natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Viking lieta attiecas uz kolektīvu darbību saistībā ar kuģa karoga nomaiņu no Somijas karoga uz Igaunijas karogu.
The Viking case concerns a collective action relating to the reflagging of a vessel from Finland to Estonia.
Laval lietā Zviedrijas arodbiedrība ar kolektīvu darbību bija centusies piespiest Latvijas pakalpojumu sniedzēju parakstīt koplīgumu, sniedzot pakalpojumus Zviedrijā.
In the Laval case a Swedish trade union, by means of collective action, had tried to force a Latvian provider of services to sign a collective agreement when performing services in Sweden.
2008. gada aprīlī EKT pieņēma vēl vienu spriedumu Rüffert lietā.
In April 2008 the ECJ delivered another verdict in the Rüffert case .
Lieta attiecas uz valsts iestāžu tiesībām, piešķirot darba līgumu, pieprasīt, lai uzņēmi, kas piedalās konkursā, apņemas paši maksāt algas atbilstīgi tām likmēm, kas ir apstiprinātas kolektīvo sarunu ceļā, ja darbs tiek veikts kā pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums saskaņā ar Līguma 49. panta, jeb attiecīgos darba noteikumus varētu apiet, pamatojoties uz minēto Līguma pantu.
The case concerns the right of public authorities, when awarding contracts for work, to demand that tendering companies commit themselves to pay wages that are in line with rates already agreed through collective bargaining where the work is carried out, or whether this could be outlawed as a restriction on the freedom to provide services under Article 49 of the Treaty.
Ziņojumā galvenā uzmanība ir pievērsta spriedumu pamatsekām, nevis valstu īstenošanas problēmām, kuras ir nekavējoties jārisina valsts līmenī.
The report is focusing on the principle consequences of the verdicts and not so much on national problems in the implementation which should be dealt with promptly at the national level.
Ziņojuma pirmajā daļā aplūkoti iekšējā tirgus pamatprincipi un nepieciešamais līdzsvars starp pakalpojumu sniegšanas brīvību un darba ņēmēju tiesībām.
The first part of the report deals with the guiding principles for the internal market and the necessary balance between the free movement of services and the rights of workers.
Ikvienam ir jābūt tiesībām strādāt jebkurā vietā Eiropas Savienībā, un var izteikt nožēlu, ka šīs tiesības netiek vienādi piemērotas visā ES.
Anyone should have the right work anywhere in the European Union and it is regretful that this right is not applied uniformly across the EU.
Tomēr šīm tiesībām ir jābūt līdzsvarā ar pamattiesībām un iespēju valdībām un arodbiedrībām nodrošināt nediskriminējošu un vienlīdzīgu attieksmi.
However this has to be balanced against fundamental rights and the possibility for governments and trade unions to ensure non-discrimination and equal treatment.
Nedrīkst izlikties neko neredzam, ja viesstrādniekiem maksā mazāk nekā attiecīgās valsts pastāvīgajiem darba ņēmējiem, tādējādi norādot, ka šie darbinieki ir mazāk vērtīgi nekā pastāvīgie darba ņēmēji, kuri veic to pašu darbu.
We cannot turn a blind eye when migrant workers are paid less then national workers, sending the message she/he is worth less than the national workers performing the same job.
Ikviena interesēs ir, lai darba ņēmēji bauda vienādus apstākļus neatkarīgi no tā, vai tie ir pastāvīgie darba ņēmēji vai viesstrādnieki.
It is in everybody's interest that workers enjoy equal conditions, whether national or migrant.
Līdz ar to galvenajam principam vienmēr ir jābūt vienlīdzīgai attieksmei un vienādai samaksai par vienu un to pašu darbu .
Thus, equal treatment and pay for equal work should always be the main principle.
EKT nolēmumu ietekme
Effects of the ECJ ruling
Direktīva par darba ņēmēju norīkošanu
The posting Directive (PWD)
Parasti Direktīva par darba ņēmēju norīkošanu ir tikusi interpretēta kā obligāto noteikumu direktīva tādā ziņā, ka tajā ir noteikts obligāto darba apstākļu kopums, kas dalībvalstīm ir jānodrošina un ko piemēro arī pagaidu un ārvalstu darba ņēmējiem.
Traditionally, the PWD has been interpreted as a minimum directive in the sense that it lays down a “hard core” of minimum working conditions that member states have to ensure and that also applies to temporary, foreign workers.
Tomēr Direktīva par darba ņēmēju norīkošanu neizslēdz iespēju paredzēt sistēmas ar augstāku aizsardzību.
However, the PWD does not exclude systems with higher protection.
Šīs interpretācijas iemesli galvenokārt ir meklējami šīs direktīvas 3. panta 7. punktā, proti, „ panta 1.–6. punkta noteikumi nekavē tādu darba noteikumu un nosacījumu piemērošanu, kas ir labvēlīgāki darba ņēmējiem”.
The reasons for this interpretation are mainly to be found in article 3(7) in the directive “ Paragraphs 1 to 6 shall not prevent application of terms and conditions that are more favourable to workers ”.
Tomēr šī izpratne ir grozīta ar nolēmumu Laval lietā, kurā tiesa nosaka, ka Direktīvas par darba ņēmēju norīkošanu 3. panta 7. punktu „ nevar interpretēt tādā veidā, kas uzņēmējvalstij ļauj pakalpojumu sniegšanu tās teritorijā pakārtot priekšnosacījumam ievērot darba noteikumus un nosacījumus, kuri pārsniedz obligātos darba ņēmēju aizsardzības noteikumus”.
This perception is, however, changed with the Laval ruling, in which the court states that article 3(7) in the Posting Directive “ cannot be interpreted as allowing the host Member State to make the provision of services in its territory conditional on the observance of terms and conditions of employment which go beyond the mandatory rules for minimum protection ”.
Tādējādi tas, ko uzņēmējvalsts var piemērot ārvalstu uzņēmumam, ir reducēts līdz Direktīvas par darba ņēmēju norīkošanu prasībām, un ārpus tā neparedz citus noteikumus.
What the host member state can impose on a visiting company is thus limited to the core of the PWD, and nothing beyond that.
Citiem vārdiem, tas, ko mēs uzskatījām par obligātajiem direktīvas noteikumiem, ir kļuvis par maksimālajiem direktīvas noteikumiem.
In other words, what we thought was a minimum directive has become a maximum directive.
Šā nolēmuma pamatojumā praktisku iemeslu dēļ Tiesa ir atcēlusi 3. panta 7. punktu, kas nodrošina labvēlīgākus noteikumus un nosacījumus.
In the reasoning of this ruling, the court has, for practical purposes, abolished article 3(7) allowing more favourable terms and conditions.
Tādējādi valsts līgumi par algām var tikt neievēroti attiecībā uz norīkotajiem darba ņēmējiem.
Thus, national wage agreements can be undercut for posted workers.
Šī interpretācija ir turpmāk izstrādāta un izskaidrota Rüffert lietā.
This interpretation is further developed and explained in the Rüffert case.
Sprieduma 32. punktā EKT nosaka, ka parastā alga Niedersachsen „ nevar tikt uzskatīta par tādu nodarbinātības noteikumu un nosacījumu, kas ir labvēlīgāks darba ņēmējiem Direktīvas 96/71 3. panta 7. punkta izpratnē.”
The ECJ states in paragraph 32 that the normal wage in Niedersachsen " cannot be considered to be a term and condition of employment which is more favourable to workers within the meaning of Article 3(7) of Directive 96/71. "
Turpmāk Tiesa norāda, ka „ šāda interpretācija ierobežotu minētās direktīvas efektivitāti (sk. Laval un Partneri, 80. punkts).”
The Court continues to say that " such an interpretation would amount to depriving the directive of its effectiveness (see Laval un Partneri , paragraph 80). "
Citiem vārdiem, šo direktīvu nevarēja interpretēt tādā veidā, kā tā ir uzrakstīta, jo tas būtu pret šīs direktīvas nolūku, kas saskaņā ar Tiesas viedokli ir nodrošināt pakalpojumu sniegšanas brīvību, nevis aizsargāt darba ņēmējus.
In other word the directive could not be interpreted in the way it is written since it would go against the purpose of the directive which according to the court is to bring about the freedom to provide services and not the protection of workers.
Līdzsvars starp pakalpojumu sniegšanas brīvību un pamattiesībām streikot
The balance between the free movement of services and the fundamental right to strike
EKT ar spriedumiem Viking un Laval lietās nosaka 43. un 49. panta tiešu horizontālo ietekmi, ko darba devēji un pakalpojumu sniedzēji var izmantot, lai apstrīdētu koplīgumus un streikus ar pārrobežu ietekmi.
The ECJ in the Viking and Laval cases introduces a horizontal direct effect of article 43 and 49 which can be used by employers and service providers to challenge collective agreements and industrial actions with a cross-border effect.
Tādējādi kolektīvo sarunu neatkarība no konkurences likumiem netiek paplašināta līdz pārvietošanās brīvībai.
The autonomy for collective bargaining from competition rules is thereby not extended to the field of free movement.
Tas rada šādus riskus: darba attiecības dalībvalstīs var tikt pakļautas juridiskai kontrolei; nenoteiktība darba attiecībās; EKT izskatāmo lietu milzīgs pieaugums.
This brings about risks: Industrial relations in the Member States could be put under legal scrutiny; uncertainty in industrial relations; a “flood” of cases to the ECJ.
Ikvienam uzņēmumam starptautiskā strīdā ir iespēja izmantot šo spriedumu pret arodbiedrību darbībām, aizbildinoties, ka tas ir neproporcionāls.
Any company in a transnational dispute has the opportunity to use this judgement against union actions, alleging that it was" disproportional”.
Spriedumā noteikts, ka tiesības streikot ir pamattiesības, taču ne tik lielas pamattiesības kā ES noteikumi par pārvietošanās brīvību.
The verdict says that the right to strike is a fundamental right but not so fundamental as the EU's free movement provisions.
Tas varētu novest pie konkurences algu jomā un apgrūtināt arodbiedrību centienus nodrošināt vienlīdzīgu attieksmi.
This could lead to wage competition and make it difficult for trade unions to ensure equal treatment.
Tā kā šie spriedumi ir pierādījuši, ka pašreizējie tiesību akti nav pietiekami, lai nodrošinātu līdzsvaru starp pakalpojumu sniegšanas brīvību un darba ņēmēju tiesībām, ir nekavējoties jārīkojas, lai nodrošinātu to, ka Eiropas tiesību aktos tiek veiktas nepieciešamās izmaiņas, lai reaģētu uz EKT spriedumu iespējamo nelabvēlīgo sociālo, ekonomisko un politisko ietekmi.
Since these verdicts have proven that the current legislation is not sufficient enough to provide a balance between the freedom to provide services and the workers rights, we need to take immediate action to ensure that necessary changes in European legislation are made in order to counter the possible detrimental social, economical and political effects of the ECJ judgements.
Šo izmaiņu veikšanai ir
These changes should be considered;
· jāpārskata Direktīva par darba ņēmēju norīkošanu;
· Review the PWD.
· jāapkopo Monti direktīvas un Pakalpojumu direktīvas sociālās klauzulas vienā sociālā klauzulā, ko paredz primārā tiesību aktā vai iestāžu nolīgumā;
· Summarize the social clauses of the Monti directive and the Service directive in a social clause in primary law or in an inter-institutional agreement.
· nekavējoties jāpieņem Pagaidu darbinieku direktīva, kurā ir paskaidrots, ka pagaidu darbiniekiem nekavējoties ir jāpiemēro tādi paši noteikumi, kādi būtu jāpiemēro, ja viņi būtu attiecīgā uzņēmuma pastāvīgie darbinieki;
· Immediately adopt the Temporary Agency Directive in which it is clarified that the same rules should immediately apply to temporary agency workers as if they were employed directly by the enterprise.
· jāpieņem pasākumi, lai apkarotu „pastkastītes” uzņēmumu izveidi, proti, uzņēmumus, kas nav iesaistīti nekādā faktiskā un aktīvā uzņēmējdarbībā un kas ir izveidoti — šādu uzņēmumu izveidi uzņēmējvalstī dažkārt ir veicis pats ģenerāluzņēmējs —, vienīgi, lai uzņēmējvalstī veiktu uzņēmējdarbību, apejot uzņēmējvalsts likumu un noteikumu piemērošanu pilnā apjomā, jo īpaši attiecībā uz atalgojumu un darba apstākļiem.
· Adopt measures to combat letterbox-companies, undertakings not engaged in any genuine and meaningful business in the country of origin but created, sometimes even directly by the main contractor in the host country, for the sole purpose of offering ‘services’ to the host country in order to avoid the full application of host country rules and regulations especially with regard to wages and working conditions.
JuridiskāS komitejaS ATZINUMS(*)
OPINION of the Committee on Legal Affairs (*)
Juridiskā komiteja aicina par jautājumu atbildīgo Nodarbinātības un sociālo lietu komiteju savā rezolūcijas priekšlikumā iekļaut šādus ierosinājumus:
The Committee on Legal Affairs calls on the Committee on Employment and Social Affairs, as the committee responsible, to incorporate the following suggestions in its motion for a resolution:
A. tā kā Eiropas Savienības Pamattiesību hartā ietvertās pamattiesības ir atzītas par ES tiesību un administratīvās prakses pamatu Eiropas Kopienas dibināšanas līgumā, kā arī dalībvalstu konstitūcijās un dažādos starptautiskos līgumos un konvencijās;
A. whereas the Treaty establishing the European Community acknowledges the fundamental rights laid down in the Charter of Fundamental Rights of the European Union, as well as in the Member States' constitutions and in different international treaties and conventions, as fundamental references for EU law and practice,
B. tā kā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumā ir noteikti vairāki principi; tā kā viena no Kopienas darbības pamatjomām ir iekšējais tirgus, kam raksturīga preču, pakalpojumu, kapitāla un personu brīvas kustības ierobežojumu atcelšana dalībvalstīs, kā arī vienota sociālā politika;
B. whereas the Treaty establishing the European Community lays down a number of principles; whereas one of the main activities of the Community is an internal market characterised by the abolition, as between Member States, of obstacles to the free movement of goods, persons, services and capital, as well as a policy in the social sphere,
C . tā kā viens no šiem principiem ir iedzīvotāju tādu konstitucionālo pamattiesību atzīšana kā tiesības veidot arodbiedrības, streikot un slēgt darba koplīgumus;
C. whereas one of those principles is the recognition of citizens' basic constitutional rights, including the right to form trade unions, the right to strike and the right to negotiate collective agreements,
E. tā kā saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 39. pantu pārvietošanās brīvība ietver to, ka dalībvalstīs likvidē jebkādu pret darba ņēmējiem vērstu diskrimināciju pilsonības dēļ attiecībā uz nodarbinātību, darba samaksu un citiem darba un nodarbinātības nosacījumiem;
E. whereas, according to Article 39 of the Treaty establishing the European Community, freedom of movement for workers entails the abolition of any discrimination based on nationality between workers of the Member States as regards employment, remuneration and other conditions of work and employment,
F. tā kā tiesības uz kolektīvu rīcību un koplīgumu slēgšanu ir pamattiesības, kas ir Kopienas tiesību vispārējo principu neatņemama daļa; tā kā šajā sakarībā Eiropas Kopienu Tiesai nebūtu jābalstās uz Padomes un Komisijas 1996. gada 24. septembra paziņojumu — ko Eiropas Parlaments kā viens no likumdevējiem nav pieņēmis —, ar ko ierobežo tādu jēdzienu interpretāciju kā „sabiedriskās kārtības noteikumi” un „valsts noteikumi politiskās kārtības nodrošināšanai”, tos uzskatot vienīgi par prevalējošām imperatīvajām tiesību aktu normām;
F. whereas the right to take collective action and to conclude collective agreements is a fundamental right which forms an integral part of the general principles of Community law; whereas in that context the Court of Justice should not rely on a statement of the Council and the Commission dated 24 September 1996 that has not been adopted by the European Parliament as co-legislator in order to restrict the interpretation of the concepts of "public policy provisions" and "national provisions crucial to political order" merely to mandatory rules laid down in legislation,
G. tā kā Pakalpojumu direktīvas 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā skaidri norādīts, ka ar minēto direktīvu neparedz aizstāt un neskar Direktīvu 96/71/EK (Direktīvu par darba ņēmēju norīkošanu)
G. whereas Article 3(1)(a) of the Services Directive clearly indicates that that Directive is not intended to replace Directive 96/71/EC (the PWD)
Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 16. decembra Direktīva 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darba pakalpojumu sniegšanas jomā (OV L 18, 21.1.1997., 1. lpp.). ;
Directive 96/71/EC of the European Parliament and of the Council of 16 December 1996 concerning the posting of workers in the framework of the provision of services ( OJ L 18, 21.1.1997, p.
I. tā kā Eiropas Kopienu Tiesai ir ekskluzīvas tiesības interpretēt Kopienas likumus attiecībā uz pamattiesībām un pamatbrīvībām, kā arī tai ir pienākums nodrošināt EK līguma interpretācijas un piemērošanas atbilstību likumam;
I. whereas it is the role of the Court of Justice to interpret Community law in the light of fundamental rights and freedoms and to ensure that in the interpretation and application of the EC Treaty the law is observed,
J. tā kā dalībvalstu tiesas, katru gadījumu izskatot atsevišķi, var pārbaudīt, vai, nosakot pamatbrīvību ierobežojumus, ir ievēroti kritēriji par to atbilstību Kopienas tiesībām;
J. whereas it is up to the national courts to ascertain, on a case-by-case basis, whether the criteria for regarding the restriction of fundamental freedoms as compatible with Community law are fulfilled,
K. tā kā direktīvas par darba ņēmēju norīkošanu noteikumu vienāda piemērošana un izpilde ir priekšnoteikums, lai nodrošinātu minētās direktīvas mērķu sasniegšanu, jo īpaši attiecībā uz dalībvalstīs spēkā esošo darba koplīgumu slēgšanas noteikumu ievērošanu;
K. whereas uniform application and enforcement of the provisions of the PWD are essential in order to ensure its objectives, and in particular respect for collective bargaining arrangements existing in the Member States,
L. tā kā ir konstatēts, ka Eiropas Kopienu Tiesā un starp Tiesu un ģenerāladvokātiem pastāvēja atšķirīgi viedokļi un interpretācija vairākās lietās saistībā ar Direktīvu par darba ņēmēju norīkošanu, jo īpaši lietā C-341/05 ( Laval lieta
L. whereas it has been noted that differing views and interpretations existed within the Court of Justice and between the Court and its Advocates-General in the various cases relating to the PWD, in particular in Case C-341/05 Laval
Eiropas Kopienu Tiesas 2007. gada 18. decembra spriedums lietā C-341/05 Laval un Partneri Ltd , Krājums, ECR I‑11767 ( Laval lieta). ) un lietā C-346/06 ( Rüffert lieta
Judgment of the Court of Justice of 18 December 2007 in Case C-341/05 Laval un Partneri Ltd [2007] ECR I‑11767 (the Laval case). and Case C-346/06 Rüffert
Eiropas Kopienu Tiesas 2008. gada 3. aprīļa spriedums lietā C-346/06 Rüffert , Eiropas Kopienu Tiesas prakses apkopojumā vēl nav publicēts (sk. OV C 128, 24.5.2008., 9. lpp.). ); tā kā pastāv viedokļu un interpretāciju atšķirības, vajadzētu sniegt precizējumu, ņemot vērā līdzsvaru starp pamattiesībām un brīvībām,
Judgment of the Court of Justice of 3 April 2008 in Case C-346/06 Rüffert , not yet published in the ECR (see OJ C 128, 24.5.2008, p.
2. uzsver, ka saskaņā ar Eiropas Kopienu Tiesas praksi dalībvalstis obligātos standartus drīkst noteikt tikai Direktīvā par darba ņēmēju norīkošanu paredzētajās jomās un šādu obligāto standartu saturā drīkst ietvert tikai minētajā direktīvā paredzētās jomas;
Underlines that, according to the case-law of the Court of Justice, Member States may not impose minimum standards in matters other than those provided for in the PWD and the content of such minimum standards may not be determined by a source which is not provided for by that directive;
A. tā kā saskaņā ar Kopienas tiesību pamatprincipiem tiesības uz kolektīvu rīcību ir atzītas par pamattiesībām un tā kā šīs tiesības ir apstiprinājusi Eiropas Kopienu tiesa;
A. whereas the right to take collective action is recognized as fundamental right in the general principles of Community law, and whereas this right has been confirmed by the European Court of Justice,
1. uzsver vajadzību saglabāt līdzsvaru starp pakalpojumu sniegšanas brīvību un dibinājumbrīvību, vienlaikus nodrošinot darba ņēmēju aizsardzības normatīvo sistēmu;
Underlines the need to maintain the balance between the freedom to provide services and the freedom of establishment and guaranteeing a regulatory framework for the protection of workers;
4. uzsver, ka ir jāpārskata Direktīvas 96/71/EK noteikumi, pirms ar dažādiem koplīgumu modeļiem saistītie faktiskie uzdevumi tiek analizēti un izskaidroti valsts līmenī;
Stresses that there is no need to revise the provisions of Directive 96/71/EC before the actual challenges to the different models of collective agreement have been analysed and clarified at national level;
9. aicina Komisiju paust skaidru nostāju par dalībvalstu tiesībām pārsniegt obligātos darba standartus, ja vien šie augstākie standarti ir vispārpiemērojami teritorijā, kurā tiek veikts attiecīgais darbs.
Calls on the Commission to make a clear statement with regard to the right of Member States to go beyond the hard core of minimum labour standards as long as these higher standards are generally applicable within the territory where the work is carried out.
Pilsoņu brīvību, tieslietu un iekšlietu komitejaS ATZINUMS Error!
OPINION of the Committee on Civil Liberties, Justice and Home Affairs 31
– ņemot vērā Komisijas priekšlikumu Eiropas Parlamentam un Padomei ( COM(2008)0151 ),
– having regard to the Commission proposal to the European Parliament and the Council ( COM(2008)0151 ),
– ņemot vērā EK līguma 251. panta 2. punktu un 71. panta 1. punkta c) apakšpunktu, saskaņā ar kuriem Komisija tam iesniedz priekšlikumu ( C6‑0149/2008 ),
– having regard to Article 251, paragraph 2 and Article 71, paragraph 1(c) of the EC Treaty, pursuant to which the Commission submitted the proposal to Parliament ( C6‑0149/2008 ),
– ņemot vērā Transporta un tūrisma komitejas ziņojumu un Pilsoņu brīvību, tieslietu un iekšlietu komitejas atzinumu ( A6‑0371/2008 ),
– having regard to the report of the Committee on Transport and Tourism and the opinion of the Committee on Civil Liberties, Justice and Home Affairs ( A6‑0371/2008 ),
(5) Ceļu satiksmes pārkāpumu veidiem, uz kuriem attieksies šī sistēma, ir pietiekami nopietni jāapdraud ceļu drošība un jāietver tādi pārkāpumi, kas visu dalībvalstu tiesību aktos noteikti kā satiksmes pārkāpumi.
(5) The types of road traffic offences to be covered by this system should reflect their seriousness in terms of endangering road safety and should cover offences which are qualified as traffic offences in the laws of all Member States.
Attiecīgi jāņem vērā atļautā ātruma pārsniegšana, transportlīdzekļa vadīšana alkohola reibumā, drošības jostas nelietošana un sarkanā gaismas signāla neievērošana.
It is accordingly appropriate to make provision in relation to speeding, drink-driving, non-use of a seat-belt, and failing to stop at a red traffic light.
Komisija turpinās uzraudzīt situācijas attīstību visā ES attiecībā uz citiem ceļu satiksmes pārkāpumiem, kas nopietni ietekmē ceļu drošību, un , ja nepieciešams, ierosinās direktīvas pārskatīšanu, lai šos pārkāpumus iekļautu direktīvas darbības jomā, piemēram, transportlīdzekļa vadīšanu narkotiku reibumā, mobilo tālruņu lietošanu, vadot transportlīdzekli, un neapdrošināta transportlīdzekļa vadīšanu .
The Commission will continue to monitor developments across the EU in respect of other road traffic offences with serious implications for road safety and if appropriate will consider proposing a revision of the Directive in order to cover them within its scope, such as driving under the influence of drugs, use of mobile phones while driving and uninsured driving.
Komisija turpinās uzraudzīt situācijas attīstību visā ES attiecībā uz citiem ceļu satiksmes pārkāpumiem, kas nopietni ietekmē ceļu drošību.
The Commission will continue to monitor developments across the EU in respect of other road traffic offences with serious implications for road safety .