natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Attiecībā uz normatīviem grozījumu aktiem tās daļas, kuras tiek pārņemtas no jau esoša teksta, ko Parlaments vēlas grozīt, lai gan akta projektā tas nav grozīts, ir izceltas treknrakstā .
In the case of amending acts, passages in an existing provision that the draft act has left unchanged, but that Parliament wishes to amend, are highlighted in bold .
par priekšlikumu Padomes lēmumam par papildprotokola, kas pievienots Sadarbības nolīgumam par Atlantijas okeāna ziemeļaustrumu piekrastes un ūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu, parakstīšanu Eiropas Kopienas vārdā
on the proposal for a Council decision on concerning the conclusion, on behalf of the European Community, of the Additional Protocol to the Cooperation Agreement for the Protection of the Coasts and Waters of the North-East Atlantic against Pollution
– ņemot vērā priekšlikumu Padomes lēmumam ( COM(2009)0436 ),
– having regard to the proposal for a Council decision ( COM(2009)0436 ),
– ņemot vērā EK līguma 175. panta 1. punktu un 300. panta 2. punktu,
– having regard to Articles 175 (1) and 300 (2) of the EC Treaty,
– ņemot vērā EK līguma 300. panta 3. punkta pirmo daļu, saskaņā ar kuru Padome ar to ir apspriedusies ( C7-0163/2009 ),
– having regard to Article 300(3), first subparagraph, of the EC Treaty, pursuant to which the Council consulted Parliament ( C7‑0163/2009 ),
– ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienības darbību 196. panta 2. punktu un 218. panta 6. punkta a) apakšpunktu,
– having regard to Articles 196(2) and 218(6)(a) of the Treaty on the Functioning of the EU,
– ņemot vērā Vides, sabiedrības veselības un pārtikas nekaitīguma komitejas ieteikumu ( A7-0009/2010 ),
– having regard to the recommendation of the Committee on the Environment, Public Health and Food Safety ( A7‑0009/2010 ),
Konkrētais nolīgums ir daļa no kopuma, ko veido ar jūru saistītie reģionālie nolīgumi, kurus ES ir noslēgusi ar dažām atsevišķām dalībvalstīm un trešām kaimiņvalstīm.
This agreement forms part of a network of regional marine agreements which the EU concluded with some individual Member States and neighbouring third countries.
Minētais kopums ietver Helsinku konvenciju, Bonnas nolīgumu, Barselonas konvenciju un — šajā gadījumā — Lisabonas nolīgumu; visi šie akti attiecas uz dažādām to jūru zonām, kas apskalo ES valstis, un to mērķis ir nodrošināt līgumslēdzēju pušu individuālus vai kolektīvus reaģēšanas pasākumus jūras vai piekrastes piesārņojuma vai piesārņojuma draudu gadījumā.
The network consists of the Helsinki Convention, the Bonn Agreement, the Barcelona Convention and, in this case the Lisbon Agreement, each of which cover different parts of the sea around EU countries and aiming at individual or collective intervention of the contracting parties in case of pollution or a threat of pollution of the seas or coasts.
Lisabonas nolīgumu parakstīja 1990. gada oktobrī, bet tas nestājās spēkā divu līgumslēdzēju pušu — Spānijas un Marokas — teritoriālā strīda dēļ par nolīguma 3. panta c) apakšpunktā minētajām „dienvidu robežām” (Rietumsahāra).
The Lisbon Agreement was signed in October 1990 but never entered into force because of a territorial dispute between Spain and Morocco, two of the Contracting Parties, about the "southern borders" (Western Sahara) referred to in Article 3 (c) of the Agreement.
Papildprotokolu, ar ko atrisināja strīdu un rada piemērotu formulējumu minētā 3. panta c) apakšpunktam, Portugāle, Spānija, Francija un Maroka parakstīja pavisam nesen — 2008. gada maijā; savukārt Eiropas Kopiena to parakstīja 2009. gada 25. martā.
The additional protocol in which the dispute was settled and an appropriate wording for Article 3 (c) was found, was signed as recently as May 2008 by Portugal, Spain, France and Morocco also the European Community signed on the 25 March.
Pēc minētā papildprotokola noslēgšanas Lisabonas nolīgums beidzot var stāties spēkā — 20 gadu pēc tā parakstīšanas.
With the conclusion of this Additional Protocol the Lisbon Agreement can enter into force, 20 years after being signed.
Referente apzinās, ka ES tiesību aktu trīs jūrniecības paketes, kas izstrādātas pēc kuģu „Erika” un „Prestige” avārijām, lai galvenokārt novērstu piesārņojuma negadījumus vai to sekas, nosaka ES ūdeņu un piekrastes aizsardzības standartus.
The rapporteur is aware that the three maritime packages of EU legislation designed mainly to prevent and when happened, to deal with pollution accidents, in the aftermath of the Erika and Prestige accidents, are setting standards for protecting the EU-waters and coasts.
Reģionālās jūras konvencijas, kuru līgumslēdzējas puses ir arī daudzas trešās kaimiņvalstis, ir līdzeklis ES standartu transponēšanai attiecīgajās trešās valstīs.
The regional marine conventions, to which also many neighbouring third countries are Contracting Parties, are an instrument to transpose the EU-standards to those third countries.
Referente vēlas pieminēt parādību, kam netiek veltīta pienācīga uzmanība politiskā ziņā un saistībā ar vides aizsardzību, jo tā ir ārpus sabiedrības redzesloka.
The rapporteur would like to mention a phenomenon which has not received the political and environmental attention it deserves, since it occurs away from the public eye.
Tomēr nesen Eiropas Savienības Padome (tiekoties vides ministriem) nedaudz aktualizēja šo parādību, kad 2009. gada 21. oktobrī Nīderlandes delegācija ierosināja apspriest problēmu, kas saistīta ar tā dēvēto plastmasas zupu.
Recently however there was given some attention to it, within the Council of Ministers (for Environment) when the Dutch delegation on 21 October 2009 put the problem of the "plastic soup" up for discussion.
Šī problēma attiecas uz peldošu plastmasas un gumijas atkritumu masu (tā ir 34 reizes lielāka par Nīderlandes platību — aptuveni 1 350 000 km 2 ) Klusajā okeānā.
This refers to the drifting mass of plastic and rubber (34 times the size of the Netherlands: +/-1.350.000 km 2 ) in the Pacific Ocean.
Arī Atlantijas okeānā paralēli problēmai, ko rada veci, nolietoti un nozaudēti zvejas tīkli, šī problēma kļūst arvien aktuālāka.
But it is also- along with the issue of old, discarded and lost fishing nets - becoming an increasing problem in the Atlantic Ocean.
Vai mēs zinām, kā šī peldošā plastmasas masa ietekmē jūras vidi (zīdītājus, putnus, zivis, jūraszāles, aļģes utt.) un tās spēju uztvert oglekļa dioksīdu?
Do we know what effects this floating plastic mass has on the marine environment (mammals, birds, fishes, seaweed and algae, etc) and their C02 capture capacities?
Vai mūsu jūru ievērojamā piesārņošana ar plastmasas vai gumijas atkritumiem ir Lisabonas nolīguma vai citu reģionālo jūras nolīgumu darbības jomā, vai arī šī problēma ir jārisina OSPAR konvencijas ietvaros?
Does the massive pollution of our seas with plastic or rubber debris fall within the scope of the Lisbon Agreement or the other regional marine agreements or should this be dealt with within the OSPAR -Agreement?
Ja tas netiek nodrošināts, vai minētos nolīgumus var pielāgot tā, lai tajos iekļautu šīs problēmas risināšanu?
If not, can those agreements be adapted so as to include the addressing of this problem?
par ECB 2008. gada pārskatu
on the ECB Annual Report 2008
Referents: Edward Scicluna
Rapporteur: Edward Scicluna
– ņemot vērā Eiropas Centrālās bankas (ECB) 2008. gada pārskatu,
– having regard to the Annual Report 2008 of the European Central Bank (ECB),
– ņemot vērā Līgumam pievienotā Protokola par Eiropas Centrālo banku sistēmas Statūtiem un Eiropas Centrālās bankas Statūtiem 15. pantu,
– having regard to Article 15 of the Protocol on the Statute of the European System of Central Banks and of the European Central Bank annexed to the Treaty,
– ņemot vērā Lisabonas līgumu, ar ko groza ES līgumu un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
– having regard to the Treaty of Lisbon, amending the Treaty on European Union and the Treaty establishing the European Community,
– ņemot vērā tā 1998. gada 2. aprīļa rezolūciju par demokrātisko atbildību EMS trešajā posmā
– having regard to its resolution of 2 April 1998 on democratic accountability in the third phase of EMU
– ņemot vērā Komisijas 2009. gada 7. oktobra paziņojumu „Gada pārskats par euro zonu —2009. gads” ( COM(2009)0527 ) un tam pievienoto Komisijas dienestu darba dokumentu ( SEC(2009)1313 /2),
– having regard to the Commission communication of 7 October 2009, 'Annual Statement on the Euro Area 2009' ( COM(2009)0527 ), and the Commission staff working document accompanying that communication ( SEC(2009)1313 /2),
– ņemot vērā Komisijas 2009. gada septembra ekonomikas starpposma prognozi,
– having regard to the Commission's September 2009 interim economic forecast,
– ņemot vērā Komisijas 2009. gada 23. septembra priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par Kopienas finanšu sistēmas makrouzraudzību un Eiropas Sistēmisko risku komitejas izveidošanu ( COM(2009)0499 ),
– having regard to the Commission proposal of 23 September 2009 for a regulation of the European Parliament and of the Council on Community macro prudential oversight of the financial system and establishing a European Systemic Risk Board ( COM(2009)0499 ),
– ņemot vērā Komisijas 2009. gada 23. septembra priekšlikumu Padomes lēmumam, ar kuru Eiropas Centrālajai bankai uztic konkrētus uzdevumus saistībā ar Eiropas Sistēmisko risku komitejas darbību ( COM(2009)0500 ),
– having regard to the Commission proposal of 23 September 2009 for a Council decision entrusting the European Central Bank with specific tasks concerning the functioning of the European Systemic Risk Board ( COM(2009)0500 ),
– ņemot vērā Ekonomikas un monetārās komitejas ziņojumu ( A7‑0010/2009 ),
– having regard to the report of the Committee on Economic and Monetary Affairs ( A7‑0010/2010 ),
A. tā kā finanšu un ekonomikas krīzes laikā ir piedzīvots kopš pagājušā gadsimta 30. gadiem lielākais globālās ekonomikas kritums, kura sekas turpmākos gadus turpinās būtiski ietekmēt valstu ekonomiku un sociālo struktūru;
A. whereas the financial and economic crisis has seen the worst global economic decline since the 1930s, whose repercussions will continue to have a major impact on countries' economic and social fabric for years to come,
B. tā kā 2008. gadā finanšu un ekonomikas krīzes dēļ euro zonas valstu IKP pieauga tikai par 0,7 % un ir sagaidāms, ka 2009. gadā ir bijis ievērojams IKP samazinājums;
B. whereas in 2008 the real GDP of the euro area grew by only 0.7% owing to the financial and economic crisis, and GDP is expected to have decreased considerably in 2009,
C. tā kā vidējā inflācija 2008. gadā bija 3,3 %, vasarā sasniedzot pat 4,0 %, kas bija augstākais līmenis kopš euro ieviešanas, un tā kā inflācija pēc tam samazinājās līdz negatīvam līmenim 2009. gada vasarā;
C. whereas in 2008 the average annual inflation rate was 3.3%, peaking at 4.0% in summer 2008, the highest rate recorded since the introduction of the euro, and whereas inflation subsequently fell to negative rates in summer 2009,
D. tā kā vidējais euro zonas valstu budžeta deficīts ir pieaudzis no 0,6 % no IKP 2007. gadā līdz 1,9 % 2008. gadā, un līdz 2009. gada oktobra vidum jau 20 dalībvalstīm tika piemērota pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūra;
D. whereas the average general government deficit in the euro area increased from 0.6% of GDP in 2007 to 1.9% in 2008, and, by mid-October 2009, twenty Member States were subject to an excessive deficit procedure,
E. tā kā vidējais valsts parāds euro zonā ir palielinājies no 66,2 % no IKP 2007. gada beigās līdz 69,6 % 2008. gada beigās un ir sagaidāms, ka tuvākajos gados tas turpinās palielināties;
E. whereas the average government debt ratio in the euro area increased from 66.2% of GDP at the end of 2007 to 69.6% at the end of 2008, and whereas that ratio is expected to increase further in the coming years,
F. tā kā 2008. gadā EUR kurss pret USD strauji svārstījās, jūlijā sasniedzot USD 1,60 par EUR 1 un oktobrī nokrītot līdz USD 1,25, bet pēc tam 2009. gada oktobrī atkal paceļoties līdz USD 1,50;
F. whereas in 2008 the exchange rate of the euro against the US dollar fluctuated sharply, peaking at USD 1.60 in July and reaching USD 1.25 in October, but subsequently rose to USD 1.50 in October 2009,
G. tā kā ECB 2008. gada pirmajā pusgadā procentu likmes turēja nemainīgas un paaugstināja 2008. gada jūlijā par 25 bāzes punktiem līdz 4,25 %, bet 2008. gada pēdējā ceturksnī tās strauji samazināja līdz 2,5 % un 2009. gadā jau līdz 1 %;
G. whereas the ECB kept interest rates unchanged in the first half of 2008, before raising them in July 2008 by 25 basis points to 4.25%, and lowering them incrementally during the last quarter of 2008 to 2.5%, and then 1% in 2009,
H. tā kā finanšu krīzes iespaidā ECB būtiski palielināja euro zonas bankām nodrošināto likviditāti un veica vairākus ārkārtējus pasākumus, lai uzlabotu valūtas tirgu darbību; tā kā līdzīgas likviditāti uzlabojošas iespējas tika radītas tikai dažām dalībvalstīm, kuras nav euro zonā;
H. whereas, in response to the financial crisis, the ECB significantly enlarged liquidity provisions to banks in the euro area and took a number of non-standard measures to improve the impaired functioning of money markets; whereas similar liquidity-enhancing facilities were provided only to a certain number of Member States not in the euro area,
ECB reakcija uz finanšu krīzi
The ECB's response to the financial crisis
5. norāda, ka ECB tāpat kā SVF un citām starptautiskām institūcijām savās prognozēs neizdevās paredzēt to, cik smags būs ekonomikas kritums 2008. gadā;
Notes that the ECB's economic projections, like those of the IMF and other international institutions, failed to forecast the severity of the downturn in 2008;
7. pauž vilšanos, ka dažas komercbankas nesamazināja procentu likmes saviem klientiem un ka šāda pieeja bija īpaši izteikta laikā, kad ECB procentu likmes bija sasniegušas zemāko līmeni;
Expresses disappointment that some commercial banks did not pass on interest rate cuts to their customers, and that this approach was particularly prevalent when the ECB’s interest rates reached their lowest levels;
10. pauž vilšanos, ka ECB nodrošinātā papildu likviditāte nepietiekami novērsa kredītresursu trūkumu, ar ko saskārās ekonomika, it īpaši mazie un vidējie uzņēmumi, bet to izmantoja dažas bankas, lai uzlabotu peļņas rādītājus un segtu zaudējumus;
Expresses disappointment that the extra liquidity injected by the ECB did not sufficiently ease the credit crunch faced by industry, particularly small and medium-sized businesses, and was instead used by some banks to improve their margins and cover losses;
19. piekrīt ECB bažām par atšķirībām starp euro zonas valstīm un to, kā krīze ir ietekmējusi dažādas valstis, it īpaši tās, kurās jau bija strukturāli trūkumi, augstas darbaspēka izmaksas uz vienu vienību, tekošā konta deficīts un parāds;
Shares the ECB's concerns about divergences between economies in the euro area and the way in which the crisis has affected different countries, particularly those with pre-existing structural inefficiencies, high unit labour costs, current account deficits and debt;
Pārvaldība un lēmumu pieņemšana
Governance and decision making
23. vēlreiz apliecina atbalstu Parlamenta un ECB ik ceturkšņa dialogam par monetārajiem jautājumiem; piebilst, ka dialogs ir svarīgs mehānisms, kā pārraudzīt ECB darbu un nodrošināt atbildību sabiedrības priekšā un pārredzamību;
Reaffirms its support for the quarterly monetary dialogue between Parliament and the ECB; adds that the dialogue is an important mechanism for scrutinising the workings of the ECB and contributing to its public accountability and transparency;
27. norāda uz Euro grupas lomu ekonomikas politiku ciešākas koordinācijas nodrošināšanā euro zonā; līdz ar to atzinīgi vērtē to, ka Lisabonas līgums Euro grupai piešķir juridiskas personas statusu; iesaka ECB turpināt pilnībā piedalīties Euro grupas locekļu neformālajās sanāksmēs;
Notes the role played by the Eurogroup in developing closer coordination of economic policies within the euro area; consequently, welcomes the conferral by the Lisbon Treaty of legal personality on the Eurogroup; further recommends that the ECB continue to participate fully in the informal meetings between Eurogroup members;
Euro ārējā dimensija
The external dimension of the euro
30. uzskata, ka euro statusa celšanās pasaules mērogā sniegs priekšrocības un prasīs atbildību; uzskata, ka tas arī turpmāk mudinās dalībvalstis, kas nav euro zonā, un trešās valstis censties pievienoties euro zonai;
Believes that the growing international status of the euro will offer advantages and responsibilities on the world stage; believes that this will continue to encourage Member States outside the euro area and third countries to seek membership of the euro area;
Šis ziņojums ir ECB 2008. gada pārskata un nepārtraukto finanšu krīzes novēršanas centienu vērtējums.
This report evaluates the 2008 annual report of the European Central Bank (ECB) and the performance of the ECB in its continued response to the financial crisis.
Tā kā ECB pārskatu publicēja 2009. gada aprīlī un Parlamenta vēlēšanas, kas notika jūlijā, aizkavēja šā ziņojuma sagatavošanu, tas neizbēgami ir radījis zināmu pārklāšanos attiecībā uz dažām ECB darbības jomām.
Since the ECB published its report in April 2009, and the June European elections delayed the drafting of Parliament's report, there is, inevitably, some overlap taking account of the ECB's policies in 2009.
Šis ziņojums galvenokārt ir par ECB veikumu saistībā ar finanšu un ekonomikas krīzi, krīzes rezultātā izceltajām euro zonas valstu atšķirībām, ECB „izejas stratēģiju” un ECB pārvaldību.
This report focuses primarily on the performance of the ECB in relation to the financial and economic crisis, the divergences between the eurozone economies exacerbated by the crisis, the ECB´s exit strategy and the governance of the ECB.
Divus gadus ilgs finanšu sistēmas satricinājums
Two years of financial turmoil
Finanšu un ekonomikas krīzes laikā ir piedzīvots lielākais ekonomikas kritums kopš pagājušā gadsimta 30. gadiem.
The financial and economic crisis has seen the worst global economic decline since the 1930s.
Patiešām, pēdējie divi gadi ECB attiecībā uz monetārās un cenu stabilitātes noturēšanu ir bijuši visgrūtākie kopš bankas izveidošanas.
Indeed, the last two years have been the most difficult for the ECB in its role of guardian of monetary and price stability since its inception.
Pēc 90. gados un pēdējās desmitgades sākumā relatīvi labvēlīga ekonomikas izaugsmes perioda vairumā Eiropas valstu ECB bija jāreaģē uz krīzi, kas līdz pašiem pamatiem satricināja finanšu un politisko vidi.
After the relatively benign period of economic growth enjoyed across most of Europe during the 1990s and early years of this decade, it has been forced to react to the crisis which has rocked the financial and political world to its core.
Vairums dalībvalstu ekonomiku ir pārbaudītas ar „stresa testu” — nevis ar simulācijas modeli (kas bieži ir darīts agrāk), bet reālā laikā ar reāliem notikumiem, kuru sekas arī ir bijušas pavisam reālas.
Most of its Member States have had their economy 'stress-tested', not through a simulated model (as has been often been done before), but in real time and with consequences that have been all too real.
2008. gadā euro zonas valstu IKP pieauga tikai par 0,7 %, un līdz tam brīdim, kad par šo ziņojumu notiks balsojums plenārsēdē, mēs jau būsim redzējuši šausminošu statistiku par ievērojamu ekonomikas kritumu un nenormāliem budžetu deficītiem kopā ar prognozi par ļoti lēnu atgriešanos uz izaugsmes ceļa 2010. un 2011. gadā.
In 2008, GDP growth across the euro area was just 0.7% and, by the time this report is voted in plenary, we will have seen the frightening statistics of a significant economic contraction alongside abnormal budgetary deficits, together with a forecast of a very sluggish return to growth in 2010 and 2011.
Vairumā dalībvalstu budžeta deficīts un valsts parāds turpina pieaugt.
Most Member States are experiencing rising budgetary deficits and soaring government debt.
Komisija 2009. gada maija ekonomikas prognozē paredzēja, ka vidējais euro zonas budžeta deficīts sasniegs 5,3 % un vidējais valsts parāds 77,7 %, tie ir skaitļi, kas 2010. gadā visticamāk pieaugs.
The Commission’s economic forecasts in May 2009 predicted average budget deficits across the eurozone of 5.3% and average government debt of 77.7%, figures which, in turn, are both expected to increase in 2010.
Lai gan dalībvalstis visā Eiropā cenšas ekonomiku stimulēt, bezdarbs, it īpaši jauniešiem līdz 25 gadu vecumam, ir strauji pieaudzis un visticamāk turpinās pieaugt 2010. gadā.
Despite the stimulus packages taken by Member States across Europe, unemployment, particular amongst those under 25, has risen sharply and is likely to do so in 2010.
Tomēr lielāko daļu pieaugušā valstu parāda un deficīta veido samazinātie nodokļu ieņēmumi un pieaugušie sociālie izdevumi, kā arī budžetu stimulējošie pasākumi, kas sasniedz aptuveni 1,5 % no ES IKP.
However, the bulk of the increased government debt and deficits is the result of falling tax revenues and increased welfare spending, alongside budgetary stimulus measures valued at about 1.5% of EU GDP.
Var paiet daudzi gadi līdz finanšu krīzes radītais deficīts tiks samazināts līdz 2006. un 2007. gada līmenim.
It may take many years for these deficits, brought about by the financial crisis, to return to the levels of 2006 and 2007.
ECB reakcija uz finanšu krīzi
The ECB's response to the crisis
ECB primārais uzdevums saskaņā ar ES Līgumiem ir nodrošināt cenu stabilitāti.
The primary function of the ECB, according to the EU treaties, is to maintain "price stability".
Lai gan inflācija ievērojami pārsniedza pašas ECB noteikto maksimālo robežu 2 % un augstāko punktu 4 % sasniedza 2008. gada jūlijā, pēc tam tā atkal strauji pazeminājās un pašreiz ir pat noslīdējusi zem nulles.
Although inflation was far above the ECB's self-imposed ceiling of 2% when it reached a peak of 4% in June and July 2008, inflation rates have since tumbled and are now at negative rates.
Redzot šo ekonomikas tendenci, lai veicinātu aizņemšanos, ECB pēc 2008. gada jūnija lēmuma palielināt procentu likmes par 25 bāzes punktiem līdz 4,25 % tās atkal strauji samazināja laika posmā no 2008. gada oktobra līdz 2009. gada janvārim līdz 2 %, bet 2009. gada maijā pat līdz 1 %.
Alongside this economic performance, the ECB, after taking the decision in June 2008 to raise interest rates by 25 basis points to 4.25%, reduced rates incrementally from 4.25% to 2% between October 2008 and January 2009 and down to 1% in May 2009, in an attempt to re-invigorate lending.
Jāņem vērā, ka dažbrīd likās, ka procentu likmju samazinājums bija nepietiekams salīdzinājumā ar to, ko veica citas centrālās bankas, piemēram ASV Federālo rezervju sistēma vai Anglijas Banka.
One should note that at times it appeared that the interest rate cuts were not as radical as those taken by other central banks such as the US Federal Reserve and the Bank of England.
Tik tiešām, šāds viedoklis bija daudziem politikas un ekonomikas analītiķiem.
Indeed, this was a view shared by many political and economic observers.
Tomēr ECB galvenā loma ekonomikas krīzes laikā bija būtiski palielināt euro zonas bankām nodrošināto likviditāti, ko tā 2007. gadā bija noteikusi nestandarta pasākumiem, lai palīdzētu dalībvalstīm.
Yet the ECB's main role during the crisis has been to expand significantly the liquidity provisions it established in 2007 with non-standard measures, to assist Member States.
ECB bija pielāgojusi likviditātes pārvaldības sistēmu, it īpaši izmantojot fiksētas procentu likmes izsoles procedūru ar pilna apjoma piešķīrumu atklātā tirgus operācijās, uz laiku sašaurinot koridoru, ko veido pastāvīgo iespēju procentu likmes, paplašinot nodrošinājumam atbilstošo aktīvu sarakstu un sadarbībā ar citām centrālajām bankām nodrošinot likviditāti ārvalstu valūtās.
The ECB had adjusted its liquidity management framework, most notably through the use of fixed rate tender procedures with full allotment in its open market operations, temporarily narrowed the corridor formed by the rates on its standing facilities, broadened its list of assets eligible as collateral, and provided liquidity in foreign currencies in cooperation with other central banks.