natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ārstniecības valsts sistēmu izraisītā kaitējuma atlīdzināšana un kompensācija nedrīkst skart dalībvalstu iespēju attiecināt savu valsts mēroga sistēmu darbību arī uz trešo valstu pacientiem, kas vēlas saņemt veselības aprūpi ārzemēs, ja tas pacientam ir izdevīgāk, jo īpaši gadījumā, kad pacientam ir nepieciešama aprūpe citā dalībvalstī.
Coverage for harm and compensation by the systems of the country of treatment should be without prejudice to the possibility for Member States to extend the coverage of their domestic systems to patients from their country seeking healthcare abroad, where this is more appropriate to the patient, in particular in the case of patients for whom use of healthcare in another Member State is necessary.
Jānodrošina, ka ārstēšanas dalībvalstīm ir sistēma (tostarp cietušo aprūpe) gadījumos, kad veselības aprūpe ir izraisījusi kaitējumu , kā to noteikusi ārstēšanas dalībvalsts, lai izvairītos no tā, ka uzticēšanās trūkuma dēļ šie mehānismi ir šķērslis pārrobežu veselības aprūpē.
Ensuring that Member States of treatment have systems in place (including provision of aftercare) to deal with alleged harm arising from healthcare as defined by the Member State of treatment is therefore essential to avoid lack of confidence in those mechanisms acting as an obstacle to taking up cross-border healthcare.
(17) Tiesības uz personas datu aizsardzību ir Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 8. pantā atzītas pamattiesības.
(17) The right to the protection of personal data is a fundamental right recognised by Article 8 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union.
Pārrobežu veselības aprūpes nepārtraukta norise ir atkarīga no personas datu sniegšanas par pacienta veselību.
Ensuring continuity of cross-border healthcare depends on transfer of personal data concerning patient's health.
Jānodrošina šo personas datu brīva aprite starp dalībvalstīm, vienlaikus aizsargājot personas pamattiesības.
These personal data should be able to flow freely from one Member State to another, but in the same time the fundamental rights of the individuals should be safeguarded.
Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīva 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šo datu brīvu apriti nodibina personas tiesības piekļūt datiem par savu veselību, piemēram, pacienta slimības vēsturei, kurā ir informācija par diagnozēm, pārbaužu rezultātiem, ārstējošo ārstu slēdzieniem un jebkādu sniegto ārstniecību vai iejaukšanos.
Directive 95/46/EC of the European Parliament and of the Council of 24 October 1995 on the protection of individuals with regard to the processing of personal data and on the free movement of such data establishes the right for individuals to have access to their personal data concerning their health, for example in the patient's medical records containing such matters as diagnosis, examination results, assessments by treating physicians and any treatment or interventions provided.
Šos noteikumus piemēro arī attiecībā uz pārrobežu veselības aprūpi, uz ko attiecas šī direktīva.
These provisions also apply in the context of cross-border healthcare covered by this Directive.
Pacientam jābūt tiesīgam apturēt savu datu apriti jebkurā laikā un saņemt apstiprinājumu, ka viņa dati ir dzēsti.
The patient should be able to stop the release of his data at any point and receive confirmation that his data have been deleted.
(18) Eiropas Kopienu Tiesa vairākos spriedumos ir atzinusi pacientu kā apdrošināto personu tiesības saņemt citā dalībvalstī sniegtas aprūpes izdevumu atlīdzību no valsts sociālā nodrošinājuma sistēmas.
(18) The right to reimbursement of the costs of healthcare provided in another Member State from the statutory social security scheme of patients as insured persons was recognised by the Court of Justice in several judgements.
Eiropas Kopienu Tiesa ir nolēmusi, ka Līguma noteikumi par pakalpojumu sniegšanas brīvību nozīmē arī veselības aprūpes saņēmēju , tostarp personu , kam nepieciešama ārstniecība , brīvību pārvietoties uz citu dalībvalsti, lai tur saņemtu šo aprūpi .
The Court of Justice has held that the Treaty provisions on the freedom to provide services include the freedom for the recipients of healthcare, including persons in need of medical treatment, to go to another Member Sate in order to receive it there.
Tas pats attiecas uz veselības aprūpes saņēmējiem, kas vēlas saņemt veselības aprūpi citā dalībvalstī citā veidā, piemēram, izmantojot e-veselības pakalpojumus.
The same applies to recipients of healthcare seeking to receive healthcare provided in another Member State through other means, for example through e-health services.
Lai gan Kopienas tiesību akti neierobežo dalībvalstu tiesības organizēt savas veselības aprūpes un sociālā nodrošinājuma sistēmas, izmantojot minētās tiesības , dalībvalstīm jāievēro Kopienas tiesību aktu noteikumi, jo īpaši Līguma noteikumi par pakalpojumu sniegšanas brīvību .
Whilst Community law does not detract from the power of the Member States to organise their healthcare and social security systems , Member States must when exercising that power comply with Community law, in particular with the Treaty provisions on the freedom to provide services.
Šie noteikumi dalībvalstīm neļauj radīt vai saglabāt nepamatotus ierobežojumus, izmantojot šo brīvību veselības aprūpes jomā.
Those provisions prohibit the Member States from introducing or maintaining unjustified restrictions on the exercise of that freedom in the healthcare sector .
(18) Eiropas Kopienu Tiesa vairākos spriedumos ir atzinusi pacientu kā apdrošināto personu tiesības saņemt citā dalībvalstī sniegtas aprūpes izdevumu atlīdzību no valsts sociālās drošības sistēmas.
(18) The right to reimbursement of the costs of healthcare provided in another Member State from the statutory social security scheme of patients as insured persons was recognised by the Court of Justice in several judgements.
Eiropas Kopienu Tiesa ir nolēmusi, ka Līguma noteikumos ir paredzēts arī tas, ka veselības aprūpes saņēmēji , tostarp personas, kam nepieciešama ārstnieciskā palīdzība, var brīvi pārvietoties uz citu dalībvalsti, lai tur saņemtu šo ārstniecisko palīdzību .
The Court of Justice has held that the Treaty provisions include the freedom for the recipients of healthcare, including persons in need of medical treatment, to go to another Member Sate in order to receive it there.
Kopienas tiesību akti neierobežo dalībvalstu tiesības organizēt savu veselības aprūpes un sociālās drošības sistēmu.
Community law does not detract from the power of the Member States to organise their healthcare and social security systems.
(21) Lietderīgi noteikt, ka arī pacientiem, kas dodas saņemt veselības aprūpi citā dalībvalstī citos apstākļos nekā tie, kas paredzēti Regulā (EK) Nr. 1408/71 izveidotajā sociālā nodrošinājuma koordinēšanas sistēmā, ir tiesības izmantot pakalpojumu brīvas aprites principus saskaņā ar Līgumu un ar šīs direktīvas noteikumiem.
(21) It is appropriate to require that also patients who go for healthcare to another Member State in other circumstances than those envisaged for coordination of social security schemes established by the Regulation (EC) No. 1408/71 should be able to benefit from the principles of free movement of services in accordance with the Treaty and the provisions of this Directive.
Jāgarantē šādas veselības aprūpes izdevumu segšana pacientiem vismaz tādā apmērā, kāds par identisku vai līdzīgu veselības aprūpi tiem tiktu nodrošināts piederības dalībvalsts teritorijā.
Patients should be guaranteed assumption of the costs of that healthcare at least at the level provided for the same or similar healthcare had they been provided in the Member State of affiliation.
Minētais noteikums nekādi neskar dalībvalstu pienākumu noteikt to pilsoņiem pieejamo slimības pabalstu apmēru un būtiski neietekmē valsts veselības aprūpes sistēmu finansēšanu.
This fully respects responsibility of the Member States to determine the extent of the sickness cover available to their citizens and prevents any significant effect on the financing of the national healthcare systems.
Dalībvalstīm ir iespēja valsts tiesību aktos noteikt to, ka izmaksas atlīdzina, vadoties pēc likmēm, kas ir spēkā ārstniecības dalībvalstī, ja tas pacientam ir izdevīgāk.
Member States may nevertheless provide in their national legislation for reimbursement of the costs of the treatment at the tariffs in force in the Member State of treatment if this is more beneficial for the patient.
Jo īpaši tas var attiekties uz jebkādu ārstniecību, ko sniedz, izmantojot Eiropas references tīklus, kas minēti šīs direktīvas 15. pantā.
This may be the case in particular for any treatment provided through European reference networks as mentioned in Article 15 of this Directive.
(21) Jāgarantē veselības aprūpes un ar šīs veselības aprūpes sniegšanu citā dalībvalstī saistīto izdevumu segšana pacientiem vismaz tādā apmērā, kāds par identisku vai tikpat efektīvu ārstēšanu tiem tiktu nodrošināts piederības dalībvalsts teritorijā.
(21) Patients should be guaranteed assumption of the costs of healthcare and goods connected with healthcare provided in another Member State at least at the level provided for treatment which is the same or equally effective, had they been provided or purchased in the Member State of affiliation.
Pamatojoties uz Reglamenta 47. pantu, daļa no grozījuma ir iekļauta ziņojumā bez balsojuma.
Part of the amendment incorporated in the report without vote, on the basis of Rule 47.
(24) Nekādā ziņā pacients nedrīkst gūt finansiālas priekšrocības no citā dalībvalstī sniegtas veselības aprūpes, un tādēļ izmaksu segšana jāattiecina vienīgi uz saņemtās veselības aprūpes faktiskajām izmaksām.
(24) The patient should, in any event, not derive a financial advantage from the healthcare provided in another Member State and the assumption of costs should be therefore limited only to actual costs of healthcare received .
(24) Nekādā ziņā pacients nedrīkst gūt finansiālas priekšrocības no citā dalībvalstī sniegtas veselības aprūpes vai tur iegādātajām precēm.
(24) The patient should, in any event, not derive a financial advantage from the healthcare provided or goods purchased in another Member State .
Tādēļ izmaksu segšana jāattiecina vienīgi uz faktiskajām izmaksām.
The assumption of costs should therefore be limited only to the actual costs.
Dalībvalstis var nolemt segt citas saistītās izmaksas, piemēram, izmaksas par terapeitisku ārstēšanu, ar noteikumu, ka kopējās izmaksas par šādu ārstēšanu nepārsniedz pacientam izmaksājamo summu viņa piederības dalībvalstī.
Member States may decide to cover other related costs, such as therapeutic treatment , provided that the total cost does not exceed the amount payable in the Member States of affiliation.
Šī direktīva attiecas ne vien uz pakalpojumiem, bet arī uz preču iegādi saistībā ar pārrobežu veselības aprūpi.
The Directive applies not only to services but also to the purchase of goods in the context of cross-border health care.
Šajā grozījumā arī piedāvāts labāks formulējums.
The amendment also formulates the recital better.
(25) Šī direktīva arī neparedz radīt tiesības uz atlīdzību par ārstniecību citā dalībvalstī gadījumā, ja atlīdzība par šādu ārstniecību nav paredzēta pacienta piederības dalībvalsts tiesību aktos.
(25) This Directive does not aim either to create entitlement for reimbursement of treatment in another Member State, if such a treatment is not among the benefits provided for by the legislation of the patient's Member State of affiliation.
Šī direktīva tāpat arī neliedz dalībvalstīm pabalstu sistēmas natūrā attiecināt uz veselības aprūpi, kas saskaņā ar minēto sistēmu noteikumiem sniegta citā dalībvalstī.
Equally this Directive does not prevent the Member States from extending their benefits in kind scheme to healthcare provided in another Member State according to its provisions.
(25) Šī direktīva arī neparedz radīt tiesības uz atlīdzību par ārstniecību vai preču iegādi citā dalībvalstī, ja atlīdzība par šādu ārstniecību vai precēm nav paredzēta pacienta piederības dalībvalsts tiesību aktos.
(25) This Directive does not aim either to create entitlement for reimbursement of treatment or of the cost of purchasing goods in another Member State, if such a treatment or such goods are not among the benefits provided for by the legislation of the patient's Member State of affiliation.
Šī direktīva tāpat neliedz dalībvalstīm savu pabalstu sistēmu natūrā attiecināt uz veselības aprūpi, kas saskaņā ar minētās sistēmas noteikumiem sniegta citā dalībvalstī , un tur iegādātajām precēm .
Equally this Directive does not prevent the Member States from extending their benefits in kind scheme to healthcare and goods provided in another Member State according to its provisions.
Ar šo direktīvu atzīst, ka tiesības uz ārstniecību dalībvalstis ne vienmēr nosaka valsts līmenī un ka dalībvalstis var savas veselības aprūpes un sociālās drošības sistēmas organizēt tā, lai tiesības uz ārstniecību būtu noteiktas reģionu vai vietējā līmenī.
This Directive recognises that entitlement to treatment is not always determined nationally by Member States and that Member States may organise their own healthcare and social security systems to provide for entitlement to treatment to be determined at a regional or local level .
(25a) Ja ir pieejamas vairākas metodes, lai ārstētu konkrētu slimību vai ievainojumu, pacientam vajadzētu būt tiesībām saņemt atlīdzību par visām ārstēšanā izmantotajām metodēm, kuras starptautiskajā medicīnā ir pietiekami izmēģinātas un pārbaudītas, arī tad, ja tās nav pieejamas pacienta piederības dalībvalstī.
(25a) If there are several methods available for treating a certain disease or injury, the patient should have the right to reimbursement for all methods of treatment that are sufficiently tried and tested by international medical science, even if they are not available in the patient’s Member State of affiliation.
(27) Šī direktīva turklāt pacientiem nodrošina tiesības saņemt jebkuras zāles, kuru apgrozība ir atļauta dalībvalstī, kurā sniedz veselības aprūpi, pat tādā gadījumā, ja piederības dalībvalstī zāļu apgrozība nav atļauta, ar nosacījumu, ka šīs zāles ir citā dalībvalstī sniegtas iedarbīgas ārstniecības neatņemama sastāvdaļa.
(27) This Directive provides also for the right for a patient to receive any medicinal product authorised for marketing in the Member State where healthcare is provided, even if the medicinal product is not authorised for marketing in the Member State of affiliation, as it is an indispensable part of obtaining effective treatment in another Member State.
(27) Šī direktīva turklāt pacientiem nodrošina tiesības ārstniecības dalībvalstī saņemt jebkādas zāles vai medicīnas ierīci , kuru apgrozība ir atļauta dalībvalstī, kurā sniedz veselības aprūpi, pat tādā gadījumā, ja piederības dalībvalstī zāļu vai medicīnas ierīču apgrozība nav atļauta, ar nosacījumu, ka šīs zāles ir citā dalībvalstī pacientam sniegtas konkrētas iedarbīgas ārstniecības neatņemama sastāvdaļa.
(27) This Directive provides also for the right for a patient to receive any medicinal product or medical device authorised for marketing in the Member State where healthcare is provided in the Member State of treatment , even if the medicinal product or medical device is not authorised for marketing in the Member State of affiliation, as it is an indispensable part of obtaining this specific effective treatment for the patient in another Member State.
Pamatojoties uz Reglamenta 47. pantu, daļa no grozījuma ir iekļauta ziņojumā bez balsojuma.
Incorporated in the report without vote, on the basis of Rule 47.
Juridiskās noteiktības labad un ņemot vērā zāļu apgādes praktiskās sekas, šajā direktīvā nedrīkst pieļaut atkāpi no Direktīvas 2001/83/EK 6. pantā noteiktā principa, ka zāles drīkst laist tirgū tikai tajā dalībvalstī, kurā ir atļauta to tirdzniecība.
For reasons of legal certainty and the practical consequences as regards the provision of medicinal products, this directive should not depart from the principle enshrined in Article 6 of Directive 2001/83/EC that only medicinal products authorised in the Member State concerned may be placed on the market .
(30) Atšķirīgajās Kopienas veselības sistēmās nav vienotas stacionārās aprūpes definīcijas, un tādēļ jēdziena atšķirīgās interpretācijas var radīt šķērsli pacientu brīvībai saņemt veselības aprūpi.
(30) There is no definition of what constitutes hospital care throughout the different health systems of the Community, and different interpretations could therefore constitute an obstacle to the freedom for patients to receive healthcare.
Lai šo šķērsli novērstu, ir jānosaka stacionārās aprūpes definīcija Kopienas mērogā.
In order to overcome that obstacle, it is necessary to provide a Community definition of hospital care.
Stacionārā aprūpe parasti nozīmē pacienta diennakts uzturēšanos aprūpes sniegšanas vietā.
Hospital care generally means care requiring the overnight accommodation of the patient.
Tomēr būtu lietderīgi stacionārās aprūpes definīcijā iekļaut arī tādu cita veida veselības aprūpi, kuras sniegšanai nepieciešama ārkārtīgi specializēta un dārga medicīnas infrastruktūra un aprīkojums (piemēram, augstās tehnoloģijas diagnostikas skeneri) vai kurā ietilpst ārstniecība, kas rada konkrētu risku pacientam un sabiedrībai (piemēram, nopietnu infekcijas slimību ārstniecība).
However, it may be appropriate to submit to the same regime of hospital care also certain other kinds of healthcare, if that healthcare requires use of highly specialised and cost-intensive medical infrastructure or medical equipment (e.g. high-technology scanners used for diagnosis) or involving treatments presenting a particular risk for the patient or the population (e.g. treatment of serious infectious diseases).
Komisija, izmantojot komiteju procedūru, izveido īpašu šādas ārstniecības veidu sarakstu, ko regulāri atjaunina.
A regularly updated list of such treatments shall be specifically defined by the Commission through the comitology procedure.
(30) Atšķirīgajās Kopienas veselības sistēmās nav vienotas stacionārās aprūpes definīcijas, un tādēļ jēdziena atšķirīgā interpretācija var radīt šķērsli pacientu brīvībai saņemt veselības aprūpi.
(30) There is no definition of what constitutes hospital care throughout the different health systems of the Community, and different interpretations could therefore constitute an obstacle to the freedom for patients to receive healthcare.
Atšķirīgas tiesības un atšķirīga klīniskā prakse dažādās dalībvalstīs nozīmē, ka tad, ja ES mērogā būtu izveidots vienots to ārstniecības veidu saraksts, kuru saņemšanai ir vajadzīga iepriekšēja atļauja, tas tikai radītu neskaidrības pacientiem.
Differences in entitlements and clinical practices between Member States mean that, in practice, having a single EU list of treatments for which prior authorisation may be required would only cause confusion for patients.
(32) Katrā ziņā, ja dalībvalsts ir nolēmusi izveidot sistēmu, saskaņā ar kuru ir jāsaņem iepriekšēja atļauja, lai saņemtu izdevumu atlīdzību par stacionāro vai specializēto aprūpi, kas citās dalībvalstīs sniegta saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem, izdevumi par šādu citā dalībvalstī sniegtu aprūpi piederības dalībvalstij ir jāatlīdzina tādā apmērā, kādā tie tiktu atlīdzināti gadījumā, ja identiska vai līdzīga veselības aprūpe tiktu sniegta piederības dalībvalstī, bet nepārsniedzot saņemtās veselības aprūpes faktiskās izmaksas.
(32) In any event, if a Member State decided to establish a system of prior authorisation for assumption of costs of hospital or specialised care provided in another Member States in accordance with the provision of this Directive, the costs of such care provided in another Member State should also be reimbursed by the Member State of affiliation up to the level of costs that would have been assumed had the same or similar healthcare been provided in the Member State of affiliation, without exceeding the actual costs of healthcare received.
Tomēr, pastāvot Regulas (EK) Nr. 1408/71 22. panta 2. punktā izklāstītajiem nosacījumiem, atļauja jāsniedz un pabalsti jāpiešķir saskaņā ar minēto regulu.
However, when the conditions set out in Article 22(2) of Regulation (EC) No 1408/71 are fulfilled the authorisation should be granted and the benefits provided in accordance with that Regulation.
Tas jo īpaši attiecas uz gadījumiem, kad atļauju sniedz pēc pieprasījuma administratīvas izskatīšanas vai izskatīšanas tiesā un attiecīgā persona ir saņēmusi ārstniecību citā dalībvalstī.
This applies in particular in instances where the authorisation is granted after an administrative or judicial review of the request and that the person concerned has received the treatment in another Member State.
Tādā gadījumā šīs direktīvas 6., 7., 8., un 9. pantu nepiemēro.
In that case Articles 6, 7, 8 and 9 of this Directive shall not apply.
Minētais noteikums ir saskaņā ar Eiropas Kopienu Tiesas judikatūru, kurā noteikts, ka pacientiem, kuri saņēmuši atļaujas atteikumu, kas pēc tam atzīts par nepamatotu, ir tiesības saņemt citā dalībvalstī saņemtas ārstniecības izmaksu atlīdzību pilnā apmērā saskaņā ar noteikumiem ārstniecības dalībvalsts tiesību aktos.
This is in line with the case law of the Court of Justice which has specified that patients who received a refusal of authorisation subsequently held to be unfounded, are entitled to have the cost of the treatment obtained in another Member State reimbursed in full according to the provisions of the legislation in the Member State of treatment.
(32) Katrā ziņā, ja dalībvalsts ir nolēmusi izveidot sistēmu, saskaņā ar kuru ir jāsaņem iepriekšēja atļauja, lai saņemtu izdevumu atlīdzību par stacionāro vai specializēto aprūpi, kas citās dalībvalstīs sniegta saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem, izdevumi par šādu citā dalībvalstī sniegtu aprūpi piederības dalībvalstij ir jāatlīdzina tādā apmērā, kādā tie tiktu atlīdzināti gadījumā, ja identiska vai pacientam tikpat efektīva ārstēšana tiktu sniegta piederības dalībvalstī, bet nepārsniedzot saņemtās veselības aprūpes faktiskās izmaksas.
(32) In any event, if a Member State decided to establish a system of prior authorisation for assumption of costs of hospital or specialised care provided in another Member States in accordance with the provision of this Directive, the costs of such care provided in another Member State should also be reimbursed by the Member State of affiliation up to the level of costs that would have been assumed had treatment which is the same or equally effective for the patient been provided in the Member State of affiliation, without exceeding the actual costs of healthcare received.
Tomēr, pastāvot Regulas (EK) Nr. 1408/71 22. panta 2. punktā izklāstītajiem nosacījumiem, atļauja jāsniedz un pabalsti jāpiešķir saskaņā ar minēto regulu.
However, when the conditions set out in Article 22(2) of Regulation ( EEC ) No 1408/71 are fulfilled the authorisation should be granted and the benefits provided in accordance with that Regulation.
Tādā gadījumā šīs direktīvas 6., 7., 8. un 9. pantu nepiemēro.
In that case Articles 6, 7, 8 and 9 of this Directive shall not apply.
Minētais noteikums ir saskaņā ar Eiropas Kopienu Tiesas judikatūru, kurā noteikts, ka pacientiem, kuri , pieprasot atļauju, saņēmuši atteikumu, kas pēc tam atzīts par nepamatotu, ir tiesības saņemt citā dalībvalstī saņemtas ārstniecības izmaksu atlīdzību pilnā apmērā saskaņā ar ārstniecības dalībvalsts tiesību aktu noteikumiem.
This is in line with the case law of the Court of Justice which has specified that patients who received a refusal of authorisation subsequently held to be unfounded, are entitled to have the cost of the treatment obtained in another Member State reimbursed in full according to the provisions of the legislation in the Member State of treatment.
EKT praksē nav ietverta atsauce uz „līdzīgu veselības aprūpi”.
ECJ case law does not include the reference to "or similar healthcare."