natgillin/translations-raw huggingface dataset:
35. uzsver, ka ir svarīgi (lai pamatoti un efektīvi veicinātu nabadzības apkarošanu) atbalstīt mikrofinansēšanas instrumentus, it īpaši mikrokreditēšanas programmas, kuri ir būtisks lauksaimniecības ekonomikas attīstības politikas elements;
Stresses the importance (in order to make a valid and effective contribution to combating poverty) of promoting micro-finance instruments, particularly micro-credit programmes , as an essential component in economic development policies in the agricultural sector;
40. aicina Āfrikas valdības veicināt lielāku ražošanas modeļu daudzveidību (lai izvairītos no intensīvu monokultūras sistēmu izveides) un veicināt ilgtspējīgus ražošanas modeļus, kas labāk pielāgoti šo valstu apstākļiem;
Calls on the African governments to encourage greater diversification in production models (so as to avoid the institution of intensive monocrop systems) and to encourage sustainable production models which are better adapted to their contexts;
43. uzskata, ka sīkzemnieki jānodrošina ar pieejamu un labi sagatavotu informāciju un tā plaši jāizplata vietējās valodās, piemēram, pa lauku radiostacijām; kā arī uzsver, ka jāattīsta informācijas un komunikāciju tehnoloģijas, lai samazinātu digitālo nošķirtību lauku apgabalos;
Believes that accessible and well targeted information must be made available to small scale farmers and should be widely disseminated into local languages, for example through rural radio station, and stresses the need to develop information and communication technologies to reduce the digital divide in rural areas;
46. aicina Komisiju izveidot efektīvu sadarbību ar ANO Pārtikas un lauksaimniecības organizāciju ( FAO ) un Starptautisko Lauksaimniecības attīstības fondu ( IFAD ), pamatojoties uz šo iestāžu salīdzināmajām priekšrocībām lauksaimniecības un lauku attīstības jomā;
Invites the Commission to build effective collaboration with the Food and Agriculture Organization (FAO) and the International Fund for Agricultural Development (IFAD) based on the comparative advantages of these institutions in the field of agricultural and rural development;
50. prasa veikt pasākumus, lai uzlabotu apmācību, kas ļautu jauniešiem iegūt augstāko izglītību lauksaimniecības zinātnē un tehnoloģiju jomā, kā arī lai lauksaimniecības universitāšu absolventiem radītu darba iespējas, kuras samazinātu migrāciju no laukiem uz pilsētām, un uzsver, ka šie pasākumi jāsaista ar vietējo valdību un iestāžu nostiprināšanu, lai īstenotu dzīvē vietējo kopienu pārvaldi pār savu teritoriju;
Urges measures to improve training to enable young people to pursue higher education in agricultural science and technology, as well as to create job opportunities for agriculture graduates with the main purpose of reducing migration from rural to urban areas, and indeed, from developing countries to developed countries, and stresses that this must linked to the strengthening of local governments and authorities to make territorial management by local communities a reality;
52. vērš uzmanību uz to, ka, pamatojoties uz principiem par solidaritāti ar Āfrikas valstīm un par kopīgu attīstību, ir jāveicina visaptveroša pieeja migrācijas politikas jomā, un aicina nostiprināt partnerattiecības starp vietējām iestādēm Āfrikas valstīs un dalībvalstīs;
Draws attention to the need for a comprehensive approach in the field of migration policy to be promoted on the basis of the principles of solidarity with African countries and of co-development, and calls for a stronger partnership between local institutions and those based in the Member States;
54. lai veicinātu informētību un tādējādi palielinātu palīdzības sniedzēju pienesumu, iesaka publicēt precīzu informāciju par to, kas tiek darīts, lai Āfrikā atbalstītu lauksaimniecības nozari, lauku attīstību un nodrošinātību ar pārtiku;
Recommends that accurate information be issued as regards what is being done to support the agricultural sector, rural development and food security in Africa, in order to encourage greater awareness and consequently to increase donors’ commitment;
2007. gada janvārī Komisija (Attīstības ĢD, B2 vienība) pabeidza diskusiju dokumentu „Āfrikas lauksaimniecības veicināšana” un atklāja forumu diskusijai ar vairākiem dalībniekiem (gan Eiropā, gan ārpus tās), lai iekļautu ieteikumus un priekšlikumus attiecīgajā dokumentā un sagatavotu plašāku paziņojuma par Āfrikas lauksaimniecību versiju, par kuras sagatavošanas datumu iepriekš tika noteiktas 2006. gada beigas.
In January 2007 the Commission (DG Development, Unit B2) finalised a discussion document entitled 'Advancing African Agriculture' and it opened a forum for discussions with a number of parties (both within Europe and beyond) for the purpose of incorporating suggestions and proposals into the document and producing a more comprehensive version of the Communication on agriculture in Africa which had previously been announced for the end of 2006.
Parlamenta Attīstības komiteja (kas ir viena no diskusijā iesaistītajām pusēm) nosūtīja Komisijai kritisku dokumentu, kas tika sagatavots, pamatojoties uz dažu komitejas locekļu paustajiem viedokļiem.
Parliament's Committee on Development (which is one of the parties involved in the discussions) has sent the Commission a critical contribution which is the product of the views expressed by certain members of that Committee.
Komisijas 2007. gada 24. jūlijā pieņemtajā paziņojumā „Āfrikas lauksaimniecības veicināšana” tika ņemti vērā atsevišķi punkti, ko izteica Attīstības komiteja un citas apspriedē iesaistītās puses.
In the Communication adopted by the Commission on 24 July 2007 and entitled 'Advancing African Agriculture', some of the points made by the Development Committee and by other parties who were involved in the consultation have been taken into consideration.
Attīstības komiteja atzinīgi vērtē plašo apspriežu pieeju un pieņemto metodoloģiju, kā arī uzsver, ka ir svarīgi turpināt sadarbības uzlabošanu, kā arī pilsoniskās sabiedrības un citu ieinteresēto pušu iesaistīšanu.
The Development Committee welcomes the approach of wide consultation and the methodology adopted and stresses the importance of further improving the collaboration and involvement of civil society and other interested actors.
Tomēr attiecīgais paziņojums nesniedz skaidrību par to, kad un kurā forumā ES apspriedīsies un pārrunās šīs pieejas galvenos jautājumus ar Āfrikas Savienību, un tajā nav paredzēti nekādi mehānismi, kā parlamenti, vietējās iestādes, NVO un pilsoniskās sabiedrības organizācijas (PSO) – īpaši Āfrikas organizācijas – uzraudzīs stratēģijas īstenošanu.
On the other hand, the Communication is not clear on when and in which forum the EU will consult and negotiate the main issues of this approach with the African Union, and it does not foresee any mechanism for monitoring the strategy by parliaments, local authorities, NGOs and CSOs, especially at African level.
Turklāt tika konstatēta nozīmīga novirze starp 2007. gada 24. jūlija paziņojumam pievienotā dienestu darba dokumenta saturu (par liberalizācijas procesu, atbalsta saņēmējiem un sieviešu nozīmi – jautājumi, kuros viedokļi dalās) un minētā paziņojuma tekstu, kurā saturs attiecībā uz šiem jautājumiem ir zināmā mērā grozīts.
Furthermore, a major discrepancy has been found between the content of the Staff Working Document appended to the 24 July 2007 Communication (concerning liberalisation processes, beneficiaries and the role of women – matters over which opinion is divided) and the text of the Communication, in which the content relating to those topics is modified to some extent.
Viens no attīstības politikas galvenajiem uzdevumiem ir strādāt ar jaunattīstības valstīm, lai panāktu šo valstu attīstību, un neviena ilgtspējīgas attīstības politika nebūs veiksmīga, ja netiks izmantoti iesaistīšanas un integrēšanas paņēmieni, kā arī visu attiecīgo iedzīvotāju un grupu iekļaušana šīs politikas definēšanā, īstenošanā un novērtēšanā.
One of the primarily roles of development policy is to work with developing countries to co-operate in the achievement of their own development and no sustainable development policy will be successful without participative and inclusive approaches and the involvement of all concerned populations and groups in the definition, implementation and evaluation of this policy.
Šī iemesla dēļ ir svarīgi atvēlēt laiku un līdzekļus, lai izveidotu reālu sistēmu pilsoniskās sabiedrības un visu dažādo šajā jautājumā iesaistīto pušu līdzdalībai un dialogam ar tām.
For that purpose, it is essential to devote time and means to set up a real framework for participation and dialogue of civil society and all different actors involved in the matter.
Principi un pieejas
Principles and approaches
Saskaņā ar visjaunāko informāciju ir skaidrs, ka Tūkstošgades attīstības mērķu sasniegšana joprojām ir tālā nākotnē.
According to the most recent data it is clear that achievement of the Millennium Development Objectives is still a long way off.
Āfrika joprojām ir viena no nabadzīgākajām pasaules daļām, bet joprojām uzkrītošākie ir milzīgie kontrasti, kas ir Āfrikas kontinenta raksturīgākā iezīme: milzīgi dabas un cilvēku resursi, no vienas puses, un vispārēja atpalicība, kas parasti ir saistīta ar dažādiem attīstības līmeņiem dažādās jomās un apgabalos, no otras puses.
Africa is still one of the poorest parts of the world but the things which are still most striking are the huge contrasts which characterise the continent: vast natural and human resources on the one hand and, on the other, general backwardness combined in practice with varying levels of development in different fields and areas.
Topošā ES un Āfrikas kopīgā stratēģija izvirzīja Āfrikas īpašumtiesības un TAM sasniegšanu, kā arī ilgtspējīgas attīstības un labas pārvaldības veicināšanu par Āfrikas attīstības galvenajiem pīlāriem.
The emerging Joint EU-Africa Strategy put African ownership and achieving the MDGs, as well as the promotion of sustainable development and good governance, as key pillars for developing Africa.
Lai gan ES ir atzinusi lauksaimniecības nozares nozīmīgumu, lauksaimniecībai un lauku attīstībai ir jāpiešķir atbilstošā nozīme jaunattīstības valstu politikā un prioritātēs.
Though the EU has recognised the importance of agriculture sector, it is necessary to promote a proper role for agriculture and rural development in the national policies and priorities of developing countries.
Eiropas konsenss par attīstību ir arī noteicis nabadzības izskaušanu par prioritāru mērķi, un vienlaicīgi tas uzsver lielāka un labāka atbalsta nozīmi saskaņā ar tādiem pamatprincipiem kā īpašumtiesības un partnerattiecības, politiskais dialogs un dzimumu vienlīdzība.
The European Consensus on Development has also made the eradication of poverty a priority objective and at the same time it emphasises the importance of more and better aid following key principles such as ownership and partnership, political dialogue and gender equality.
Kotonū Nolīgums ir globālas partnerības piemērs, jo tajā ir iekļautas attīstības stratēģijas, tirdzniecības noteikumi, politisks dialogs, kā arī cilvēktiesību un labas pārvaldības klauzulas.
The Cotonou Agreement is an example of global partnership as it incorporates development strategies, trade provisions, political dialogue, human rights and good governance clauses.
Attiecībā uz atbalstu attīstībai Eiropas ieguldījums ir 10 %, bet gadījumā, ja dalībvalstu ieguldījumu pieskaita kopējam apjomam, summa pārsniedz pusi no kopējā pasaules atbalsta.
Where public development aid is concerned, Europe's contribution on its own represents 10% but if the Member States' contribution is added in the total amount exceeds half of total world aid.
Tādējādi ES pienākums ir ne tikai palielināt starptautiskā atbalsta apjomu, bet arī uzlabot koordinēšanu un saskaņošanu atbalsta sniedzēju starpā un pieņemt tās partneru ierosinātās stratēģijas, lai nodrošinātu, ka atbalsts tiek izmantots efektīvāk un ka tiek samazinātas pārskaitījumu izmaksas.
Hence it is the EU's duty not only to increase volume of international aid but also to improve coordination and harmonisation amongst donors and to take on board strategies proposed by its partners in order to ensure that aid is used more effectively and that transfer costs are reduced.
Tādējādi attīstības un ārlietu politikas jautājumi tiks izskatīti un atrisināti atbilstīgākā veidā, izveidojot un nostiprinot piemērotas iestādes un cenšoties panākt lielāku papildināmību ar līdzdalības palīdzību, iesaistot arī parlamentus.
The topics of development and foreign policy will thus be tackled and resolved in a more consistent fashion through the establishment and strengthening of suitable institutions and the search for greater complementarity by means of a participatory role involving parliaments as well.
Saskaņotība sākas dalībvalstu līmenī: ES attīstības sadarbības politikas mērķus nevar sasniegt bez radikāliem attīstības politikas saskaņotības uzlabojumiem valstu līmenī.
Coherence begins at the level of the Member States: the objectives of EU development co-operation policy cannot be achieved without a radical improvement of the coherence of the policy for development at national level.
Bieži nesaskaņotība ES līmenī rodas tādu pretrunīgu dalībvalstu nostāju rezultātā, kurās dominē īpašas valstu vai grupu intereses.
Often incoherence at EU level is a reflection of contradictions in Member State positions where specific national or group interests prevail.
Lielāka uzmanība arī jāpievērš dažādu ES politikas jomu saskaņotībai, jo īpaši lauksaimniecības un tirdzniecības politikas jomu saskaņotībai.
Greater attention should also be paid to coherence among different EU policies, in particular with the common agricultural and trade policies.
Pašreizējās EPN sarunas, piemēram, ietekmēs Āfrikas valstu spēju palielināt tarifus savu tirgu aizsargāšanai pret importu par zemām cenām.
The current EPA negotiations, for instance, will have an impact on the ability of African countries to increase their tariffs to protect their markets from low prices.
Tas var radīt negatīvas sekas ne tikai sīkzemniekiem un jaunām vietējām apstrādes nozarēm.
This may have negative consequences not only for small farmers and emerging local processing industries.
Tādējādi vienīgā atsauce uz ekonomikas partnerattiecību nolīgumiem attiecībā uz minētajā paziņojumā iekļautajām tirdzniecības veicināšanas politikām nešķiet pareiza: EPN sarunas vēl nav pabeigtas, un ir jāņem vērā pašreizējie disputi.
Hence the sole reference to Economic Partnership Agreements in relation to trade-facilitation policies which appears in the Communication does not seem right: the EPA negotiations are not yet concluded and the current disputes should be taken into account.
Turklāt paredzētais atbalsts attiecas tikai uz iespējām, ko piedāvā ekonomikas partnerattiecību nolīgumi – nav neviena nosacījuma par kādu alternatīvu.
Furthermore, the intended support applies exclusively to the opportunities afforded by the Economic Partnership Agreements – there is no provision for any alternative.
Pašreizējās problēmas
Current challenges
Jaunattīstības valstīs katra piektā persona (tas ir, 850 miljoni cilvēku) pašlaik saņem nepietiekamu uzturu.
In the developing countries, one person in five (i.e. 850 million individuals) is currently undernourished.
Katru dienu pasaulē no bada un nabadzības mirst 30 000 cilvēku, pārsvarā bērni.
Each day in the world over 30 000 people die of hunger and poverty, in most cases children.
Nepietiekama uztura dēļ katru gadu mirst vairāk nekā seši miljoni cilvēku – šis skaitlis ievērojami pārsniedz to nāves gadījumu skaitu, ko izraisījis AIDS, malārija un tuberkuloze kopā ņemot.
Poor nutrition results in over six million deaths per year – a figure which greatly exceeds the number of deaths caused by AIDS, malaria and tuberculosis put together.
Vissmagākās nepietiekama uztura problēmas ir Subsahāras Āfrikā.
By far the greatest incidents of malnutrition occur in sub-Saharan Africa.
Āfrikā nabadzības skarto cilvēku skaits ir dramatiski pieaudzis pēdējos 10 gados (par 140 miljoniem, tas ir, 44 % no kopējā iedzīvotāju skaita).
In Africa the number of people affected by poverty has increased dramatically over the last 10 years (by 140 million, i.e. 44% of the total population).
Līdz pat 80 % iedzīvotāju dzīvo lauku reģionos un 73 % no lauku iedzīvotājiem pārtiku gūst ar lauksaimniecības vai lopkopības palīdzību.
Up to 80% of the population lives in rural areas and 73% of that rural population is dependent for sustenance on farming or livestock-rearing.
Vairums lauku iedzīvotāju ir sievietes, kas veido 52 % no Āfrikas iedzīvotāju skaita un palīdz saražot (un laist tirgū) 60–80 % visas pārtikas.
Most of them are women, who make up 52% of Africa's population and help to produce (and to market) between 60 and 80% of all food.
Tādēļ piemērotu lauksaimniecības politikas plānu izstrādāšana ir nepārprotami būtiska, ja jācenšas sasniegt Tūkstošgades attīstības mērķus, un ir tikpat svarīgi, lai šie plāni tiktu attiecināti īpaši uz sievietēm.
Hence devising suitable agricultural policies is obviously essential if an attempt is to be made at achieving the Millennium Development Objectives and targeting such policies at women in particular is equally important.
Patiesais bada un nepietiekama uztura iemesls meklējams nevis resursu trūkumā, bet gan netaisnīgajā veidā, kādā šie resursi tiek pārvaldīti un pārdalīti.
The real cause of hunger and malnutrition is not to be sought in the scarcity of resources but, rather, in the unfair way in which those resources are administered and redistributed.
Āfrika ir pretrunu pilns kontinents, un vispārējie paziņojumi par tās situāciju slēpj krasi atšķirīgu realitāti.
Africa is in reality a continent full of contradictions and general statements concerning its situation mask widely differing realities.
Tādu nabadzības visvairāk skarto reģionu skaitā, kuros ir zems skolu apmeklējuma līmenis un politiskā atstumtība, noteikti ir arī tāli lauku reģioni.
The areas most affected by poverty – with low levels of school enrolment and political marginalisation – certainly include remote rural areas.
Ir vairāki iemesli, kāpēc Āfrikas lauksaimniecība ir atpalikusi.
There are a number of reasons for the backwardness of African agriculture.
To skaitā noteikti ir Eiropas un ASV lauksaimniecības politika , kas, lai gan pasludina starptautisko tirgu atvēršanas nozīmi arī lauksaimniecības nozarē, gadiem ilgi ir noteikusi protekcionisma barjeras pret dienvidvalstu lauksaimniecības produktiem.
These certainly include European and US agricultural policy which, whilst proclaiming the importance of opening up international markets in the agricultural sector as well, has for years erected protective barriers against agricultural products from the South.
Eksporta subsīdijas un cenu atbalsts ir radījis milzīgus izdevumus lauksaimniecības kopienām un pakļāvis vietējos dienvidvalstu lauksaimniecības uzņēmumus negodīgai konkurencei.
Export subsidies and price support have generated huge costs for farming communities and exposed local agricultural businesses in the South to unfair competition.
Grupa valstu ar viszemākajiem ieņēmumiem pašlaik tērē pusi savu tirdzniecības ieņēmumu uz ievestiem pārtikas produktiem – šī attiecība ir divkāršojusies pēdējos trīsdesmit gados.
The group of countries with the lowest incomes currently spend half of their trade revenue on imported food stuffs – a proportion which has doubled in the last 30 years.
Jaunattīstības valstu ārējā parāda slogs ir atņēmis šīm valstīm resursus, ko varēja izmantot, lai finansētu lauksaimniecības attīstības politiku.
The burden of foreign debt in the developing countries has deprived them of resources which could have been used to fund agricultural-development policies.
Tādēļ pārtikas pieejamības uzlabošana ir cieši saistīta ar ārējā parāda dzēšanu un tādu Eiropas un ASV politiku atsaukšanu, kas kaitē jaunattīstības valstīm.
Hence increasing the availability of food is closely linked to the cancellation of foreign debt and the abolition of European and US policies which are damaging to developing countries.
Konflikti ir viens no galvenajiem iemesliem pārtikas nepietiekamībai un slimībām, jo tie grauj normālu pārtikas ražošanas, piegādes un izplatīšanas procesu.
Conflicts are amongst the main causes of food insecurity and disasters, since they disrupt the normal process of producing, supplying and distributing food.
To dēļ lauku iedzīvotājiem ir jāpamet sava zeme un jākļūst par karavīriem; to dēļ cilvēki kļūst par bēgļiem, kas slēpjas savā valstī vai meklē patvērumu citā valstī (dzīvojot bēgļu nometnēs kaimiņvalstīs).
They require country people to leave their land in order to become soldiers and they cause people to become refugees, either internal or external (living in refugee camps in neighbouring countries).
Karš un konflikti bieži sākas tālos apvidos un pierobežas reģionos, kurus jau ir skāris bads un pārtikas nepietiekamība.
Wars and conflicts often occur in just the areas which are already affected by hunger and food insecurity, in remote areas and in border regions.
Vēl nopietnākas un traģiskākas ir pretkājnieku mīnas , kas izraisījušas ne tikai vairāku miljonu cilvēku nāvi, bet arī tūkstošiem hektāru zemes zaudēšanu, kas ir nomīnēta un tādējādi padarīta nederīga lauksaimniecībai.
Even more serious and tragic are anti-personnel mines , which are responsible not only for the deaths of millions of people but also for the loss of thousands of hectares of land planted with mines and thus rendered useless for agricultural purposes.
Minētajā paziņojumā nav nevienas atsauces uz steidzamo nepieciešamību atrisināt konfliktus, kas ir neatņemams attīstības priekšnoteikums.
In the Communication there are no references to the urgent need for conflicts to be resolved as a necessary pre-condition for development.
Mūsdienās pārtikas apgādes sistēmu autonomiju un drošību daudzās jaunattīstības valstīs nopietni apdraud nolīgumi par intelektuālā īpašuma tiesībām , kas ir pārrunātas Pasaules Tirdzniecības organizācijā (PTO), un ietekme, kāda ir atsevišķiem starpvalstu biotehnoloģiju uzņēmumiem uz dienvidvalstu kopienām.
These days the autonomy and the security of food systems in many developing countries are seriously threatened by the agreements on intellectual-property rights which have been negotiated within the World Trade Organisation (WTO) and by the influence which certain trans-national biotechnology companies exert on communities in the South.
Tas, ka lieli starpvalstu uzņēmumi plašā mērogā komerciāli izmanto patentētus pārtikas produktus, rada zaudējumus vietējiem ražotājiem un laukos dzīvojošām ģimenēm, kam tiek atņemts atbalsta un ienākumu avots, kas līdz šim bija pieejams bez maksas.
The large-scale commercial use of 'patented' foodstuffs by major multinationals is detrimental to small-scale local producers and to rural families, which are deprived of sources of support and income that were hitherto available free of charge.
To visu vēl vairāk sarežģī neatbilstošas valstu politikas slogs.
All of this is compounded by the burden of inappropriate national policies .
Daudzās Āfrikas valstīs valsts lauksaimniecības izdevumi veido mazāk nekā 10 % no valsts budžeta.
In many African countries, public expenditure on agriculture amounts to less than 10% of the national budget.
Ieguldījumi izglītībā un valdības sniegtā tehniskā atbalstā lauku reģionos arī ir neatbilstīgi.
Investment in education and in government-provided technical assistance in rural areas is also inadequate.
Valsts politika ir izrādījusies neefektīva, jo īpaši piedāvātie stimuli cīņai pret migrāciju no laukiem uz pilsētām – viens no iemesliem ir vājas cerības uz darbu lauksaimniecības nozarē.
Public policies have proved ineffective, in particular the incentives offered in order to combat migration from the countryside to the cities - one of the reasons being the poor prospects of employment in the agricultural sector.