natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(s) aicina Padomi un Komisiju mudināt Lībiju pilnībā ievērot tās sniegtos solījumus, pievienojoties ANO Cilvēktiesību komitejai, un līdz ar to prasa Lībijai izsniegt pastāvīgus uzaicinājumus saskaņā ar ANO īpašajām procedūrām ieceltajām amatpersonām un struktūrām, piemēram, ANO īpašajam referentam jautājumos par ārpustiesas, tūlītēju vai patvaļīgu nāvessodu izpildi, īpašajam ziņotājam par spīdzināšanu, īpašajam ziņotājam par vārda brīvību, īpašajam ziņotājam par rasisma, rasu diskriminācijas, ksenofobijas un saistītās neiecietības mūsdienu izpausmēm, kā arī darba grupai vardarbīgas vai piespiedu pazušanas jautājumos un darba grupai patvaļīgas aizturēšanas jautājumos, kā tas prasīts nesen sagatavotajā vispārējā regulārā pārskatā par Lībiju; tāpat aicina, lai šajā valstī būtu neierobežotas iespējas neatkarīgi novērtēt vispārējo situāciju cilvēktiesību jomā;
(s) Calls on the Council and Commission to encourage Libya to fully respect its pledges given when acceding to the UNHRC and thus urges Libya to issue standing invitations to those appointed under UN special procedures such as the UN Special Rapporteur on extrajudicial, summary or arbitrary executions, the Special Rapporteur on torture, the Special Rapporteur on freedom of expression and the Special Rapporteur on contemporary forms of racism, racial discrimination, xenophobia and related intolerance as well as the Working Group on enforced and involuntary disappearances and the Working Group on arbitrary detentions, as requested in the recent Universal Periodic Review on Libya; calls in the same spirit for unfettered access to the country for independent scrutiny of the overall human rights situation;
(t) aicina Padomi nodrošināt, lai Šengenas vīzas Lībijas pilsoņiem izsniegtu bez liekas kavēšanās, izskatīt citas vienkāršošanas procedūras un pārliecināt Lībijas iestādes atvieglot vīzu piešķiršanu Eiropas Savienības pilsoņiem, kas dzīvo vai veic profesionālo darbību Lībijā;
(t) Calls on the Council to ensure that Schengen visas for Libyans are issued without unnecessary delays, to examine other facilitation procedures and to persuade Libyan authorities to facilitate visas for Europeans residing or conducting professional activities in Libya;
(u) ierosina pēc iespējas drīz izveidot ES delegāciju Tripolē;
(u) Recommends the establishment of an EU Delegation in Tripoli as soon as possible;
Eiropa nevar ignorēt Lībiju un vienaldzīgi izturēties pret šīs valsts attīstību.
Europe cannot ignore Libya, nor be indifferent to the country’s evolution.
Lībija, kas atrodas Vidusjūras dienvidu krastā un piedalās „5+5” dialogā, ir stratēģiski nozīmīga valsts Eiropas Savienībai.
Libya is strategically important for the EU, located on the southern shore of the Mediterranean and participating in the 5+5 dialogue.
Lībijai, kas ir Āfrikas Savienības dalībvalsts, un Eiropas Savienībai ir kopēja interese īstenot kopīgu ES un Āfrikas stratēģisko partnerību un veicināt ilgtspējīgu attīstību Āfrikā.
As a member of the African Union, Libya shares with the EU an interest in implementing the Joint Africa-EU Strategic Partnership and in promoting sustainable development in Africa.
Lībijai ir nozīme attiecībā uz reģionālo un starptautisko drošību, tostarp cīņā pret ekstrēmisma izplatīšanos un jūrniecības pārvaldībā.
Libya plays a role in regional and global security, including in countering the spread of extremism and in maritime governance.
Lībijai, kuras iedzīvotāju skaits ir 6 miljoni, pieder lielākie reģistrētie naftas krājumi Āfrikā, un no kopējā ES enerģijas importa (nafta un gāze) Lībija ir Eiropas trešais lielākais enerģijas piegādātājs.
With 6 million nationals, Libya holds the largest proven oil reserves in Africa and is Europe’s third largest supplier of total EU imports of energy (oil and gas).
Ir skaidrs, ka ES un Lībija ir ekonomiski atkarīgas viena no otras — ES ir galvenais Lībijas tirdzniecības partneris, veidojot gandrīz 70 % no šīs valsts kopējās tirdzniecības apjoma 2009. gadā.
Economic interdependence is a fact: the EU is the first trading partner for Libya, covering almost 70% of its total trade in 2009.
Lībija ir arī svarīga valsts to migrantu un bēgļu tranzīta jomā, kuri mēģina nokļūt Eiropā.
Libya is also a key country of transit for migrants and refugees seeking to reach Europe.
Eiropai un Lībijai ir kopējas intereses saglabāt kopīgo kultūras mantojumu.
Europe and Libya share an interest to preserve the common cultural heritage.
Vairākām ES dalībvalstīm ir ciešas attiecības ar Lībiju, valsts uzņēmumiem un bankām, kas kalpo kā līdzeklis, lai Lībija īstenotu savas finanšu intereses Eiropā.
Several EU Member States have intense relations with Libya, with many companies and banks serving as vehicles for Libyan financial interests in Europe.
Vismaz divas ES dalībvalstis nesen ir parakstījušas nolīgumus ar Lībiju — Francija 2008. gadā par sadarbību attiecībā uz kodolenerģijas izmantošanu civiliem mērķiem; Itālija 2009. gadā draudzības, partnerības un sadarbības līgumu.
At least two EU Member States have recently signed agreements with Libya: France, in 2008, on cooperation on civil use of nuclear power; Italy, in 2009, a Friendship, Partnership and Cooperation Treaty.
2007. gadā ES un Lībija parakstīja saprašanās memorandu, saskaņā ar kuru nolēma atbrīvot piecas medmāsas no Bulgārijas un vienu palestīniešu ārstu no ieslodzījuma Lībijā un uzsāka Bengāzi veltīto rīcības plānu, lai palīdzētu Lībijai risināt ar HIV/AIDS saistītās problēmas.
In 2007 EU and Libya signed a Memorandum of Understanding which sealed the release of 5 Bulgarian nurses and one Palestinian doctor in detention in Libya and launched the Benghazi Action Plan to assist Libya in dealing with HIV-AIDS.
Pamatojoties uz pilnvarām, ko ES Padome piešķīra Komisijai, 2008. gadā sāka sarunas par pamatnolīguma noslēgšanu.
Negotiations for a Framework Agreement started in 2008, on the basis of a mandate given by the EU Council to the Commission.
Eiropas Parlaments, neraugoties uz ietekmi, kādu tam paredz Lisabonas līgums, joprojām nav informēts par to, kas šajās pilnvarās ietilpst.
The European Parliament, despite the powers conferred to it in the Lisbon Treaty, was not yet given access to the contents of such a mandate.
Lībija, apzinoties savu atkarību no naftas un gāzes eksporta, mēģina uzlabot starptautiskās attiecības, lielā mērā investējot Āfrikā (Lībijas attiecības ar arābu valstīm ir pretrunīgas) un starptautiskajās organizācijās.
Because of its dependency on oil and gas exports, Libya is seeking to develop its international relations, having invested heavily in Africa (its relations with the Arab world are fraught with contradictions) and in international organisations.
Lai modernizētu un dažādotu tās ekonomiku, būs nepieciešama uzņēmējdarbībai un investīcijām labvēlīga vide.
Modernising and diversifying its economy will demand a more favourable business and investment environment.
Tomēr politiskās reformas, kas nepieciešamas šādas vides izveidei, nevarēs īstenot, kamēr Lībijā pastāvēs autoritāras varas režīms.
However, the major political reforms that such an environment will require are unlikely, while autocratic exercise of the State power persists in Libya.
Lībijas iedzīvotājiem ir pieejama bezmaksas izglītība un veselības aprūpe, kā arī sociālie mājokļi, un viņi zināmā mērā gūst labumu no naftas tirdzniecībā gūtajiem valsts ienākumiem.
Libyans enjoy free education and healthcare and subsidised housing, benefitting from some degree of social distribution of the oil income.
Taču, neraugoties uz IKP pieauguma rādītājiem, valsts attīstības ziņā atpaliek no citām valstīm, kurām ir lieli naftas krājumi, un tās ekonomika ir viena no vismazāk dažādotajām šajā reģionā, veicinot to, ka ārvalstu investīcijas ir atkarīgas no valsts vadītāja neparedzamajiem lēmumiem.
But, despite the GDP growth rates, development falls behind other oil-rich countries and Libya is one of the less diversified economies in the region, foreign investment remaining at the mercy of the unpredictable decisions of the ruler.
Lībijas iedzīvotāji nevar izmantot cilvēka pamattiesības un brīvības, neraugoties uz to, ka viņu valstij ir īpašas starptautiskas saistības ievērot cilvēktiesības, tā nesen ievēlēta ANO Cilvēktiesību padomē un ir ratificējusi vairākus tiesiski saistošus starptautiskos instrumentus.
The Libyan people do not enjoy basic human rights and freedoms, despite the fact that their State has specific international obligations to respect human rights, having been recently elected to the United Nations Human Rights Council and having ratified a number of legally binding international instruments.
Nāvessods ir parasta parādība.
Capital punishment is regularly carried out.
Pēdējos gados nāvessods ir piespriests vismaz pieciem Eiropas valstu pilsoņiem (medmāsām no Bulgārijas).
At least five European nationals (the Bulgarian nurses) were on death row in recent years.
2010. gadā nāvessodu izpildīja 18 cilvēkiem, no kuriem vairāki bija ārvalstu pilsoņi, taču viņu vārdus, valstspiederību un notiesāšanas iemeslus Lībijas iestādes neizpauda.
18 people were executed in 2010, several being foreigners, but their identities, nationalities and charges were not disclosed by the Libyan authorities.
Valsts vara, kas nebalstās uz tiesiskumu un demokrātiski atbildīgām iestādēm, ir veicinājusi patvaļīgu un neparedzamu izturēšanos pret ārvalstu pilsoņiem un viņu interesēm Lībijā, piemēram, nesenais atgadījums ar kādu Šveices uzņēmēju.
State power not anchored in the rule of the law, nor on democratically accountable institutions, has led to arbitrary and unpredictable behaviour regarding foreign persons and interests in Libya, such as recently occurred with a Swiss businessman.
Lībijas iedzīvotāji un Lībijā dzīvojošie ārvalstnieki nevar izmantot lielāko daļu pilsonisko un politisko tiesību, proti, vārda, pulcēšanās un biedrošanās brīvību, tiesības uz taisnīgu tiesu, darba tiesības, sieviešu tiesības un tiesības uz brīvām, taisnīgām, regulārām un vispārējām vēlēšanām, un tā kā bieži vien ir novērojami patvaļīgas apcietināšanas, spīdzināšanas, piespiedu bezvēsts pazušanas gadījumi.
Libyans and foreigners living in Libya do not enjoy most civil and political rights, namely freedom of expression, assembly and association, fair trial, labour rights, women’s rights, free and fair periodical and universal elections, with cases of arbitrary detention, torture and involuntary disappearances often occurring.
Lībijai ir vajadzīgs ārvalstu darbaspēks.
Libya needs foreign labour.
Lībijā strādā gandrīz 2 miljoni ārvalstnieku — viena trešā daļa no Lībijas iedzīvotāju skaita.
Almost 2 million foreigners – i.e. equivalent to one third of nationals – work in Libya.
Tomēr migrantu diskriminācija ir plaši izplatīta parādība, jo Lībija neatzīst valstī legāli strādājošo īpašo statusu un neatvieglo viņiem iespējas veikt naudas pārvedumus.
However, discrimination targeted against migrants is widespread, Libya not recognising a particular status to people legally working in the country, nor facilitating their remittances.
Diskriminācijai bieži vien ir pakļautas tieši migrantes, kļūstot par ekspluatācijas un cilvēku tirdzniecības upuriem.
Women migrants are particularly often victims of discrimination, exploitation and human trafficking.
Lībijai nav arī likuma par patvēruma piešķiršanu, tādēļ nav tiesiski atzīta vajadzība aizsargāt cilvēkus, kas tiek vajāti.
Libya also does not have an asylum law, therefore not legally recognising the need to protect people escaping persecution.
Tas rada pamatu nopietnām bažām Eiropas Parlamentā, kuras tas paudis savā 2010. gada 17. jūnija rezolūcijā.
This is a source of major concern for the European Parliament, as per its resolution of 17 June 2010.
Lībijas konstitūcijā ir teikts, ka ir aizliegts izdot politiskos bēgļus.
Libya’s Constitution states that ‘the extradition of political refugees is prohibited’.
Tomēr Lībija atkārtoti ir piespiedusi cilvēkus, kuri valstī atrodas nelegāli, atgriezties izcelsmes valstīs, neņemot vērā nopietnos draudus viņu dzīvībai.
However Libya has repeatedly returned people found illegally in the country to their countries of origin, disregarding serious risks to their lives.
Pirms ANO augstā komisāra bēgļu jautājumos biroja slēgšanas Tripolē Lībijā bija reģistrēti 8950 bēgļu un 3680 patvēruma meklētāju.
Prior to the closure of the UNHCR office in Tripoli, there were 8950 refugees and 3680 asylum-seekers registered in Libya.
Lielākā daļa no viņiem bija Eritrejas, Irākas, Somālijas, Sudānas, Etiopijas un Čadas iedzīvotāji.
Most originate from Eritrea, Iraq, Somalia, Sudan, Ethiopia and Chad.
Aptuveni 3700 — bēgļi no Palestīnas.
Around 3700 are Palestinian refugees.
ES ir pieprasījusi noslēgt atpakaļuzņemšanas nolīgumu, kas būtu daļa no pamatnolīguma, taču Tripolē nevēlas to pieņemt.
The EU has requested a ‘readmission agreement’ as part of the Framework Agreement, but Tripoli has no intention to accept it.
Ņemot vērā pastāvīgus cilvēktiesību pārkāpumus Lībijā, kā arī spīdzināšanas un nāvessoda gadījumus, ir neprātīgi, ka Padome un Komisija mēģina noslēgt šādu nolīgumu, lai piespiestu cilvēkus atgriezties Lībijā.
Given the systematic disregard for human rights in Libya and the persistence of torture and death penalty, it is unconscionable that the Council and the Commission seek such an agreement to return people forcibly to Libya.
Tomēr tieši tā ir rīkojusies Itālija saskaņā ar draudzības nolīgumu, pārkāpjot ES juridiskās saistības.
Such is, however, the practice of Italy under the Friendship Agreement, in breach of EU legal obligations.
Itālija atbalstīja Lībijas patruļas Vidusjūras krastā, lai cīnītos pret nelegālo migrāciju un uz cilvēktiesību ievērošanas rēķina mazinātu Itālijā ieceļojošo migrantu skaitu — 2009. gadā uz Lībiju atpakaļ nosūtīja 1000 cilvēkus pēc tam, kad viņus izglāba vai notvēra jūrā; saskaņā ar Itālijas iekšlietu ministra sniegto informāciju ieceļotāju skaits 2010. gada pirmajos trijos mēnešos salīdzinājumā ar 2009. gadu ir samazinājies par 96 %.
Italian supported Libyan patrols in the Mediterranean fighting clandestine migration have reduced the number of migrants arriving in Italy, at the cost of human rights: in 2009 nearly 1000 persons were returned to Libya by Italy, after being rescued or intercepted at sea; according to the Italian Interior Minister, in the first 3 months of 2010 there was a 96% drop in arrivals compared with 2009.
Nesenais atgadījums (2010. gada 12. septembrī) parādīja, kā tiek apdraudēta migrantu dzīvība — Lībijas patruļa, izmantojot kuģi, kas iegādāts ar Itālijas atbalstu, Lībijas krastā sašāva Itālijas zvejas kuģi.
A recent incident (September 12, 2010) illustrated how migrants’ lives are put at risk: an Italian fishing boat off the Libyan coast was shot at by a Libyan patrol using a vessel donated by Italy.
Lībija atvainojās, bet Itālijas iekšlietu ministrs izteica minējumu, ka Lībijas patruļa, iespējams, kļūdījusies, uzskatot, ka uz zvejas kuģa atradušies nelegālie migranti... it kā tādā gadījumā šaušana būtu attaisnojama.
Libya apologised, but the Italian Interior Minister suggested that the Libyans ‘perhaps...mistook the fishing boat for a boat with illegal migrants...’ as if, in that case, it would be justified to shoot.
Pēc starptautiskiem protestiem pret to, ka Lībija jūnijā paredzēja nosūtīt atpakaļ uz Eritreju simtiem bēgļu/migrantu, Lībijas iestādes nolēma atbrīvot visus nelegālos migrantus (tūkstošus), kuri atradās 18 valsts migrantu aizturēšanas vietās — kur dzīves un veselības apstākļi kopumā bija šausmīgi —, nosakot viņiem 3 mēnešu termiņu, kura laikā jālegalizē sava atrašanās valstī.
Following international protests over the prospect that Libya was returning hundreds of refugees/migrants to Eritrea last June, the Libyan authorities decided to release all illegal persons (numbering in the thousands) in the country’s 18 migrants detention centres – where living and health conditions were generally appalling - giving them a 3 months deadline to legalise their presence in the country.
Tomēr, ņemot vērā nodarbinātības un legālu migrācijas iespēju trūkumu, lielākā daļa šo cilvēku, nonākuši trūkumā, mēģina izdzīvot uz ielas, daudzi no viņiem meklē iespējas repatriēties.
Given, however, the shortage of jobs and legal avenues, most of these people are barely surviving in the streets, many seeking repatriation.
Pārvalde Lībijā, kā arī valsts un sabiedriskās iestādes darbojas ļoti vāji.
Governance in Libya is poor and state and civil institutions are extremely weak.
Tiesu vara un plašsaziņas līdzekļi nav neatkarīgi.
The judiciary and media are not independent.
Tomēr pēdējos gados novēroti centieni stiprināt administratīvo kapacitāti, izveidot uzņēmējdarbībai labvēlīgāku vidi un padarīt politisko telpu atvērtāku sabiedrībai.
However, in the last years there were attempts to strengthen administrative capacities, create a more favourable environment for business and open up some political space for civil society.
ES un Lībijas sadarbība var uzlabot Lībijas spējas.
EU-Libya cooperation can make a difference in helping strengthen Libyan capacities.
Veiksmīgs piemērs tam ir Bengāzi veltītais rīcības plāns, kas ievērojami uzlaboja Lībijas kapacitāti medicīnas un zinātnes jomā, risinot HIV/AIDS problēmas un glābjot slimības skartos bērnus un pieaugušos.
A successful example is the Benghazi Action Plan, through which Libya achieved remarkable improvement in medical and scientific capacities to deal with HIV-AIDS, saving children and adults affected.
Lībijas iedzīvotāji atzinīgi novērtē gūtos rezultātus un ir pauduši vēlmi paplašināt šādu sadarbību ar ES, lai novērstu citu infekcijas slimību izplatību un iesaistītu citas veselības aprūpes iestādes.
Libyans appreciate the results and expressed the wish to extend such cooperation with the EU to the treatment of other infectious diseases and other medical centres.
ES dalībvalstis būtu jāmudina sniegt veselības aprūpes palīdzību pacientiem Lībijā, tostarp atvieglojot pagaidu ārstēšanās iespējas specializētās iestādēs Eiropā.
EU Member States should be encouraged to provide healthcare assistance to Libyan patients, including facilitating temporary treatment in specialised institutions in Europe.
Lielāko daļu problēmu Lībijas attīstībā var risināt tikai saistībā ar reģionālo sadarbību, ņemot vērā, ka migrācijas pārvaldība un cīņa pret klimata pārmaiņām un pārtuksnešošanos ir savstarpēji saistītas lietas.
Most of the challenges faced by Libyan development can only be addressed in a context of regional cooperation, given the interdependence of managing migration and fighting climate change and desertification.
Lībija, darbojoties viena pati, ir pastiprinājusi dažas no šīm problēmām, piemēram, Great Man Made River gadījumā, kad tika izsmelti neaizvietojamie ūdensnesējslāņa resursi.
By acting in isolation, Libya has aggravated some of these problems, as with the Great Man Made River, which is depleting irreplaceable aquifers.
ES ir jāmudina Lībija veidot reģionālas sinerģijas, lai novērstu draudus, kas nopietni ietekmē arī citas valstis.
The EU must encourage Libya to establish regional synergies to tackle threats which have serious implications beyond Libya.
Pamatnolīgums, par kuru pašlaik notiek sarunas starp ES un Lībiju, var būt noderīgs instruments, lai pašreizējām attiecībām piešķirtu stratēģisku virzību un struktūru, vienlaikus nodrošinot, ka tās veido, pilnībā ievērojot Eiropas vērtības un principus un atbalstot ES kopējās intereses.
The Framework Agreement currently under negotiation between the EU and Libya may be useful to give strategic direction and structure the development of existing relations, while ensuring that they are conducted in full respect for European values and principles and will foster EU common interests.
Francijas un Lībijas divpusējais nolīgums par sadarbību kodolenerģijas izmantošanā civiliem mērķiem ir jāizvērtē, lai pārliecinātos, vai tas atbilst ES saistībām un SAEA principiem cīnīties pret kodolieroču izplatīšanu un nodrošināt drošību.
The bilateral agreement for French-Libyan cooperation in civilian nuclear power must be assessed to ensure that it complies with EU commitments and IAEA principles to fight nuclear proliferation and guarantee security.
Attiecībā uz Itālijas un Lībijas draudzības līgumu Itālijas parlaments 2010. gada 9. novembrī pieprasīja pārskatīt to, lai pārliecinātos, vai tas atbilst Itālijas starptautiskajām saistībām un konstitūcijai, proti, jautājumos par tiesībām uz patvērumu un dzīvību.
And as for the Italian-Libyan Friendship Treaty, the Italian Parliament has on November 9, 2010, called for its revision to ensure that it complies with Italian international obligations and Constitution, namely in what concerns the right to asylum and the right to life.
Eiropas Parlamentam būtu jāiesaka Padomei un Komisijai pārskatīt sarunas ar Lībiju, jo īpaši šādos jautājumos:
The European Parliament should recommend that negotiations with Libya be reviewed by Council and Commission, essentially along the following lines:
- nodrošināt, ka Lībija paraksta accord de siege ar ANO augsto komisāru bēgļu jautājumos , un uzstāt, lai Lībija ratificētu 1951. gada Ženēvas Konvenciju ;
- Ensure that Libya will sign with the UNHCR an ‘ accord de siege ’ and insist on Libya’s ratification of the 1951 Geneva Convention .
- uzstāt, lai Lībija pieņemtu moratoriju par nāvessodu ;
- Insist that Libya adopts a moratorium on the death penalty .
- iesaistīt Lībijas iestādes centienos ievērot Starptautiskās krimināltiesas jurisdikciju;
- Engage Libyan authorities on the prospect of accepting jurisdiction of the International Criminal Court.
- ir pilnībā nepieņemami, ka Padome un Komisija joprojām cenšas noslēgt atpakaļuzņemšanas nolīgumu ar Lībiju.
- It is absolutely unacceptable that Council and Commission go on seeking a ‘ readmission agreement ’ with Libya.
Tas ir pretrunā ES pamatvērtībām un ES Pamattiesību hartai.
This goes against EU cores values and the EU Charter of Fundamental Rights.
Cenšoties eksternalizēt migrācijas plūsmu pārvaldību, ES nedrīkst ar iecietību izturēties pret „atstumšanas” metodēm vai citiem pasākumiem, kas apdraud migrantu/bēgļu dzīvību;
Efforts to externalise migration flows management cannot include EU tolerance for ‘push back’ practices or any other endangering the lives of migrants/refugees.
- ES būtu jāmudina Lībijas iestādes un jāpalīdz tām uzlabot legālo migrantu statusu , nodrošināt viņiem piekļuvi uzturēšanās atļaujām un cīnīties pret cilvēku tirdzniecību .
- The EU should encourage and assist Libyan authorities to improve the status of legal migrants, provide migrants with access to resident permits and fight trafficking of human beings .
ES pirmām kārtām ir jāpalīdz uzlabot iestādes, kurās atrodas cilvēki, kas valstī uzturas nelegāli;
Assistance for the improvement of centres for people found illegally in the country must be a priority for the EU.