natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Iespējams, ka pieaugs “veselības brokeru” skaits, kas dos pacientiem neatkarīgus padomus par ārstēšanās un aprūpes paketēm, kā līdzīgā veidā to dara apdrošināšanas brokeri, kas savu klientu uzdevumā meklē labākās klientu vajadzībām atbilstošās iespējas.
It is likely that we will see an increase in the number of ‘health brokers’ setting up to give patients independent advice on packages of treatment and care, in the same way as an insurance broker shops around on behalf of his client to find the best options to meet his or her needs.
Par rīcības plānu šajā jomā jālemj katrai dalībvalstij atsevišķi, tāpat katrai dalībvalstij noteiktā laikā būs jālemj, vai nepieciešams “veselības brokera” pienākumus vai apmācības kaut kādā veidā regulēt vai pašregulēt.
Clearly it is for each Member State to decide its policy in this area and each Member State will in due course also have to decide whether the role or training of the health broker needs to be regulated or self-regulated in some way.
Apmaksas papildināšana.
Topping Up.
Tāpat iespējams, ka dažās valstīs doties uz ārzemēm būs iespējams tikai tad, ja pacients būs gatavs piemaksāt summai, ko sedz mītnes zeme.
It is also likely that, in some countries, the option of going abroad will be only possible if the patient is prepared to top up the amount payable by the home country.
Bet tā būs tikai iespēja.
But it will only be an option.
Pacientu nevajadzētu piespiest maksāt vairāk, un neviena slimnīca nedrīkstētu par to pašu ārstēšanu no ārzemju pacientiem pieprasīt lielāku maksu nekā no vietējiem.
No pressure should be put on the patient to pay more and no hospital should charge more for foreign than domestic patients for the same treatment.
Tiek gaidīts, ka pacientu, kas izdarīs šādu izvēli, nebūs īpaši daudz.
The expectation is that we shall not see large numbers of patients seeking to use this route.
Vairākums labprātāk izvēlas ārstēšanu netālu no mājām, kur viņus var apciemot draugi un ģimene.
Most people prefer to have treatment near their home, where friends and family can visit.
Ja būs nepieciešams, viņi dosies uz citu vietu savā mītnes zemē.
If necessary they will go elsewhere within their home country – not least because language.
Izlemjot tomēr doties uz ārzemēm, viņi ticamāk vispirms izvēlēsies iepriekš radītus un vispāratzītus mehānismus, kuru pamatā ir jau izveidotas divpusējas un trīspusējas attiecības starp dalībvalstīm, reģioniem vai pilsētām.
If they do decide to go abroad, they will probably opt first for the managed arrangements already well established bilaterally and trilaterally between Member States, regions or cities.
Ja viņi tomēr izvēlēsies būt elastīgāki, varbūt tāpēc, ka ģimene vai draugi atrodas citā ES daļā, kur viņi var atveseļoties pēc ārstēšanās, vai tāpēc, ka viņi dzirdējuši par kādu konkrētu ļoti labu slimnīcu vai citu veselības aprūpes sniedzēju, viņi varētu izvēlēties šo pārrobežu veselības aprūpes iespēju.
If they want more flexibility however – perhaps because of family or friends in another part of the EU, where they can stay to convalesce after treatment, or because they have heard of a particularly good hospital team or other healthcare provider – then they may choose to use this Cross Border Health opportunity.
Protams, ja dalībvalsts vēlas atturēt savus pilsoņus no šīs jaunās izdevības izmantošanas, kurai seko resursu aizplūšana, tā uzlabos veselības aprūpes standartus un samazinās gaidīšanas laikus, lai neviens nejustu nepieciešamību doties kaut kur citur.
Of course, if a Member State wishes to avoid its citizens using this new opportunity and with it the outflow of resources, it will raise its standards of healthcare and waiting times, so that no one feels the need to go elsewhere.
Ja dalībvalsts piesaista ārvalstu pacientus, iespējams, lētākas aprūpes un ārstēšanas dēļ, tas valstī veicinās līdzekļu ieplūšanu, kas var tikt novirzīti veselības aprūpei un nest labumu visiem pacientiem.
If it attracts patients from abroad – perhaps because its care and treatment are less expensive – it will attract resources into the country, which can be ploughed back into healthcare for the benefit of all patients.
Pēc pieciem gadiem mums vajadzētu izvērtēt aizplūdes un ieplūdes pieredzi, lai redzētu, kāda ir bijusi to ietekme un vai ir nepieciešamība politiku padarīt piekāpīgāku vai stingrāku.
After five years we should review the experience of outflows and inflows to see what the impact has been and whether we need to relax or tighten the policy.
Informācijas nodrošināšana būs ļoti svarīga, un tiks sagaidīts, ka katra dalībvalsts izveidos informācijas centrus (nacionālus kontaktpunktus), kur pacients un viņa padomdevēji medicīnas jomā varēs uzzināt, kādas ir iespējas, vai gadījums atbilst izvirzītajiem kritērijiem, kādus procesus nepieciešams veikt, kādas sūdzību un pārsūdzību procedūras ir spēkā un kādu palīdzību saistībā ar ceļojuma izdevumiem ir iespējams saņemt.
Information will be key and each Member State will be expected to establish information centres (national contact points), where the patient and his or her medical advisers can find out what is available, whether eligibility criteria apply, what processes are necessary, what complaints and appeals procedures are in force and what help there may be with travel costs.
Arī jūtīgais jautājums par veselības aprūpes standartiem šajā kontekstā ir nozīmīgs.
The sensitive issue of healthcare standards is also relevant in this context.
Tāpat, ja dalībvalsts, akceptējot EKT spriedumus, tieši vai netieši piekrīt, ka tās pilsoņi var doties ārstēties uz ārzemēm, tai ir pienākums rūpēties par saviem pilsoņiem.
Clearly, if a Member State authorises, explicitly or implicitly by accepting the ECJ Judgements, its citizens to go abroad for treatment, it has a duty of care to its citizens.
Dalībvalsts noteikti vēlēsies gūt abpusēju pārliecību par pacientu drošību.
It will certainly want to have in place mutual assurances about patient safety.
Viens no apdraudējumiem pacienta drošībai var būt zemas kvalitātes veselības aprūpe.
One risk to patient safety can result from poor quality healthcare.
Dalībvalstis ir atbildīgas par veselības aprūpes sistēmām, un neviens nemudina Eiropas Savienību noteikt standartus šajā jomā.
Member States are responsible for their healthcare delivery and no-one suggests the European Union should prescribe standards for this.
Ārstējošajai dalībvalstij vajadzētu nodrošināt, ka informācija par šiem standartiem ir publiski pieejama .
What the Member State of Treatment can and should do is ensure that such standards are described publicly.
Piederības dalībvalsts pienākums ir pārliecināties, ka tās pilsoņiem ir pieeja informācijai, lai pacienti un viņu padomdevēji medicīnas jomā zinātu, ar kādiem standartiem rēķināties, ja viņi izvēlas doties uz citu valsti.
The duty of the Member State of Affiliation is to ensure that its citizens have access to information, so that patients and their medical advisers can know what standards to expect, if they choose to go to another country.
Ne vairāk, ne mazāk.
No more; no less.
Viens no jautājumiem, ko izvirza šis priekšlikums, ir abpusēja recepšu atzīšana.
One issue raised by the proposal concerns the mutual recognition of prescriptions.
Ir skaidrs, ka būtu vēlams, lai aptieka mītnes zemē atzītu un rīkotos atbilstoši receptei, ko izrakstījis ārsts citā valstī.
Clearly it is desirable that a pharmacy in the home country should recognise and act upon a prescription issued by a doctor in another.
Šajā situācijā jānodrošina pieeja mediķu sarakstam, kuri ir kvalificēti un tiesīgi izrakstīt receptes.
This will need access to a register of medical practitioners qualified and permitted to issue prescriptions.
Tomēr šī problēma ir sarežģītāka, kā varētu šķist.
The problem however goes deeper.
Ir vispārzināms, ka dalībvalstis pašas izlemj, kuras zāles ir pieejamas kā recepšu medikamenti.
It is broadly acknowledged that it is for member States to decide what drugs are available on prescription.
Tātad, ja pacients dodas uz ārzemēm un viņam izraksta zāles, kuras nav pieejamas mītnes zemē, viņam jālieto tās, kas ir pieejamas, jāatgriežas ārstēšanās valstī vai jāriskē un zāles jāiegādājas internetā.
If therefore a patient goes abroad and is prescribed a course of drugs that are not available in the home country, that patient will either have to make do with what is available or return to the treating country – or, riskily, obtain them over the internet.
Šķiet, ka būtu ieteicams, ka dalībvalstis kā daļu no recepšu medikamentu papildu saraksta akceptētu zāles, kas izrakstītas pārrobežu ārstēšanas kontekstā.
It would seem to be preferable that member States should accept, as part of a supplementary prescription list, drugs prescribed as part of treatment within the Cross Border Health context.
Šis jautājums jākārto dalībvalstīm, bet tas varētu izrādīties nākotnes izaicinājums EKT, ja tas netiks risināts korekti un saprātīgi.
That is a matter for Member States, but could be the source of future challenges to the ECJ, if not handled sensitively and sensibly.
Izpratne un jutīgums.
Sense and Sensitivity.
Tas īsumā ir ziņojuma kodols: jēga un jutīgums; jauna izdevība pacientiem; Eiropas Savienības apgalvojums par darbu savu pilsoņu labā; noteiktība un tiesiska skaidrība; neatbilstības Eiropas veselības aprūpē vai starp dalībvalstīm — tas ir jautājums, kas jārisina attiecīgo dalībvalstu ministriem, nodrošinot objektivitāti un vienlīdzību iespēju ziņā; elastīgums, ne birokrātija; vēlēšanās atbildēt uz jautājumu “kā mums to darīt?”, nevis “kāpēc mums to nedarīt?”.
And that, in a nutshell, is what this Report is about: sense and sensitivity; a new opportunity for patients; one in which the Europe Union can claim to have benefited it citizens; clarity and legal certainty; not solving the inequalities of healthcare across Europe or within Member States - that is a question to re-direct to the Ministers of respective Member States - but equity and equality of opportunity; flexibility and not bureaucracy; a willingness to look at the 'how shall we?' issues and not the 'why we should not' ones.
Viena lieta ir skaidra: arvien lielāks mūsu pilsoņu skaits uzzina par šīs politikas iespējas nenovēršamību.
One thing is already clear: increasing numbers of our citizens are becoming aware of the imminence of this policy opportunity.
Varbūt beigās viņi to neizmantos, bet viņi vēlas, lai tā būtu pieejama.
They may not in the end use it, but they want it to be there.
Mūsu uzdevums visās trīs institūcijās ir to ieviest pēc iespējas īsākā laikā.
The challenge to us in all three institutions is to put it in place as quickly as possible.
Par priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par pacienta tiesību piemērošanu pārrobežu veselības aprūpē (COM(2008)414)
Subject: Proposal for a Directive of the European Parliament and of the Council on the application of patients' rights in cross-border healthcare ( COM(2008)0414 ).
Godātais priekšsēdētāj!
Dear Mr Chair,
Vides, sabiedrības veselības un pārtikas nekaitīguma komitejas priekšsēdētājs 2009. gada 29. janvāra vēstulē saskaņā ar Reglamenta 35. pantu lūdzis Juridisko komiteju sniegt atzinumu par iepriekš minētā priekšlikuma juridisko pamatu.
By letter of 29 January 2009, the Chair of the Committee on the Environment, Public Health and Food Safety has consulted the committee pursuant to Rule 35 of the Rules of Procedure on the legal basis for the above-mentioned proposal.
Vides komitejai iesniegti grozījumi par juridiskā pamata grozīšanu, par juridisko pamatu nosakot nevis EK līguma 95. pantu, bet gan 152. pantu; 16. un 152. pantu; 42., 152. un 308. pantu; 137. un 152. pantu vai 95. un 152. pantu.
Amendments have been tabled in the Environment Committee to change the legal basis from Article 95 of the EC Treaty to Article 152; Articles 16 and 152; Articles 42, 152 and 308; Articles 137 and 152, or Articles 95 and 152.
Jautājumu var analizēt, kā minēts turpmāk, sākot ar principiem, kas norādīti Tiesas judikatūrā.
This question may be analysed as follows, starting from the principles set out in the case-law of the Court of Justice.
Kā zināms, ikvienam Kopienas likumdošanas aktam ir nepieciešams juridiskais pamats, kas nosaka Kopienai piešķirtās kompetences un kurā norādīts, kāda veida tiesību akts var tikt pieņemts, kā arī kāda procedūra jāievēro, lai to pieņemtu.
As we know, every Community legislative act has to have a legal basis specifying the competences conferred on the Community and indicating the type of act that may be adopted and the procedure to be followed for its adoption.
2001. gada decembra atzinumā Nr. 2/00
In opinion No 2/00 of 6 December 2001
http://curia.europa.eu/jurisp/cgi-bin/form.pl?lang=en&newform=newform&jurcdj=jurcdj&docav=docav&alldocnorec=alldocnorec&docnoj=docnoj&docnoor=docnoor&typeord=ALL&docnodecision=docnodecision&allcommjo=allcommjo&affint=affint&affclose=affclose&numaff=2%2F00&ddatefs=&mdatefs=&ydatefs=&ddatefe=&mdatefe=&ydatefe=&nomusuel=&domaine=&mots=&resmax=100&Submit=Submit par juridiskā pamata izvēli attiecībā uz starptautiska līguma noslēgšanu (šajā gadījumā Kartahenas protokols) Tiesa jautājumu izskaidroja šādi:
http://curia.europa.eu/jurisp/cgi-bin/form.pl?lang=en&newform=newform&jurcdj=jurcdj&docav=docav&alldocnorec=alldocnorec&docnoj=docnoj&docnoor=docnoor&typeord=ALL&docnodecision=docnodecision&allcommjo=allcommjo&affint=affint&affclose=affclose&numaff=2%2F00&ddatefs=&mdatefs=&ydatefs=&ddatefe=&mdatefe=&ydatefe=&nomusuel=&domaine=&mots=&resmax=100&Submit=Submit on the choice of legal basis for the conclusion of an international agreement (specifically, the Cartagna Protocol), the Court of Justice put the matter clearly as follows:
„Atbilstoša juridiskā pamata izvēlei ir konstitutīva nozīme .
" The choice of the appropriate legal basis has constitutional significance .
Tā kā Kopienai ir piešķirtas tikai ierobežotas pilnvaras, tai jāsasaista Protokols ar Līguma noteikumu, kurš pilnvaro to apstiprināt šādu tiesību aktu.
Since the Community has conferred powers only, it must tie the Protocol to a Treaty provision which empowers it to approve such a measure.
Tādēļ rīcība, balstoties uz nepareizu juridisko pamatu, izraisa tā tiesību akta atzīšanu par spēkā neesošu, ar kuru noslēgts nolīgums, un tādējādi anulē Kopienas piekrišanu, lai tās parakstītais līgums būtu saistošs.
To proceed on an incorrect legal basis is therefore liable to invalidate the act concluding the agreement and so vitiate the Community's consent to be bound by the agreement it has signed.
No vienas puses, tiesa norāda juridiskā pamata izvēles „konstitutīvo nozīmi”, ņemot vērā to, ka Kopiena nav juridiska kopiena ar vispārējām struktūrām — to reglamentē pilnvaru piešķiršanas princips.
On the one hand, the Court points to the "constitutional significance" of the choice of legal basis given that the Community is not a legal order with general ends, but is governed by the principle of conferral of powers.
No otras puses, Tiesa cenšas norādīt uz problēmu, kad nav juridiska pamata, ko iespējams attiecināt uz Kopienas darbībām (nav „pietiekamas kompetences”), vai kad juridiskā pamata grozīšanas rezultātā mainās tiesību akta pieņemšanas procedūra.
On the other hand, the Court is at pains to point to the problem where there is no legal basis capable of covering the Community action (where there is not "sufficient competence") or where changing the legal basis results in a change in the procedure for adoption.
Pārliecinošu piemēru tam var atrast ģenerāladvokāta 2001. gada 15. novembra atzinumu lietā C–314/99 Nīderlande/Komisija
An eloquent example can be found in the Opinion of Advocate General Jacobs of 15 November 2001 in Case C-314/99 Netherlands v. Commission
http://eur-lex.europa.eu/Notice.do?val=353903:cs&lang=it&list=449394:cs,335881:cs,250906:cs,353903:cs,250621:cs,250591:cs,250603:cs,242077:cs,242014:cs,234659:cs,&pos=4&page=1&nbl=26&pgs=10&hwords=base%20giuridica~&checktexte=checkbox&visu=#texte , kur juridiskā pamata grozīšana nozīmētu to, ka tiesību akts būtu bijis jāpieņem, izmantojot citu procedūru, nevis to, kura tā pieņemšanai faktiski tika izmantota.
http://eur-lex.europa.eu/Notice.do?val=353903:cs&lang=it&list=449394:cs,335881:cs,250906:cs,353903:cs,250621:cs,250591:cs,250603:cs,242077:cs,242014:cs,234659:cs,&pos=4&page=1&nbl=26&pgs=10&hwords=base%20giuridica~&checktexte=checkbox&visu=#texte , where the change in the legal basis would have meant that the act would have had to have been adopted using a different procedure than the one by which it was actually adopted.
Šajā lietā, kā to norādīja Parlamenta Juridiskais dienests arī Britu un amerikāņu tabakas lietā
In that case, as Parliament's Legal Service also pointed out in the British American Tobacco case
Lieta C–491/2001 Apvienotā Karaliste/ASV Veselības aizsardzības valsts sekretārs American Tobacco (Investments) Ltd and Imperial Tobacco Ltd. interesēs, [2002], Recueil, I–11453. lpp.
Case C-491/2001 The Queen v Secretary of State for Health, ex parte British American Tobacco (Investments) Ltd and Imperial Tobacco Ltd [2002] ECR I-11453.
http://eur–lex.europa.eu/Notice.do?val=264374:cs&lang=it&list=405672:cs,287495:cs,264374:cs,132861:cs,&pos=3&page=1&nbl=4&pgs=10&hwords=british%20american%20tobacco~&checktexte=checkbox&visu=#texte , kļūda attiecībā uz juridisko pamatu ir vairāk nekā tikai formāla kļūda, jo tā izraisa pārkāpumu, izvēloties piemērojamo procedūru tiesību akta pieņemšanai, un var izraisīt tā atcelšanu, tā kā tas veido daļu no satura būtības, izraisot tiesību akta nelikumību.
http://eur-lex.europa.eu/Notice.do?val=264374:cs&lang=it&list=405672:cs,287495:cs,264374:cs,132861:cs,&pos=3&page=1&nbl=4&pgs=10&hwords=british%20american%20tobacco~&checktexte=checkbox&visu=#texte , an error as to the legal basis is more than a purely formal defect when it gives rise to irregularity in the procedure applicable to the adoption of the act and can result in its annulment, since it partakes of its substance, causing it to be unlawful.
Lieta C–377/98 Nīderlande/Eiropas Parlaments un Padome , [2001] Recueil , I–7079. lpp., 27. punkts. .
Case C-377/98, Netherlands v. European Parliament and Council [2001] ECR I-7079, para.
Lieta C–491/01 British American Tobacco (Investments) un Imperial Tobacco , [2002] Recueil , I–11453. lpp., 93. – 94. punkts. .
Case C-377/98 Netherlands v. European Parliament and Council [2001] ECR I-7079, paras 27-28; Case C-491/01 British American Tobacco (Investments) and Imperial Tobacco [2002] ECR I-11453, paras 93-94. .
Tomēr, pieņemot, ka abi mērķi ir nesaraujami saistīti, turklāt neviens no šiem mērķiem nav pakārtots vai netieši saistīts ar otru, var uzskatīt, ka būtu jāizmanto divi juridiskie pamati
However, if the view were to be taken that the two aims are indissolubly linked with each other without one being secondary and indirect in respect of the others, it might be considered that two legal bases would have to be used
Īsumā rezumējot, jāsecina, ka Tiesa priekšroku dod vienam juridiskajam pamatam, izņemot gadījumus, ja attiecīgajam tiesību aktam ir divi līdzvērtīgi mērķi.
The long and short of all this is that the Court's preference is for a single legal basis, except where a given instrument has two equal-ranking aims.
Šajā gadījumā Komisija par juridisko pamatu ir izvēlējusies EK līguma 95. pantu
In this case, the legal basis chosen by the Commission is Article 95 of the EC Treaty
Atkāpjoties no 94. panta un ja Līgumā ir noteikts citādi, šādus noteikumus piemēro 14. pantā minēto mērķu sasniegšanai.
By way of derogation from Article 94 and save where otherwise provided in this Treaty, the following provisions shall apply for the achievement of the objectives set out in Article 14 .
Saskaņā ar 251. pantā minēto procedūru un pēc apspriešanās ar Ekonomikas un sociālo lietu komiteju un Reģionu komiteju Padome paredz pasākumus, lai tuvinātu dalībvalstu normatīvos vai administratīvos aktus.
The Council shall, acting in accordance with the procedure referred to in Article 251 and after consulting the Economic and Social Committee, adopt the measures for the approximation of the provisions laid down by law, regulation or administrative action in Member States which have as their object the establishment and functioning of the internal market .
Turklāt, neskarot 4. punktu, ja pēc tam, kad Padome vai Komisija paredzējusi saskaņošanas pasākumu, kāda dalībvalsts uzskata, ka tai jāievieš savi noteikumi, kas pamatojas uz jauniem zinātnes datiem vides vai darba vides aizsardzības jomā un ir saistīti ar īpašu problēmu, kas šai dalībvalstij radusies pēc saskaņošanas pasākuma paredzēšanas, tā dara Komisijai zināmus plānotos noteikumus, kā arī pamatojumu to ievieanai.
Moreover, without prejudice to paragraph 4, if, after the adoption by the Council or by the Commission of a harmonisation measure, a Member State deems it necessary to introduce national provisions based on new scientific evidence relating to the protection of the environment or the working environment on grounds of a problem specific to that Member State arising after the adoption of the harmonisation measure, it shall notify the Commission of the envisaged provisions as well as the grounds for introducing them.
Ja saskaņā ar 6. punktu dalībvalstij ļauj atstāt spēkā vai ieviest savus noteikumus, atkāpjoties no saskaņošanas pasākuma, Komisija tūlīt pārliecinās, vai ir jāiesaka pielāgošanās šim pasākumam.
When, pursuant to paragraph 6, a Member State is authorised to maintain or introduce national provisions derogating from a harmonisation measure, the Commission shall immediately examine whether to propose an adaptation to that measure
Juridiskā pamata izvēli Komisija pamato pamatīgā diskusijā par priekšlikuma vispārējiem juridiskajiem aspektiem.
The Commission justifies its choice of legal basis in a detailed discussion of the general legal aspects of the proposal.
Tajā izklāstīts, kā izveidot pārrobežu veselības aprūpes vispārējo tiesisko regulējumu, kura pamatā ir: 1) vienoti veselības aprūpes sistēmu principi visā ES, 2) īpaša sistēma pārrobežu veselības aprūpei un 3) sadarbības veidi veselības aprūpes jomā Eiropā.
It sets out to establish a general legislative framework for cross-border healthcare consisting of (a) principles common for all the healthcare systems in the EU, (2) a specific framework for cross-border healthcare, and (3) forms of European cooperation on healthcare.
Nobeiguma analīzē formulēts mērķis „ izveidot vispārēju regulējumu, kas sniegtu drošu, kvalitatīvu un efektīvu pārrobežu veselības aprūpi Eiropas Savienībā, un nodrošināt veselības pakalpojumu brīvu apriti un augsta līmeņa veselības aizsardzību, vienlaikus pilnībā ievērojot dalībvalstu atbildību organizēt un sniegt veselības pakalpojumus un medicīnisko aprūpi ”.
In the final analysis, the objective is " to establish a general framework for provision of safe, high quality and efficient cross-border healthcare in the European Union and to ensure free movement of health services and a high level of health protection, whilst fully respecting the responsibilities of the Member States for the organisation and delivery of health services and medical care ".
Attiecībā uz juridisko pamatu iesniegti dažādi grozījumi.
Various amendments have been moved to the legal basis.
Pašreizējais uzdevums ir pārbaudīt tos.
It now falls to consider them.
Pirmkārt un galvenokārt ir nepieciešams apsvērt 152. pantu, kurš ierosināts gan kā vienīgais juridiskais pamats, gan saistībā ar citiem pantiem.
First and foremost, it is necessary to consider Article 152, which has been proposed either alone or in conjunction with other articles.
152. pantā minēts:
Article 152 reads as follows:
Nosakot un īstenojot visu Kopienas politiku un darbības, ir jānodrošina augsts cilvēku veselības aizsardzības līmenis.
A high level of human health protection shall be ensured in the definition and implementation of all Community policies and activities.
Dalībvalstis saziņā ar Komisiju savstarpēji koordinē politiku un programmas jomās, kas minētas 1. punktā.
Member States shall, in liaison with the Commission, coordinate among themselves their policies and programmes in the areas referred to in paragraph 1.