natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ziņojuma sagatavotāja pamatā atbalsta Komisijas ierosināto regulu.
In principle, your rapporteur welcomes the Commission's proposal for a regulation.
Šāda jauna, visaptveroša regula par pārtikas produktu marķējumu patērētājiem palīdzēs veikt mērķtiecīgu izvēli un līdz ar to veidot savu uzturu atbilstīgi individuālām vēlmēm un vajadzībām.
A new, comprehensive food labelling regulation of this kind can also help consumers to make selective purchasing decisions and so tailor their own diets to their individual needs and wishes.
Raugoties no iekšējā tirgus viedokļa, pārtikas produktu marķējuma saskaņošanai arī ir liela nozīme, jo līdz šim valstiskā līmenī izstrādātie papildu noteikumi un dažādā interpretācija jau pastāvošo Kopienas tiesību aktu pārtikas produktu jomā dalībvalstīs ir radījusi tirdzniecības šķēršļus un konkurences traucējumus.
The harmonisation of food labelling is also of enormous relevance to the internal market, since at present additional national rules and differing Member State interpretations of existing Community food legislation are giving rise to barriers to trade and competition-related problems.
Novēršot šīs problēmas, varēs samazināt izmaksas, kas rodas pārtikas ražotājiem un tirgotājiem, kā arī patērētājiem.
Remedying this state of affairs can serve to reduce costs for food producers and traders and thus, ultimately, for consumers as well.
Tomēr ziņojuma sagatavotāja uzskata, ka regulas priekšlikumā paredzētais veids, kā visā ES ieviest vienotu pārtikas produktu marķējumu, nešķiet piemērots ne birokrātijas mazināšanai un regulējuma vienkāršošanai, ne arī patērētāju labākai informēšanai par pārtikas produktiem.
However, the EU labelling system outlined in the proposal for a regulation does not strike your rapporteur as one suited either to reducing red tape and simplifying legislation or to helping consumers obtain better food information.
Komisija atsevišķos punktos ir rīkojusies pārāk vienkārši.
In some areas, the Commission has made it much too easy for itself.
Turklāt tirdzniecības, respektīvi, pārtikas produktu piedāvājuma īpašie paveidi, piemēram, lauksaimniecības pārtikas produktu tiešā tirdzniecība, pārtikas apgāde („keiterings”) pasažieru pārvadājumos, beznodokļu sektors vai tirdzniecības automāti ir gluži vienkārši aizmirsti.
Moreover, special ways of marketing or delivering food, such as direct marketing by farmers, catering services to passengers in transit, duty-free sales or sales from vending machines, are simply forgotten.
Bez ievērības ir atstāti arī speciālie produkti, piemēram, pārtikā lietojamās zelta plāksnītes un novatoriski pārtikas produkti.
Special products, such as culinary gold leaf, and colouring and innovative foods, are likewise disregarded.
Daži šā priekšlikuma noteikumi ir nereāli un, cita starpā, tie pārtikas produktu ražotājiem un tirgotājiem radītu milzīgus papildu izdevumus, tā ka nāktos pacelt pārtikas cenas tikai jaunu marķējuma noteikumu dēļ.
Some of the provisions contained in the proposal are unrealistic and would, in addition to creating other problems, generate substantial additional costs for food manufacturers and traders, so that food prices would have to be raised merely on account of new labelling regulations.
Šie trūkumi Komisijas priekšlikumā apdraud daudzu mazo un vidējo pārtikas nozares uzņēmumu (MVU) turpmāko eksistenci!
These shortcomings in the Commission proposal jeopardise the survival of many small and medium-sized enterprises (SMEs) in the food industry.
Raugoties no patērētāju viedokļa, ir jāpieņem, ka paredzētais noformējuma un obligāto ziņu apjoms drīzāk mulsinās nekā informēs.
As far as consumers are concerned, they would be more likely to find the proposed plethora of mandatory information, and the forms in which it is to be conveyed, confusing than enlightening.
Ar savu priekšlikumu Komisija nonāk pretrunā pati savai paskaidrojuma 5. punktā izklāstītajai nostādnei, ko šeit citēšu: „Regulas kā juridiskā instrumenta izvēle atbilst vienkāršošanas mērķim, jo tā garantē, ka visām iesaistītajām personām vienlaicīgi jāievēro vienādi noteikumi.”
The Commission's proposal contradicts its own stated intention, as indicated in Point 5 in its Explanatory Memorandum, which is worth quoting here: 'The use of a Regulation as the legal instrument supports the objective of simplification because it guarantees that all actors have to follow at the same time the same rules.'
Tāpat arī nav saprotams Komisijas ierosinātās regulas iesniegšanas brīdis, jo vēl tikai 2008. gada augustā tika uzsākts līdz šim vienīgais visas dalībvalstis aptverošs zinātniskais pētījums par to, kā pārtikas produktu etiķetes ietekmē patērētāju izvēli saistībā ar produktu iegādi.
What is more, it is mystifying that the Commission should have chosen to submit its proposal now, since the very first EU-wide scientific study into the influence of food labelling on consumers' purchase decisions began only in August 2008.
Tātad šobrīd jaunajā tiesību aktā par pārtikas produktu marķēšanu var būt vien minējumi un iesaistīto dalībnieku subjektīva pieredze, kas ir arī iemesls tam, ka Komisijas ierosinātajā regulas projektā attiecībā uz patērētāju vēlmēm un vajadzībām tiek sniegti tikai pieņēmumi.
As things stand, therefore, the new food labelling legislation can at best draw on conjecture and the subjective experiences of the groups and individuals involved, so that the Commission proposal is likewise based only on assumptions concerning consumers' wishes and needs.
Neviens nevar noteikt, vai regulas galīgā versija tiešām būs atbilstīga vidējam patērētājam visā ES un vai tajā minētā pētījuma rezultātu dēļ pēc pāris gadiem nebūs jāveic būtiski grozījumi.
No one can say whether the regulation which is ultimately adopted will in fact serve the interests of average consumers throughout the EU, or whether, on the basis of new research findings, it will have to be substantially revised in only a few years' time.
Īpaši kritisks šis fakts ir tādēļ, ka var paredzēt, ka jaunais tiesību akts pārtikas produktu ražotājiem un tirgotājiem radīs būtiskas finansiālas sekas.
This point is particularly significant, because it is likely that the new rules will have a very considerable financial impact on food manufacturers and traders.
Tomēr arī šajā jautājumā Komisija nesniedz nekādu informāciju, regulas projektā pārstāvot viedokli, ka nav bijis vajadzīgs saņemt neatkarīgu ekspertu atzinumu.
Yet the Commission, whose proposal contains the remarkable revelation that it saw no need to consult outside experts when drafting the text, is silent on this issue as well.
Nav iespējams praktiski realizēt noteikumu par vismaz 3 mm lieliem burtiem visai informācijai.
An across-the-board requirement that information must be printed with a font size of at least 3 mm is not workable.
Jo īpaši, bet ne tikai, tas attiecas uz tādiem produktiem, kuru etiķetes sagatavo vairākās valodās.
This applies in particular, but not exclusively, to products whose packaging carries information in several languages.
Obligāts 3 mm burtu lielums izraisītu pārtikas produktu iesaiņojuma lielāku izmēru, iesaiņojuma radītus papildu atkritumus un, iespējams, pat lielākas porcijas.
A mandatory minimum font size of 3 mm would result in bulkier food packaging, more packaging waste and possibly even larger portions.
Turklāt burtu lielums vien nav noteicošais, lai uzraksts būtu salasāms.
What is more, legibility is not solely contingent on font size.
Šā iemesla dēļ ziņojuma sagatavotāja definē jēdzienu pārtikas produktu informācijas „salasāmība” un ierosina izstrādāt pamatnostādnes, lai īstenotu konsultāciju procesu.
For that reason, your rapporteur provides a definition of the concept of the 'legibility' of food information and proposes that a consultation process should take place with a view to developing guidelines for implementing the rules relating to legibility.
Plānoto noteikumu par atļauju dalībvalstīm izstrādāt savas marķējuma shēmas Komisija pamato ar subsidiaritātes principu.
The Commission justifies its proposal to allow Member States to develop their own labelling systems by invoking the subsidiarity principle.
Tā norāda uz iespēju ar „apgrieztā mehānisma” palīdzību izstrādāt novatoriskus marķējuma risinājumus.
It claims that bottom-up mechanisms of this kind may lead to the development of innovative labelling solutions.
Attiecībā uz apstākli, ka vairums ES pārtikas produktu ražotāju savus produktus realizē ne tikai vienā dalībvalstī, tiem būtu jāražo katrai valstij specifisks iesaiņojums un arī jānodrošina atbilstīgas uzglabāšanas iespējas.
Given the fact that a majority of food enterprises in the EU market their products in far more than one Member State, specific packaging would have to be produced and above all appropriate storage capacity would have to be built up in accordance with the specific rules in force in each country.
Minētajam mērķim nepieciešamās papildu izmaksas daudzu miljardu euro apjomā radītu problēmas pārtikas ražotāju nozarei, ko pārsvarā veido vidējie un mazie uzņēmumi, un rezultātā tās būtu jāsedz patērētājiem.
The additional costs involved, which would run to many billions of euros, would impose a severe burden on the food sector, which consists largely of small- and medium-sized firms, and would ultimately be passed on to consumers.
Visbeidzot, šā projekta praktiska nerealizējamība ir skaidri redzama, ja iedomājas, ka nākotnē pakāpeniski tiks ieviestas, iespējams, 27 atšķirīgas, papildinošas marķējuma shēmas un tas notiks dažādos laika brīžos.
The mere idea that in future a possible 27 additional, different labelling systems would be introduced, and what is more at different junctures, is enough to demonstrate the absurdity of this plan.
Tādēļ šā ziņojuma sagatavotāja uzskata, ka attiecīgie panti ir svītrojami.
Accordingly, your rapporteur is proposing amendments deleting the articles in question.
Tomēr tas nenozīmē, ka jau pastāvošās, brīvprātīgās tirgotāju vai dažu pārtikas ražotāju ieviestās marķējuma shēmas nākotnē būtu jāaizliedz.
This does not mean, however, that existing, voluntary labelling systems introduced by the food sector or by groups of food manufacturers will in future be banned.
Tieši otrādi — līdzās obligātajām ziņām ir visnotaļ jāparedz atļaut kādā citā vietā uz iesaiņojuma, vienalga kādā noformējuma veidā informāciju atkārtot vai norādīt papildu informāciju.
Quite the reverse: in addition to indicating the mandatory particulars, it should be perfectly possible to repeat particulars elsewhere on the packaging, in whatever form, or to provide additional particulars.
Protams, tas nedrīkst ietekmēt obligātās informācijas atrodamību un salasāmību.
Of course this should not detract from the visibility and legibility of the mandatory particulars.
Jāizslēdz patērētāju maldināšana ar pārtikas produktu iesaiņojuma noformējumu.
The legislation must ensure that consumers are not misled by the presentation of food packagings.
Attēli un/vai teksts nedrīkst maldināt par produktu izcelsmi, pārtikas produktu sastāvu vai uzturvielu saturu tajos.
Pictorial representations or texts must not mislead the consumer as to the true origin, composition or nutrition content of the food.
Tāpēc ziņojuma sagatavotāja ierosina atbilstošus papildinājumus Komisijas projektā.
Accordingly, your rapporteur is proposing amendments which supplement the provisions of the Commission proposal.
Tā kā mūsdienās sabiedrības diskusiju centrā ir nonācis jautājums par cenu ziņā izdevīgām pārtikas produktu imitācijām, kuras vidējais patērētājs nespēj atpazīt kā imitācijas, šķiet lietderīgi attiecīgajiem produktiem skaidri norādīt priekšpusē marķējumu.
As public debate has recently focused on the existence of cheap imitation foods, which the average consumer does not recognise as such, it seems worthwhile to label such products clearly on the front of the packaging.
Ziņojuma sagatavotāja tomēr uzskata, ka, produkta iesaiņojuma priekšpusi piesātinot ar lielu daudzumu informācijas par uzturvērtību, kas attiecināta uz 100 g vai 100 ml, vai uz porciju, vai arī sastāv no vairākām ziņām, piemēram, noteiktai iedzīvotāju grupai dienā nepieciešamās devas daudzums gramos un procentos, izraisītu šīs informācijas vispārēju ignorēšanu.
In your rapporteur’s view, however, cramming an excessive amount of nutritional information, expressed per 100 g or 100 ml or per portion, or even consisting of several different particulars, for example expressed in grams and as the percentage of the recommended daily intake for a given population group, onto the front of food packages would ultimately result in the information in question being ignored.
Izvēloties produktu, patērētājs pārtikas produktu veikalu plauktos redzēs nevis produkta iesaiņojumu, bet gan informācijas pārpildītu iesaiņojumu.
After all, when shopping, consumers are not faced with just one package, but rather with whole rows of packages on supermarket shelves.
Kā rāda līdzšinējā pieredze, lielais vairums to patērētāju, kuri rūpējas par savu uzturu, interesējas galvenokārt par pārtikas produkta enerģētisko vērtību, tādēļ pietiktu, ja uz iesaiņojuma priekšpuses kā obligāta informācija būtu norādīts saturs, kas izteikts kilokalorijās, salīdzināšanas apsvērumu dēļ to attiecinot uz daudzumu 100 g, respektīvi, 100 ml.
Since current findings suggest that the overwhelming majority of those consumers who give thought to their food are mainly interested in the energy content of foods, the mandatory indication of the energy content, in kilocalories per 100 g or 100 ml, in the interests of comparability, on the front of the package should be sufficient.
Informāciju par produkta enerģētisko vērtību veidojošajām uzturvielām var iegūt, ieskatoties tabulā ar obligātajām ziņām citur uz iesaiņojuma.
Consumers can then discover which nutrients account for the energy content of the product by reading the mandatory particulars in the 'nutrition box' elsewhere on the packaging.
Ja iesaiņojumā ir tikai viena porcija, papildus obligāti būtu jānorāda dati par uzturvielām šai porcijai.
If a packaging contains only one portion, it should, in addition, be mandatory to indicate the nutrition information for this portion.
Gadījumā, ja nākotnē pētījumi par patērētājiem sniegtu atšķirīgas atziņas attiecībā uz patērētāju vēlmēm, tad tirgotāji un/vai ražotāji varētu sniegt, papildus un brīvprātīgi norādīt sniegt arī citu informāciju, kā aprakstīts iepriekš.
Should consumer surveys in future arrive at different findings concerning consumer wishes, the trade and/or industry can, as already outlined, provide additional particulars voluntarily.
Tomēr šeit atkal ir nepieciešams noteikt fiksētus atsauces lielumus un to precīzu skaidrojumu patērētājam, lai novērstu patvaļu attiecībā uz papildu datiem.
However, in this case it would again be necessary to lay down fixed reference amounts and to explain them clearly to consumers in order to avoid arbitrariness in the additional information provided.
Pārtikas ražošanas amatniecība, piemēram, maiznieki, konditori, miesnieki, sabiedriskās ēdināšanas uzņēmumi u. tml., tirdzniecībai vai tūlītējai lietošanai uzturā pārsvarā piedāvā neiesaiņotu preci.
Specialist food traders and manufacturers, e.g. bakers, confectioners, butchers, restaurants, etc., mainly offer non-prepacked goods for sale or immediate consumption.
Parasti šie izstrādājumi nav standartizēti, tātad tie atkarībā no amatnieka atšķiras attiecībā uz sastāvu un tirdzniecības svaru.
As a rule, these products are not standardised, but are subject to variations in composition and weight which are contingent on the production process.
Turklāt ir jāņem vērā, ka tieši pārtikas produktu amatniecība garantē Eiropas Savienības reģioniem specifisko pārtikas produktu saglabāšanu un daudzveidību.
It should also be borne in mind that specialist food traders and manufacturers in particular are guarantors of the survival and diversity of regional specialities in the European Union.
Līdz ar to šajā regulā ir jāņem vērā minētie īpašie apstākļi.
The regulation under consideration here must take account of these specific circumstances, therefore.
Komisijas ierosinātais regulas projekts paredz, ka pārtikas produktu marķējuma shēmas neiesaiņotu produktu gadījumā ir dalībvalstu kompetencē — tām ir jādod iespēja ne tikai noteikt noformējuma veidu, bet arī, ja nepieciešams, izņēmumus attiecībā uz obligāto informāciju.
The Commission proposal makes the Member States responsible for laying down food labelling rules in respect of non-prepacked products: they would be able to adopt decisions specifying the form of presentation and, where appropriate, lay down derogations from the rules on mandatory particulars.
Tomēr, ja dalībvalsts neparedz izņēmumus vai arī kavējas pieņemt šādas īpašas shēmas, tad neiesaiņotu produktu piedāvātājiem ir jāsniedz visas šajā regulā noteiktās ziņas.
However, should Member States not lay down derogations or be slow in adopting special rules, suppliers of non-prepacked goods would be required to provide all the particulars stipulated in the regulation.
Tas savukārt, pamatojoties uz iepriekš aprakstītajām pārtikas produktu amatniecības īpatnībām, izraisītu tiesiskās juridisku nenoteiktību un jo īpaši apdraudētu mazu uzņēmumu eksistenci.
In the light of the special circumstances outlined above, this would in turn undermine legal certainty in the specialist food sector and, in particular, jeopardise the survival of small businesses.
Šādi uzņēmumi nespēs sniegt visaptverošu paziņojumu par uzturvērtību.
Firms such as these are hardly in a position to provide a comprehensive nutrition declaration.
Tādēļ ziņojuma sagatavotāja uzskata, ka neiesaiņotas preces ir pilnībā jāizslēdz no šīs regulas darbības jomas.
For that reason, your rapporteur takes the view that non-prepacked goods should be largely excluded from the scope of the regulation.
Izņēmums šajā gadījumā ir informācija par alergēnām vielām, kuru var sniegt arī pārtikas produktu amatnieki.
One provision which should apply, however, is that concerning information on allergens, which can also be provided by specialist food traders and manufacturers.
Šajā sakarā ir jānorāda, ka jau Regula (EK) Nr. 1924/2006 par uzturvērtības un veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem neattiecas uz tādiem pārtikas produktiem, ko iesaiņo tieši pārdošanas brīdī.
In that connection, it should be pointed out that products which are packaged only at the time of sale are already excluded from the scope of Regulation (EC) No 1924/2006 on nutrition and health claims made on foods.
Lai pielāgotos šai regulai, ir jāatver Regula (EK) Nr. 1924/2006 par uzturvērtības un veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem.
In order to bring it into line with the present regulation, Regulation (EC) No 1924/2006 on nutrition and health claims made on foods needs to be revised.
Ziņojuma sagatavotāja ierosina vienlaicīgi pilnībā svītrot minētās regulas 4. pantu, jo ir izrādījies, ka tur aprakstītie uzturvērtības rādītāji ir nevis zinātniski pamatoti, bet gan tos Eiropas Komisija varētu būt noteikusi patvaļīgi.
At the same time, your rapporteur recommends deleting entirely Article 4 of the latter Regulation, as it has become clear in the meantime that the nutrition profiles described there could not be based on scientific findings but only set arbitrarily by the Commission.
Patvaļa likumdošanā pārtikas produktu jomā tomēr novestu pie lielākas birokrātijas, tiesiskās nedrošības un konkurences līdzsvara trūkuma, kā arī apdraudēt Eiropas iedzīvotāju sabalansēto uzturu.
Arbitrary legislation on food would mean more red tape, legal uncertainty and distortions of competition, as well as jeopardising the balanced nutrition of the population of Europe.
Līdzīga ietekme būtu saistošam pārtikas produktu marķējumam ar krāsām pēc „luksofora” parauga, ko šobrīd daži pārtikas uzņēmumi pielieto gatavajiem produktiem un pusfabrikātiem (tā sauktajiem „lietošanai gatavajiem produktiem”).
A compulsory system of colour coding of food using the 'traffic light' model, which a few food companies are currently using for ready-made and partially ready-made products ('convenience products'), would have similar effects.
Robežvērtības iedalījumam pēc trim luksofora krāsām „sarkans”, „dzeltens” un „zaļš” ir noteiktas patvaļīgi, un diapazons vienas krāsas ietvaros ir pārāk plašs.
The limit values for classification using the three traffic light colours, red, amber and green, are set arbitrarily, and the range within any one of these colours is too big.
Ņemot vērā to, ka ar šo regulas projektu ir jāpanāk vienots visiem pārtikas produktiem un bezalkoholiskajiem dzērieniem piemērojams obligātais marķējums, krāsu marķējums diskriminētu pamata pārtikas produktus un, piem., dotu priekšroku drīzāk mazvērtīgām pārtikas imitācijām, kā arī pārtikai nevis ar dabīgām, bet gan ar mākslīgām sastāvdaļām.
As the proposal for a regulation is intended to establish uniform mandatory labelling applicable to all foods and soft drinks, colour coding would discriminate against basic foods and, for example, create a privileged status for imitation foods, which if anything tend to be inferior, and for artificial as opposed to natural ingredients.
Ļoti iespējams, ka daļa iedzīvotāju tālāk „noskaņotos” uz šādu nepareizu un nepietiekamu uzturu.
It is very likely that this would be a recipe for a wrong diet and malnutrition among large sections of the population.
Tāpēc ne Komisija, ne ziņojuma sagatavotāja neiesaka šāda veida elementu pārtikas produktu obligātajā marķējumā.
Therefore neither the Commission nor your rapporteur is recommending such a component for mandatory food labelling.
Šīs regulas mērķis ir noteikt visā ES vienotu pārtikas produktu marķējumu, kas — ar atsevišķiem izņēmumiem — ir piemērojams visiem pārtikas produktu ražotāju izstrādājumiem, tātad nevis tikai atsevišķām pārtikas produktu kategorijām.
The aim of the regulation under consideration here is to lay down food labelling rules which would be valid throughout the EU and which would apply – with a small number of exceptions - to all food industry products, i.e. not just to specific categories of foods.
Šajā sakarā ir jāuzsver, ka šāds regulējums var atbilst tikai vidējam patērētājam, tātad vidēja izglītības līmeņa, informētības līmeņa un veselības stāvokļa pilsonim, bet, izņemot patērētājus, kam ir alerģija pret noteiktiem produktiem, ne specifiskām pacientu grupām.
It must be emphasised that such rules can only seek to serve the interests of the average consumer, i.e. normally educated, informed and healthy members of the public, but not persons with food allergies or special categories of patients.
Obligātais pārtikas produktu marķējums ir paredzēts, lai aktīvam pilsonim, iegādājoties produktus, palīdzētu veikt atbildīgu, apzinātu un mērķtiecīgu izvēli.
Mandatory labelling of foods should help responsible members of the public make well-informed, targeted purchasing decisions.
Tomēr ar Komisijas ierosināto ļoti sarežģīto un komplekso regulu, kurā ir 53 attiecīgi panti un 13 pielikumi, šo mērķi nav iespējams sasniegt.
However, the highly complex and complicated Commission proposal, comprising 53 articles, most of which are very relevant, and 13 annexes, will not make it possible to achieve this objective.
Ierosinātais noformējums drīzāk vedina domāt par patērētāja izglītošanu, nevis informēšanu — Komisija ar likumu vēlas „uzspiest” patērētājiem „veselīgu” uzturu.
The proposed rules governing the indication of mandatory particulars smack of an effort to educate, not inform, consumers: the Commission wants to compel consumers by law to eat 'healthily’.
Komisijas projektā ir arī saturiski trūkumi.
The Commission proposal also displays substantive shortcomings.
Dažas prasības balstās uz pieņēmumiem par patērētāju vēlmēm un vajadzībām, un par ierosināto atsauces lielumu kvalitāti ir iespējamas šaubas.
A number of requirements are based on assumptions about consumers' wishes and needs, and proposed reference amounts are of dubious quality.
Plāns īstenot saskaņošanu Eiropas iekšējā tirgus interesēs kļūst absurds, nosakot, ka dalībvalstis drīkst pieņemt specifisku regulējumu.
The aim of harmonising labelling rules in keeping with internal market principles would be rendered absurd by the proposal to allow Member States to adopt special national provisions.
Daudzi Komisijas priekšlikumi var apdraudēt MVU eksistenci.
Moreover, many of the Commission's proposals are liable to jeopardise the survival of SMEs.