natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Vēlākais līdz 2015. gada 31. decembrim Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Eiropas Centrālajai bankai ziņojumu par šīs regulas piemērošanu, tam pievienojot visus attiecīgos priekšlikumus.
The Commission shall, by 31 December 2015 at the latest , present to the European Parliament, the Council, the European Economic and Social Committee and the European Central Bank a report on the application of this Regulation accompanied by any appropriate proposal.
Līdz 2012. gada 31. decembrim Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Eiropas Centrālajai bankai ziņojumu par šīs regulas piemērošanu, tam pievienojot visus attiecīgos priekšlikumus.
The Commission shall, by 31 December 2012 , present to the European Parliament, the Council, the European Economic and Social Committee and the European Central Bank a report on the application of this Regulation accompanied by any appropriate proposal.
Nav nepieciešams noteikt tik ilgu termiņu, lai veiktu novērtējumu un iesniegtu ziņojumu par šīs regulas piemērošanu.
It is not necessary to set such a long period for evaluation and presenting a report on the application of the Regulation.
Pārrobežu maksājumu nepilnības un augstās izmaksas kļuva pamanāmas tikai pēc eiro ieviešanas un valūtu maiņas kursu izzušanas starp eiro zonas valstīm.
The inefficiencies and high costs of cross-border payments became apparent only after the introduction of the euro and the disappearance of exchange rates between the euro area countries.
Ņemot vērā šos apstākļus, 2001. gada 25. jūlijā Komisija izvirzīja priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 2560/2001 par pārrobežu maksājumiem eiro (turpmāk — Regula Nr. 2560).
Against such background, on 25 July 2001, the Commission made a proposal for Regulation (EC) No 2560/2001 of the European Parliament and of the Council on cross border payments in euro (hereinafter referred to as the 'Regulation 2560').
To pieņēma 2001. gada 19. decembrī, un tā stājās spēkā 2001. gada 31. decembrī, nodrošinot, ka maksa par pārrobežu maksājumiem ir tāda pati kā par maksājumiem, kurus veic dalībvalsts iekšienē.
It was adopted on 19 December 2001 and entered into force on 31 December 2001 guaranteeing that cross-border payments cost the same as payments made within a Member State.
Tas attiecas uz pārskaitījumiem, skaidras naudas izņemšanu bankomātos un maksājumiem ar debetkartēm un kredītkartēm līdz EUR 12 500 Eiropas Ekonomikas zonas valstīs (visās 27 Eiropas Savienības dalībvalstīs, kā arī Īslandē, Lihtenšteinā un Norvēģijā).
It applies to credit transfers, cash withdrawals at cash dispensers and payments by means of debit and credit cards up to EUR 12 500 within the European Economic Area countries (all 27 Member States of the European Union plus Iceland, Liechtenstein and Norway).
No 2006. gada 1. janvāra regula attiecas uz pārrobežu maksājumiem līdz EUR 50 000.
As of 1 January 2006, the Regulation applies to cross-border payments of up to EUR 50 000.
Šajā regulā tika noteikts vienādas maksas princips par atbilstošiem iekšzemes (valsts teritorijā) un pārrobežu maksājumiem, un šā principa piemērošana samazināja cenas un palielināja konkurenci maksājumu pakalpojumu tirgū.
The Regulation introduced the principle of equal charges for corresponding domestic (national) and cross-border payments which brought down the prices and provided more competition in the markets of the payment services.
Šī regula bija vienotās eiro maksājumu telpas (SEPA) izveides pamats.
This Regulation has been the launch pad of the Single Euro Payments Area (SEPA).
Priekšlikums par regulas grozījumiem izstrādāts, reaģējot uz straujo maksājumu tirgus attīstību ES, tas ir izstrādāts rūpīgā pārskatīšanas procesā un izrietēja no ziņojuma, kuru 2008. gada februārī sagatavoja Eiropas Komisija.
The proposal for a modified Regulation comes in response to the rapid evolution of the payments market in the EU and is the result of a careful review process and a report, prepared by the European Commission in February 2008.
Regulas Nr. 2560 pārskatīšanas process ietvēra vairākus atšķirīgus aspektus.
The review process of Regulation 2560 has involved a number of different elements.
Eiropas Komisijas ziņojumā izklāstīts, kā Regulu (EK) Nr. 2560/2001 piemēroja dalībvalstīs un ar kādām praktiskām problēmām tās īstenošanas gaitā saskārās.
A report of the European Commission provides how Regulation 2560/2001 was applied in the Member States and what practical problems have been encountered in its implementation.
Tajā secināts, ka jāizstrādā vairāki priekšlikumi, lai risinātu noteiktās problēmas, labāk atspoguļotu tendences mazumtirdzniecības finanšu tirgos un pielāgotu šo regulu nesen pieņemtajai maksājumu pakalpojumu direktīvai (2007/64/EK).
It concludes that a number of proposals should be made in order to address the identified issues, better reflect the developments in retail financial markets and align the Regulation with the recently adopted Payment Services Directive (2007/64/EC).
Ziņojumā apstiprināts, ka ar šo regulu sasniegti divi galvenie mērķi.
The report confirms that the Regulation has achieved two main objectives.
Pirmkārt, tās piemērošana ir būtiski samazinājusi maksu par pārrobežu maksājumiem, jo īpaši par pārskaitījumiem (pārrobežu pārskaitījums EUR 100, kas pirms regulas pieņemšanas vidēji maksāja EUR 24, tagad vidēji maksā EUR 2,50, nepalielinot maksu par iekšzemes pārskaitījumiem).
First, it has triggered an important decrease in fees for cross-border payments, in particular for credit transfers (a EUR 100 cross-border transfer, which would have cost EUR 24 on the average before the Regulation was introduced, now costs EUR 2.50 on the average, without leading to an increase in charges for domestic transfers).
Otrkārt, laikā, kad nav efektīvas un integrētas Eiropas maksājumu pakalpojumu infrastruktūras, regulas pieņemšana mudinājusi finanšu pakalpojumu nozari pielikt vajadzīgās pūles un īstenot „iekšzemes maksājumu telpas” koncepciju attiecībā uz bezskaidras naudas norēķiniem eiro, izveidojot vienoto eiro maksājumu telpu ( SEPA ), kas ilgtermiņā varētu palīdzēt samazināt izmaksas visiem patērētājiem.
Second, it has encouraged the financial services industry in the absence of an efficient and integrated infrastructure of the European payment services, to undertake the necessary efforts and to turn the concept of a 'domestic payment area' for non-cash Euro payments into reality, creating the Single Euro Payments Area (SEPA), which in the longer term should help to reduce costs for all consumers.
Ziņojumā secināts, ka vajadzētu paplašināt regulas darbības jomu, attiecinot to uz tiešā debeta maksājumiem, ko iepriekš nebija iespējams veikt pārrobežu darījumos.
The report concludes that the scope of Regulation should be extended to include direct debit, which was previously not available on a cross-border basis.
Turklāt saskaņā ar ziņojumu visās dalībvalstīs vajadzētu izveidot kompetentas iestādes un atbilstīgas ārpustiesas pārsūdzības procedūras, lai labāk aizsargātu patērētāju tiesības, risinot ar regulu saistītus strīdus.
Furthermore, according to it, all Member States should set up competent authorities and adequate out-of court redress procedures for better protection of the consumer rights in disputes arising out of the Regulation.
Dažās dalībvalstīs paredzēts arī pārskatīt un pakāpeniski atcelt bankām noteiktos ziņošanas pienākumus maksājumu bilances jomā, jo šie pienākumi kavē vienotās eiro maksājumu telpas attīstību, ierobežo iespēju pilnīgi automatizēt pārrobežu maksājumu izpildi un rezultātā paaugstina izmaksas gan bankām, gan patērētājiem.
Revision and a subsequent phasing-out of the balance of payments reporting obligations imposed on banks in some Member States are also envisaged, because these obligations hamper the development of SEPA, limit the introduction of fully automated processing of cross-border payments and ultimately lead to higher costs for banks and consumers.
Pašreizējā Regulas (EK) Nr. 2560/2001 tekstā Komisijas priekšlikums paredz piecus galvenos grozījumus:
The proposal by the Commission introduces five main changes to the current text of Regulation 2560/2001:
· paplašināt vienādas maksas principu, attiecinot to ne tikai uz pārrobežu maksājumiem un atbilstošiem iekšzemes maksājumiem, bet arī tiešā debeta maksājumiem (2. pants, definīcijas);
· It extends the principle of equality of charges for cross-border and corresponding domestic payments to cover direct debits (Article 2, definitions);
· precizēt jēdzienu „atbilstošs maksājums” (3. pants);
· It clarifies the notion of "corresponding payments" (Article 3);
· pieprasīt dalībvalstīm iecelt kompetentās iestādes un izveidot ārpustiesas pārsūdzības struktūras, lai efektīvi izskatītu sūdzības un strīdus saistībā ar šo priekšlikumu (6.–9. pants);
· It requests Member States to appoint competent authorities and out-of-court redress bodies to deal affectively with complaints and disputes regarding this proposal (Articles 6 to 9);
· pakāpeniski atcelt maksājumu pakalpojumu sniedzējiem noteiktos ziņošanas pienākumus maksājumu bilances statistikas jomā (par summu EUR 50 000 līdz 2010. gada 1. janvārim un pilnīgi atcelt līdz 2012. gadam) (5. pants);
· It phases out the balance-of-payments statistical reporting obligations imposed on payment service providers (EUR 50 000 until 1 January 2010 and complete phasing-out by 2012) (Article 5);
· ieviest klauzulu par pārskatīšanu (12. pants).
· Review clause (Article 12).
Vienotās eiro maksājumu telpas izveidošana un maksājumu pakalpojumu direktīvas (PSD) pieņemšana maina maksājumu ainu Eiropā.
The emergence of the SEPA and the adoption of the Payment Services Directive (PSD) are changing the payments landscape in Europe.
Proti, no 2009. gada novembra izplatīts elektronisko maksājumu instruments — tiešais debets — kļūs par pieejamu pārrobežu maksājumu.
In particular, a popular electronic payment instrument – direct debit – will become available on a cross-border basis as from November 2009.
Lai izveidotu tādu tiesisko regulējumu, kas pilnīgi atbilstu visiem elektronisko maksājumu instrumentiem Eiropā, un izvairītos no neskaidrības, kura varētu radīt atšķirības starp juridiskiem tekstiem, regulas formulējumu, jo īpaši definīcijas, nepieciešams pielāgot maksājumu pakalpojumu direktīvai (2007/64/EK).
In order to create a fully consistent legal framework for all electronic payment instruments in Europe, and avoid any ambiguities which may result from differences between legal texts, the wording of the Regulation, in particular its definitions, needs to be aligned with the Payment Services Directive (2007/64/EC).
Parlamenta ierosinātie grozījumi paredzēti, lai varētu uzlabot Komisijas priekšlikumu šādi:
Suggested by the parliament amendments shall improve the COM proposal in the following fields:
· precizēt definīcijas un jēdzienu „atbilstošs maksājums”;
· Clarification of definitions and the notion of corresponding payments;
· regulā vajadzētu skaidri norādīt, ka dalībvalstis pieprasa kompetentām iestādēm efektīvi pārraudzīt regulas īstenošanu un veikt nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu tās ievērošanu;
· The Regulation should clarify that competent authorities shall be required by Member States to effectively monitor the Regulation and take all necessary measures to ensure compliance with it.
· būtu lietderīgi precizēt to, kā sadarbojas dažādu dalībvalstu kompetentās iestādes un ārpustiesas pārsūdzības struktūras, t. i., sīkāk izstrādāt 9. pantu (pārrobežu sadarbība).
· A clarification, i.e. further details in Article 9 (cross-border cooperation) about how competent authorities and out-of-court redress bodies of different Member States shall cooperate might be useful.
JuridiskāS komitejaS ATzinums
OPINION OF THE COMMITTEE ON LEGAL AFFAIRS
6. pants – 1. punkts – 2.a daļa (jauna)
Article 6 – paragraph 1 – subparagraph 2 a (new)
Dažādo dalībvalstu kompetentās iestādes un ārpustiesas pārsūdzības struktūras, kas minētas 6. un 8. pantā, aktīvi un paātrināti sadarbojas, risinot pārrobežu strīdus.
Competent authorities and out-of-court redress bodies of the different Member States, referred to in Articles 6 and 8, shall cooperate actively and expeditiously in solving cross-border disputes.
– ņemot vērā 1948. gadā pieņemtās Vispārējās cilvēktiesību deklarācijas 2., 3. un 5. pantu,
– having regard to Articles 2, 3, and 5 of the Universal Declaration of Human Rights, adopted in 1948,
– ņemot vērā Apvienoto Nāciju Organizācijas 1966. gadā pieņemtā starptautiskā pakta „Par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām” 2., 3. un 26. pantu,
– having regard to Articles 2, 3, and 26 of the 1966 UN International Covenant on Civil and Political Rights,
– īpaši ņemot vērā 1979. gadā pieņemtās Konvencijas par jebkuras sieviešu diskriminācijas izskaušanu ( CEDAW ) 5. panta a) apakšpunktu,
– having regard in particular to Article 5(a) of the Convention on the Elimination of All Forms of Discrimination against Women (CEDAW), adopted in 1979,
– ņemot vērā Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas 1989. gada 20. novembrī pieņemtās Konvencijas par bērna tiesībām 2. panta 1. punktu, 19. panta 1. punktu, 24. panta 3. punktu, 34. pantu un 39. pantu,
– having regard to Article 2(1), Article19(1), Article 24(3), and Articles 34 and 39 of the Convention on the Rights of the Child, adopted on 20 November 1989 by the UN General Assembly,
– ņemot vērā Apvienoto Nāciju Organizācijas 1989. gada Konvenciju pret spīdzināšanu un citu nežēlīgu, necilvēcīgu vai pazemojošu rīcību vai sodīšanu,
– having regard to the 1989 UN Convention against Torture and Other Cruel, Inhuman or Degrading Treatment or Punishment,
– ņemot vērā 1990. gada Āfrikas Hartu par bērna tiesībām un labklājību,
– having regard to the 1990 African Charter on the Rights and Welfare of the Child,
– ņemot vērā Apvienoto Nāciju Organizācijas Sieviešu diskriminācijas izskaušanas komitejas 1992. gadā pieņemtā ieteikuma Nr. 19 1. pantu, 2. panta f) apakšpunktu , 5. pantu, 10. panta c) apakšpunktu, 12. pantu un 16. pantu,
– having regard to Article 1, Article 2(f), Article 5, Article 10(c), and Articles 12 and 16 of General Recommendation No 19 of the UN Committee on the Elimination of Discrimination against Women, adopted in 1992,
– ņemot vērā 1993. gada jūnijā Vispasaules cilvēktiesību konferencē pieņemto Vīnes deklarāciju un rīcības programmu,
– having regard to the Vienna Declaration and Programme of Action, adopted by the June 1993 World Conference on Human Rights,
– ņemot vērā Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas 1993. gada decembrī pieņemto deklarāciju par vardarbības izskaušanu pret sievietēm — pirmo starptautiska mēroga cilvēktiesību instrumentu, kas attiecas vienīgi uz vardarbību pret sievietēm,
– having regard to the December 1993 UN General Assembly Declaration on the Elimination of Violence against Women, the first international human rights instrument relating solely to violence against women,
– ņemot vērā 1994. gada 13. septembrī Kairā notikušajā Apvienoto Nāciju Organizācijas starptautiskajā konferencē par iedzīvotājiem un attīstību pieņemto deklarāciju un rīcības programmu,
– having regard to the Declaration and the Programme of Action of the UN International Conference on Population and Development, adopted in Cairo on 13 September 1994,
– ņemot vērā 1995. gada 15. septembrī Pekinā notikušajā Vispasaules konferencē par sievietēm pieņemto Pekinas deklarāciju un rīcības programmu,
– having regard to the Beijing Declaration and Platform for Action, adopted by the World Conference on Women on 15 September 1995,
– ņemot vērā Parlamenta 1995. gada 15. jūnija rezolūciju „Līdztiesība, attīstība, miers”
– having regard to its resolution of 15 June 1995 on the Fourth World Conference on Women in Beijing: ‘Equality, Development and Peace’
– ņemot vērā Parlamenta 1997. gada 13. marta rezolūciju par sieviešu tiesību pārkāpumiem
– having regard to its resolution of 13 March 1997 on the violation of women’s rights
– ņemot vērā Konvencijas par jebkuras sieviešu diskriminācijas izskaušanu fakultatīvo protokolu, kuru 1999. gada 12. martā pieņēma ANO Sieviešu statusa komisija,
– having regard to the Optional Protocol to the Convention on the Elimination of All Forms of Discrimination against Women, adopted on 12 March 1999 by the UN Commission on the Status of Women,
– ņemot vērā Eiropas Padomes Sieviešu un vīriešu iespēju vienlīdzības komitejas 1999. gada 12. aprīļa rezolūciju par sieviešu dzimumorgānu izkropļošanu,
– having regard to the Council of Europe Committee on Equal Opportunities for Women and Men resolution of 12 April 1999 on female genital mutilation (FGM),
– ņemot vērā Parlamenta 1999. gada 16. aprīļa nostāju par grozīto priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes lēmumam, ar ko pieņem Kopienas rīcības programmu ( DAPHNE programmu) attiecībā uz pasākumiem, lai novērstu vardarbību pret bērniem, jauniešiem un sievietēm
– having regard to its position of 16 April 1999 on the amended proposal for a European Parliament and Council decision adopting a programme of Community action (the DAPHNE Programme) on measures aimed to prevent violence against children, young persons and women
– ņemot vērā Parlamenta 2000. gada 18. maija rezolūciju par pasākumiem, kas veikti saistībā ar Pekinas rīcības platformu
– having regard to its resolution of 18 May 2000 on the follow-up to the Beijing Action Platform
OV C 59, 23.2.2001., 258. lpp. ,
OJ C 59, 23.2.2001, p.
– ņemot vērā Pamattiesību hartas pasludināšanu Eiropadomes Nicas sanāksmē 2000. gada 7. decembrī, ko kopīgi īstenoja Padome, Eiropas Parlaments un Komisija,
– having regard to the joint proclamation of the Charter of fundamental rights by the Council, the European Parliament, and the Commission at the Nice European Council of 7 December 2000,
– ņemot vērā Parlamenta 2000. gada 14. decembra lēmumu par sieviešu dzimumorgānu izkropļošanas iekļaušanu 2001. gada budžeta B5-802. pantā, kas paredzēts DAPHNE programmas finansēšanai,
– having regard to its decision of 14 December 2000 to include FGM within the scope of Article B5-802 of the 2001 budget, intended to finance the DAPHNE programme,
– ņemot vērā Eiropas Padomes Parlamentārās asamblejas 2001. gada 22. maija rezolūciju Nr. 1247(2001) par sieviešu dzimumorgānu izkropļošanu,
– having regard to Council of Europe Parliamentary Assembly resolution of 22 May 2001 1247 (2001) on FGM,
– ņemot vērā Eiropas Padomes Parlamentārās asamblejas 2001. gada 3. maija ziņojumu par sieviešu dzimumorgānu izkropļošanu,
– having regard to the report on FGM adopted on 3 May 2001 by the Council of Europe Parliamentary Assembly,
– ņemot vērā Parlamenta iepriekšējo 2001. gada 20. septembra rezolūciju par sieviešu dzimumorgānu izkropļošanu
– having regard to its previous resolution of 20 September 2001 on female genital mutilation
– ņemot vērā Apvienoto Nāciju Organizācijas Cilvēktiesību komisijas 2003. gada 22. aprīļa rezolūciju 2003/28 par 6. februāra pasludināšanu par starptautisko absolūtas neiecietības dienu pret sieviešu dzimumorgānu kropļošanu,
– having regard to UN Commission on Human Rights resolution of 22 April 2003 2003/28 declaring 6 February the international day of ‘zero tolerance’ of female genital mutilation,
– ņemot vērā kopš 2005. gada 25. novembra spēkā esošā Āfrikas Cilvēktiesību un tautu tiesību hartas 2003. gada protokola (Maputu protokola) 2., 5., 6. un 19. pantu,
– having regard to Articles 2, 5, 6, and 19 of the 2003 Protocol to the African Charter on Human and Peoples’ Rights, also known as the ‘Maputo Protocol’, which entered into force on 25 November 2005,
– ņemot vērā Cristiana Muscardini 2007. gada 27. martā iesniegto lūgumrakstu Nr. 0298/2007,
– having regard to petition 0298/2007, submitted by Cristiana Muscardini on 27 March 2007,
– ņemot vērā Parlamenta 2008. gada 16. janvāra rezolūciju „Ceļā uz ES stratēģiju par bērnu tiesībām”
– having regard to its resolution of 16 January 2008: ‘Towards an EU strategy on the rights of the child’
Pieņemtie teksti, P6_TA(2008)0012 . ,
Texts Adopted, P6_YA(2008)0012 ,
– ņemot vērā ES līguma 6. un 7. pantu par cilvēktiesību ievērošanu (vispārējie principi) un EK līguma 12. un 13. pantu (nediskriminācija),
– having regard to Articles 6 and 7 of the EU Treaty on respect for human rights (general principles) and Articles 12 and 13 of the EC Treaty (non-discrimination),
– ņemot vērā Sieviešu tiesību un dzimumu līdztiesības komitejas ziņojumu ( A6‑0054/2009 ),
– having regard to the report of the Committee on Women’s Rights and Gender Equality ( A6‑0054/2009 ),
A. tā kā saskaņā ar Pasaules veselības organizācijas (PVO) apkopotajiem datiem no 100 līdz 140 miljoniem sieviešu un meiteņu visā pasaulē ir cietušas no dzimumorgānu apgraizīšanas un saskaņā ar PVO un ANO Iedzīvotāju fonda datiem katru gadu apmēram 2–3 miljoni sieviešu ir potenciāli pakļautas riskam ciest no šīs prakses un tās ārkārtīgi smagajām sekām uz veselību;
A. whereas, according to figures compiled by the World Health Organisation (WHO), between 100 and 140 million women and girls worldwide have undergone genital mutilation, and, according to figures from the WHO and the United Nations Population Fund, approximately two to three million women a year are potentially at risk from these severely disabling practices,
B. tā kā Eiropā katru gadu apmēram 180 000 emigrējušo sieviešu cieš no dzimumorgānu izkropļošanas vai ir pakļautas dzimumorgānu izkropļošanas riskam;
B. whereas every year approximately 180 000 female emigrants in Europe undergo, or are in danger of undergoing, FGM,
C. tā kā saskaņā ar PVO datiem šāda prakse ir izplatīta vismaz 28 Āfrikas valstīs, dažās Āzijas valstīs un Tuvajos Austrumos;
C. whereas, according to the WHO, FGM is widely practised in at least 28 African countries, some Asian countries and in the Middle East,
D. tā kā vardarbība pret sievietēm, tostarp arī sieviešu dzimumorgānu kropļošana, ir radusies sabiedrības struktūrās, kuru pamatā ir dzimumu nevienlīdzība un nelīdzsvarotas varas attiecības, dominēšana un kontrole, kad, pamatojoties uz sabiedrības un ģimenes spiedienu, tiek pārkāptas tādas pamattiesības kā tiesības uz personas neaizskaramību;
D. whereas violence against women, including FGM, derives from social structures based on inequality between the sexes and on a skewed balance of power, domination, and control in which social and family pressure leads to violation of a fundamental right, namely respect for the integrity of the human person,
E. tā kā meitenēm piespiedu kārtā veikta dzimumorgānu apgraizīšana ir kategoriski nosodāma prakse, kuru īstenojot, tiek nepārprotami pārkāpti starptautiskie un valstu tiesību akti, ar kuriem aizsargā bērnus un bērnu tiesības;
E. whereas sexual mutilation imposed on young girls calls for the most emphatic condemnation and constitutes an obvious violation of international and national legislation protecting children and their rights,
F. tā kā PVO ir konstatējusi četrus sieviešu dzimumorgānu izkropļošanas veidus, sākot ar klitoridektomiju (klitora daļēja vai pilnīgu izgriešana) un ekscīziju (klitora un mazo kaunuma lūpu izgriešana), kas veido apmēram 85 % sieviešu dzimumorgānu izkropļošanas gadījumu, un beidzot ar izkropļošanas galējo izpausmi, proti, infibulāciju (pilnīga klitora un mazo kaunuma lūpu izgriešana, lielo kaunuma lūpu iekšējās virmas izgriešana un vulvas aizšūšana, atstājot tikai šauru vaginālo atveri) un intracīziju (klitora vai kaunuma lūpu saduršana, sacaurumošana vai griezumu izdarīšana),
F. whereas the WHO has identified four types of FGM, ranging from clitoridectomy (partial or total removal of the clitoris) and excision (removal of the clitoris and the labia minora) – the latter accounts for 85% of FGM procedures – to the most extreme form, infibulation (removal of all of the clitoris and the labia minora and of the inside of the labia majora and stitching of the vulva, leaving only a narrow vaginal opening), and introcision (pricking, piercing, or incising of the clitoris or the labia),