natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tas nozīmē, ka lopkopības nozare pieaugs ātrāk par jebkuru citu lauksaimnieciskās ražošanas nozari.
This means that the livestock rearing sector will be growing faster than any other sector of the agriculture industry.
Pēc vērtību ķēdes lopkopība turklāt rada 18 % no globālajām siltumnīcefekta gāzu emisijām, kas ir vairāk nekā transporta nozarē!
At the same time, all along the value chain, livestock production is responsible for 18% of global greenhouse gas emissions and thus produces more greenhouse gases than the transport sector!
Izmaiņas lauksaimniecības praksē, Eiropas vides tiesību akti un nesenās strukturālās reformas kopējā lauksaimniecības politikā, lai panāktu ilgtspējību, bez šaubām netieši veicina emisiju samazināšanos, labāk izmantojot pieejamos resursus.
Changes to agricultural practice, European legislation and the most recent structural reforms to the Common Agricultural Policy, which increasingly aim at sustainability, will undoubtedly lead indirectly, via improved use of available resources, to emissions reductions.
Tomēr nedrīkst ignorēt to, ka nav speciālu mērķu klimata jomā attiecībā uz lauksaimniecību, kā arī iniciatīvu pašreizējā emisiju samazināšanas potenciāla izmantošanai.
However, one should not ignore the fact that there are no specific climate objectives for agriculture, nor are there any incentives to exploit existing mitigation potential.
Līdzīgi citam nozarēm arvien lielāka nozīme ir mūsdienīgai profesijai ar skaidru klimata profilu.
As in other sectors, a modern career with a clear climate profile is becoming more and more important.
Lai lauksaimniecības prakse būtu draudzīga no klimata viedokļa, nepieciešama jaunu zināšanu pārnese augsnes apsaimniekošanā, un, apmācot jaunos lauksaimniekus, jāņem vērā klimata pārmaiņu ietekme un lauksaimnieciskās ražošanas ietekme uz klimatu, lai stātos pretī uzdevumiem, kādus klimata pārmaiņas uzliek lauksaimniecībai un lopkopībai.
Climate-friendly agricultural practice therefore calls for the transmission of new knowledge in soil management, and the professional training of young farmers must increasingly take account of the impact of climate change and the climate impact of agricultural production in order to confront the challenge which climate change represents for agriculture and livestock rearing.
Nav šaubu par mežu nozīmi attiecībā uz mūsu biosfēru.
There can be no doubt that forests are of immense value for our biosphere.
Meži klāj 30 % no pasaules zemes virsas, un mežos dzīvo divas trešdaļas no visam uz zemes sastopamajām dzīvnieku sugām.
30% of the world's land surface is covered in forests, which are home to more than two thirds of all the species on earth.
Turklāt meži piesaista 30 % no ikgadējām siltumnīcefekta gāzu emisijām.
Furthermore some 30% of annual greenhouse gas emissions are absorbed by forests.
Mežiem var būt milzīga nozīme cīņā pret klimata pārmaiņām.
Forests thus play a major role in combating climate change.
Kaut arī mežu funkcijas globālajā ekosistēmā ir tik dažādas, tiem joprojām nav kopējas tirgus cenas.
And yet, in spite of their many functions in the global ecosystem, they have no overall market price.
Turklāt vismaz trešo daļu no pasaules mežiem jau skar klimata pārmaiņu radītās sekas.
Moreover, at least a third of the world's forests are already affected by the consequences of climate change.
Mums ir jāatzīst mežu veiktie ekopakalpojumi un sociālās funkcijas, vai, dzejiskāk izsakoties, jāsaprot, ka mežs nav tikai koku summa.
We should recognise these eco-services and social functions performed by forests – or, to put it rather flippantly, we should acknowledge that the forest is more than the sum of its trees.
Augsne ir svarīgākais telpiskais pamats ekonomiskajai darbībai.
The soil is the most important spatial basis for economic activity.
Augsne pirmkārt ir pamats, lai saražotu 90 % no visas pārtikas, kopbarības, tekstilizstrādājumu un degvielu.
On the one hand it is the basis for the production of 90% of all human food, animal feed, textiles and fuels.
Sakarā ar pieaugošajām un bieži pretrunīgajām prasībām, ko augsnei uzliek gandrīz visas ekonomikas nozares, ieskaitot lauksaimniecību, mājokļus, rūpniecību un tirdzniecību, transportu un tūrismu, augsne straujāk nekā jebkad ir pakļauta neatgriezeniskam kaitējumam, ko rada augsnes impregnēšanās un erozija, organisko vielu samazināšanās, piesārņojums, sāļu uzkrāšanās augsnē, blietēšana, bioloģiskās daudzveidības zudums, plūdi un zemes nogruvumi.
As a result of the increasing and often contradictory demands placed on it by nearly all sectors of the economy, including agriculture, private homes, industry and trade, transport and tourism, the soil is exposed more rapidly than ever before to irreversible damage by sealing and erosion, organic matter decline, pollution, salination, compaction, loss of biodiversity, flooding and landslides.
Starp klimata pārmaiņām, ilgtspējīgu attīstību, vides kvalitāti un augsnes degradāciju pastāv nepārprotama saistība.
There is a clear link between climate change, sustainable development, environmental quality and soil degradation.
Klimata pārminas ietekmē augsni, un šīs pārmaiņas var radīt augsnes turpmāku degradāciju.
The soil is affected by climate changes which may in turn lead to further degradation of the soil.
Tajā pat laikā sakarā ar humusvielu dinamiku augsnei ir liela nozīme atmosfēras oglekļa piesaistē.
At the same time the soil plays an important role via the dynamics of humus in binding atmospheric carbon.
Augsnes degradācijas rezultātā pazeminās organisko vielu saturs augsnē (arī organiski saistītais ogleklis), kas savukārt pazemina augsnes spēju piesaistīt oglekli.
Soil degradation leads to the loss of organic soil material (and thus of organically bound carbon), which in turn entails a loss of the soil’s capacity to operate as a carbon sink.
Tādēļ mums jādara viss iespējamais, lai izstrādātu politiku augsnes aizsardzībai ar atbilstošām augsnes apstrādes metodēm, ņemot vērā organisko vielu nozīmi augsnes auglības vairošanai, ūdens uzņemšanas spēju un spēju piesaistīt oglekli.
We must therefore do all we can to establish a policy of soil protection by appropriate soil treatment measures taking account of the importance of organic substances in the soil for its fertility, its water storage capacity and its ability to function as a carbon sink.
Ūdens apsaimniekošana
Water management
Tā kā klimata pārmaiņas un reizēm nemākulīga ūdens apsaimniekošana negatīvi atsaucas uz ūdens kvalitāti, ES ūdens kvalitāte nepavisam nav apmierinoša.
Owing to the negative effects of climate change and sometimes inept water management, the quality of the EU’s water is far from satisfactory.
Ūdens kvalitāti īpaši apdraud dažādi faktori, tostarp, bīstamu vielu noplūdes, emisijas un zudumi.
Water quality is subject to particular dangers from a number of sources including releases, emissions and losses of hazardous substances.
Cilvēku darbība tik dziļi ietekmē globālās hidroloģijas struktūru, ka nav iespējama ūdens reģenerācija.
Human activities impact so deeply on the structure of global hydrology that it is barely possible for water to regenerate.
Tomēr ūdenim ir īpaša nozīme attiecībā uz klimata pārmaiņām, jo tas ne tikai izraisa klimata pārmaiņu procesus (piemēram, ar ledus kušanu), bet pārmaiņas skar pašu ūdeni.
Most of all, however, water also has a central role to play in climate change in that it not only triggers climate-changing processes (e.g. in the form of meltwater) but is also itself subject to change.
Klimata pārmaiņu ietekme uz hidroloģisko ciklu var savukārt izraisīt domino efektu uz daudzām ekonomikas nozarēm, piemēram, lauksaimniecību (lielākas prasības pēc laistīšanas), enerģētiku (zemāks hdorelektriskais potenciāls un samazināta dzesēšanai paredzētā ūdens pieejamība), cilvēku veselību (sliktāka ūdens kvalitāte), brīvo laiku un atpūtu (ierobežotas tūrisma iespējas), zivsaimniecību un kuģniecību, kā arī negatīvi ietekmēt jau tagad apdraudēto bioloģisko daudzveidību.
The effects of climate change on the hydrological cycle may in turn unleash a domino effect on a number of economic sectors such as agriculture (increased need for watering), energy (less hydroelectric potential and reduced availability of water for cooling), human health (poorer water quality), leisure and recreation (restrictions on tourism), fisheries and shipping, as well as negative effects on already threatened biodiversity.
Mūsu galvenais uzdevums ir, pamatojoties uz pašreizējām un turpmākajām prasībām attiecībā uz ūdeni, risināt jautājumu par ūdens apsaimniekošanu, kas ir būtisks, lai veiksmīgi atrisinātu jautājumu par klimata pārmaiņu ietekmi uz pieejamajiem ūdens resursiem.
The central challenge we need to face is the issue of integrated water management based on present and future water requirements, which is the key to coping successfully with the impact of climate change on available water resources.
Pēdējo simts gadu laikā vidējā globālā temperatūra ir pieaugusi par apmēram 0,6 °C un jūru ūdens līmenis — par 0,17 m.
Over the past hundred years, the average global temperature has risen by some 0.6°C, and sea levels by 0.17m.
Šajā periodā jūras ūdens un saldūdens sistēmas ir uzsilušas par 0,04 °C, kamēr virsmas temperatūra — par 0,6 °C.
During that period both seawater and freshwater systems have warmed by 0.04°C, while surface temperatures have risen by 0.6°C.
Sagaidāms, ka klimata pārmaiņas radīs Eiropas Savienībā būtiskas izmaiņas jūras zvejā un jūras akvakultūrā.
It is predictable that climate change will bring major changes to sea fishing and marine aquaculture in the European Union.
Piemēram, temperatūras celšanās un līdz ar to arī jūras līmeņa celšanās ir sagaidāma, jo notiek izmaiņas Atlantijas okeāna termohalīnajā riņķojumā, izmaiņas sāļumā un organismu ģeogrāfiskajā izplatībā, novirzes zivju populācijās, kā arī kvantitatīva fitoplanktona samazināšanās.
For example, a rise in temperature and thus in sea levels is expected, as is a change in the Atlantic thermohaline circulation, a change in salinity and the geographical distribution of organisms, shifts in fish populations and a quantitative reduction in phytoplankton.
Līdz ar to klimata pārmaiņas tieši ietekmē izdzīvošanas biežumu, izplatību, auglību un atsevišķu dzīvnieku uzvedību, kā arī rūpniecisko zivju krājumu izplatību.
Consequently the changing climate will have a direct influence on survival rates, spread, fertility and behaviour of individual animals and thus on the size and distribution of industrial fish stocks.
Tādēļ, lai nodrošinātu labāku un ilgtspējīgāku jūras teritoriju un resursu apsaimniekošanu, mums ir vajadzīgs visaptverošs rīcības plāns attiecībā uz jūrām.
We therefore need a comprehensive framework plan for the sea, as provided for in the Marine Strategy Directive, to ensure a better and more sustainable management of marine areas and resources.
Šie panākumi ir neapšaubāmi.
That is certainly a success.
Kaut arī esam darījuši visu iespējamo, ar nožēlu jāatzīst, ka atkritumu daudzumi joprojām pieaug.
However, it is regrettably also clear that waste quantities continue to increase in spite of our best efforts.
Arī prognozēs sola, ka šī tendence turpināsies, piemēram, Eiropas Vides aģentūra prognozē, ka starp 2005. gadu un 2020. gadu sadzīves atkritumu daudzums palielināsies par 25 %.
Forecasts promise that this trend will continue: the European Environmental Agency expects a 25% rise in the quantity of household waste between 2005 and 2020.
Tā pati aģentūra tomēr prognozē, ka emisijas no atkritumu nozares, salīdzinot ar 20. gadsimta 80-to gadu beigām, būtiski samazināsies (vairāk par 80 %).
Nevertheless, the Agency predicts a clear (more than 80%) drop in emissions from the waste sector as compared with the late 1980s.
Tādēļ, lai izvairītos no tiešām emisijām no poligoniem, mums vairāk jāpaļaujas uz iepriekšēju bioloģisko šķirošanu un materiālu otrreizējo pārstrādi.
We must therefore rely more on biological presorting and material recycling in order to avoid direct emissions from landfill sites.
Turklāt enerģijas rekuperācija no atkritumiem kopā ar koģenerācijas sistēmām ļauj būtiski izvairīties no netiešajām emisijām, jo tādējādi tiek aizstāts fosilais kurināmais elektroenerģijas un siltuma ģenerēšanai.
Moreover, energy recovery from waste in conjunction with cogeneration systems makes an important contribution to avoiding indirect emissions, as it replaces fossil fuels to generate electricity and heat.
Tāpat, lai ierobežotu tiešās emisijas no atkritumu nozares, noteikti būtu lietderīgi konsekventi piemērot tuvuma principu un izvairīties no atkritumu pārvadāšanas lielos attālumos.
The strict application of the nearness principle would also certainly be useful: waste transport over long distances should be avoided in order to restrict direct emissions from the waste sector.
Klimata pārmaiņu pagaidu komitejas galīgajā ziņojumā ir vēlreiz uzsvērta adaptācijas pasākumu saskaņotības un integrētas koordinācijas nepieciešamība ES līmenī un atkārtoti pausta Parlamenta prasība izveidot visaptverošu ES sistēmu adaptācijas pasākumu plānošanai, attiecīgi ievērojot subsidiaritātes principu, jo reģionālās un vietējās iestādes Eiropā, pamatojoties uz savu pieredzi, spēj labāk rast politiskus risinājumus.
This final report of the Temporary Committee on Climate Change stresses once again the need for coherence and integrated coordination of adaptation measures at EU level, and reiterates its call for an EU-wide framework for the planning of adaptation measures, taking due account of the subsidiarity principle, since regional and local authorities in Europe are better placed to make political responses based on their own experience.
Klimata pārmaiņas ietekmē cilvēku veselību gan ar mainīgiem laika apstākļiem (piemēram, ar intensīvākiem un biežākiem ārkārtējiem laika apstākļiem), gan netieši ar pārmaiņām, kas ietekmē ūdens kvalitāti un daudzumu, gaisu un pārtiku, kā arī ekosistēmas, lauksaimniecību, iztiku un infrastruktūras.
Climate change affects human health both by altering weather phenomena (e.g. more intense and more frequent extreme weather events) and indirectly by changes affecting water quality and quantity, air and food, as well as ecosystems, agriculture, livelihoods and infrastructures.
PVO atzīmē, ka klimatiskie apstākļi ietekmē slimības, ko pārnēsā ar ūdeni vai atsevišķiem pārnēsātājiem, piemēram, moskītiem.
The WHO states that climatic conditions influence diseases which are transmitted either by water or by certain vectors such as mosquitoes.
Te jāmin dizentērija, malārija un metaboliskās slimības, kas rodas no nepareiza uztura.
These include dysentery, malaria and metabolic diseases resulting from malnutrition.
Šīs slimības īpaši smagi skar Āfriku.
Africa is particularly hard hit by these diseases.
Turklāt klimata pārmaiņas ietekmē alergēnu izdalīšanos, kā arī palielina ultravioleto radiāciju.
In addition, climate changes have an influence on the release of allergens and on increased ultraviolet radiation.
Pēc PVO datiem klimata pārmaiņu rezultātā katru gadu mirst 150 000 cilvēku un vēl pieci miljoni saslimst.
According to the WHO, 150 000 people a year die as a result of climate change, and a further five million become ill.
Īpaši smagi ir klimata pārmaiņu netiešie rezultāti ar plūdiem, augsnes izžūšanu, neražām, faunas un floras izmaiņām, kā arī bojāeju laika apstākļu rezultātā.
The indirect results through floods, soil desiccation, crop failure, changes in animal or plant life or destruction by weather are particularly serious.
Mūsu uzdevums šajā jomā ir divkāršs.
The specific challenge we are faced with in this area is twofold.
Pirmkārt, mums jānostiprina mūsu veselības sistēmas, jo tā var atvairīt daudzu klimata pārmaiņu ietekmi uz veselību.
On the one hand we must massively reinforce our health systems, because in doing so we can keep many health impacts of climate change at bay.
Otrkārt, tik atšķirīgiem riskiem saistībā ar klimata pārmaiņām ir nepieciešami atbilstoši profilaktiskie pasākumi.
On the other hand the widely differing health risks associated with climate change call for corresponding preventive measures.
Eiropai ir lieliska izejas pozīcija, cenšoties ieviest zemu emisiju ekonomiku.
Europe enjoys an excellent starting position in the global race for a low-emission economy.
Šo stāvokli vajadzētu izmantot, lai paātrinātu inovācijas, kas radītu jaunus un konkurētspējīgus uzņēmumus un jaunas darbavietas tīru tehnoloģiju jomā pilnīgā atbilstībā Lisabonas stratēģijai.
We should therefore make the most of this position to trigger greater innovation which will create new and competitive businesses and new jobs in the field of clean technology in full accordance with the Lisbon Strategy.
Šī ir reāla ekonomiska izdevība, ko piedāvā klimata pārmaiņas un politiskie pasākumi, lai ar tām cīnītos, un to nevajadzētu ignorēt, aizbildinoties ar pesimismu.
This is a real economic opportunity offered by climate change and by political measures to combat it, and pessimism should not cause us to pass it up.
Tādēļ mums vajadzētu uzskatīt par svarīgu tirgus piekļuves veicināšanu efektīvām, inovatīvām tehnoloģijām, birokrātisko šķēršļu likvidēšanu un tajā pat laikā iniciatīvu izstrādāšanu, lai viecinātu pāreju uz zema oglekļa ekonomiku, izmantojot visas iespējas globālajā konkurencē par efektivitāti, inovācijām, izejvielām un nākotnes tehnoloģijām, kā arī tirgiem.
We should therefore make a point of enabling market access for efficient, innovative technologies, dismantling bureaucratic hurdles and at the same time developing incentives to facilitate the shift to a low-carbon economy, in order to exploit all our opportunities in the global competition for efficiency, innovations, raw materials and future technologies, and markets.
Nākotnes tehnoloģiju veicināšana
Promotion of technologies of the future
Lielāka efektivitāte ir nepieciešams, bet nepietiekams priekšnosacījums cīņai ar klimata pārmaiņām.
Increased efficiency is a necessary but not a sufficient condition for combating climate change.
Efektivitātes uzlabojumi vieni paši nevar izraisīt vajadzīgo tehnoloģisko revolūciju izejai no oglekļa strupceļa.
Efficiency improvements alone cannot spark off the necessary technological revolution needed to find the way out of the carbon impasse.
Kaut arī emisiju kvotu tirdzniecība ir būtiska Eiropas klimata pārmaiņu programmas sastāvdaļa siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanai, paaugstinot energoefektivitāti, ar to, domājams, var tikai atbalstīt tās tehnoloģijas un procesus, kas jau izstrādāti un gatavi tirgum.
Although emissions trading is the essential building block in the European climate programme with a view to achieving lower greenhouse gas emissions through efficiency increases, this will probably only favour those technologies and processes which have already been developed and are market-ready.
Tas nav veids, kā samazināt izmaksas pilnīgi jaunu un līdz ar to dārgu tehnoloģiju izstrādei, nedz arī veicināt pašreizējo tehnoloģiju iekļūšanu tirgū, kas tomēr ir steidzami vajadzīgas ilgtermiņa klimata aizsardzības mērķu īstenošanai.
It is not a way to cut the cost of developing new and consequently costly technologies, nor to help the market penetration of existing technologies, though these are urgently needed to meet long-term climate targets.
Tādēļ mums vajadzētu darīt visu iespējamo, lai izveidotu fundamentālus iniciatīvu mehānismus un atbalstītu pasākumus vajadzīgās tehnoloģiskās atjaunotnes uzsākšanai, dārgo, bet jauno tehnoloģiju tekošo izmaksu samazināšanai, kā arī noteikt un nākotnē sasniegt stingrākus emisiju samazināšanas mērķus.
We should therefore do all we can to create fundamental incentive mechanisms and support measures so as to launch the necessary technological renewal, reduce the running costs for expensive but new technologies, and set and in future achieve more stringent reduction targets.
Starptautiskā Enerģētikas aģentūra sagaida, ka līdz 2030. gadam pieprasījums pasaulē pēc enerģijas pieaugs par vismaz 60 %.
The International Energy Agency is expecting an increase of at least 60% in the world’s energy needs by 2030.
Arī tagad termoelektrocentrāles rada 24 % no CO 2 emisijām Eiropas Savienībā.
Even now, 24% of the EU's CO 2 emissions derive from coal-fired power stations.
Jautājums nav par to, kā atteikties no oglēm, bet kā pāriet uz tīrām oglēm.
It is less a matter of how to plan for the abandonment of coal than of how to manage the shift to clean coal.
ANO Klimata pārmaiņu starpvaldību padome ( IPCC ) savā „Īpašajā ziņojumā par oglekļa dioksīda uztveršanu un glabāšanu” pauž viedokli, ka līdz gadsimta beigām CCS tehnoloģija varētu veicināt siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanos par 15 līdz 55 %, kā arī papildus veicināt atjaunojamo enerģijas avotu izstrādi.
The UN’s International Panel on Climate Change (IPCC) considers, in its ‘IPCC Special Report on Carbon Dioxide Capture and Storage’ (2005), that by the end of the century CCS technology could contribute between 15% and 55% of necessary greenhouse gas reductions and serve to supplement the expansion of renewables.
Tomēr izmaksas un riski joprojām neatsver ekonomiskās priekšrocības.
However, the costs and risks still outweigh the economic advantages.
Piemēram, CCS patērē enerģiju, un spēkstacija ar CCS patērē par 10 līdz 40 % vairāk primārās enerģijas, lai saražotu tādu pašu daudzumu elektrības.
For example, CCS consumes energy itself, and a power station with CCS consumes between 10% and 40% more primary energy to produce the same amount of electricity.
Paliek arī neatbildēti jautājumi par uzglabāšanas vietām.
There are also many unanswered questions about storage sites.
Oglekļa dioksīdu var uzglabāt vismaz 800 m dziļumā izsmeltos vai gandrīz tukšos naftas vai gāzes laukos, akmenssāls ģeoloģiskajās slāņkopās vai dziļās sālsūdens dzīslās.
The CO 2 can be stored at a depth of at least 800m (where the gas changes to a quasi-liquid state), in worked-out or almost empty oil or gas fields, in salt rock strata or in deep salt water veins.
Tiek pētītas arī iespējas uzglabāt CO 2 minerālā veidā.
Research is also being carried out into the possibility of storing the CO 2 in mineral form.
Tomēr pastāv reāls risks, ka uzglabāšanas vietās rodas noplūde un atmosfērā pakāpeniski nonāk nelieli vai lieli CO 2 daudzumi.
However, there is still the underlying risk that storage sites will develop leaks and will gradually release small, or even suddenly larger quantities of CO 2 into the atmosphere.
Turklāt ne katra augsne atbilst potenciālas uzglabāšanas vietas prasībām.
Moreover, not every soil is suited as a potential storage site.
Visbeidzot, ir arī nopietni jāizvērtē plašas sabiedrības skepticisms vai bažas par CCS izmantošanu.
Finally, possible scepticism or concern among the general public about the use of CCS must also be taken seriously.
Kopumā svarīgi, ņemot vērā ES pieejas tehnoloģisko neitralitāti, atklāti apspriest jautājumu par CCS neatkarīgi no rezultāta.
Overall it is important, in view of the technological neutrality of the EU approach, to debate the issue of CCS openly without prejudging the outcome.
Inteliģentas datorsistēmas un informācijas un sakaru tehnoloģijas
Intelligent c omputer system s a nd ICT
IST nozare šobrīd rada 2 % no globālā CO 2 emisiju daudzuma.
The ICT sector currently produces 2% of worldwide CO 2 emissions.
Tomēr rūpniecība varētu ne tikai samazināt savas CO 2 emisijas, bet arī izstrādāt inovatīvus un energoefektīvākus pielietošanas veidu visai ekonomikai.
However, the industry could not only reduce its own CO 2 emissions but could in particular develop innovative and more energy-efficient applications for the economy as a whole.
Līdz ar to steidzami jāorientējas vairāk uz pārbaudēm, validēšanu, ieviešanu un tālāku izplatīšanu metodēm, kas pamatojas uz datorsistēmām un IST sistēmām.
Accordingly there is an urgent need to focus more closely on the testing, validation, introduction and further dissemination of computer- and ICT-based methods to improve energy efficiency.
Finansēšana un budžeta jautājumi
F inancing and budgetary matters
Pašreizējais ES budžets ir nepietiekams klimata aizsardzības mērķu sasniegšanai.
The current EU budget for achieving climate targets is insufficient.