natgillin/translations-raw huggingface dataset:
91. aicina dalībvalstis apsvērt jautājumu par „vides bēgļiem” — migrantiem, kurus patlaban nevar uzskatīt par ekonomiskiem migrantiem un kuri nav atzīti arī par bēgļiem atbilstīgi Ženēvas Konvencijai;
Calls on Member States to consider the issue of 'environmental refugees', migrants who cannot currently be regarded as economic migrants and who are also not recognised as refugees as referred to in the Geneva Convention;
Nav šaubu, ka imigrācija ir viena no svarīgākajām problēmām, kas Eiropai pašlaik jārisina.
There is no question that immigration is one of the foremost challenges that Europe is currently facing.
Meklējot risinājumus, mēs varam vai nu pieņemt politiku, kas problēmu pārvērš iespējā, vai pieļaut kļūdas, par kurām visām iesaistītajām pusēm var nākties dārgi maksāt.
In tackling this challenge, we can either adopt policies that transform it into an opportunity or we can mismanage the situation at a high cost for all concerned.
Pieredze rāda, ka imigrācija ir kopēja problēma, kuras risināšanā, gūstot savstarpēju labumu, var iesaistīties visas ES valstis un būtu jāiesaistās visām ES valstīm.
Experience has shown that immigration is a common concern where EU countries can and should act together to their mutual benefit.
Pastāvot kopējām ārējām robežām, vienas dalībvalsts darbība vai bezdarbība ietekmē pārējo dalībvalstu intereses.
As a result of common external borders, the actions or inactions of one Member State affect the interests of the others.
Tāpat migrācijas spiediens, kam pakļauta viena dalībvalsts, var radīt problēmas visai Eiropas Savienībai.
Likewise, migratory pressures affecting one individual Member State are also a concern for the entire Union.
Tāpēc Eiropas Savienībai būtu jāizstrādā kopēja Eiropas imigrācijas politika.
The EU is therefore called upon to take a defining role in building a common European immigration policy.
Pēc referenta domām, pašlaik ir pats īstākais laiks, lai Eiropas Savienība sāktu izstrādāt patiesi kopēju Eiropas imigrācijas politiku, un šo izdevību nedrīkst palaist garām.
Your rapporteur considers that the momentum to construct a truly common European immigration policy has now reached an unstoppable thrust and the European Union should seize the opportunity to deliver it.
Citādi vēlāk nāksies to nožēlot.
Or we shall all live to regret it.
Būtiski sasniegumi ir gūti, īstenojot Tamperes (1999.–2004. gads) un Hāgas (2004.–2009. gads) programmu, un atzinīgi jāvērtē Eiropas Parlamenta vispusīgais ieguldījums.
Important achievements have been registered as a result of the Tampere (1999-2004) and the Hague Programmes (2004-2009) and the European Parliament's contribution throughout is welcomed.
Tomēr imigrācijas politika joprojām ir sadrumstalota, tāpēc mūsu uzdevums ir no šiem atsevišķajiem fragmentiem radīt vienotu un saskanīgu veselumu.
However, immigration policy remains fragmented and the pieces need to be put together into one whole, coherent, picture.
Bet ar to nepietiek.
And there is also more to be done.
Jārada kopīgs politisks redzējums, kas pamatojas uz gūtajiem sasniegumiem un vienlaikus ir vērsts uz nākotni.
A common policy vision is needed which builds on past achievements but which is also projected to the future.
Lai to panāktu, vajadzēs vēl lielāku mērķtiecību, turklāt ES valstīm būs jāaizmirst nacionālais lepnums un ciešāk jāvienojas kopīgā darbā.
To achieve this more ambition is required and EU countries need to put aside national pride and agree to work better together.
Referents atzinīgi vērtē Eiropadomes 2008. gada 16. oktobrī pieņemto Eiropas Imigrācijas un patvēruma paktu, kurā ir skaidri pateikts, ka Eiropai jāuzņemas kopējas politikas izstrāde.
Your rapporteur welcomes the adoption of the European Pact on Immigration and Asylum by the European Council on 16 October 2008 which acknowledged in no uncertain terms the need for Europe to forge ahead with a common policy.
Kopējas imigrācijas politikas principi, darbības un instrumenti beidzot sāk iegūt konkrētas aprises, tāpēc, ievērojot, ka tuvojas Eiropas Parlamenta 2004.–2009. gada pilnvaru termiņa beigas, šajā ziņojumā referents centīsies ieskicēt kopējas imigrācijas politikas pamatnostādnes, ko Eiropas Parlamentam turpmākajos gados vajadzētu ievērot.
The principles, actions and tools for a common immigration policy are being finally defined and as the European Parliament’s 2004-2009 mandate comes to an end, in this report your rapporteur hopes to sketch out the guidelines on which the Parliament’s vision of a common European immigration policy should be pursued in the years to come.
Lai sniegtu pilnīgu priekšstatu, referents ziņojumā ir centies aptvert visus imigrācijas aspektus.
The report seeks to cover all the dimensions of immigration in order to give a full picture.
Tomēr atsevišķi politikas instrumenti un darbības prasa padziļinātu papildu analīzi.
However, a further in-depth analysis is required for individual tools and actions.
Notikumi var apsteigt Eiropu
Europe risks being overtaken by events
Ja Eiropa nepasteigsies ar kopējas imigrācijas politikas izstrādi, notikumi var to apsteigt.
Unless Europe moves urgently ahead in forging a common immigration policy, it risks being overtaken by events.
Dramatiski gadījumi liecina, ka tas jau ir noticis.
And dramatic events around us have proved that we are already late.
Pēdējos gados migrācijas spiediens ir palielinājies pie Eiropas Savienības jaunajām austrumu un dienvidu robežām.
In recent years, migratory pressures have increased in the Union’s new Eastern and Southern borders.
Dienvidos vissmagākās problēmas rada imigranti, kas cerībā nokļūt Eiropas kontinentā ar laivām dodas bīstamos jūras braucienos.
In the South, pressures have been particularly severe through the phenomenon of boat-people who embark on perilous journeys in the hope of reaching the European continent.
Cerības pārvēršas smagās cilvēciskās traģēdijās, jo jūra katru gadu paņem simtiem dzīvību, un šokējošākais ir tas, ka šīs traģēdijas var palikt nepamanītas — domājams, ka Vidusjūrā un pie Kanāriju salām 2007. gadā bojāgājušo skaits pārsniedz Libānas kara upuru skaitu, bet 2008. gadā jūra ir paņēmusi vairāk dzīvību nekā karš Gazas joslā.
A deadly human tragedy is taking place with hundreds of lives being lost at sea each year and shockingly, this tragedy may be passing by unnoticed - in 2007, more people are said to have lost their lives in the Mediterranean and off the Canary Islands than in the war in Lebanon whereas in 2008, more lives were lost at sea than in the war in Gaza.
Šī traģiskā cilvēku bojāeja ir nekavējoties jāpārtrauc.
This human tragedy must be stopped at once.
Jūrā izglābj tūkstošiem imigrantu, un šajā ziņā ES valstīm ir jāuzņemas atbildība.
Thousands of immigrants are saved at sea and EU countries bear an important responsibility in this regard.
Piemēram, no 2700 imigrantiem, kas 2008. gadā ieradās Maltā, vairāk nekā 2000 cilvēku izglāba jūrā pēc tam, kad imigrantu laivas avarēja ceļā uz Itālijas Lampedūzas salu un to pasažierus izglāba Maltas bruņoto spēku jūras eskadrons, kurš regulāri piedalās augsta riska glābšanas operācijās atklātā jūrā.
For instance, of the 2,700 immigrants who arrived in Malta in 2008, more than 2,000 were saved at sea when boatloads of immigrants on course towards Lampedusa (Italy) found themselves in distress and were rescued by the maritime squadron of the Maltese Armed Forces, regularly engaged in high-risk rescue operations in the high seas.
Dažas valstis ar migrācijas spiedienu saskaras smagāk nekā citas.
Some countries are exposed to migratory pressures in a more severe manner than others.
Īpaši smagi cietušas ir Spānijas Kanāriju salas, Itālijas Lampedūzas sala, Malta un Kipra, kā arī citas dalībvalstis, piemēram, Grieķija.
The Canary Islands (Spain), Lampedusa (Italy), Malta and Cyprus have been particularly affected as have been other Member States, such as Greece.
Tos imigrantus, kas ierodas Lampedūzas salā vai Kanāriju salās var nekavējoties pārvest uz Itālijas vai Spānijas kontinentālo daļu, savukārt tos, kas ierodas Maltā, nekur pārvest nevar, jo Eiropas imigrācijas politika vēl neparedz šādu pārvešanu ES teritorijā.
But whereas immigrants arriving in Lampedusa or the Canary Islands may be quickly transferred to mainland Italy or Spain, those arriving in Malta cannot be transferred because Europe’s immigration policy does not yet provide for this kind of intra-EU transfer.
Tādēļ kopējai Eiropas imigrācijas politikai jākļūst arī par solidaritātes politiku ar tām dalībvalstīm, kas atrodas pie Eiropas Savienības ārējām robežām, jo tās arī aizsargā Eiropas Savienības ārējās robežas.
Europe’s common immigration policy must therefore also translate into a policy of solidarity with those Member States which find themselves at the Union’s external frontiers, as they are also protecting the Union’s external borders.
Un pēc ierašanās šajās valstīs migranti parasti cenšas nokļūt citos Eiropas Savienības reģionos.
And when migrants land in these countries, in time, they tend to move to other areas of the Union.
Ja Eiropa nevēlas kļūt par cietoksni, kas atsakās atzīt, ka ir acīmredzami pievilcīgs trešo valstu imigrantu galamērķis, kopējā imigrācijas politikā noteikti jāparedz noteikumi par legālu ieceļošanu Eiropā.
Unless Europe wants to become a fortress continent which lives in denial of its obvious attraction to immigration from third countries, a common immigration policy must necessarily include rules on legal entry into Europe.
Legālas ieceļošanas iespējas nozīmē arī to, ka būtiski mazināsies nelegālo maršrutu skaits un nelegālas ieceļošanas motivācija.
Indeed, a legal route to Europe also means that the scope and incentive for illegal routes is greatly reduced.
Nav gandrīz nekādu šaubu, ka legāla migrācija var sekmēt ES saimniecisko izaugsmi un jo īpaši palīdzēt dalībvalstīm, kam migranti ir vajadzīgi, ņemot vērā valsts situāciju darba tirgū vai demogrāfisko situāciju.
There is little question that legal migration can contribute to the economic growth of the EU and in particular to those Member States that need migrants because of the state of their labour markets or of their demography.
Turklāt migranti sūta naudas pārvedumus uz mājām, tādējādi sekmējot izcelsmes valstu attīstību.
Additionally, migrants send remittances to their home countries and thus contribute to development of countries of origin.
Tāpēc pareizi organizēta legāla migrācija varētu dot labumu visām iesaistītajām pusēm.
Organised properly, therefore, legal migration could therefore be a win-win situation.
Legālā migrācija būtu jāpārvalda ar skaidriem, pārredzamiem un godīgiem noteikumiem, lai gan pašreizējā attīstības stadijā ir skaidrs, ka katrai dalībvalstij būtu jāturpina kontrolēt to strādnieku skaitu, ko tās var integrēt savā darba tirgū, pienācīgi ņemot vērā Kopienas priekšrocības principu.
Legal migration should be governed by clear, transparent and fair rules, although at this stage of development, it is clear that each Member State should retain control on the number of workers that it can integrate into its labour market, giving due regard to community preference.
Pēc „zilās kartes” apstiprināšanas ir pienācis laiks veikt turpmākus pasākumus un pavērt iespējas zemāk kvalificētiem un sezonas strādniekiem.
Following the adoption of the Blue Card, it is also now time to go further and provide opportunities for lower skilled and seasonal workers.
Būtu jāņem vērā arī intelektuālā darbaspēka aizplūšanas sekas, bet, tā kā augsti kvalificēti darba ņēmēji no trešām valstīm vienalga aizceļo, viņus zaudēt Eiropai nebūtu lietderīgi.
The effects of brain drain should also be considered, but given that highly-skilled workers from third countries are moving in any case, there is little point in Europe losing them.
Lai mazinātu negatīvās sekas, referents iestājas par intelektuālā darbaspēka cirkulāciju, atbalstot pagaidu vai cirkulāru migrāciju.
In order to mitigate the negative effects, your rapporteur supports 'brain circulation' through the encouragement of temporary or circular migration.
Būtu jāatbalsta tādu imigrantu integrācija, kuri ieceļo legāli un kuriem ir ilgtermiņa uzturēšanās atļaujas, jo tas dod labumu gan pašiem migrantiem, gan uzņēmējvalstu sabiedrībai.
For immigrants who enter in a legal manner and who can stay on a long-term basis integration should be supported because it is beneficial both for the migrants as well as for the host society.
Politikas instrumentiem būtu jādod integrācijā ieinteresētajiem migrantiem iespēja piedalīties vietējo kopienu dzīvē, jāveicina dažādība darba vietās un skolās un jāapkaro diskriminācija.
Policy instruments should enable integrating migrants to participate in their local community, fostering diversity at the workplace and schools and combating discrimination.
Tomēr integrācijā ieinteresētajiem migrantiem jābūt gataviem cienīt ES un tās dalībvalstu identitāti un vērtības, tostarp cilvēktiesības, tiesiskumu, demokrātiju, toleranci un vienlīdzību.
However, migrants who wish to integrate must be prepared to respect the identity and values of the EU and its Member States, including respect for human rights, the rule of law, democracy, tolerance and equality.
Protams, integrācija ir mazāk iespējama valstīs, kas saskaras ar lielu migrācijas spiedienu, jo šīs valstis nespēj integrēt lielu migrantu skaitu, turklāt migranti nereti vēlas nokļūt citās Eiropas daļās.
Clearly, integration is less possible in countries which are facing exceptional migratory pressures because these countries lack the capacity to integrate large numbers of migrants and in any case, migrants often intend to move to other parts of Europe.
Lai panāktu, ka legālās migrācijas politika ir ticama, Eiropas Savienībai vispirms jāpierāda, ka tā spēj novērst nelegālo imigrāciju.
The European Union can only be credible on legal migration if it first demonstrates that it can deliver on illegal immigration.
Referents uzskata, ka Eiropa nav īstenojusi pietiekami daudz kopēju pasākumu, lai apkarotu nelegālo imigrāciju, un ka virzība šajā jomā joprojām ir gausa un nepietiekama.
Your rapporteur believes that Europe has not done enough, collectively, to combat illegal immigration and progress remains slow and insufficient.
Tas lielā mērā notiek tāpēc, ka Eiropā joprojām trūkst kopēju instrumentu, kurus varētu izmantot, lai likvidētu nelegālos ieceļošanas maršrutus.
This stems largely from the continued absence of common European tools to help crack down on illegal routes of entry.
Tāpēc nav pārsteidzoši, ka imigranti izmanto ķēdes vājāko posmu.
Unsurprisingly, therefore, immigration routes break through the weakest link.
Eiropai jāuzņemas pārliecinoša vadība, lai pilnīgi izbeigtu nelegālo imigrāciju, jo īpaši, ja tā ir saistīta ar organizēto noziedzību un cilvēku tirdzniecību un izraisa neskaitāmu nelaimīgu upuru bojāeju.
Europe must take a strong leadership in putting an end to illegal immigration, once and for all, especially where this relies on organised crime, on human trafficking and where it leads to untold deaths of hapless victims.
Dalībvalstīm būtu jāsaglabā pilnīga savu robežu kontrole.
Member States should retain full control of their borders.
Bet realitāte ir tāda, ka dalībvalstis, kas saskaras ar migrācijas spiedienu, neatkarīgi no tā, cik lielas vai mazas tās ir, nespēj efektīvi aizsargāt savas robežas.
But reality has showed that those exposed to migratory pressures – no matter their size - have proved unable to protect their own borders effectively.
Tādēļ Eiropas uzdevums ir izmantot visus piemērotos instrumentus, lai šim valstīm palīdzētu, tostarp lietojot jaunās tehnoloģijas, piemēram, biometriju.
Europe must therefore use all appropriate tools, not least new technologies such as biometrics, to help them do so.
Referents uzskata, ka FRONTEX aģentūra joprojām ir piemērotākais līdzeklis, ko Eiropas valstis var izmantot, lai kopīgi risinātu ar nelegālo imigrāciju saistītās problēmas.
Your rapporteur believes that the Frontex agency remains the ideal vehicle to channel Europe’s collective response to illegal immigration.
Parlaments jau ir atbalstījis šo aģentūru, palielinot tās darbības budžetu par vairāk nekā 50 miljoniem eiro.
Parliament has already supported this agency by increasing its operational budget by more than €50 million.
Tomēr aģentūras darbība nav bijusi pietiekami efektīva, tāpēc jāturpina stiprināt gan tās finansiālās iespējas, gan rīcības spēju.
However this agency has not been sufficiently effective and should be further strengthened both in terms of its financial resources as well as in terms of its capacity to act.
Šajā nolūkā jāizveido arī obligātas solidaritātes sistēma, lai nodrošinātu, ka dalībvalstis, kas apņemas nodot līdzekļus aģentūras reģistram ( CRATE ), patiešām pildītu solījumus un piedalītos aģentūras misijās.
To this end, there is also a need to establish a system of compulsory solidarity whereby Member States that commit assets to the agency’s register (CRATE) truly live up to their promises and participate in its missions.
Diemžēl līdzšinējā pieredze liecina, ka FRONTEX misijas, jo īpaši jūras patruļas, nav pārliecinošas, jo ES dalībvalstis nenodrošina tām līdzekļus vai tajās nepiedalās.
Regrettably, experience has so far shown that Frontex missions, especially its maritime patrols, falter because EU Member States fail to deliver or participate.
Tas liek atkārtoti apsvērt, cik lietderīgas ir šādas misijas un vai aģentūrai nevajadzētu pašai savus līdzekļus.
This calls for a rethink of such missions and whether the agency should possess its own assets.
Turklāt FRONTEX darbība nevar būt pilnīgi efektīva, ja nav nodrošināta pietiekama abpusēja sadarbība ar trešām valstīm.
Moreover, Frontex cannot be fully effective unless there is an adequate level of cooperation from and with third countries.
Trešo valstu valstspiederīgajiem, kas nelegāli uzturas ES, jāliek atstāt ES teritoriju vai viņi jānosūta atpakaļ.
Third country nationals who are illegally staying in the EU territory must leave or be returned.
Tādēļ noteikti jāparedz efektīvi atpakaļnosūtīšanas pasākumi.
Effective return measures are therefore indispensable.
Priekšroka jādod brīvprātīgas atgriešanās iespējai, un dalībvalstīm jāsadarbojas ar atpakaļnosūtīšanu saistītajos jautājumos, tostarp ar FRONTEX līdzdalību rīkojot kopējas atpakaļnosūtīšanas operācijas.
Preference should be given to voluntary return and Member States should cooperate in returns, including through the organisation of joint-return operations, involving Frontex.
Kopējai imigrācijas politikai jāpamatojas uz solidaritāti starp dalībvalstīm, bet pagaidām par solidaritāti ir grūti runāt, un lielam migrācijas spiedienam pakļautajām dalībvalstīm pārāk bieži vienām pašām ir nācies risināt migrācijas radītās problēmas.
A common immigration policy should be founded on solidarity but this has so far been lacking and all too often Member States that face severe migratory pressures have been left to their own devices.
Tas savukārt ir iedragājis ticību Eiropai.
In turn, this has undermined trust in Europe.
Ticību Eiropas Savienībai varētu atjaunot Lisabonas līgums, jo tā noteikumi paredz stiprināt Eiropas Savienības vienotas rīcības spējas imigrācijas jomā.
The Lisbon Treaty could reinject trust in the Union because its provisions favour a strengthening of the Union’s capacity to act jointly on immigration.
Finanšu instrumentu iekļaušana Solidaritātes un migrācijas plūsmu pārvaldības vispārējā programmā 2007.–2013. gadam bija atbilstošs un pareizs pasākums, bet šo instrumentu izmantošana ir bijusi pārāk gausa un tie jāpārskata, lai atspoguļotu mainīgo apstākļu radīto jauno realitāti.
The financial instruments of the General Programme on Solidarity and Management of Migration Flows (2007-2013) have been a good step in the right direction but they have been too slow to start and they should be reviewed to take into account new realities arising from changing scenarios.
Referents uzskata, ka pēc iespējas drīzāk būtu jāīsteno Eiropas Imigrācijas un patvēruma paktā paredzētais sloga dalīšanas mehānisms, un aicina Eiropas Komisiju nekavējoties ieviest šo mehānismu.
Your rapporteur considers that the burden-sharing mechanism envisaged in the European Immigration and Asylum Pact should be implemented as soon as possible and calls on the European Commission to launch this mechanism without delay.
Sākotnēji tā būs brīvprātīga programma, kas ļaus starptautiskās aizsardzības saņēmējus pārvietot ES teritorijā no īpašam un nesamērīgam spiedienam pakļautām dalībvalstīm uz citām dalībvalstīm.
This will initially consist of a voluntary programme which will enable, the intra-EU re-allocation of beneficiaries of international protection from Member States which are faced with specific and disproportionate pressures to others.
Parlaments jau ir nobalsojis par 5 miljonu eiro piešķiršanu ES 2009. gada budžetā šim mērķim Eiropas Bēgļu fondā.
Parliament has already voted €5 million in the EU's 2009 budget for this purpose under the European Refugee Fund.
Pamatojoties uz šo pieredzi, Komisijai būtu jāierosina, kā šo mehānismu pārveidot par saistošu un pastāvīgu instrumentu.
On the basis of this experience, the Commission should then propose how this mechanism can be converted into a binding and permanent instrument.
Solidaritāte būtu jāīsteno, veicot glābšanas operācijas trešo valstu jurisdikcijai pakļautās jūras teritorijās, kā arī pārskatot Dublinas regulu.
Solidarity should be exercised in the case of rescue operations in maritime zones which fall under the jurisdiction of third countries as well as through the review of the Dublin Regulation.
Visbeidzot, kopēja imigrācijas politika nav iespējama bez patiesām partnerattiecībām ar trešām valstīm neatkarīgi no tā, vai tās ir izcelsmes vai tranzīta valstis.
Finally, a common immigration policy cannot work unless there is a meaningful partnership with third countries, whether countries of origin or of transit.
Tas, ka sadarbībai ar trešām valstīm ir svarīga nozīme, jau ir neapstrīdami pierādīts.
The determining role of co-operation with third countries has already been proven beyond doubt.
Piemēram, pateicoties Spānijas sadarbībai ar Senegālu un Mauritāniju, 2008. gadā ļoti būtiski, t. i., par septiņdesmit procentiem, ir samazinājies Kanāriju salās ieceļojušo imigrantu skaits.
For instance, in 2008, as a result of Spain’s co-operation with Senegal and Mauritania, arrivals in the Canary Islands were reduced by a remarkable seventy per cent.
Savukārt Vidusjūras reģiona centrālajā daļā Lībija nav bijusi tik atvērta sadarbībai, un imigrantu skaits ir pieaudzis.
Conversely, in the central Mediterranean region, Libya has been less open to co-operate and arrivals escalated.
Tādēļ migrācijas jautājumi pilnīgi jāiekļauj Eiropas Savienības attīstības sadarbības politikā un citās ārpolitikas jomās.
Migration issues should therefore be fully integrated into the Union's development cooperation and other external policies.
Referents uzskata, ka šajā nolūkā visos nolīgumos ar trešām valstīm jāiekļauj nodaļas par sadarbību imigrācijas jomā, tostarp noteikumi par legālas migrācijas iespējām, nelegālās imigrācijas kontroli un atpakaļuzņemšanu.
To this end, your rapporteur believes that all agreements with third countries should include chapters on cooperation on immigration, including provisions on opportunities for legal migration, the control of illegal immigration and readmission.
Atsevišķās trešās valstīs jāveido reģionāli dienesti, kas sniegtu praktisku palīdzību legālās migrācijas un imigrantu brīvprātīgas atgriešanās jautājumos.
Regional offices should be established in certain third countries to provide practical assistance in the area of legal migration and voluntary return of immigrants.
par kopējo imigrācijas politiku Eiropai — principi, darbības un instrumenti
on a common immigration policy for Europe: principles, actions and tools