natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Secīgās kopējās lauksaimniecības politikas reformas tikušas veiktas dažādu iekšēju un ārēju spiedienu ietekmē.
The successive CAP reforms have taken place in the light of various internal and external pressures.
Galvenie kopējās lauksaimniecības politikas reformas virzītājspēki ir daudzpusējās tirdzniecības sarunas un PTO lauksaimniecības politiku disciplīnas.
Multilateral trade negotiations and the WTO disciplines on agricultural policies have been a major driving force of CAP reform.
ES valdošie iekšējie spiedieni uz kopējās lauksaimniecības politikas tirgus orientāciju un uz citu Eiropas politiku nozīmīguma akcentēšanu tiek vienlīdzīgi atspoguļoti ES ārējās tirdzniecības politikā, kur Komisijas sarunu stratēģija paredz piedāvājumu atvērt lauksaimniecības tirgu, pieprasot vieglāku pieeju Eiropas rūpniecības ražojumu un pakalpojumu tirgiem trešās valstīs.
The internal EU pressures towards market orientation of the CAP and greater emphasis being placed on other European policies, are equally reflected in the EU’s external trade policy, where the Commission’s negotiating strategy consists of offering agricultural market opening in exchange for improved market access for European industrial products and services in third country markets.
Lauksaimniecība un tirdzniecība ir divas politikas programmas, kas pārklājas.
Agriculture and trade are two intersecting policy agendas.
Abu šo ekonomisko aktivitāšu dinamika ietekmē normatīvos noteikumus daudzpusējā, starpreģionu, reģionu un divpusējā līmenī, un otrādi.
The dynamics of both economic activities influence and, to a great extent, are influenced by regulatory settings at the multilateral, inter-regional, regional, and bilateral level.
Šie normatīvie noteikumi nav nemainīgi; tie atrodas hierarhijā un tiek attīstīti sarunu gaitā.
These regulatory settings are not static; they create hierarchies and evolve through negotiations.
Noteikumu daudzveidība, atšķirīgas komerciālās intereses, saspīlējumi un strīdi tirdzniecības jomā liecina par vietējo lauksaimniecības politiku un starptautiskās tirdzniecības sarežģīto būtību.
Regulative diversity, divergent commercial interests, trade tensions and disputes reflect the complexity of domestic agricultural policies and international trade.
Tā kā lauksaimniecība nav tikai saimnieciska darbība, lauksaimniecības un pārtikas politikas izmanto, lai īstenotu būtiskus mērķus, piemēram, rūpēties par nodrošinājumu ar pārtiku un pārtikas drošību, galvenais uzdevums ir efektīvi līdzsvarot ar tirdzniecību saistītos un ar tirdzniecību nesaistītos jautājumus.
Since agriculture is not simply an economic activity, but agricultural and food policies are to serve fundamental objectives, such as food security and safety, the principal challenge consists of effectively accommodating trade and non-trade concerns.
Atkarībā no tiesiskās sistēmas dalībnieku integrācijas pakāpes (sākot no pilnīgas atšķirības zemākajā līmenī līdz savstarpējai atzīšanai un vienprātībai) šī līdzsvarošana Eiropas Savienībā rada mazāk sarežģījumu nekā daudzpusējā līmenī.
This accommodation, depending on the level of integration among constituent parts of a legal system (varying from, at the lowest level, complete diversity, through mutual recognition, to uniformity), poses fewer difficulties within the EU than at the multilateral level.
Pasaules Tirdzniecības organizācijā negatīvā integrācija, ko veic ar tirgus atvēršanu, atceļot tirdzniecības šķēršļus, netiek pietiekami līdzsvarota ar reglamentējošās konverģences nodrošināto pozitīvo integrāciju.
In the WTO, negative integration by way of market opening through dismantling of trade barriers, is not sufficiently accompanied by positive integration through regulatory convergence.
Tomēr PTO Nolīgumu par sanitāro un fitosanitāro pasākumu piemērošanu ( SPS nolīgumu) un Līgumu par tehniskajām barjerām tirdzniecībā ( TBT līgumu) var uzskatīt par soli ceļā uz jaunu likumdošanas filozofiju.
However, the WTO Agreement on the Application of Sanitary and Phytosanitary Measures (SPS Agreement) and the Agreement on Technical Barriers to Trade (TBT Agreement) can be considered as a step towards a new regulatory philosophy.
Līdz ar daudzpusējo tirdzniecības sarunu Urugvajas kārtā noslēgto Lauksaimniecības līgumu lauksaimniecība tika iekļauta PTO struktūrā ar tālejošu mērķi „izveidot godīgu un uz tirgu orientētu lauksaimniecības produktu tirdzniecības sistēmu”, veicot „būtisku progresīvas lauksaimniecības subsīdiju un aizsardzības samazinājumu”, „ar kuru starpniecību tiktu panākta pasaules lauksaimniecības produktu tirgū pastāvošo ierobežojumu un nepilnību korekcija un novēršana”.
Agriculture was integrated in the WTO framework by the Uruguay Round Agreement on Agriculture (AoA), with the long-term objective to ‘establish a fair and market-oriented agricultural trading system’ through ‘substantial progressive reductions in agricultural support and protection’, ‘resulting in correcting and preventing restrictions and distortions in world agricultural markets’.
Lielākās grūtības Dohas lauksaimniecības sarunu kārtā rada tas, ka sarunās piedalās valstu grupas ar ļoti atšķirīgiem lauksaimniecības modeļiem un interesēm.
A major difficulty in the Doha Round agricultural negotiations is that they involve groups of countries with very different agricultural models and interests.
Pienācīga uzmanība netiek pievērsta ar tirdzniecību nesaistītiem jautājumiem, kas ir svarīgi ES un citiem dalībniekiem ar daudzfunkcionāliem lauksaimniecības modeļiem.
The non-trade concerns of the EU and other Members with multifunctional agricultural models are not duly taken into account.
Šo sarunu gaitā ES ilgu laiku ir bijusi (un zināmā mērā joprojām ir) defensīva nostāja jautājumos par lauksaimniecību.
In the course of these negotiations, the EU has for a long time been -and to a certain extent still is- on the defensive as regards agriculture.
Tomēr ir jāizsaka zināmi novērojumi par konkrētiem maldīgiem priekšstatiem, kuros nav ņemts vērā tas, cik lielas izmaiņas notikušas kopējā lauksaimniecības politikā kopš tās pirmsākumiem.
However, some observations need to be made in relation to certain misconceptions, which fail to take into account just how much the CAP has changed since its inception.
ES ir pasaulē lielākā lauksaimniecības produktu importētāja no jaunattīstības valstīm, un ES importēto lauksaimniecības preču apjomi pārsniedz ASV, Japānas, Kanādas, Austrālijas un Jaunzēlandes importa apjomus kopā.
The EU is the world’s largest importer of farm products from developing countries, importing more agricultural goods than the US, Japan, Canada, Australia and New Zealand combined.
Galvenokārt konkurējoši lauksaimniecības produktu eksportētāji pastāvīgi izdara spiedienu uz ES, lai tā turpinātu atvērt savu tirgu.
Ongoing pressure for further EU market opening comes mainly from competitive agricultural exporters.
Nodrošinot šīm valstīm uzlabotu pieeju tirgum, tas var negatīvi ietekmēt ne tikai ES lauksaimniecības produktu ražotājus, bet arī tās jaunattīstības valstis, kurām attiecīgie ienākumi ir visvairāk nepieciešami un kuru preferenču robežas tiks tādējādi vājinātas.
Granting enhanced market access to these countries not only has a potentially detrimental impact on EU agricultural producers, but also on those developing countries which are most in need, and whose preferential margin will be eroded.
Turklāt atšķirībā no citiem nozīmīgākajiem partneriem Eiropas Savienība ir ievērojami samazinājusi tirdzniecību traucējošo atbalstu, atsaistot tiešo atbalstu ražošanas nozarei un īstenojot vispārēju pāreju uz drošības tīkla intervences sistēmu, tāpēc ES vairs nav tik efektīvu instrumentu cīņai pret pieaugošo tirgus nestabilitāti.
Moreover, the EU has, unlike other key partners, substantially reduced its trade-distorting support, through the decoupling of direct aids from production, and through a general move towards safety-net intervention, leaving it with less effective instruments to cope with increasing market volatility.
ES arī ir izteikusi nozīmīgu piedāvājumu pārtraukt savas jau tā drastiski samazinātās eksporta subsīdijas, ja vien līdzvērtīgas disciplīnas tiktu piemērotas citiem eksportu veicinošiem pasākumiem, jo īpaši attiecībā uz eksporta kredītiem un garantijām (tās galvenokārt izmanto ASV), valsts tirdzniecības uzņēmumiem lauksaimniecības nozarē (galvenokārt izmanto Austrālija, Jaunzēlande un Kanāda) un attiecībā uz pārtikas palīdzību (plaši izmanto ASV).
The EU has equally made a substantial offer to phase out its -already drastically reduced- export subsidies, provided that equivalent disciplines would be imposed on other forms of export incentives, and especially export credits and guarantees (used in particular by the US), agricultural state trading enterprises (used in particular by Australia, New Zealand and Canada), and food aid (used on a wide scale in the US).
PTO struktūrā galvenajās strīdu izšķiršanas lietās, proti, lietās par „ĢMO”, „ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm”, „liellopu gaļas hormoniem” un „hlorētu mājputnu gaļu”, ES ir bijusi arī „atbildētāja” lomā.
In the WTO framework, the EU has also been a ‘defendant’ in major dispute settlement cases, namely the ‘GMOs’, the ‘Geographical Indications’, the ‘Beef Hormones’ and the ‘Chlorinated Poultry’ cases.
Neskatoties uz ES sabiedrības veselības jautājumu leģitimitāti un tās pasākumu nediskriminējošo būtību, lietā par „liellopu gaļas hormoniem” tika apgalvots, ka starp riska novērtējumu un metodēm šī mērķa sasniegšanai nav racionālas saistības.
In the ‘Beef Hormones’ case, despite the legitimacy of the EU public health concern, and the non-discriminatory nature of its measure, it was held that there was no rational relationship between the risk assessment and the means to achieve this purpose.
Tiek apgalvots, ka PTO „tiesu iestāžu” „tiesiskā aktivitāte” konkrētu strīdu risināšanā ievērojami apgrūtina PTO leģitimitāti no demokrātijas skatpunkta.
It has been argued that the ‘judicial activism’ of the WTO ‘judicial organs’ in the settlement of certain disputes poses a profound challenge to the legitimacy of the WTO from the perspective of democracy.
Jānorāda, ka PTO strīdu risināšanas mehānisms tiek plaši atzīts par daudzpusējo tirdzniecības sarunu Urugvajas kārtas svarīgāko sistēmisko iznākumu, kas iezīmē obligātās iztiesāšanas un saistošo rezultātu izraisītas tiesiskās paradigmas izmaiņas.
It should be noted that the dispute settlement mechanism of the WTO is widely considered as the most important systemic outcome of the Uruguay Round, marking a legal paradigm shift introduced by compulsory adjudication and binding outcomes.
PTO izveide ir paplašinājusi to reglamentējošo jautājumu darbības jomu, kuri tieši ietekmē valstu tiesību aktus un politikas, un galvenā uzmanība vairs netiek pievērsta „uz robežas” esošajiem šķēršļiem, bet gan šķēršļiem, kas atrodas „valstu iekšienē”.
The establishment of the WTO has broadened the scope of regulatory issues, which directly affect domestic law and policies, with focus being shifted from barriers that lie ‘at the border’ to barriers that exist ‘within the border’.
Šīs izmaiņas rada sarežģījumus attiecībā uz apjomu, kādā PTO dalībnieki var īstenot likumdevēja varu un noteiktās normas (sabiedrības veselības, vides aizsardzības, pārtikas drošības normas), kuras var radīt tirdzniecības ierobežojumus.
This shift challenges the scope for WTO Members to exercise legislative authority and set (public health, environmental protection, food security) standards, which are potentially trade restrictive.
PTO nolīgumos (piemēram, GATT XX pantā, SPS un TBT nolīgumā) ir norādīti mērķi, kurus PTO dalībnieki var leģitīmi īstenot.
The WTO Agreements identify the objectives, which may be legitimately pursued by the WTO Members (e.g. Article XX of the GATT, the SPS and the TBT Agreements).
Saskaņā ar SPS nolīgumu tiek pieņemts, ka vietējās normas atbilst PTO normām, ja tās ir balstītas uz starptautiskajiem standartiem (kā formulēts, piemēram, Pārtikas kodeksā), bet normas, kas pārsniedz starptautisko līmeni, ir zinātniski jāpamato ar riska novērtējumu.
According to the SPS Agreement, domestic standards are presumed to be WTO compatible if they are based on international standards (as formulated e.g. in the Codex Alimentarius), while standards set higher than the international level need to be scientifically justified through a risk assessment.
Ņemot vērā strupceļu daudzpusējās tirdzniecības sarunās, ES izmanto divpusējos un starpreģionu tirdzniecības nolīgumus kā daudzpusējās struktūras papildinājumu, nevis aizstājēju.
Given the impasse in the multilateral trade negotiations, the EU has pursued the negotiation of bilateral and interregional trade agreements, as complementary and not as a substitute to the multilateral framework.
Daži varētu iebilst, ka šāda veida nolīgumu dēļ tirdzniecības partneri zaudēs interesi par PTO piedāvājumiem, ja viņi iegūs vēlamo pieeju mērķa tirgiem.
Some may argue that the conclusion of this type of agreements will make trading partners lose their interest in a WTO deal if they obtain the desired access in target markets.
Tirdzniecības partneri arī saskata risku šo nolīgumu proliferācijā, kas ierobežos daudzpusīgo tirdzniecības sistēmu, radot konkurējošus tirdzniecības blokus.
They also see a risk in the proliferation of these agreements that will undermine the multilateral trading system by creating competing trading blocks.
Citi varētu argumentēt, ka šie līgumi nodrošina pašlaik PTO nepiedāvāto iespēju risināt sarunas par ilgtspējīgu attīstību un citiem noteikumiem un piemērot koncesijas attiecībā uz sociālajām un vides normām.
Others may take issue with the fact that these agreements offer an opportunity, not currently available in the WTO framework, to negotiate sustainable development and other clauses and subject concessions to respect of social and environmental standards.
Priekšroka divpusējiem nolīgumiem var tikt dota vienkārši tāpēc, ka tie nav tik sarežģīti un tiek uzskatīts, ka tirdzniecības partneru izraudzītā pieeja labāk atbildīs to interesēm.
Preference for bilateral agreements may simply be due to their less complex character and the belief that interests are better served through a selective approach of trading partners.
Pašlaik starp ASV un ES pastāv „konkurence” par to, kas pirmais iekļūs nozīmīgajos jaunajos tirgos un kādi būs šīs iekļuves nosacījumi.
Currently, there is ‘competition’ between the US and the EU as to who will enter first -and under which conditions- key new markets.
ES ir skaidra nepieciešamība sarunās nodrošināt līdzsvarotāku pieeju dažādās nozarēs un veicināt gan Eiropas lauksaimniecības pasīvās, gan aktīvās intereses.
There is a clear need for the EU, in the framework of these negotiations, to ensure a more balanced approach among different sectors and to promote both defensive and offensive European agricultural interests.
Kopējās lauksaimniecības politikas saskaņotībai ar ES ārējās tirdzniecības politiku jānodrošina Eiropas lauksaimniecības modeļa saglabāšana, kā arī līdzvērtīgi konkurences apstākļi ES ražotājiem pasaules tirgū.
Coherence between the CAP and the EU external trade policy shall ensure the preservation of the European agricultural model, as well as a level playing field for EU producers in the world market.
Eiropas lauksaimniecības nozares daudzfunkcionālā loma var kalpot kā katalizators jaunām paradigmām, jo tā mūsu sabiedrībai sniedz svarīgākās sabiedriskās preces, kuras tirgus nevar nodrošināt: nodrošinājumu ar pārtiku, pārtikas drošību un kvalitāti par ES pilsoņiem pieņemamu cenu.
The multifunctional role of the European agricultural sector can serve as a catalyst for new paradigms, since it delivers public goods of major importance to our societies, whose supply cannot be secured through the market: food security, safety and quality at an affordable price for EU citizens.
Visā pasaulē pieaug pieprasījums pēc pārtikas un vienlaikus palielinās ražošanas izmaksas, lauksaimniecības tirgi ir ļoti nestabili, ir samazinājušies zemes un ūdens resursi, kā arī pastāv ierobežots enerģijas patēriņš.
There is a global increase in food demand against a background of higher production costs, severe volatility in agricultural markets, less land, less water and reduced energy inputs.
Spēcīga kopējā lauksaimniecības politika ir ļoti būtiska arī ES lauku rajonu saglabāšanai, vides ilgtspējības nodrošināšanai un ekonomiskās izaugsmes veicināšanai, lai nepieļautu zemes pamešanu un iedzīvotāju skaita samazināšanos lauku rajonos.
A strong CAP is also fundamental for the preservation, environmental sustainability and economic development of the EU rural areas against the threat of land abandonment and rural depopulation.
Kopējās lauksaimniecības politikas ekonomiskā ģeogrāfija ir saistīta ar citiem sabiedrības un politikas mērķiem.
The economic geography of the CAP is interlinked with other societal and policy objectives.
Eiropas lauksaimniecības nozarei ir skaidra pievienotā vērtība un nozīmīga loma stratēģijā „Eiropa 2020”, lai risinātu sociāli ekonomiskās un vides problēmas, ar kurām ES saskaras gan iekšlietās, gan arī kā vadošais dalībnieks pasaules mērogā.
The European agricultural sector has a clear added value and a major role to play in the ‘EU 2020’ strategy towards tackling the socio-economic and environmental challenges that EU is facing, both internally and as a leading global player.
ES tirdzniecības politikai būs izšķirīga nozīme, nosakot, vai lauksaimniecība spēs sniegt pilnīgi pozitīvu ieguldījumu šo mērķu sasniegšanā.
EU trade policy will play a determinant role in whether agriculture will continue to make a full positive contribution to these objectives.
Tirdzniecības politikai nevajadzētu ierobežot ES lauksaimniecības nozares dinamiku.
Trade policy should not undermine the dynamic of the EU agricultural sector.
Gluži pretēji — tirdzniecības politika un lauksaimniecības politika var būt savstarpēji atbalstošas un tām jābūt tādām.
To the contrary, trade policy and agricultural policy can and must be mutually supportive.
Starptautiskās tirdzniecības komitejas ATZINUMS
OPINION of the Committee on International Trade (*)
par ES lauksaimniecību un starptautisko tirdzniecību
on EU-Agriculture and International Trade
* Iesaistītā komiteja – Reglamenta 50. pants
(*) Associated committee - Rule 50 of the Rules of Procedure
2. atgādina, ka 2003. gada KLP reforma un 2008. gada „Veselības pārbaude” liecina par ES reformu saistību nopietnību, paredzot līdzīgus Dohas sarunu kārtas rezultātus, taču joprojām sagaida līdzvērtīgas koncesijas no ES tirdzniecības partneriem;
Recalls that the 2003 CAP reform and the 2008 ‘Health Check’ have demonstrated the seriousness of the EU’s reform commitments by anticipating the likely results of the Doha round, while equivalent concessions are still expected from the EU’s trading partners;
6. aicina Komisiju nolūkā aizsargāt patērētāju intereses, sniedzot tiem uzticamu un atbilstošu informāciju par produktu, turpināt centienus PTO panākt efektīvāku ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību, uz visām šīm norādēm attiecinot augstāku aizsardzības līmeni, kāds patlaban attiecas uz vīniem un stiprajiem alkoholiskajiem dzērieniem (Nolīguma par intelektuālā īpašuma tiesību komercaspektiem 23. pants);
Calls upon the Commission to continue, in order to safeguard consumer interests by providing consumers with reliable and relevant product information, to seek more effective protection of geographical indications (GI) in the WTO by extending the higher level of protection currently available for wines and spirits (Article 23 of the TRIPS agreement) to all GIs, and by establishing a system of notification and registration of geographical indications;
11. aicina Komisiju atbalstīt ES tirdzniecības partnerus to centienos uzlabot sociālos un vides standartus, lai tādējādi novērstu ES konkurētspējas mazināšanos pasaules lauksaimnieciskajā ražošanā un panāktu konsekventus un visaptverošus standartus šajās jomās;
Calls on the Commission to encourage EU trading partners in their ongoing efforts to improve their social and environmental standards so as to prevent a diminution of EU competitiveness in world agricultural production and to achieve consistent and comprehensive standards in these areas;
15. pauž bažas par labības koncesiju izredzēm sarunās ar Ukrainu, ņemot vērā to, ka Ukrainas ražošana ir ļoti konkurētspējīga un ka Ukraina jau ir galvenais to graudu kvotu izmantotājs (kvieši un mieži), kuras ar samazinātiem tarifiem piedāvā trešām valstīm; tāpēc aicina Komisiju ierobežot savu piedāvājumu šajā jomā.
Is concerned at the prospect of concessions on cereals in the negotiations with Ukraine, in view of the fact that Ukrainian production is highly competitive and that Ukraine is already the main user of reduced-tariff cereal quotas (wheat and barley) offered to third countries; calls, therefore, on the Commission to limit its offer in this sector.
Attīstības komiteja aicina par jautājumu atbildīgo Lauksaimniecības un lauku attīstības komiteju rezolūcijas priekšlikumā iekļaut šādus ierosinājumus:
The Committee on Development calls on the Committee on Agriculture and Rural Development, as the committee responsible, to incorporate the following suggestions in its motion for a resolution:
5. norāda, ka eksporta subsīdiju dēļ agrāk bija iespējams lētu ES produktu dempings jaunattīstības valstīs, kas kropļoja konkurenci ar vietējiem ražotājiem un negatīvi ietekmēja to ražošanas iespējas;
Points out that export subsidies have, in the past, allowed the dumping of cheap EU products in developing countries, distorting competition with local producers and undermining their productive capacity;
Konkurence pasaulē”), kurā galvenā uzmanība vērsta uz konkurenci un ES produktu pieeju tirgum un kurā trūkst attīstību sekmējošas pieejas; uzstāj, ka pašreizējās sarunās par ekonomisko partnerattiecību nolīgumiem lielāka uzmanība ir jāpievērš attīstības apsvērumiem;
Reiterates concerns over the EU’s trade strategy (‘Global Europe: competing in the World’) which focuses on competition and market access for EU products and which fails to provide a pro-development approach; urges the need for more focus on development concerns in the ongoing EPA negotiations;
8. prasa diskusijās par KLP pēc 2013. gada pieņemt visaptverošāku rīcības plānu, paplašinot jaunattīstības valstu tirgus pieejamības iespējas un ļaujot tām efektīvi konkurēt savā tirgū un reģionālajos tirgos.
Urges that a more global perspective be adopted in the discussions on the CAP post-2013, expanding market-access opportunities for developing countries and allowing them to perform competitively in their own national and regional markets;
par sieviešu nabadzības izpausmēm Eiropas Savienībā
on the face of female poverty in the European Union
Gabriele Zimmer , Nodarbinātības un sociālo lietu komiteja
Gabriele Zimmer , Committee on Employment and Social Affairs
Nodarbinātības un sociālo lietu komitejaS ATZINUMS ...............................26
OPINION of the Committee on Employment and Social Affairs ..............25
– ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienību 2. pantu un 3. panta 3. punkta otro daļu,
– having regard to Articles 2 and 3(3), second subparagraph, of the Treaty on European Union,
– ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienības darbību 8., 151., 153. un 157. pantu,
– having regard to Articles 8, 151, 153 and 157 of the Treaty on the Functioning of the European Union,
– ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartu, jo īpaši tajā paredzētos noteikumus par sociālajām tiesībām un vīriešu un sieviešu līdztiesību,
– having regard to the Charter of Fundamental Rights of the European Union, in particular its provisions on social rights and on equality between men and women,
– ņemot vērā 1948. gada Vispārējo cilvēktiesību deklarāciju,
– having regard to the 1948 Universal Declaration of Human Rights,
– ņemot vērā ANO 1979. gada Konvenciju par jebkuras sieviešu diskriminācijas izskaušanu ( CEDAW ),
– having regard to the 1979 UN Convention on the Elimination of All Forms of Discrimination against Women (CEDAW),
– ņemot vērā Ceturtās Pasaules konferences par sievietēm deklarāciju un rīcības programmu, kuras pieņemtas Pekinā 1995. gada 15. septembrī,
– having regard to the Beijing Declaration and Platform for Action adopted by the Fourth World Conference on Women on 15 September 1995,