natgillin/translations-raw huggingface dataset:
- esmu iesaistījies visu līdz šim notikušo G20 samitu rīkošanā un tajos piedalījies, jo īpaši pievēršot uzmanību finansiālās atlabšanas un reformas darba kārtībai pēc finanšu krīzes.
- I prepared and participated in all G20 Leaders’ Summits until now dealing especially with the financial repair and reform agenda after the financial crisis.
Pirms tam nozīmīgi samiti bija 1999. gada G8 samits Ķelnē, kur risināja divpusējās parādu atvieglošanas jautājumu, un 2005. gada G8 samits Glenīglsā, kur risināja daudzpusējās parādu atvieglošanas jautājumu.
Important summits before that were the 1999 Cologne G8 dealing with bilateral debt relief and the Gleneagles G8 summit in 2005 dealing with multilateral debt relief.
2010. gada G20 samitā Seulā es devu ievērojamu ieguldījumu SVF reformu kopuma izstrādē;
At the G20 summit in Seoul in 2010, I was heavily involved in designing the IMF reform package.
- attiecībā uz finanšu tirgu regulēšanu es gribētu uzsvērt, ka 2007. gadā, laikā, kad Vācija bija Padomes prezidentvalsts, es biju atbildīgs par Vācijas nostājas noteikšanu Eiropas līmeņa sarunās saistībā ar, piemēram, Finanšu instrumentu tirgu direktīvas, Pārņemšanas piedāvājumu direktīvas un Maksājumu pakalpojumu direktīvas pieņemšanu.
- As regards financial markets regulation I would like to highlight that I was in charge of framing the German position for negotiations on the European level of – for example – the Markets in Financial Instruments Directive, the Directive on takeover bids and the Payment Services Directive during the German Council Presidency in 2007.
Valsts līmenī es cita starpā vadīju iepriekšējo projektu un „Bāzele II” īstenošanu.
On the national level I lead i.a. the implementation of the former projects and of Basle 2.
Kā Jūs saglabāsiet neatkarību, ņemot vērā, ka nākat tieši no W. Schäuble vadītā departamenta?
How will you keep your independence while coming straight away from Mr Schäuble's department?
Ir diezgan daudz veiksmīgu centrālo banku pārstāvju, kas sākuši savu karjeru valsts kasē vai citā ministrijā, bet kuru kā centrālo banku pārstāvju neatkarība nav apšaubīta.
There are quite a number of successful central bankers who started their respec-tive careers in the Treasury or in another Ministry, whose independence as cen-tral bankers is nevertheless undisputed.
Vācijā to var attiecināt uz Hans Tietmeyer un Jürgen Stark vai — sniedzot nesenu piemēru — uz Bundesbank prezidentu Jens Weidmann , kurš stājās amatā, tieši pārnākot no kanclera biroja.
In Germany, this holds particularly true for Hans Tietmeyer and Jürgen Stark, or, to give a very recent example, for the President of the Bundesbank Jens Weidmann, who came into office straight from the Chancellor’s office.
Vēl kā nesenu piemēru var minēt Klaas Knot , kas kļuva par De Nederlandsche Bank vadītāju, 2011. gada jūlijā tieši pārnākot no Nīderlandes Finanšu ministrijas.
Another recent example is Klaas Knot who be-came Governor of De Nederlandsche Bank coming directly from the Dutch Ministry of Finance in July 2011.
Eiropas līmenī var minēt Jean-Claude Trichet un Mario Draghi , un pat ārpus Eiropas robežām pāreja no amata valdībā uz amatu centrālajā bankā nav nekas neparasts: var minēt tādus nesenus piemērus kā Kanādas Bankas vadītājs Mark Carney un viņa vietnieks Tiff Macklem .
On the European level one can think of Jean-Claude Trichet and Mario Draghi and even beyond Europe, changing from a po-sition in the government to the central bank is not unusual, recent examples are the Governor of the Bank of Canada and his Deputy, Mark Carney and Tiff Macklem.
Vēl viens piemērs ir Lesetja Kganyago no Dienvidāfrikas Rezervju bankas.
Another example is Lesetja Kganyago from the South African Re-serve Bank.
Esmu pārliecināts, ka attiecībā uz jebkuru valsts iestādi ir būtiski kā savu pieņemt gan iestādes mandātu, gan institucionālo kontekstu un kultūru, kā arī iestādes vēsturi.
I am convinced that it is crucial for any kind of public office that one adopts the mandate of the institution, the institutional context and culture as well as the his-torical background of the institution as one’s own.
Šie ECB kā iestādes aspekti man ir labi pazīstami, jo kopš tās dibināšanas esmu cieši sadarbojies ar ECB un tās darbiniekiem dažādās grupās, komitejās un sanāksmēs, un vēl pirms tās dibināšanas esmu sadarbojies ar Eiropas Monetāro institūtu.
And I am very familiar with all these aspects of the ECB as an institution, since I closely co-operated with the ECB and ECB staff in various groups, committees and settings since its es-tablishment and even before that with the European Monetary Institute.
Ja kļūšu par ECB valdes locekli, būšu lojāls pret euro un ECB.
If I shall become an ECB board member, my loyalty belongs to the Euro and the ECB.
Kādi būtu pamatmērķi, ko Jūs censtos sasniegt savu pilnvaru laikā Eiropas Centrālajā bankā?
What would be the guiding objectives you will pursue during mandate at the European Central Bank?
Vadošais princips būs Līgumā paredzētās ECB pilnvaras, jo īpaši ECB noteiktie mērķi un uzdevumi.
The guiding principle will be the Treaty mandate of the ECB, especially the ob-jectives and the tasks of the ECB.
Tas nozīmē, ka galvenais mērķis ir noturēt cenu stabilitāti un, nemazinot cenu stabilitāti, atbalstīt Savienības vispārējo ekonomikas politiku.
This means the primary objective is to main-tain price stability and – without prejudice to price stability – to support the gen-eral economic policies in the Union.
Turklāt kā vēl vienu no galvenajiem mērķiem es gribētu izcelt ECB uzdevumu sekmēt finanšu sistēmas stabilitāti, kā noteikts Līgumā.
In addition, I would like to highlight the ECB’s task to contribute to the stability of the financial system as laid down in the Treaty as another guiding objective.
Es būšu neatkarīgs un darbošos saskaņā ar Līgumā noteiktajām ECB pilnvarām, strādājot Eiropas Savienības pilsoņu un jo īpaši eurozonas kopējo interešu labā.
I will act with independence in line with the Treaty mandate of the ECB, acting in the general interest of the citizens of the European Union and especially the Eurozone as a whole.
Es pilnībā apzinos, ka ECB valdes loceklis nedrīkst strādāt kā tās dalībvalsts aģents, kuras pilsonis viņš vai viņa ir.
I am fully aware that no board member of the ECB should act as an agent of the Member State he or she is citizen of.
Es augstu vērtēju kompetenci, skaidrību, saskaņotību un uzticamību.
I highly value competence, clarity, coherence and credibility.
B. ECB monetārā politika
B. ECB monetary policy
Kādas pārmaiņas Jūs rosinātu (un vai vispār to darītu)?
What changes, if any, would you promote?
Līgumā ECB ir noteiktas pilnvaras noturēt cenu stabilitāti vidējā termiņā visā eurozonā.
The Treaty gives the ECB the mandate to maintain price stability over the me-dium term for the euro area as a whole.
Aplūkojot vidējo inflācijas rādītāju kopš brīža, kad ECB sāka vadīt monetāro politiku, nevar noliegt, ka ECB darbība ir bijusi veiksmīga.
Looking at the average inflation since the ECB started conducting monetary policy, one cannot but conclude that the ECB has been very successful.
Vidējais inflācijas koeficients eurozonā turas 2 % līmenī salīdzinājumā ar Vācijas markas ( Deutsche Mark ) vidējo inflācijas koeficientu tās pastāvēšanas pēdējo 30 gadu laikā, kas bija apmēram 3 %.
The average inflation rate in the euro area stands at around 2% as compared to an average inflation rate of around 3% of the Deutsche Mark during its last 30 years.
Šis sasniegums ir panākts par spīti daudziem šķēršļiem eurozonā, sākot no ievērojama patēriņa preču cenu pieauguma līdz pat inflācijas krituma grūtībām, ko radīja smagā un globālā mērogā notiekošā ekonomiskā lejupslīde.
This success has been achieved despite numerous headwinds in the euro area, ranging from large increases in commod-ity prices to downward inflation pressure stemming from the very severe and global economic recession.
Bet vēl svarīgāka ir sabiedrības un finanšu tirgu pārstāvju cieša pārliecība un skaidra ticība, ka ECB sasniegs savu mērķi.
What is even more important is the strong believe and unambiguous trust of the public and financial markets that the ECB will meet its objective.
Prognozētais inflācijas temps ir noturēts tādā līmenī, kas saskan ar ECB Padomes mērķi vidējā termiņā noturēt inflācijas koeficientu zem, bet tuvu 2 %.
Inflation ex-pectations have been anchored around levels consistent with the Governing Council’s aim to maintain inflation rates below, but close to, 2% over the me-dium term.
Pat nopietnās ekonomiskās krīzes laikā, kad inflācijas koeficienti eurozonā dažus mēnešus bija negatīvi, vidējā termiņā tika noturēts prognozētais inflācijas temps atbilstoši ECB Padomes mērķim.
Even in the period of the severe economic crisis, with inflation rates turning negative for a few months in the euro area, medium term inflation ex-pectations remained anchored, in line with the ECB’s Governing Council objec-tive.
Tas liecina par ļoti augstu ECB monetārās politikas uzticamību, kas ir centrālās bankas galvenā vērtība.
This bears witness to the very high degree of credibility of the ECB’s monetary policy, which is the major asset for a central bank.
Es neredzu iemeslu mainīt šo monetārās politikas sekmīgo pieeju.
I see no reason for changing this successful monetary policy course.
Pamatojoties uz mācību, kas gūta pašreizējās krīzes rezultātā, vai ECB vajadzētu ignorēt pārmaiņas aktīvu cenās?
Building on the lessons from the current crisis, should the ECB disregard the evolution of asset prices?
Preču un pakalpojumu cenu inflācijas līmeņa pazemināšanās un mainības samazināšanās ir skaidrs un vispārzināms fakts, kas raksturo ekonomisko attīstību pēdējo 30 gadu laikā visā pasaulē.
The decline in the level and in the variability of goods and service price inflation is a clear stylised fact that characterises the last 30 years of economic develop-ments across the world.
Būtisks faktors, kas slēpjas aiz šīs ekonomiskās attīstības, ir izšķiroša politiku veidojošo iestāžu darba kvalitātes uzlabošanās un vispārēja cenu stabilitātes kā sociālas vērtības pieņemšana, kas būtu jāsaglabā visu pilsoņu interesēs.
One important factor behind these developments is the decisive improvement in the quality of the policymaking institutions and in the wide acceptance of price stability as a social value that ought to be preserved in the interest of all citizens.
Strukturālās pārmaiņas, kas notika arī pasaules ekonomikas globalizācijas veidā, iespējams, ir sekmējušas cenu stabilitāti, bet rūpīga politikas izstrāde tomēr ir galvenais stūrakmens.
Structural change also in the form of globalisation of the world economies has probably contributed to the achievement of price sta-bility but sound policymaking remains the essential driver.
Tomēr monetārās politikas jomā nevar paļauties uz iekšzemes preču un pakalpojumu inflācijas stabilitāti.
However, monetary policy cannot take for granted the stability of domestic good and service inflation.
Ir jānodrošina ļoti stingra visu saistīto izmaiņu uzraudzība.
Very close monitoring of all relevant developments is war-ranted.
Tajā pašā laikā finanšu krīze, kas sākās 2007. gada vidū, ir tikai pēdējais un ļoti nopietns notikums, kas apstiprina, cik svarīgi centrālajām bankām ir uzraudzīt aktīvu cenu izmaiņas.
At the same, the financial crisis that started in mid-2007 is only the last, ex-tremely serious episode that confirms how important it is for central banks to monitor asset price developments.
Starptautiskās diskusijas akadēmiskajās aprindās un ekonomikas politikas veidotāju vidū par finanšu un ekonomikas krīzi, manuprāt, veidoja plaši izplatītu proaktīvu priekšstatu par valsts un centrālo banku lomu saistībā ar makroekonomiskām novirzēm kopumā un konkrētāk — nelabvēlīgām aktīvu cenu izmaiņām.
The international debate about the financial and economic crisis in academia and among economic policy makers, as I ob-serve it, led to a wide-spread pro-active view on the role of the state and of cen-tral banks when it comes to macro economic aberrations in general and unfa-vourable asset price developments in particular.
Acīmredzami tika izmantota „nogaidīsim un tad redzēsim” stratēģija jeb kā profesors Ottmar Issing nesen precīzi norādīja: „Jautājums, ko darīt, kad burbulis ir plīsis, ir aktuāls joprojām.
The strategy of “wait and see” has clearly been adjusted, or as Professor Ottmar Issing just recently accurately put it: “The question of what to do once a bubble bursts remains.
Bet tam vajadzētu būt tikai otrajā vietā, ja, neskatoties uz centieniem, nav izdevies novērst milzīgā burbuļa uzpūšanu.”
But it should come only second, in case the evolution of a major bubble in spite of all efforts could not have been prevented.”
Tas nav attiecināms uz noteiktu aktīvu cenu paredzēšanu, bet gan uz izvairīšanos no tā, ka nenoturīgas izmaiņas aktīvu cenās varētu novest pie situācijas pasliktināšanās līdz pat pilnīgai finanšu krīzei, kas — lai arī tālā nākotnē — varētu potenciāli traucēt centrālās bankas spēju uzturēt cenu stabilitāti, un tādējādi varētu dārgi maksāt izlaides un cenu stabilitātes ziņā.
This is not akin to targeting prices of certain assets, but rather to avoid unsus-tainable developments in asset prices to degenerate into full fledged financial crisis that – even far away in the future – could potentially hinder the ability of the central bank to maintain price stability and could, hence, be very costly in terms of output and price stability.
ECB monetārās politikas stratēģijā aktīvu cenu dinamika tiek iekļauta politikas apspriedēs — nevis kā mērķis, bet vairāk kā turpmākās ekonomiskās darbības nozīmīgs rādītājs, kas ietekmē labklājības līmeni, kapitāla izmaksas un bilances pozīcijas dažādos eurozonas sektoros.
The ECB’s monetary policy strategy incorporates asset price dynamics into the policy deliberations, not as a target, but rather as leading indicators of future economic activity through their impact on wealth, the cost of capital and the balance sheet positions of various euro area sectors.
Turklāt vidēja termiņa ECB monetārās politikas virzība ļauj ņemt vērā finansiālās stabilitātes riskus, kas parasti veidojas ilgākā periodā salīdzinājumā ar citiem ekonomikas satricinājumiem.
Moreover, the medium-term orientation of the ECB’s monetary policy allows taking into consideration the risks to financial stability, which normally build-up over longer horizons com-pared to other economic shocks.
Jo īpaši ECB monetārās analīzes kontekstā ir iespējams sekot līdzi sakarībām starp cenu veidošanos aktīvu tirgos un kreditēšanu un likviditātes radīšanu finanšu sektorā, jo (bet ne tikai tādēļ) finansiālo nelīdzsvarotību bieži vien pavada pārmērīgs naudas daudzuma un kredītu pieaugums.
In particular, within the context of the ECB’s monetary analysis it is possible to follow the interactions between price forma-tion in asset markets and credit and liquidity creation in the financial sector, not least as financial imbalances are often accompanied by excessive monetary and credit growth.
Šī informācija ļauj veikt vispārēju novērtējumu, kas veido pamatu ECB vidēja termiņa līdz ilgtermiņa perspektīvai attiecībā uz cenu izmaiņām.
This information contributes to the overall assessment shaping the ECB’s medium to long-term outlook for price developments.
Kopumā ECB monetārās stratēģijas vidēja termiņa virzība un monetārās analīzes svarīgā loma ECB plašākajā uz stabilitāti virzītajā monetārās politikas izstrādes sistēmā nodrošina, ka ECB monetārās politikas lēmumu formulēšanā pienācīgi tiek izvērtētas ietekmes, ko rada finansiālā nelīdzsvarotība, aktīvu cenu novirzes un to atgriešanās iepriekšējā līmenī.
Overall, the medium term orientation of the ECB’s monetary strategy and the prominent role of the monetary analysis within the ECB’s broader stability ori-ented framework for monetary policy making, ensures that the implications of financial imbalances and asset price misalignments and their unwinding are given due consideration in the ECB’s formulation of monetary policy decisions.
Kā Jūs vērtējat patēriņa preču cenu pieauguma ietekmi uz monetāro politiku?
How do you assess the consequences of rising commodity prices for monetary policy?
Vai monetārās politikas uzdevumi — novērst lejupslīdi un modri uzraudzīt inflāciju (tās prognozes) — ir savstarpēji pretrunīgi?
Is there a conflict in terms of monetary policy between fighting the recession and remaining vigilant about inflation (expectations)?
Atbildot uz šādu jautājumu, ir būtiski noteikt atšķirības starp patēriņa preču cenu pieauguma radītajām pagaidu un ilglaicīgajām sekām, kā arī to, vai pastāv risks, ka šis pieaugums var atkārtoti radīt sekas.
In answering this question, it is essential to distinguish between temporary and lasting effects of commodity price increases and, whether they risk triggering second round effects.
Pagaidu seku gadījumā, ņemot vērā monetārās politikas vidēja termiņa virzību, nav nepieciešams aktīvi rīkoties.
In the case of temporary effects, monetary policy does not need to play an active role, given the medium-term orientation of monetary pol-icy.
Tomēr patēriņa preču cenu pieaugums ir būtisks monetārās politikas kontekstā, ja ir novērojama ilgstoša patēriņa preču cenu pieauguma tendence vai ja sākotnējā pagaidu ietekme pārvēršas par atkārtotu ietekmi uz patērētāju cenu inflāciju, kas izpaužas algu un cenu noteikšanā un kā augstākas inflācijas prognozes.
Commodity price increases, however, are monetary-policy relevant in case of sustained upward trends in commodity prices or if the initial temporary ef-fects start being translated into second-round effects on consumer price inflation through wages and price-setting and through higher inflation expectations.
Tas var notikt, piemēram, tad, ja veic algu un cenu indeksāciju, ņemot vērā iepriekšējo inflāciju, vai tas var vispārīgāk ietekmēt inflācijas prognozes.
This could for instance take place on account of indexation of wages and prices to past inflation, or more generally affect inflation expectations.
Šādos gadījumos monetārās politikas pozīcijas pielāgošana var būt nepieciešama, lai atkal panāktu cenu stabilitāti un vidējā termiņā stabilizētu inflācijas prognozes.
An adjustment of the monetary policy stance could be required in these cases to return to a situa-tion of price stability and well-anchored inflation expectations over the medium term.
Attiecībā uz otro jautājuma daļu — nepastāv ilgtermiņa kompromiss starp izaugsmi un inflāciju.
On the second part of the question, there is no longer-term trade off between growth and inflation.
Cenu stabilitātes uzturēšana vidējā termiņā ir galvenais un svarīgākais, ko monetārā politika var dot, lai sekmētu ilgtspējīgu ekonomisko izaugsmi un veicinātu darbavietu radīšanu eurozonas ekonomikas ietvaros.
Maintaining price stability over the medium term is the central and necessary contribution monetary policy can make to fostering sus-tainable economic growth and job creation in the euro area economy.
Kāds ir Jūsu viedoklis par monetārās sistēmas neviendabīgumu eurozonā, un kā, Jūsuprāt, tas ietekmē ECB vienotu monetāro politiku?
What is your view on the heterogeneity of monetary conditions across the euro area and its impact on unitary monetary policy of the ECB?
Noteikta līmeņa monetārās savienības neviendabīgums ir normāla parādība.
Some degree of heterogeneity is normal in a monetary union.
Pašreizējais monetārās sistēmas neviendabīgums eurozonā — es pieņemu, ka Jūs ar to domājat inflācijas un ekonomiskās izaugsmes atšķirības — galvenokārt ir radies dažu valstu neilgtspējīgas makroekonomiskās attīstības korekciju rezultātā, ko bieži vien raksturoja aktīvu cenu straujš pieaugums, tekošo kontu deficīts un ļoti augsts parādsaistību līmenis banku un privātajā sektorā.
Current heteroge-neity in monetary conditions within the euro area - by which I assume you refer to differences in inflation and economic growth - mainly result from a correction of unsustainable macroeconomic developments in a few countries that had often been characterised by asset price booms, current account deficits, and a highly leveraged banking and private sector.
ECB monetārās politikas mērķis ir cenu stabilitāte vidējā termiņā eurozonā kopumā.
The ECB’s monetary policy is geared towards price stability over the medium term for the euro area as a whole.
Apstākļi atsevišķā valstī var ietekmēt monetārās politikas vadību tikai tad, ja šīs norises (iespējams) var ietekmēt norises eurozonas līmenī, izraisot pārmaiņas arī citās valstīs, kas notiek normālā tirdzniecības ceļā vai parādībai izplatoties no vienas valsts uz otru, vai zaudējot uzticamību, tādā veidā, ka tas var vidējā termiņā nelabvēlīgi ietekmēt cenu stabilitāti eurozonā.
Effects of country-specific conditions on the conduct of monetary policy arise only to the extent that such developments (are expected to) affect developments at the level of the euro area via spill-over to other countries, through the normal trade-channel or through contagion or loss of confidence, in a way that may adversely affect price stability in the euro area over the medium term.
Vienotas monetārās politikas pastāvēšana un tādējādi arī vienota politika attiecībā uz procentu likmēm visās eurozonas valstīs neļauj izmantot monetāro politiku, lai ietekmētu norises konkrētā valstī.
The very existence of a single monetary policy and thereby a uniform policy interest rate across the euro area countries does not al-low for using monetary policy to influence country-specific developments.
Tas ir citu ekonomikas politikas jomu uzdevums: plašs strukturālās politikas un fiskālās politikas, kā arī algu politikas darbības lauks.
This is the task of other economic policies, a broad range of structural policies and fiscal policies as well as wage policies.
Vai Jūs uzskatāt, ka eurozonas bankas ir pārāk lielā mērā paļāvušās uz ECB likviditātes nodrošinājumu?
Do you judge that there has been overreliance in euro area banks on liquidity provision by the ECB?
Kā zināms, 2008. gada oktobrī, reaģējot uz finanšu krīzes tālāku saasināšanos pēc „Lehman Brothers” saistību nepildīšanas, ECB ieviesa vairākus bankās balstītus (ņemot vērā eurozonas finanšu struktūru) nestandarta monetārās politikas pasākumus, ietverot fiksētās likmes pilna apjoma piešķīruma procedūras visās tās pārfinansēšanas operācijās.
As you know, in October 2008 in response to the further intensification of the financial crisis after the default of Lehman Brothers, the ECB has introduced a number of bank-based (given the financial structure of the euro area) non-standard monetary policy measures, including fixed-rate full-allotment procedures in all its refinancing operations.
Šīs procedūras paredz, ka eurozonas bankas var lūgt neierobežotus likviditātes apjomus no Eurosistēmas pēc savas izvēles un attiecībā pret fiksētu likmi, ja vien šīs bankas spēj nodrošināt pietiekamu pieņemama nodrošinājuma apjomu.
These procedures imply that euro area banks are free to seek unlimited amounts of liquidity from the Eurosystem at their own choosing and against a fixed rate, as long as these banks are able to provide a sufficient amount of eligible collateral.
Principā ECB novērtē banku attiecībā uz tās rīcību pārfinansēšanas operācijās, jo centrālās bankas likviditātes nodrošinājums ir viens no centrālās bankas pamatuzdevumiem.
In principle, the ECB does not judge a bank according to its behaviour at refinancing operations, as the provision of central bank liquidity is one of the core tasks of a central bank.
Turklāt sakarā ar finanšu sistēmas struktūru banku pieprasījums jebkurā šādā operācijā var būt pakļauts ievērojamām svārstībām.
In addition, owing to the structure of the financial system, banks demand in any such operation can undergo significant fluctuations.
Tajā pašā laikā sakarā ar ārēja finansējuma grūtībām vairāku eurozonas valstu banku sistēmas šobrīd uzrāda neparasti augstu paļaušanos uz ECB operācijām.
At the same time, due to external funding difficulties, the banking systems of several euro area countries currently display an unusual degree of reliance on the ECB’s operations.