to citizens, vis-à-vis their States, under national law is being called into question, or that competences are being surreptitiously conferred on the Union, despite the claims made by some critics that the Union could in this way impose economic and social policy guidelines on the Member States.
Izteiktais apgalvojums Hartā, ka tā nepaplašina Savienības tiesību aktu piemērošanas jomu, neprasa no Savienības jaunas pilnvaras vai uzdevumus un negroza tās pilnvaras un uzdevumus, kas minēti Līgumos (Hartas 52. panta 2. punkts), ir īpaši skaidri noformulēts šajā gadījumā.
The assertion in the Charter itself that it does not extend the field of application of Community law beyond the competences conferred on the Union, does not establish any new competence or task for the Union and does not modify the competences and tasks conferred on the Union in the Treaties (Article 52(2) of the Charter) is particularly clear on this subject.
Lai izpildītu dalībvalstu visneatlaidīgāk izteiktās prasības, tas, ka Harta vairs nebūs Līgumu neatņemama daļa, bija galvenais iemesls, kāpēc 2007. gadā Starpvaldību konference nolēma šīs garantijas atkārtoti iekļaut pat LES, kurā tiek atzīta Harta.
The fact that the Charter no longer forms an integral part of the Treaties led the 2007 IGC, in an effort to meet the demands of the most recalcitrant Member States, to repeat those guarantees in the same article of the TEU which recognises the Charter.
Tomēr ar to bija par maz, lai pārliecinātu atsevišķas dalībvalstis.
However, even this was not enough to convince certain Member States.
Tādēļ pēc lūguma, ko izteica Apvienotā Karaliste, kurai termiņa beigās pievienojās Polija, Starpvaldību konference pievienoja Protokolu Nr. 9 „Par Eiropas Savienības Pamattiesību hartas piemērošanu Polijai un Apvienotajai Karaliste”, kurā precizēts, ka ar Hartu nepalielina ES Tiesas vai tiesas šajās divās valstīs spējas „atzīt, ka Polijas vai Apvienotās Karalistes tiesību akti, regulas un administratīvie noteikumi, prakse vai darbības neatbilst pamattiesībām, brīvībām un principiem, kas tajā atkārtoti apstiprināti”.
Thus, at the insistence of the United Kingdom, supported late in the day by Poland, the IGC added a protocol (No 9) on the application of the Charter of Fundamental Rights to Poland and to the United Kingdom, which stipulates that the Charter does not extend the ability of the Court of Justice, or of any court or tribunal of Poland or the United Kingdom, 'to find that the laws, regulations or administrative provisions, practices or actions of Poland or of the United Kingdom are inconsistent with the fundamental rights, freedoms and principles that it reaffirms'.
Jo īpaši attiecībā uz sociālajām tiesībām (Hartas IV sadaļa) protokolā noteikts, ka Harta nerada piekritīgas tiesības, kas piemērojamas Polijai vai Apvienotajai Karalistei, izņemot tiktāl, ciktāl Polija vai Apvienotā Karaliste paredzējusi šādas tiesības savas valsts tiesību aktos (kas tāpat ir vispārējs noteikums attiecībā uz šo Hartas sadaļu).
With particular reference to social rights (Title IV of the Charter), the protocol specifies that the Charter does not create justiciable rights applicable to Poland or the United Kingdom except insofar as such rights are provided for in their respective national laws (which is, anyway, the general rule as regards this title of the Charter).
Šie noteikumi lielā mērā tikai atkārto Hartā jau paredzētos principus.
Its provisions essentially repeat principles already laid down in the Charter.
Tomēr šādā gadījumā Eiropas Parlaments var vienīgi paust nožēlu, ka šo abu dalībvalstu pilsoņiem, iespējams, šīs valstis liedz pilnībā izmantot Hartā atzīto pamattiesību aizsardzību; jāuzsver, ka Harta, pirmkārt, attiecas uz ES iestādēm un uzliek dalībvalstīm saistības vienīgi tad, ja vien tās rīkojas, lai īstenotu ES tiesību aktus.
However, if that turns out to be the case, the EP can only regret the fact that the citizens of two Member States may be deprived, by those States, of the full protection of fundamental rights recognised by the Charter, a document which, it should be emphasised, is primarily addressed to the Union institutions and is binding on the Member States only when they act to implement Union law.
Tiesības, kas noteiktas Hartā, visumā atbilst pamattiesību kopumam, kuras Savienība ir atzinusi un kuras radušās no dalībvalstu konstitucionālajām tradīcijām vai Eiropas Cilvēktiesību konvencijas.
The rights set out in the Charter correspond, in general terms, to the common set of fundamental rights which the Union already recognised and which were drawn from the constitutional traditions of the Member States or the European Convention on Human Rights.
Tādējādi Hartas juridiskās vērtības atzīšana ir noteikta jau LES sākumā, pantā, kas veltīts pamattiesībām un kurā sperts papildu solis ceļā uz pamattiesību aizsardzību ES līmenī, nosakot, ka Eiropas Savienībai būs jāpievienojas Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijai (kuru parakstījušas visas dalībvalstis), kā to jau sen ir ierosinājis Parlaments.
The amended TEU provides for a further step towards the protection of fundamental rights at Union level by stipulating that the Union will seek accession to the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms (to which all the Member States are parties), as Parliament has long been proposing.
Tas tiks izdarīts, panākot vienošanos ar Eiropas Padomi.
This will entail an agreement with the Council of Europe.
Lēmumu par šī Līguma noslēgšanu Padomei jāpieņem vienprātīgi (lai gan Konstitūcijā bija paredzēts kvalificēts balsu vairākums) pēc tam, kad saņēmusi Eiropas Parlamenta piekrišanu.
The decision to conclude that agreement will have to be adopted by the Council unanimously (as against the qualified majority provided for in the Constitution), after approval by Parliament.
Starp citu, vēl varētu minēt citus jaunā Līguma aspektus, kas stiprina pilsoņu tiesības piedalīties Eiropas politiskajā procesā (piemēram, tautas likumdošanas iniciatīva jeb pilsoņu iniciatīva — grozītā LES 11. panta 4. punkts) vai palīdz palielināt viņu tiesību likumīgo aizsardzību, atvieglojot Tiesas pieejamību.
Moreover, further aspects of the new Treaty could be cited which strengthen citizens’ rights of participation in the European political process (such as the people’s legislative initiative, or citizens’ initiative : Article 11(4) of the amended TEU) or which help to enhance the legal protection of their rights by facilitating access to the Court of Justice.
Parlaments var vienīgi izteikt atzinību par šādiem uzlabojumiem.
Parliament can only welcome these improvements.
Skaidra un viegli saprotama Savienības kompetenču sadale
A clear and readily understandable definition of the Union ’s competences
Viens no svarīgākajiem kopš reformu procesa sākuma uzdotajiem jautājumiem par Lisabonas līgumu ir: „Kas par ko ir atbildīgs Eiropā?”.
One of the most important questions which had been posed from the start of the reform process which culminated in the Treaty of Lisbon was that of ‘who does what’ in Europe.
Tas ir jānoskaidro, jo pilsoņi vēlas saprast politiskās atbildības sadalījumu Eiropas līmenī.
Such clarification is essential if citizens are to grasp properly the allocation of political responsibilities at European level.
Šāds skaidrojums veicinās ES darbības efektivitāti.
It will help to make Union action more effective.
Reformu līgumā saglabāti galvenie Konstitūcijas noteikumi par ES kompetenču sadali, kas pamatojas uz jau esošajiem Līgumiem.
The reform Treaty broadly retains the provisions of the Constitution concerning the delimitation of the Union’s competences, which was itself based on that laid down in the existing Treaties.
Lai gan šiem abiem Līgumiem ir vienāds juridisks spēks, šāda pieeja nenovēršami kaitē mērķim nodrošināt pilsoņiem skaidri saprotamu tekstu.
Although the two Treaties have the same legal value, this approach necessarily runs counter to the objective of providing citizens with a clear text.
Jaunais Līgums definē Savienības kompetences, sadalot tās trīs kategorijās, katrai no tām nosakot citu juridisko statusu un citu Savienības iesaistīšanās pakāpi — Savienības ekskluzīvās kompetences, ES un dalībvalstu dalītās kompetences un papildu darbības dalībvalstu atbalstam.
The new Treaty defines the Union's competences, dividing them into three categories, each with a different legal status and each implying a different degree of Union intervention: the Union's exclusive competences; the competences it shares with the Member States; and action to support or complement that taken by the Member States.
Šī Savienības kompetenču definīcija atbilst kompetenču piešķiršanas pamatprincipam, t.i., tam, ka Savienībai ir tikai tās kompetences, kuras tai saskaņā ar Līgumiem piešķīrušas dalībvalstis, lai tā sasniegtu šajā dokumentā minētos mērķus.
This definition of the Union's competences is consistent with the basic principle governing the allocation of competences, i.e. that the Union enjoys only those competences which have been conferred on it by the Member States in the Treaties with a view to achieving the objectives laid down in those documents.
Šis princips ir pašpietiekams, lai nepieļautu nekādas centralizētas „supervalsts” izveidošanos, jo visas kompetences paliek dalībvalstu ziņā, izņemot tos gadījumus, kad tās tiek uzticētas Savienībai.
This principle is in itself sufficient to prevent the emergence of any kind of centralised superstate, since it implies that all competences rest with the States, except in those cases where they transfer them to the Union.
Lisabonas līgums nepalielina Savienības kompetences — dažas „jaunās” kompetences atbilst galvenokārt tām jomām, kurās Savienība jau darbojās saskaņā ar spēkā esošajiem pantiem, vai EK līguma 308. pantu; jaunais dokuments nosaka tām nepieciešamo konkrēto juridisko pamatu.
The Treaty of Lisbon does not increase the Union’s competences: the small number of ‘new’ competences laid down correspond essentially to areas in which the Union already took action under existing articles, or even Article 308 of the EC Treaty, and for which the new text establishes a precise legal basis.
Grozījumi, kas veikti LESD, vispārēji atspoguļo nepieciešamību, lai tā nosacījumi atbilstu jaunajām lēmuma pieņemšanas procedūrām un jaunajiem juridiskajiem instrumentiem (sk. 7. punktu ) .
The changes made in the TFEU essentially reflect the need to bring its provisions into line with the new decision-making procedures and the new legal instruments (see below, point 7).
Papildus Lisabonas līgums nostiprina Savienībai noteikto pienākumu ievērot subsidiaritātes un proporcionalitātes principus savu kompetenču īstenošanā, ko jau tagad, cita starpā, garantē dalībvalstu valdības Padomes līmenī un Parlaments.
In addition, the Treaty of Lisbon strengthens the requirement for the Union to comply with the principles of subsidiarity and proportionality when exercising its competences; monitoring of that compliance is already a matter for the Member State governments, in the Council, and Parliament.
Lai gan šo jaunajā Līgumā minēto principu definīcija atbilstu jau spēkā esošo Līgumu darbībai, protokols par subsidiaritātes un proporcionalitātes principiem nodrošina jaunus mehānismus, kas garantē pakļaušanos šiem principiem, it īpaši būtiski nostiprinot dalībvalstu parlamentu lomu.
Although the definition of these principles set out by the new Treaty corresponds to that already employed in the Treaties in force, the protocol on the principles of subsidiarity and proportionality provides for new mechanisms to guarantee compliance with those principles, in particular by substantially strengthening the role of the national parliaments.
Pēdējie galvenokārt iegūst tiesības tikt savlaicīgi informētiem par visiem Komisijas tiesību aktu priekšlikumiem, kuriem jābūt pienācīgi pamatotiem, lai tie būtu saskaņā ar subsidiaritātes un proporcionalitātes principu.
Above all, the latter gain the right to be informed in good time of all Commission legislative proposals, which must be duly substantiated as regards compliance with the principles of subsidiarity and proportionality.
Šis nosacījums dos iespēju dalībvalstu parlamentiem efektīvāk izmantot savas tiesības valsts līmenī un it īpaši palielinās to spēju ietekmēt savu valdību darbu Ministru padomes līmenī.
This provision will enable the national parliaments to exercise more effectively the rights they enjoy at national level and will, in particular, enhance their ability to influence the actions of their governments in the Council of Ministers.
Turklāt atbilstīgi Līgumam pievienotajam protokolam
Moreover, as regards the subsidiarity principle in particular, in accordance with a protocol annexed to the Treaty
Protokols Nr. 2 par subsidiaritātes principa un proporcionalitātes principa piemērošanu. attiecībā uz subsidiaritātes principu, dalībvalstu parlamenti astoņu nedēļu laikā pēc priekšlikuma iesniegšanas var nosūtīt pamatotu atzinumu tieši Savienības iestādēm, minot iemeslus, kāpēc priekšlikums neatbilst subsidiaritātes principam, un šīm iestādēm šis atzinums ir jāņem vērā.
Protocol No 2 on the application of the principles of subsidiarity and proportionality. the national parliaments may, within eight weeks following the forwarding of the proposal, send directly to the Union institutions, which must take due account of them, opinions setting out the reasons why they take the view that a proposal is not consistent with the subsidiarity principle.