natgillin/translations-raw huggingface dataset:
85. uzsver, ka ir jāveicina pārredzamība, skaidri informējot sabiedrību par katra projekta mērķi un tehniskās plānošanas datiem; prasa, lai atbilstību kritērijiem pārbaudītu sabiedriskās apspriešanas kontekstā;
Emphasises that transparency should be enhanced by clearly informing the public about the purpose and technical planning data of each project; asks that proof of compliance with the criteria should be verified in the context of public consultations;
88. piekrīt tam, ka ir jānodrošina EIP savlaicīga īstenošana, un atzinīgi vērtē Komisijas priekšlikumu saskaņot, labāk koordinēt un paātrināt atļauju izsniegšanas procedūras, ar nosacījumu, ka tiek ievērots subsidiaritātes princips un valstu kompetence attiecībā uz atļauju piešķiršanas procedūru, lai nodrošinātu, ka pašreizējie termiņi šajās jomās nemazina privāto investoru vēlmi būt novatoriskiem;
Agrees on the need to ensure timely implementation of PEIs and welcomes the Commission’s proposal to streamline, enhance the coordination of, improve and speed up permit-granting procedures – provided that the subsidiarity principle and national competence in relation to permit-granting are respected – in order to ensure that existing deadlines in these fields do not discourage private investors from being innovative;
90. uzsver, ka jebkurai valsts kontaktiestādei ir jābūt neatkarīgai un brīvai no jebkādas politiskās vai ekonomiskās ietekmes; uzskata, ka EIP ir jāizskata iesniegšanas secībā un gaidāmajā Komisijas priekšlikumā noteiktajā termiņā;
Stresses that any national contact authority must be independent and free from political or economic influence; believes that PEIs must be processed in order of submission and within the time limit set out in the future Commission proposal;
92. aicina Komisiju, ņemot vērā dažādās projektu īpatnības un teritoriālās iezīmes, noteikt to, vai ir iespējams ieviest kopīgas vai saskaņotas procedūras, ar kurām ieviest konkrētus galvenos ad hoc pasākumus un labāko praksi (regulāra informācijas apmaiņa, savlaicīga lēmumu paziņošana, kopīgi problēmu risināšanas mehānismi u. c.), un izvērtēt, cik piemēroti būtu izmantot arbitrāžas procedūras kā instrumentu galīgā lēmuma pieņemšanai;
Calls on the Commission to determine, taking account of the diverse range of project specificities and the territorial characteristics of projects, whether joint or coordinated procedures establishing concrete ad hoc key measures and best practices (regular exchanges of information, timely communication of decisions, joint problem-solving mechanisms, etc.) could be set up, and to evaluate the suitability of using arbitration procedures as a final decision-making tool;
94. tā kā reģionu attīstībā ļoti nozīmīgas ir ilgtspējīgas enerģijas stratēģijas, uzsver vajadzību izveidot struktūru apmaiņai ar labāko praksi reģionos, ņemot vērā veiksmīgus piemērus pašvaldībās un reģionos, kas specializējas atjaunojamās enerģijas, energotaupības un energoefktivitātes jomā; šajā sakarībā aicina izveidot apspriešanās un novērtēšanas sistēmu, lai, kur vien iespējams, apzinātu, izplatītu un pārņemtu labāko praksi un zināšanas par sabiedrības atbalstu infrastruktūrai;
Stresses the need – given the importance of the regions’ sustainable energy strategies to their development potential – to establish a platform for exchanging best practises acquired in the regions, taking into account successful examples of municipalities and regions that have specialised in renewable energies, energy saving and efficiency; calls, in this regard, for a consultation and assessment system in order, where possible, to identify, share and copy best practices and knowledge about public acceptance of infrastructure;
100. uzsver, ka efektīvi funkcionējošam tirgum ir jāsedz liela daļa no infrastruktūrai nepieciešamo ieguldījumu izmaksām, pamatojoties uz pareizu izmaksu sadalījumu, pārredzamību, nediskrimināciju un rentabilitāti, ievērojot principu „maksā lietotājs”; prasa Komisijai izvērtēt, vai spēkā esošie regulatīvie stimuli ir pietiekami, lai tirgus saņemtu nepieciešamos signālus, un kādi papildu pasākumi ir vajadzīgi, ietverot tos, ar kuriem uzlabo izmaksu sadalīšanas noteikumus;
Stresses that the effective functioning of the market should provide a large part of the cost of the requisite infrastructure investment, on the basis of principles of proper cost-allocation, transparency, non-discrimination and cost-effectiveness and in line with the ‘user pays’ principle; requests the Commission to assess where the existing regulatory incentives are sufficient to send the necessary signals to the market, and what complementary measures, including those improving cost allocation rules, are needed;
105. uzskata, ka Eiropas Savienībai ir jāfinansē komerciāli nepievilcīgi projekti, kas nespēj piesaistīt privātos investorus, taču kam ir būtiska nozīme izolētu ES reģionu savienošanā ar Eiropas enerģētikas un gāzes tīkliem un kas ir nepieciešami nolūkā izveidot vienotu Eiropas Savienības enerģijas tirgu;
Considers that the European Union should fund commercially unattractive projects that are unable to attract private investors but that are essential for the interconnection of isolated EU regions to the European power and gas grids, as an integral part of the creation of a unified energy market in the European Union;
120. uzskata, ka visi ārējie cauruļvadi un citi energotīkli, kas šķērso Eiropas Savienības robežu, ir jāpārvalda ar pārredzamiem starpvaldību nolīgumiem un uz tiem jāattiecina iekšējā tirgus noteikumi, tostarp noteikumi par trešās puses piekļuves tiesībām, galamērķa klauzulas, līdzekļu sadales uzraudzība un sastrēgumu pārvaldība, līgumu termiņš un piegādes klauzulas, ar kurām paredz obligātu samaksu; aicina Komisiju nodrošināt, ka attiecībā uz pašreizējiem un turpmākajiem cauruļvadiem un tirdzniecības nolīgumiem tiek ievērots Eiropas enerģētikas acquis , un aicina vajadzības gadījumā veikt pasākumus;
Considers that all external pipelines and other energy networks entering the territory of the European Union should be governed by transparent intergovernmental agreements and subject to internal market rules, including rules on third-party access, destination clauses, supervision of allocation and bottleneck management, the duration of the contracts and take-or-pay clauses; calls on the Commission to ensure that current and future pipelines and commercial agreements respect the European energy acquis , and to take action if necessary;
Diez vai ir kāds labāks Eiropas Ogļu un tērauda kopienas 60. gadskārtas atzīmēšanas veids, kā apsvērt integrēta Eiropas energotīkla izveidi un atcerēties Jean Monnet 1953. gada 10. februāra radiorunu, paziņojot, ka no šā rīta vairs nepastāv tāds jēdziens kā Vācijas ogles, Beļģijas ogles, Francijas ogles, Itālijas ogles vai Luksemburgas ogles, bet pastāv Eiropas ogles, kuras var brīvi pārvietot starp sešām EOTK dalībvalstīm, ko uzskata par vienotu teritoriju.
What better way to celebrate the sixty years of the European Coal and Steel Community than to reflect on an integrated European energy network, and to recall Jean Monnet’s radio broadcast of 10 February 1953 announcing that as of that morning there was no longer German coal, Belgian coal, French coal, Italian coal or Luxembourgish coal, but European coal which would move freely among the six ECSC Member States considered as a single territory.
Pašlaik, kad ir pagājušas vairākas desmitgades, mērķis ir vērienīgāks, jo aptver visu enerģētikas nozari.
Now, several decades later, the objective is more ambitious as it embraces energy as a whole.
Galvenie šīs politikas īstenošanas centieni ir izklāstīti 1995. gada baltajā grāmatā „Eiropas Savienības enerģētikas politika” un 2000. gada zaļajā grāmatā „Ceļā uz Eiropas energoapgādes drošības stratēģiju”.
The main efforts to come up with an original policy can be found first in the 1995 White Paper on ‘An Energy Policy for the European Union’ and then the Green Paper of 2000 ‘Towards a European strategy for the security of energy supply’.
Iepriekšējos dokumentos tika atbalstīta valstu tirgu integrācija, vienlaikus kā pārvades stimulu iesakot liberalizāciju.
The former advocated the integration of national markets and at the time recommended liberalisation as the way to stimulate traffic.
Dialogs starp ražotājvalstīm un vienotu Eiropu tika uzskatīts par tādu enerģētikas politikas pārvaldības veidu, kas būs kas vairāk nekā tikai abpusējas pieejas, t. i., starp dalībvalstīm un ārpuskopienas piegādātājvalstīm.
The dialogue between producer countries and a united Europe was seen as a way of conducting energy policy that would rise above ‘bilateral’ approaches, i.e. between the Member States and non-Community supplier countries.
Zaļās grāmatas pamatā bija atsevišķi interesanti apgalvojumi: atzinums, ka energoatkarība nesamazināsies un ka nosacījumi, kas ietekmē energoapgādi, ierobežo Eiropas rīcības spējas.
The Green Paper was based on some interesting statements: the recognition that energy dependence is not going to decrease and of Europe’s limited ability to act on the conditions governing energy supply.
Līdz ar to izšķiroša nozīme bija pieprasījuma ietekmēšanai, tādējādi priekšplānā izvirzot energotaupību, jo īpaši ēku un transporta jomā.
It was therefore seen as essential to influence demand, thus the re-emergence of the importance of saving energy, especially in buildings and transport.
Jāpatur prātā plānoto, proti, ka valstis 2000. gadā būs sasniegušas Kioto protokola mērķus, un Eiropa — kā aktīva Kioto protokola atbalstītāja — jo īpaši vēlējās sasniegt šā protokola mērķus.
It should be borne in mind that it was expected in 2000 that countries would comply with the Kyoto Protocol and Europe, as the standard-bearer for Kyoto, was especially willing to play its part.
2006. gada zaļā grāmata (Eiropas stratēģija ilgtspējīgai, konkurētspējīgai un drošai enerģētikai) pamatoti ir atzīta par līdz šim vērienīgāko dokumentu, ja tajā uzskaitīti atjauninātie Eiropas enerģētikas politikas mērķi: atjaunojamās enerģijas ilgtspējība un veicināšana, konkurētspēja un tirgus atvēršana, kā arī piegādes drošība un avotu dažādošana.
The 2006 Green Paper (‘A European strategy for sustainable, competitive and secure energy’) has rightly been recognised as the most ambitious document to date as it lists the renewed objectives of the European energy policy: sustainability and the promotion of renewable energies, competitiveness and the opening up of markets, and the security of supply and diversification of sources.
Tajā arī izklāstīti ļoti specifiski priekšlikumi, tostarp dalībvalstu starpsavienojamu uzlabošana.
It also sets out very specific proposals, including the improvement of interconnections between Member States.
Slavenais 3x20 — siltumnīcefekta gāzu samazināšana par 20 % līdz 2020. gadam; energoefektivitātes uzlabošana par 20 % un atjaunojamās enerģijas izmantošanas pieaugums par 20 % — ir Eiropas prioritāšu īsais saraksts, un to var uzskatīt par Eiropas politikas pasākumu ceļvedi, ko pieņēmusi arī Eiropadome.
The famous ‘three 20s’ - a 20% reduction in greenhouse gases by 2020; improving energy efficiency by 20%, and increasing the use of renewables by 20% - is the shorthand way of expressing European priorities, and could even be described as the compass for European policy measures which has also been adopted by the European Council.
Līdztekus šiem ierosinājumiem arī skaidri norādīts, ka divpusēja pieeja ģeopolitikai (dalībvalstu nolīgumi ar ražotājvalstīm) ir nevēlama tendence un tā jāaizstāj ar kopīgu politiku (jeb vienbalsīgu stratēģiju), ar ko pēc valstu un valdību vadītāju ratificēšanas enerģētikas politika ir jāpadara par kopējās ārpolitikas daļu.
Alongside these developments, there is also the clear awareness that the bilateral approach to geopolitics (agreements by Member States with producer countries) is ill-advised and needs to be replaced by a common policy (or ‘one voice’ strategy) which, once ratified by the Heads of State and Government, should make energy policy part of the common foreign policy.
Ir būtiski izdarīt vajadzīgos secinājumus no spēkā esošajām direktīvām un tā dēvētās „trešās enerģētikas tirgus tiesību aktu paketes” noteikumiem un tad noteikt pamatu plānošanai un ieguldīšanai Eiropas tīklā, kā arī tīkla operatoriem uzlikt pienākumu sadarboties savā starpā, izstrādājot gāzes un elektroenerģijas tīklu valstu attīstības plānus, un ņemt vērā visas Eiropas intereses.
It is essential to draw all the necessary conclusions from the existing Directives and the provisions of the so-called ‘third internal energy market package’ and then to establish the bases for planning and investment in the European network and oblige transport network operators to cooperate with each other in drawing up national development plans for their gas and electricity networks and to take the interests of the EU as a whole into account.
Lisabonas līgumā ir noteikts enerģētikas tīklu starpsavienojumu veicināšanas pamatmērķis.
The Lisbon Treaty has enshrined the basic objective of promoting the interconnection of energy networks.
Ir vajadzīga ļoti spēcīga politiskā griba un būtiski ieguldījumi, lai turpmāk panāktu vērā ņemamu attīstību.
The fact is that very strong political commitment and substantial investment is required for any solid progress to be made.
Eiropas Savienībā nekad nav bijis viegli panākt attīstību, un tik specifiskajā enerģētikas politikas jomā ir pastāvējušas pārāk daudzas dalībvalstu nesaskaņas, pārāk daudzas valstu intereses un pārmērīga tirgus sadrumstalotība — visi šie faktori ir šķēršļi, kurus novērst var tikai ar ciešu apņēmību un enerģētikas politikas īstenošanu.
It has never been easy to make progress in the European Union, and in the specific field of energy policy there has been too much friction between Member States, too many national interests in the way and too much market fragmentation – all of these being obstacles that can only be overcome through determination and an energy policy.
Abi šie elementi — enerģētikas politika un cieša apņemšanās — šķiet, ir ietverti paziņojumā „Enerģētika 2020”, ar ko aicina radikāli mainīt līdzšinējo pieeju tādiem izšķirīgiem aspektiem kā enerģētikas infrastruktūra un tīkli, kas ir jāmobilizē un jānostiprina atbilstīgi sauklim „par resursu efektīvu Eiropu”.
Both of these – an energy policy and determination – seem to feature in the ‘Energy 2020’ Communication which calls for a radical change in the approach adopted up until now on vital aspects such as energy infrastructure and networks that are to be mobilised and strengthened under the banner of ‘a resource-efficient Europe’.
Parlaments arī atzinīgi vērtē 2010. gada paziņojumu „Enerģētikas infrastruktūras prioritātes 2020. gadam un pēc tam”, jo tajā ir noteikta tā pati drosmīgā un tālejošā pieeja.
We should also welcome the 2010 Communication on ‘Energy infrastructure priorities for 2020 and beyond’ because it adopts this same courageous and visionary approach.
Tieši Jean Monnet apstiprināja, ka Eiropa ir jāveido soli pa solim un ka ir svarīgi noteikt pietiekami skaidru mērķi, lai nenomaldītos.
It was Jean Monnet himself who affirmed that it was necessary to proceed step by step in order to build Europe, and that it was important to have an objective that was sufficiently clear so as not to be lost from sight.
Mūsu mērķis ir galveno uzmanību pievērst enerģētikas infrastruktūrām, kas, pēc Komisijas domām, ir „novecojušas un ar vājiem starpsavienojumiem”.
Our objective focuses on energy infrastructures which, in the Commission’s opinion, are ‘outdated and poorly interconnected’.
Infrastruktūrām ir izšķiroša nozīme to mērķu sasniegšanā, pēc kuriem ES tiecas jau gadu desmitiem, t. i., samazināt oglekļa emisijas līmeņus, patērētājiem garantēt apgādes drošību un cenu stabilitāti un izveidot vienotu enerģētikas tirgu, kas uzņēmumiem un iedzīvotājiem nodrošina piekļuvi enerģijas avotiem par pieņemamām cenām.
They are essential in order to achieve the goals pursued by the EU for decades, i.e. the reduction in carbon levels, guaranteed security of supply and price stability for consumers, and the development of a single energy market that ensures access to energy sources at affordable prices for businesses and citizens.
Prioritāra ir dalībvalstu solidaritāte, jo nav iespējams runāt par drošību, neminot Eiropas solidaritāti.
On top of that there is solidarity between Member States, as it is not possible to talk about security without also mentioning solidarity within Europe.
Mums ir jāsastopas ar daudziem neatliekamiem uzdevumiem, ietverot iespaidīgu vēja elektroenerģijas ražošanas pieaugumu Ziemeļjūras un Baltijas reģionā, milzīgo atjaunojamās enerģijas potenciālu Dienvideiropā un Ziemeļāfrikā, problēmas ar elektroenerģijas uzglabāšanu lielā apmērā, vajadzību nodrošināt elektromobiļu uzlādes iespējas un CO 2 un ūdeņraža transportu un uzglabāšanu.
We are facing a whole range of urgent issues, including the spectacular increase in wind electricity generation in the regions around the North Sea and the Baltic, the huge renewable energy potential in southern Europe and North Africa, problems with large-scale electricity storage, the need to charge electric vehicles, and CO2 and hydrogen transport and storage.
Šos uzdevumus risināt iespējams vienīgi tad, ja mēs paredzam izveidot jaunus tīklus un jaunus starpsavienojumus gan Eiropas Savienībā, gan ar trešām valstīm.
It is impossible to tackle all of these unless we envisage new networks and new interconnections both within the EU and with third countries.
Mūsu uzdevumi ir šādi:
We need to:
a) noteikt vajadzīgo infrastruktūru;
(a) determine the necessary infrastructure;
b) izvirzīt kritērijus, pēc kuriem izlemt, kādi projekti būs „Eiropas interesēs”, ņemot vērā dažādu reģionu līdzsvarotu attīstību;
(b) lay down the criteria for deciding which projects should be classed as being of 'European interest', taking account of balanced development in the various regions;
c) nodrošināt, ka šos projektus īsteno saprātīgā termiņā, izstrādājot formulas, ar kurām atrisināt pretrunīgos atļauju piešķiršanas procedūru jautājumus un licenču piešķiršanu dalībvalstīs, garantējot debates, informāciju un sabiedrības līdzdalību;
(c) ensure that these projects are implemented within a reasonable timeframe, working out formulae with which to resolve the controversial matter of authorisation procedures and the awarding of licences in the Member States, guaranteeing debate, information and public participation;
d) uzlabot izmaksu sadalīšanu;
(d) improve cost allocation;
e) nodrošināt finansējumu, kas piesaistīs un palielinās privātos ieguldījumus.
(e) secure financing that will attract and boost private investment.
Elektroenerģijas jomā Komisijai ir jāvirza uz priekšu tās priekšlikumu izstrāde un īstenošana attiecībā uz prioritārajiem koridoriem, kam līdz 2020. gadam ir jāsavieno Eiropas transporta tīkli, jo īpaši saistībā ar infrastruktūru un starpsavienojumiem, kas ir vajadzīgi, lai integrētu no atjaunojamiem avotiem saražoto elektroenerģiju.
As regards electricity, the Commission should make progress on the definition and implementation of its proposals on the priority corridors that are to link the European transport networks by 2020, specifically the infrastructure and interconnections that are necessary in order to integrate the production of electricity from renewable sources.
Ir būtiski paātrināt elektroenerģijas maģistrāļu noteikšanu un būvniecību, kas ir neatņemama ilgtermiņa projekta daļa, taču to nedrīkst nepamatoti novilcināt.
It is vital to speed up the identification and construction of electricity highways as integral parts of a long-term project which nevertheless leaves no room for irresponsible delays.
Jaunajā tīkla infrastruktūrā ir jāiekļauj „intelektiskie tīkli”, izmantojot jaunu informācijas un komunikācijas tehnoloģiju piedāvātos resursus.
The new network infrastructure should accommodate 'intelligent networks' thanks to the resources to be offered by new information and communication technologies.
Šis „intelektiskums” tiks nodots iedzīvotāju lietošanā, kuri varēs kontrolēt savas mājsaimniecību ierīces, lai novērstu izšķērdēšanu un samazinātu individuālās un kolektīvās izmaksas.
This 'intelligence' will be placed at the service of citizens who will be able to control their domestic appliances so as to avoid wastage and reduce individual and collective costs.
Gāzapgāde ir specifiska problēma.
Gas poses specific problems.
Bažas rada atkarība no viena avota Austrumeiropā, jo šāda situācija var izraisīt piegādes problēmas visnepiemērotākajos brīžos, kā tas agrāk jau ir noticis.
Dependence on a single source in Eastern Europe gives cause for concern since it may lead to supply problems at awkward times, as has happened in the past.
Avotu dažādošanai ir jābūt galvenajai jaunās politikas iezīmei nolūkā nodrošināt stabilu piegādi.
The diversification of sources of supply should be a key feature of a new policy geared to safeguarding supply.
Saistībā ar tradicionālajiem tīkliem un infrastruktūru ir jāņem vērā jauns elements, proti, CO 2 emisiju pārvaldība, kuras ir jāuztver, jātransportē un jāuzglabā.
A fresh element that needs to be taken into consideration in conjunction with traditional networks and infrastructure is the 'ceoduct', which will be needed to capture, transport and store CO2.
Pierādījies, ka licencēšanas un atļauju izsniegšanas procedūras dažādās dalībvalstīs ir īpaša problēma, saprātīgā termiņā cenšoties īstenot enerģētikas infrastruktūras projektus.
Licence and permit procedures in the various Member States have proved to be a particular problem when attempting to implement energy infrastructure projects within a reasonable timeframe.
Katrai valstij ir sava likumdošana par šādu atļauju piešķiršanu saskaņā ar attiecīgās valsts iekšējo administratīvo struktūru.
Each country has its own legislation on the granting of such authorisation in line with its internal administrative structure.
Pretestība no iesaistīto rezidentu puses reizēm ir tik spēcīga, ka tiek paralizēts viss projekts vai tā virzība ir ārkārtīgi sarežģīta.
Opposition among residents affected sometimes takes on a dimension that paralyses the entire project or makes any progress extremely difficult.
Mēs uzskatām, ka gadījumā, ja projekts ir atzīts „Eiropas interesēs”, attiecīgajā dalībvalstī ir jāizraugās viena kontaktiestāde (vienas pieturas aģentūra).
We believe that where a project has been designated as being 'of European interest', a single contact authority should be nominated in the Member State (one-stop shop).
Šais iestādei ir jādarbojas kā starpniekam, nodrošinot sapratni un saziņu starp projekta īstenotājiem, iestādēm un iesaistītajiem rezidentiem, un jānodrošina koordinēšana starp vienas pieturas aģentūrām un Komisijas Enerģētikas ģenerāldirektorātu.
This authority should act as an interface ensuring understanding and communication between developers, authorities and affected residents and should ensure coordination between one-stop shops and the Commission's Directorate-General for Energy.
Jāgarantē arī sabiedrības līdzdalība, sākot no projekta izstrādes brīža.
Public participation should also be guaranteed from the moment when the project is first conceived.
Ir ārkārtīgi būtiski, ka iesaistītie rezidenti jau no paša darbības sākuma saņem visu tehnisko, vides, ekonomisko un juridisko informāciju, lai, turpinoties lēmumu pieņemšanas procesam, viņi var izklāstīt savu nostāju un argumentus, ko tie uzskata par būtiskiem.
It is extremely important that residents affected have all the technical, environmental, economic and legal information right from the start of the operation so that, as the decision-making process moves forward, they are able to set out the grounds and arguments that they consider relevant.
Tas pats attiecas uz visiem dažādajiem procedūras posmiem, t. i., uz procedūras īstenošanas gaitu.
The same will apply throughout the various stages of the procedure, i.e. in the course of its implementation.
Dalībvalstīm ir jānodrošina efektīva ietekmes uz vidi novērtēšanas procedūru koordinēšana, kas vienmēr ir jāveic projekta plānošanas un izstrādes agrīnā posmā.
The Member States should ensure the effective coordination of environmental impact assessment procedures, which should always be carried out at an early stage in the project's planning and development.