natgillin/translations-raw huggingface dataset:
ABS tika saglabāts minimālais atbilstības reitings „A”, un pēc riska kontroles pasākumu pārskatīšanas, ko veic reizi divos gados, 2008. gada septembrī ABS klasificēja zemākā likviditātes kategorijā, piemērojot 12 % diskonta likmi ( ABS tiek piemērota papildu diskonta likme atbilstīgi teorētiskajam vērtējumam, proti, tie tiek klasificēti kā mazāk likvīdi).
The minimum rating for eligibility of ABS was kept at A- and, following the result of the biennial review of the risk control measures in September 2008, ABS were classified under the lower liquidity category, which implies an haircut of 12% (an additional haircut is applied to ABS subject to theoretical valuation, i.e., the less liquid).
ECB Padome 2009. gada janvārī turpināja pilnveidot ABS riska kontroles pasākumus, lai veicinātu ABS tirgus pienācīgas darbības atjaunošanu.
On January 2009, the Governing Council has further refined its risk control measures for ABS with the objective of contributing to restoring a proper functioning of the ABS market.
Šie uzlabojumi ietvēra prasību, ka divām reitingu aģentūrām ir jāpiešķir minimālais „AAA” reitings emisijai (saglabājot „A” reitingu līdz ABS termiņa beigām), un aizliegumu pārsniegt citu ABS īpatsvaru atbilstošajiem ABS pakārtotajā fondā.
These refinements included a minimum AAA rating at issuance granted by two rating agencies (keeping the A for the remaining life of the ABS) and the prohibition of other ABS tranches in the underlying pool of the eligible ABS.
Ievērojot iepriekš minēto un ABS īpatsvaru nodrošinājumā, likvidācijas iespējamais risks ir minimāls gan Euosistēmā, ņemot vērā riska pārvaldības sistēmu, gan arī banku sistēmā, ņemot vērā pieejamo atbilstošo aktīvu plašo klāstu.
Against this background, eventual risks of the unwinding given the amount of ABS in the collateral are minimal both for the Eurosystem, given the risk management framework, and for the banking system, given the wide set of eligible assets available.
Ņemot vērā pieaugošo valstu budžeta deficītu un parāda līmeni, kā arī to, ka no 16 euro zonas dalībvalstīm 13 valstīs tiek īstenotas pārmērīgas budžeta deficīta novēršanas procedūras, kā jūs vērtējat Stabilitātes un izaugsmes pakta pašreizējo īstenošanu?
Against the background of rising public deficits and debt ratios, and 13 out of 16 Member States of the euro area being subject to an excessive deficit procedure, what is your assessment of the current implementation of the Stability and Growth Pact?
Ekonomikas un finanšu krīze bija iemesls fiskālās politikas atvieglošanai 2009. gadā.
The economic and financial crisis warranted a loosening of fiscal policy in 2009.
Taču koordinētu fiskālās stimulēšanas pasākumu pieņemšana ir paplašinājusi Līgumā un Stabilitātes un izaugsmes paktā (SIP) paredzēto fiskālo regulējumu.
The adoption of co-ordinated fiscal stimulus measures, however, has stretched the fiscal framework embedded in the Treaty and the Stability and Growth (SGP).
SIP pieļauj zināmu elastību, nosakot termiņus pārāk augstā budžeta deficīta mazināšanai, ņemot vērā īpašus vai izmainītus apstākļus.
The SGP allows some flexibility in the setting of deadlines for correcting excessive deficits in the light of special or changed circumstances.
Tā kā dziļā recesija kopā ar pasaules finanšu tirgus krīzi ir īpaši apstākļi, Komisija un Ekonomikas un finanšu padome (ECOFIN) uzskata, ka termiņi pašreizējā pārāk augstā budžeta deficīta mazināšanai ir jānosaka vidējā termiņā.
Since the deep recession combined with a world-wide financial market crisis constitutes special circumstances, the Commission and ECOFIN Council have taken the view that the deadlines for the correction of the current excessive deficits should be set in a medium-term framework.
Taču vairumam dalībvalstu ikgadējās strukturālās izmaiņas, kas jāveic, lai ievērotu termiņus, ir patiešām sarežģītas un paredz īstenot ievērojamus papildu pasākumus.
Still, for most Member States, the yearly structural adjustment necessary to fulfil the deadlines is very demanding, requiring sizeable additional measures.
Šai sakarībā SIP pašreizējā īstenošana šķiet atbilstīga, un tas ir precīzi jāievēro.
In this context, the current implementation of the SGP seems adequate and should be rigorously implemented.
Dažās valstīs budžeta deficīts ir pieaudzis līdz divciparu skaitļa līmenim, izraisot ievērojamu reitingu pazemināšanu un negatīvu finanšu tirgus reakciju.
In some countries, deficits have increased to double-digit levels, coinciding with sovereign ratings downgrades and adverse financial market reactions.
Ja valdības savlaicīgi nesāks īstenot stratēģiju, lai novērstu ar krīzi saistīto budžeta stāvokļa pasliktināšanos, valstu parādu līmenis euro zonā strauji pieaugs līdz līmenim, kas pārsniedz 100 % no IKP.
If governments do not promptly initiate the exit from the crisis-related budgetary loosening, government debt in the euro area is set to rise quickly to levels above 100% of GDP.
Šādas attīstības tendences var nodarīt būtisku kaitējumu sabiedrības uzticībai valsts finanšu ilgtspējībai un tādējādi destabilizēt euro zonu kopumā.
These developments could severely damage the public’s trust in the sustainability of public finances and, thereby, exert a destabilising effect on the euro area as a whole.
Tāpēc ir ļoti būtiski stingri un pilnībā īstenot SIP noteikumus, lai atjaunotu valstu finanšu ilgtspējību un nodrošinātu EMS netraucētu darbību.
Therefore, a strict and full implementation of the provisions of the SGP is of utmost importance to restore the sustainability of public finances and ensure a smooth functioning of EMU.
Ekonomikas un finanšu padome atbilstīgi SIP noteikumiem apstiprināja ieteikumus pārāk augstā budžeta deficīta koriģēšanai euro zonas valstīs un vairumam valstu noteica īstenošanas termiņu līdz 2013. gadam.
The ECOFIN Council, in line with the provisions of the SGP, approved recommendations for the correction of excessive deficits in euro area countries and, in most cases, set a deadline by 2013.
Šie ieteikumi noteikti ir uzskatāmi par obligātiem pasākumiem, kas veicami, lai atjaunotu stabilu un ilgtspējīgu fiskālo situāciju.
These recommendations must clearly be seen as a minimum effort necessary to restore sound and sustainable fiscal positions.
Tagad valstu politikas veidotāju pienākums ir izpildīt savas saistības atbilstīgi Eiropas fiskālajam regulējumam un pieņemt ticamas un precīzi noteiktas fiskālās konsolidācijas stratēģijas.
It is now the responsibility of national policy-makers to live up to their commitments under the European Fiscal Framework and adopt credible and well-specified fiscal consolidation strategies.
Kā jūs domājat, vai Stabilitātes un izaugsmes paktā paredzētās procedūras ir pietiekamas, lai nodrošinātu, ka dalībvalstīs tiek panākta budžeta disciplīna un valsts finanšu ilgtspējība ilgtermiņā?
In your view, are the procedures foreseen in the Stability and Growth Pact sufficient to ensure that Member States will return to budget discipline and long term sustainability of public finances?
Kādā veidā var izmantot pakta noteikumus, lai pirmām kārtām novērstu pārmērīgu budžeta deficīta procedūru?
How can the rules of the Pact be used to prevent an excessive deficit procedure in the first place?
Kā jūs vērtējat dalībvalstu sniegumu „labajos laikos” saistībā ar to kopējā budžeta deficīta mazināšanu?
What is your assessment of Member States’ performance in good times as far as the reduction of their overall deficit is concerned?
Pastāvošais ES fiskālais regulējums, kas paredzēts Līguma un Stabilitātes un izaugsmes pakta attiecīgajos noteikumos, nodrošina juridiskus un institucionālus priekšnoteikumus līdzsvarotu valsts finanšu nodrošināšanai un saglabāšanai.
The existing EU fiscal framework, as embedded in the relevant provisions of the Treaty and the Stability and Growth Pact, provides the legal and institutional preconditions for achieving and maintaining sound public finances.
Jo īpaši deficīta un parādsaistību ierobežojumi, kā arī vidējā termiņa budžeta mērķi, nodrošina kopējus un konsekventus kritērijus fiskālās piesardzības veicināšanai dalībvalstīs.
In particular, the deficit and debt ceilings, as well as the Medium-Term Budgetary Objectives establish common and consistent benchmarks for fiscal prudence across Member States.
Tāpēc, ja šos kritērijus pilnībā ievēro un stingri īsteno, tie ir piemērots instruments, lai nostiprinātu un koordinētu fiskālās konsolidācijas stratēģijas un virzītu valsts finanses ilgtspējīgu mērķu virzienā.
Thus, if fully respected and implemented in a stringent manner, they are a suitable tool to anchor and coordinate fiscal consolidation strategies and to guide public finances towards a sustainable path.
Tajā pašā laikā, lai šie noteikumi būtu efektīvi, dalībvalstīm ir jāizpilda to pienākumi saskaņā ar paktu.
At the same time, in order for these provisions to be effective, Member States have to meet their responsibilities under the Pact.
Šai sakarībā ir jānodrošina, lai ES fiskālais regulējums tiktu stingrāk īstenots valstu līmenī.
To that effect, a stronger national implementation of the EU fiscal framework is required.
Dalībvalstīm jo īpaši ir jāstiprina to vietējās budžeta iestādes, lai nodrošinātu piesardzīgu un uz stabilitāti vērstu fiskālo pozīciju, jo īpaši labajos laikos, kas ir vajadzīga, lai sasniegtu kopīgos Stabilitātes un izaugsmes paktā noteiktos mērķus.
In particular, Member States should strengthen their domestic budgetary institutions to allow for a prudent and stability-oriented fiscal stance, notably in good times, which is needed to meet the common goals set out by the Stability and Growth Pact.
Šīs iestādes ir arī jāmudina paaugstināt fiskālās piesardzības līmeni laikā, kad krīzes nav, jo tas ir izrādījies īpaši lietderīgs pasākums, ņemot vērā dalībvalstu neseno pieredzi, — lai gan finanšu un ekonomiskās krīzes izraisītā lejupslīde būtiski ietekmēja valsts finanses, budžeta stāvokļa pasliktināšanās līmenis daudzās valstīs atspoguļo to nespēju konsolidēt valsts finanses arī labvēlīgākā ekonomiskajā situācijā.
These institutions should also be geared towards raising fiscal prudence outside crisis times which appears especially warranted in the light of recent experiences in Member States: while the downturn due to the financial and economic crisis severely affected public finances, the degree of budgetary deterioration in many countries also reflects a failure to consolidate their public finances in times of favourable economic conditions.
Jo īpaši tām valstīm, kuru fiskālais stāvoklis, sākoties lejupslīdei, bija slikts vai apdraudēts, tagad kopumā ir jāveic stingrāki fiskālās pielāgošanas pasākumi.
In particular, those countries that had weak or vulnerable fiscal positions at the start of the downturn now generally face more pressing fiscal adjustment needs.
Kā jūs vērtējat attiecības un sadarbību starp ECB, Padomi un/vai Eurogrupu?
How do you evaluate the relationship and the cooperation between the ECB, the Council and/or the Eurogroup?
Kā jūs domājat, vai, pamatojoties uz Lisabonas līgumu, būtu jāuzlabo koordinācija un ekonomikas uzraudzība Eurogrupā?
Do you think that the coordination and economic surveillance inside the Eurogroup should be improved based on the Lisbon Treaty?
ECB piedalās Ekonomikas un finanšu padomes sanāksmēs, kas ir svarīgākais forums dalībvalstu ekonomikas politikas koordinēšanai, ja notiek diskusijas par jautājumiem, kas saistīti ar ECB mērķiem un uzdevumiem.
The ECB participates in meetings of the ECOFIN Council – which is the key forum for the coordination of Member States’ economic policies – whenever matters relating to the objectives and tasks of the ECB are discussed.
Turklāt ECB pārstāvji apmeklē Eurogrupas sanāksmes.
In addition, the ECB attends the meetings of the Eurogroup.
Attiecības starp ECB un Padomi (ECOFIN) vai Eurogrupu nav vienpusējas.
The relations between the ECB and the Council (ECOFIN) or the Eurogroup are not a one-way street.
Patiesībā Līgums (un ECBS un ECB statūti) skaidri paredz iespēju Padomes priekšsēdētājam piedalīties ECB Padomes un Ģenerālpadomes sanāksmēs.
In fact, the Treaty (and the Statute of the ESCB and of the ECB) explicitly provides for the possibility of the President of the Council to participate in meetings of the Governing Council and the General Council of the ECB.
Praksē Eurogrupas priekšsēdētājs apmeklē ECB Padomes sanāksmes (tajā pašā laikā Līgumā ir skaidri noteikts, ka Padomes priekšsēdētājam, piedaloties ECB Padomes sanāksmēs, nav balsošanas tiesību).
In practice, the Eurogroup President attends the meetings of the Governing Council (at the same time the Treaty expressly excludes any voting rights on the part of the President of the Council when participating in meetings of the ECB’s Governing Council).
Šāda sadarbība augstākajā līmenī nodrošina informācijas apmaiņu starp visām iesaistītajām pusēm, veicina savstarpējo izpratni par pušu nostāju attiecībā uz politiku un veicina dialogu par visām pusēm interesējošiem jautājumiem, pilnībā ievērojot attiecīgos pienākumus.
This interaction at the highest level enhances the flow of information between all parties involved, promotes mutual understanding of each other’s policy views and allows for a dialogue on issues of common interest, in full respect of the respective responsibilities.
Jo īpaši Eurogrupas ikmēneša sanāksmes pirms Ekonomikas un finanšu padomes sanāksmes nodrošina forumu, lai euro zonas valstu politikas veidotāji varētu diskutēt par jautājumiem, kas saistīti ar to kopējo īpašo atbildību attiecībā uz vienoto valūtu, un rada iespēju īstenot atklātu dialogu savstarpējās uzticības un cieņas gaisotnē.
In particular, the monthly meetings of the Eurogroup, on the eve of the ECOFIN Council meeting, provide a forum for the discussion among euro area policy-makers of issues connected with their shared specific responsibilities for the single currency and set the stage for an open dialogue in a climate of mutual trust and respect.
Atskatoties pagātnē uz laikposmu pēc ECB izveidošanas 1998. gadā, var secināt, ka šī sadarbība laika gaitā ir kļuvusi intensīvāka.
Looking back over the period since the creation of the ECB in 1998, this interaction has intensified over time.
Jo īpaši finanšu nestabilitāte 2007. gada augustā iezīmē sākumu intensīvākam dialogam starp ECB un Ekonomikas un finanšu padomi.
In particular, the financial turmoil in August 2007 marks the start of a more intense dialogue between the ECB and the ECOFIN Council.
Lai nodrošinātu euro zonas uzraudzību, ir nepieciešama turpmāka koordinācija.
The surveillance of the euro area requires further co-ordination.
Tas jo īpaši attiecas uz divām politikas jomām, proti, konkurētspēju un budžeta attīstību.
This applies in particular to two policy areas, namely competitiveness and budgetary developments.
To jau ir atzinusi Eurogrupa, kas nolēma reizi divos gados veikt konkurētspējas attīstības uzraudzību euro zonā, tostarp pieņemot katrai valstij atbilstošus ieteikumus.
This has already been recognised by the Eurogroup, which decided to embark on a two-yearly surveillance of competitiveness developments within the euro area, including the adoption of country-specific recommendations.
Pēc euro ieviešanas, vairākas valstis euro zonā pastāvīgi zaudēja konkurētspēju un pieļāva salīdzinoši augstu tekošā konta deficītu.
Since the introduction of the euro, a number of countries within the euro area have persistently lost competitiveness and run relatively large current account deficits.
Citas valstis cieta no strukturāliem trūkumiem to eksporta darbībā.
Another group of countries have suffered from structural weaknesses in their export performance.
Visbeidzot — jāmin vairākas valstis, kuras ir uzkrājušas lielu tekošā konta pārpalikumu.
Finally, there is a group of countries which have accumulated large current account surpluses.
Tā kā šī arvien pieaugošu atšķirību tendence nav ilgtspējīga, ir jānodrošina intensīvāka politiku koordinācija un atbilstīga politikas reakcija valstu līmenī, lai novērstu attiecīgos trūkumus.
As this trend of growing divergences is not sustainable, it calls for an intensified co-ordination of policies and for adequate policy responses at national level to tackle the underlying weaknesses.
Jaunais Lisabonas līgums, jo īpaši LESD 121. un 136. pants, nodrošina euro zonas valstīm jaunus instrumentus, lai īstenotu šādus politikas pielāgošanas pasākumus, ja atsevišķas valstis tos nepieņem.
The new Lisbon Treaty provides the euro area countries with new instruments, in particular the Articles 121 and 136 TFEU, to enforce such policy adjustments, in case individual countries fail to adopt them.
Eurogrupa ir forums, kurā šie procesi ir jāveicina.
The Eurogroup is the forum in which these processes should be activated.
Turklāt jaunais Līgums paredz, ka Padomes lēmumus, kas pieņemti, pamatojoties uz Stabilitātes un izaugsmes paktu, attiecībā uz euro zonas valstīm, pieņem tikai pārējās euro zonas valstis, izņemot dalībvalsti, uz kuru attiecas lēmums.
Furthermore, the new Treaty stipulates that the Council decisions taken in the context of the Stability and Growth Pact concerning euro area countries shall be taken by the euro area countries only, with the exclusion of the Member State concerned.
Eurogrupai ir pilnībā jāizmanto šī juridiskā iespēja un tādējādi jānodrošina valsts finanšu ilgtspējība.
The Eurogroup should fully exploit this legal possibility and thereby ensure the sustainability of public finances.
Es ar nepacietību gaidu Komisijas paziņojumu šai sakarībā.
I am looking forward to the Commission Communication on this matter.
Kādi, jūsuprāt, ir nākamās stratēģijas izaugsmei un nodarbinātībai līdz 2020. gadam būtiskākie mērķi?
What do you think are the most important objectives for the next Strategy for jobs and growth until 2020?
Lūdzu, sākot ar nozīmīgāko, miniet strukturālās reformas, kuras, jūsuprāt, ir prioritāras ES, un pamatojiet savu izvēli.
Please list in order of importance the structural reforms which you believe are a priority in the EU and justify your choices.
Kādā veidā ECB un ekonomikas politikas koordinācijas instrumenti (Ekonomikas politikas vispārējās pamatnostādnes, Nodarbinātības pamatnostādnes) var veicināt šīs stratēģijas panākumus?
How could the ECB and the instruments of economic policy co-ordination (Broad Economic Policy Guidelines, Employment guidelines) contribute to the success of this strategy?
Kā, jūsuprāt, ir iespējams palielināt iekšējo pieprasījumu un veicināt ieguldījumus ES?
What is your perception as to the possibilities of increasing internal demand and fostering investments within the EU?
ES stratēģija laikposmam līdz 2020. gadam būs efektīvāka, ja tā pilnīgi būs vērsta uz primāro mērķu sasniegšanu — turpināt paaugstināt izaugsmes potenciālu, nodrošināt augstu nodarbinātības līmeni un saglabāt valsts finanšu ilgtspējību.
The EU 2020 strategy will be most effective if it keeps a clear focus on the primary objectives of keeping raising potential growth, creating high levels of employment and keeping sustainable public finances.
Tādējādi tā dotu lielāku ieguldījumu Eiropas pilsoņu sociālās iekļaušanas veicināšanā un dzīves līmeņa uzlabošanā.
This way, it would contribute best towards social inclusion and improving the living standards of European citizens.
Ir jāuzlabo dalībvalstu politikas uzraudzība, lai veicinātu to saistību izpildi, kas noteiktas jaunajā ES stratēģijā laikposmam līdz 2020. gadam.
There is a need for a strengthening of surveillance over Member States' policies in order to improve delivery on the commitments under the new EU 2020 strategy.
Šai sakarībā ir svarīgi, lai ES stratēģijā laikposmam līdz 2020. gadam tiktu noteikts ierobežots uzdevumu un katrai valstij specifisku mērķu skaits (tostarp attiecībā uz iekšējo tirgu), kas pārliecinoši jāatzīst dalībvalstu līmenī.
In this respect it is key that the EU 2020 strategy should lay out a limited number of ambitious and country-specific targets (including in the internal market), firmly owned at the level of Member States.
Jaunā ES stratēģija laikposmam līdz 2020. gadam efektīvāk atbalstītu strukturālo un nodarbinātības politiku, ja tā arī turpmāk būtu vērsta uz primāro politikas mērķi palielināt izaugsmes potenciālu un paaugstināt nodarbinātības līmeni.
The new EU 2020 strategy would best support structural and employment policies if it remains focused on the primary policy targets of raising potential growth and creating high levels of employment.
Turklāt stratēģijā būtu jāparedz lielāka savstarpējā saistība starp euro zonas dalībvalstīm un to kopējā atbildība par euro zonas darbību un tādējādi nepieciešamība pēc lielākas ekonomiskās un fiskālās politikas saskaņotības un koordinācijas starp tām.
Furthermore, the strategy should incorporate the greater interdependence among euro area members and their shared responsibility for the functioning of the euro area and hence the need for greater coherence and coordination of economic and fiscal policies among euro area members.
Jo īpaši šajā stratēģijā jāpievērš uzmanība konkurētspējas novirzēm, kas radušās starp euro zonas dalībvalstīm pēc vienotās valūtas ieviešanas, pamatojoties uz nesen īstenoto konkurētspējas pārskatu.
In particular, it should target the competitiveness divergences that have arisen among euro area members since the introduction of the single currency, drawing on the recently established competitiveness review.
Praktiski es uzskatu, ka ir jānosaka konkrētākas politikas pamatnostādnes, tostarp konkrētākas pamatnostādnes, kas paredzētas tikai euro zonas dalībvalstīm, kas ir iespējams, pamatojoties uz jaunā Lisabonas līguma LESD 136. pantu.
In practical terms, I see merits in defining more specific policy guidelines, including more specific guidelines addressed exclusively to euro area members, as made possible under the new Art. 136 TFEU in the Lisbon Treaty.
Tāpēc es ar nepacietību gaidu Komisijas paziņojumu par šiem jautājumiem, ko paredzēts izstrādāt 2010. gada pavasarī.
I therefore look forward to the Commission’s Communication on these matters which is expected in spring 2010.
ECB var efektīvi veicināt ES stratēģijas laikposmam līdz 2020. gadam veiksmīgu īstenošanu, izstrādājot tās monetāro politiku, ticamā veidā risināt cenu stabilitātes jautājumu un tādējādi veicināt euro zonas mājsaimniecību pirktspēju.
The ECB can contribute to the success of the EU 2020 Strategy most effectively when focusing in its monetary policy on price stability in a credible manner and thereby supporting the purchasing power of euro area households.
Šai sakarībā jānorāda, ka vienotā Eiropas tirgus efektīvāka darbība atvieglo monetārās politikas uzdevumu nodrošināt cenu stabilitāti un veicināt izaugsmi.
In this context it should be pointed out that a better functioning single European market makes it easier for monetary policy to achieve price stability and to support growth.
Tāpēc strukturālo reformu pasākumi būtu jāvērš uz konkurences uzlabošanu, lai paātrinātu pārstrukturizāciju un ieguldījumu plūsmu un lai radītu jaunas uzņēmējdarbības iespējas, jo īpaši pakalpojumu nozarē.
Consequently, structural reform measures should be aimed at enhancing competition to speed up restructuring and investment and to give way to new business opportunities, in particular in the services sector.
Tas ir būtiski, lai sekmētu ilgtspējīgu ražīguma izaugsmi, kas veicina potenciālo produkcijas izlaidi un reālos ieņēmumus, un lai novērstu pašreizējās krīzes ietekmi uz euro zonas izaugsmes potenciālu ilgtermiņā.
This is crucial in order to engineer sustainable productivity growth supporting potential output and real income and in order to prevent the current crisis from affecting euro area potential growth in the long term.
ES līmenī nozīmīgs panākums ekonomikas konkurētspējas un efektivitātes uzlabošanai ir vienotā tirgus izveides pabeigšana, kopējo noteikumu atbilstīga transponēšana valstu tiesību aktos un to stingra piemērošana.
At the EU level, an important milestone for enhancing economic competition and efficiency is the completion of Single Market, the proper transposition of the common rules into national laws, and their rigorous enforcement.