natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tas ir noticis ne tikai tāpēc, ka šis gadskārtējais vingrinājums gadu laikā ir sasniedzis briedumu, ļaujot ieviest progresīvus labojumus, papildinājumus un uzlabojumus tā struktūrā un saturā, bet arī tāpēc, un tam ir daudz svarīgāka nozīme, ka gada ziņojums atspoguļo ES darbību cilvēktiesību jomā progresīvo attīstību.
This is not only because, as is natural, this annual exercise has matured over the years, with progressive corrections, extensions and improvements to its structure and content, but also and above all because this annual report reflects the development over time of the EU’s actions in the field of human rights.
Tādā pašā mērā kā ir kvantitatīvi un kvalitatīvi augusi ES darbība cilvēktiesību nostiprināšanā, aizstāvēšanā un veicināšanā pasaulē, gada ziņojums ir varējis atspoguļot un izvērtēt šo neizbēgami sarežģīto un pretrunīgo procesu.
The EU’s action in affirming, defending and promoting human rights in the world has expanded both quantitatively and qualitatively, and the Annual Report has reflected and evaluated that process, which is inevitably complex and cannot be totally free of contradictions.
Ziņojuma mērķi un ietekme
Objectives and repercussions of the report
Ziņojumam ir divi pamatmērķi.
The objectives of the report are essentially twofold.
No vienas puses, nodrošināt ievērojamu dokumentālo bāzi, kas ļautu iepazīt, diskutēt un novērtēt gada laikā veiktās darbības, ar mērķi, iespējams, papildināt, labot un paplašināt turpmākās darbības.
Firstly, it is intended to supply a documentary reference basis making possible awareness, discussion and evaluation of the year’s actions, with the aim where relevant of improvement, correction and expansion in respect of future operations.
Otrkārt, kā tiek norādīts ziņojumā, tā mērķis ir „darīt zināmu pēc iespējas plašākai auditorijai Eiropā un ārpus tās robežām par ES darbībām cilvēktiesību veicināšanā visā pasaulē”.
Secondly, it is intended, as the report itself stresses, to ‘inform the widest possible audience, both in Europe and beyond the frontiers of the Union, of the EU’s actions to promote human rights worldwide’;
Šajā sakarā iet runa par nozīmīgu gada dokumentu, kas paredzēts visiem dalībniekiem, kuriem ir tieša vai netieša ietekme uz pašreizējā cilvēktiesību stāvokļa veidošanu pasaulē vai kas cieš no sekām, kad šis stāvoklis ir slikts: sabiedriskais viedoklis; valdības, parlamenti un administrācijas, kā arī nacionālās un daudzpusējās institūcijas; nevalstiskās organizācijas un pārējie nevalstiskie dalībnieki, kas veido globālas pilsoniskās sabiedrības pirmsākumus pasaulē.
It is thus an annual reference document, addressed to all those whose actions in one way or another, directly or indirectly, influence the configuration of the existing concrete situation concerning human rights in the world, as also to those who suffer from a hostile situation: public opinion; governments, parliaments and administrations, and national and multilateral institutions; and NGOs and non-state actors in general, in their capacity as elements of an embryonic global civil society;
Šī ziņojuma gadskārtējai publicēšanai ir jākļūst par svarīgu notikumu.
The yearly publication of this report should be considered an important event.
Taču joprojām tas nav tā, vismaz ne tādos apmēros kā būtu sagaidāms, nevis balstoties uz brīvprātīguma, bet gan strikti objektīviem un pamatotiem nosacījumiem.
However, that is still not the case, or at least not to the extent that it should be - and that on purely objective and rational grounds that have nothing to do with wishful thinking.
Eiropas Savienības institūciju daudzveidīgo pasākumu, iniciatīvu, deklarāciju, ziņojumu un dokumentu pārpilnībā gada ziņojums joprojām nav sasniedzis tam pienākošos nozīmi un ietekmi.
Among the seemingly endless activities, initiatives, declarations, guidelines, reports and documents of the most varied nature that emanate from the Union institutions, the Annual Report has yet to achieve the profile and resonance due to it.
Šis fakts ir īpaši nepatīkams, jo cīņā par cilvēktiesību atzīšanu un aizsardzību komunikācija ar dažādām aktīvām un pasīvām cilvēktiesību problemātikas pusēm, ir absolūti nepieciešama.
This is particularly unfortunate if we consider the absolutely crucial role played in the fight to promote and defend human rights by communication with the people who affect or are affected by human rights issues.
Tas kļūst acīmredzams pasaulē, kurā dažādus sabiedriskos viedokļus arvien vairāk izplata un ietekmē masu saziņas līdzekļi.
This should be ever more obvious in a world where public opinion is increasingly characterised by intercommunication and influenced by the communications media.
Pirmkārt, gada ziņojuma ietekme ir atkarīga no faktora, kas nekādi nav saistīts ne ar tā izstrādi, nedz arī ar ES darbības attīstību saistībā ar cilvēktiesību problemātiku pasaulē.
In the first place, the impact of the Annual Report depends on a factor which has nothing to do with its preparation, or, indeed, with the state of the EU’s human rights interventions in the world.
Šī attīstība un līdz ar to arī ziņojuma saturs un autoritāte, kas to raksturo un piešķir vērtību, ir būtiski atkarīgi no ES iekšējām politikām cilvēktiesību jautājumos.
What happens over human rights, and, consequently, the content and authority of the report describing and evaluating what happens, is essentially dependent on the Union’s own internal human rights policies.
Eiropas Savienības sasniegumi cilvēktiesību veicināšanā ārpus tās robežām vienmēr būs atkarīgi no tās pozitīvā piemēra ES iekšienē.
The EU’s success in promoting human rights outside its borders will at all moments be conditional on how far it sets an example by doing the same at home.
Eiropas Savienības ieteikmei cilvēktiesību ievērošanas aizstāvībā, aizsardzībā un panākšanā visā pasaulē būs nozīme tikai tad, ja šajā jomā tā būs paraugs pārējiem savas iekšējās politikas nostādnēs.
The Union will only be able to wield influence regarding the defence, protection and expansion of human rights worldwide if it sets an example in its own internal policies.
Kā norāda ziņojums, tas attiecas uz visvienkāršāko „uzticamību uz starptautiskās skatuves”.
In the words of the report, this is a basic matter of ‘credibility on the international stage’.
Gada ziņojuma saturam būtu jāsaglabā maksimāla skaidrība, neizslēdzot paškritikas un kritikas elementus, kad tas ir nepieciešams.
The Annual Report should, as far as its content is concerned, be as clear as possible and should include self-criticism and criticism where necessary.
Tā autoritāte un prestižs, kā arī ietekme lielā mērā ir atkarīgi no tā stingrības un patiesuma.
Its authority, prestige and capacity to influence will depend essentially on the rigour and honesty with which it is drawn up.
Ar kompetentiem un izsvērtiem, vienlaicīgi stingriem un stabiliem akcentiem un vērtējumiem, izvairoties no nevajadzīgas iejaukšanās elementiem, tiek panākta lielāka efektivitāte kā ar īslaicīgiem vai konjunkturāliem konfrontācijas un konfliktu elementiem.
If effectiveness is the goal, it will be more successfully pursued through less stress on circumstantial or conjunctural conflicts and controversies and more stress on approaches and assessments that are convincing and grounded in fact while also being solid and rigorous; anything smacking of unnecessary interference is best avoided.
Tos vajadzētu vienkāršot, lai maksimāli veicinātu komunikāciju, to lietošanu un lasīšanu: ievaddaļu un secinājumus vajadzētu paplašināt, lai līdzsvarotu to saistību ar pārējām, daudz aprakstošākām un detalizētākām daļām.
The report’s form needs to be simplified for maximum ease of communication, handling and reading: the introduction and conclusions should be longer, so as to strike a better balance with the more long-winded analytic parts.
Vajadzētu arī sākt rakstīt kopsavilkumus un vadības ziņojumus, lai atvieglotu ziņojuma izplatību masu informācijas līdzekļos un sabiedrībā.
There should be abstracts or executive summaries, which would be more digestible for the media and the public.
Sabiedrības iepazīstināšanai ar gada ziņojumu vajadzētu piemist maksimāli svinīgam un nopietnam raksturam.
The public presentation of the Annual Report should be treated as a solemn occasion.
Tā izplatīšanai būtu jābūt preses un komunikācijas plānu sastāvdaļai ar specifiskām dažādu Eiropas Savienības departamentu un institūciju koordinētām programmām.
Its publicisation should be organised on a basis of press and communication plans, with specific programmes coordinated by the various EU institutions.
Šīm programmām vajadzētu likt īpašu uzsvaru uz spēcīgu un interaktīvu klātbūtni internetā.
These programmes should particularly stress a powerful and interactive Internet presence.
Tāpat vajadzētu periodiski veikt empīriskus pētījumus par ES gada ziņojuma par cilvēktiesībām pasaulē radīto ietekmi un vērtējumiem masu informācijas līdzekļos, starptautiskajā politiskajā sfērā, nacionālajās un starptautiskajās cilvēktiesību aizsarginstitūcijās, kā arī sabiedrībā.
There should also be regular empirical studies of the nature of the impact and reception of the EU’s annual reports on human rights in the world, covering the media, the international political scene, national and international human rights bodies and organisations, and public opinion.
Sieviešu stāvoklis, uz dzimumu balstīta vardarbība, sieviešu slepkavības (feminicīds)
Situation of women, violence against women and feminicides
Attiecībā uz sieviešu tiesību problemātiku gada ziņojums nevar izvairīties būt par nelīdzsvarotas un neapmierinošas situācijas atspulgu.
Concerning women’s rights issues, the report can only be the reflection of a situation which is still fragmentary and unsatisfactory.
Šis fakts kontrastē ar vispārējās statistikas datiem, kas norāda, ka gandrīz visā pasaulē diskriminācijas un nevienlīdzības, pazemošanas un vardarbības upuri galvenokārt ir sievietes.
This is in contradiction to the general consensus to the effect that, almost everywhere in the world, the first victims of discrimination, inequality, harassment and violence are women.
Šī realitāte nevar palikt noslēpta zem cilvēktiesību jautājumu vairākuma akcentiem un darbībām, tā pieprasa spēcīgus specifiskus uzsvarus un virzītas darbības.
Here, it is not enough to promote mainstreaming approaches and campaigns in the human rights field: what is needed is a matter of firmly conceived specific approaches and targeted actions.
Tomēr pastāv specifisku uz sieviešu cilvēktiesībām orientētu ES politikas virzienu un darbības attīstības nepietiekamība, kas būtu jāaizpilda.
There is a gap which has to be filled in terms of the development of specific EU policies and actions for the human rights of women.
Šis trūkums tiek atspoguļots gada ziņojumā, kas, novērtējot dažādus tematiskus jautājumus, nespēj piedāvāt pat nedaudzus informācijas un vērtējuma elementus šajā jomā.
This gap is reflected in the report, whose thematic analyses do not contain much concrete information or analysis in that area.
Šajā sakarā ir apsveicams fakts, ka Francijas prezidentūra 2008. gada otrajā semestrī sieviešu stāvokļa problemātiku ir nodefinējusi kā Eiropas Savienības darbības jaunu prioritāti cilvēktiesību jautājumos, īpaši uzsverot nepieciešamību pievērsties uz dzimumu balstītas vardarbības un feminicīda izraisītajām traģēdijām.
In this context, it is important to welcome the new priority status given by the French presidency in the second half of 2008 to women’s issues in the context of the EU’s action in the field of human rights, stressing, in particular, the need to tackle the tragic phenomena of violence against women and feminicide;
Eiropas Parlamentam būs pastāvīgi jākoncentrē uzmanība un jāuzrauga, lai no šiem labajiem nodomiem izrietētu efektīvas darbības, tādējādi turpmākajos gada ziņojumos par cilvēktiesībām ES darbības varētu atspoguļot ievērojamus sasniegumus sieviešu cilvēktiesību jautājumos.
The EP must be particularly attentive and alert with a view to ensuring that these good intentions are translated into real actions, thus enabling future annual human rights reports to register significant progress by the EU on the human rights of women.
Ne mazāk svarīgs šīs pamatnostādnes elements būtu vārdu krājuma reforma, lai novērstu jebkādas ar dzimumu saistītas blakus nozīmes, piemēram, aizvietojot visur, kur iespējams, jēdzienu „derechos del hombre” (vīrieša/cilvēka tiesības) ar „derechos humanos” (cilvēktiesības) visās Eiropas Savienības valodās, kurās vēsturisku iemeslu dēļ joprojām pastāv šī atšķirība.
One component - not to be undervalued - of such an approach should be a reform of language so as to remove all sexist connotations; for example, wherever possible expressions of the type ‘rights of man’ should be replaced by ‘human rights’ in those Union languages where, for historical reasons, such a distinction persists.
Ceļā uz vispārēju nāvessoda atcelšanue
Towards abolition of the death penalty worldwide
Mūsdienu paaudzēm ir jātiecas uz pilnīgu barbariskā un neciešami arhaiskā nāvessoda neatgriezenisku pazušanu visā pasaulē.
Those alive today need to seek the final abolition everywhere in the world of the barbarous, intolerable and archaic phenomenon that is the death penalty.
Tādā pašā veidā kā iepriekšējās paaudzes panāca praktiski absolūtu verdzības izzušanu, mums šodien ir jāsāk ar nāvessoda izpildes kā vēsturiski iespējamas un mūsdienās realizējamas darbības izbeigšanu visā pasaulē.
Just as our forbears succeeded in eradicating slavery almost everywhere, today we must fight to put an end to capital punishment worldwide, as a goal that is historically possible and achievable in our time.
Šajā mūsdienu cīņā Eiropas Savienībai ir jāturpina tās priekšgājējas darbības ar maksimālu politisko gribu un jauniem impulsiem, par pamatu izmantojot 1998. gadā pieņemtās un 2008. gadā rediģētās ES politikas pamatnostādnes attiecībā uz trešām valstīm par nāvessodu
In this latter-day struggle, it is for the EU to keep up its vanguard action, with all possible political will and fresh impetus, on the basis of the EU policy guidelines concerning third countries and the death penalty, adopted in 1998 and revised in 2008
Gada izmantošana par ziņojuma atskaites periodu ļauj atzīmēt svarīgus šī globālā neatgriezeniskās nāvessoda atcelšanas procesa notikumus.
Over the year covered by the report, significant steps were taken as regards the global objective of ending the death penalty forever.
No vienas puses, neatlaidīgi, lai gan ar atsķirīgām sekmēm, ES turpināja veikt pārrunas saistībā ar nāvessodu kopumā ar 47 valstīm
Persistently albeit with varying results, the EU has continued to make representations on the subject, with the 47 countries that unfortunately still have capital punishment
Afganistāna, Baltkrievija, Bruneja, Burundi, Kanāda, Čada, Kongo, Kongo (Brazavila), Ēģipte, Ekvatoriālā Gvineja, Etiopija, Fidži, Gana, Grenada, Gvatemala, Gvineja-Bisava, Indija, Irāna, Irāka, Japāna, Kazahstāna, Kenija, Kuveita, Kirgistāna, Libērija, Lībija, Madagaskara, Malāvija, Maroka, Namībija, Nigērija, Papua, Palau, Krievija, Saūda Arābija, Dienvidkoreja, Sudāna, Sīrija, Tanzānija, Taivāna, Togo, Turkmenistāna, Apvienotie Arābu Emirāti, Uzbekistāna, Jemena, ASV un Zambija. , kurās diemžēl joprojām pastāv nāvessods.
Afghanistan, Belarus, Brunei, Burundi, Canada, Chad, Congo (DRC), Congo (Brazzaville), Egypt, Equatorial Guinea, Ethiopia, Fiji, Ghana, Grenada, Guatemala, Guinea-Bissau, India, Iran, Iraq, Japan, Kazakhstan, Kenya, Kuwait, Kyrgyzstan, Liberia, Libya, Madagascar, Malawi, Morocco, Namibia, Niger, Palau, Papua New Guinea, Russia, Saudi Arabia, South Korea, Sudan, Syria, Taiwan, Tanzania, Togo, Turkmenistan, United Arab Emirates, the US, Uzbekistan, Yemen, and Zambia. .
No otras puses, tika veiktas publiskas deklarācijas par šo jautājumu, sevišķi saistībā ar paziņojumu par nepilngadīgo nāvessoda izpildēm Irānā.
A number of public statements were also made on the issue, notably following the announcement of executions of minors in Iran.
2008. gada maijā ES izteica savu neizpratni par nāvessoda atjaunošanu ASV un mudināja nekavējoties ieviest moratoriju „de facto” šajā valstī.
In May 2008 the EU expressed its consternation at the renewed wave of executions in the US and called for the immediate restoration of a de facto moratorium there.
Izteica apmierinātību par paziņojumu par nāvessoda atcelšanu Ruandā un Uzbekistānā 2008. gadā, kā arī Ņūdžersijas štatā (ASV) 2007. gadā.
It welcomed the announced abolition of the death penalty in Rwanda and Uzbekistan (2008), and in the American state of New Jersey (2007).
Apvienoto Nāciju Organizācijas dalībvalstu starpreģionālās koalīcijas, kurā Portugāle rīkojās ES vardā, darba rezultātā ANO Ģenerālās Asamblejas 2007. gada 18. decembra plēnārajā sesijā pieņēma rezolūciju Nr. 62/149 par moratoriju nāvessodam.
The plenary of the UN General Assembly adopted a resolution calling for a moratorium on the death penalty at its session of 18 December 2007, following the work of an interregional coalition of UN member states, within which the EU was represented by Portugal.
Šis ir ļoti būtisks notikums, kas saskaņā ar gada ziņojumu „ir ES ilgstošu centienu kulminācija, kā arī pagrieziena punkts globālajā cīņā pret nāvessodu Apvienoto Nāciju Organizācijā”.
This is a development of major importance; as the Annual Report stresses, it represents the culmination of prolonged efforts by the EU and is also a turning-point in the worldwide campaign against capital punishment at the UN.
Lai arī dažādu iemeslu dēļ nevaram justies apmierināti
The progress achieved towards abolition of the death penalty, though not sufficient to satisfy us
Saskaņā ar 2007. gada ziņojumu par Starptautisko amnestiju šajā gadā tika izpildīts nāvessods vismaz 1.252 personām 24 valstīs, un tika piespriests nāvessods 3.347 personām 51 valstī.
According to Amnesty International’s 2007 report, that year saw at least 1252 executions in 24 countries and 3347 death sentences in 51 countries.
88 % no visiem zināmajiem nāvessodiem tika izpildīti piecās valstīs: Ķīnā (vismaz 470), Irānā (vismaz 317), Saūda Arābijā (vismaz 143), Pakistānā (vismaz 135) un ASV (42). , sasniegumi saistībā ar nāvessoda atcelšanu ir daudzsološi, jo rāda spēcīgo efektivitāti, ko var sasniegt ES, kad izsaka vienotu viedokli un rīkojas neatlaidīgi un koordinēti.
88 % of all recorded executions took place in five countries: China (at least 470), Iran (at least 317), Saudi Arabia (at least 143), Pakistan (at least 135) and the US (42). , is encouraging as evidence of the powerful effectiveness which the EU can have when it speaks with a single voice and acts in persistent and coordinated fashion.
Sarunu un konsultāciju par cilvēktiesībām attīstība un īpatnības
Dialogues and consultations on human rights: development and characteristics
Ziņojuma pārskata gadā ir palielinājies sarunu un strukturētu konsultāciju par cilvēktiesībām skaits, ko atšķirīgos veidos ES periodiski veic ar trešajām valstīm.
The year covered by the report witnessed an increase in the number of structured consultations and dialogues on human rights carried out in diverse forms between the EU and third countries on a regular basis.
Šis fakts ir apsveicams.
This development is to be welcomed.
Spēja piemēroties šiem dažādajiem dialoga veidiem ir acīmredzami nepieciešama atkarībā no šo sarunu daudzveidības un sarežģītības.
However, this does not mean that the Union’s approach should vary according to the nature of the partner or the interests at stake in the relationship.
Tomēr tam nevajadzētu būt par iemeslu ES atšķirīgai attieksmei atkarībā no mūsu sarunu partneriem un interesēm šajās attiecībās.
While one cannot be totally idealistic, it is desirable that the Union should seek to be as coherent as possible and avoid lapsing into Realpolitik , with all the adverse consequences which that involves.
Neatsakoties no patiesuma, ir jāpieprasa Eiropas Savienības dubulta saskaņotība šajā jomā, kas ļautu izvairīties no pārmērīgas reālpolitikas klātbūtnes ar tās neizbēgamajām negatīvajām sekām.
This need for coherence concerns two fields.
Saskaņotība, pirmkārt, starp pašām ES institūcijām un tās dažādajām dalībvalstīm, kurām ir jāsaglabā pēc iespējas lielāka vienotība savos mērķos, vērtībās un attieksmē.
First, it is important to ensure coherence between the Union institutions and the Member States, while the latter should maintain the highest possible degree of unity in terms of objectives, values and attitudes.
Otrkārt, un tas ir daudz svarīgāk, saskaņotībai jāpalīdz izvairīties no nostādnēm, kas pārstāv vai potenciāli varētu pārstāvēt dubultās morāles pastāvēšanu atkarībā no sarunu partneru ietekmīguma vai interešu svarīguma.
Second and more important, coherence is required in order to avoid positions which might represent, or give the appearance of representing, any practice of double standards determined by the power exercised by the partner or the interests at stake.
Lai cik nožēlojami tas arī nebūtu, daudzos gadījumos vienkārša apsūdzība vai protests nav pietiekami situācijas uzlabošanai un atsevišķos gadījumos var to pat pasliktināt.
It is unfortunately the case that in many cases condemning or protesting alone will not improve matters and may even be counterproductive.
Mums vienmēr jāpiešķir liela nozīme mūsu darbību, iniciatīvu un reakciju sekām, lai paredzamo rezultātu novērtēšana ir viens no pamatnosacījumiem lēmumu pieņemšanas procesā.
We need to be aware at all moments of the likely consequences of our actions, initiatives and reactions, in such a way as to make the evaluation of those consequences, in terms of definition and application, an integral part of decision-making.
Pēc aicinājuma un arī pēc būtības ES ir drīzāk neatlaidīgs nevis uzspiedošs spēks.
The EU is, both by choice and by its nature, a power more oriented to persuasion than to imposition.
Taču nevajadzētu jaukt Eiropā dominējošo miermīlīgo politiku ( soft power ) ar vājumu vai bezatbildību.
Nonetheless, its preference for ‘soft power’ should not be confused with weakness or inconsistency.
ES politiskajai varai, lai arī ievērojot mērenību, taču ar spēku un skaidrību, vienmēr ir jāsaglabā soda alternatīva gadījumiem, kad nepārprotami tiek pārkāpti panāktie nolīgumi cilvēktiesību jautājumos, vai arī tiek veikti briesmīgi cilvēktiesību pārkāpumi.
The Union’s political power authorities must at all times, with moderation but also with firmness and coherence, keep open the option of sanctions in cases of visible non-compliance with the existing agreements on human rights or of flagrant human rights violations.
Šajā sakarā ir jāturpina un jāpadara intensīvākas ES darbības, lai pārliecinātu ASV pievienoties Starptautiskās krimināltiesas Romas Statūtiem .
It is essential in this connexion that the EU should continue and step up its pressure on third countries to accede to the Rome Statute of the International Criminal Court.
EP pieņemtajos un Cilvēktiesību apakškomitejas priekšēdētājas Hélène Flautre
The reports adopted by Parliament and drawn up respectively by Hélène Flautre
http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//NONSGML+REPORT+A6-2008-0309+0+DOC+PDF+V0//ES&language=ES un deputātes Elena Valenciano
http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//NONSGML+REPORT+A6-2008-0309+0+DOC+PDF+V0//ES&language=ES , chair of the Subcommittee on Human Rights, and Elena Valenciano