natgillin/translations-raw huggingface dataset:
J. tā kā ikviena cilvēktiesību aizstāvja aizsardzība ir atkarīga no ES politikas cilvēktiesību jomā vispārējas īstenošanas;
J. whereas protecting individual human rights defenders requires the enforcement of EU human rights policies in general,
K. tā kā sievietes cilvēktiesību aizstāves ir īpaši apdraudētas un tā kā citas tiesību aizstāvju grupas un kategorijas, pret kurām īpaši ir vērsti uzbrukumi un cilvēktiesību pārkāpumi viņu darba dēļ, ietver tiesību aizstāvjus, kas strādā, lai aizsargātu civilās un politiskās tiesības — jo īpaši tiesības uz vārda brīvību, domas, apziņas un reliģijas brīvību, tostarp reliģisko minoritāšu tiesības — kā arī ekonomiskās, sociālās un kultūras tiesības, jo īpaši kolektīvās tiesības kā tiesības uz pārtiku un piekļuvi dabas resursiem, ieskaitot arodbiedrību aktīvistus un tos, kas nodarbojas ar minoritāšu un kopienas tiesībām, bērnu tiesībām, pamatiedzīvotāju tiesībām un netradicionālas dzimumorientācijas pārstāvju tiesībām, kā arī cilvēkus, kuri cīnās pret korupciju;
K. whereas women human rights defenders are particularly at risk, and whereas other groups and categories of defenders who are particularly exposed to attacks and human rights violations as a result of the work they carry out include defenders working to promote civil and political rights - notably freedom of expression and freedom of thought, conscience and religion, including the rights of religious minorities - as well as economic, social and cultural rights, notably collective rights such as the right to food and access to natural resources, including trade-unionists, and also those working for minorities’ and community rights, children’s rights, indigenous peoples’s rights and LGBT rights, and people fighting against corruption,
L. tā kā tiek izmantoti arvien sarežģītāki līdzekļi, lai vajātu cilvēktiesību aizstāvjus, tostarp ne tikai jaunās tehnoloģijas, bet arī nevalstiskās organizācijas ierobežojoši normatīvie akti un administratīvie šķēršļi, kas būtiski samazina telpu un iespējas neatkarīgas pilsoniskās sabiedrības pastāvēšanai; uzsverot šajā saistībā, ka vairāku valstu valdības traucē vai liedz cilvēktiesību aizstāvjiem oficiāli reģistrēt organizācijas un pēc tam apsūdz viņus par biedrošanās brīvības tiesību nelikumīgu izmantošanu;
L. whereas increasingly sophisticated means are used to persecute human rights defenders, through new technologies, but also through restrictive NGO laws and administrative obstacles severely limiting the space and the possibilities to operate for an independent civil society; stressing in this respect that some governments obstruct or prevent human rights defenders from officially registering organisations and then prosecute them for exercising their right to freedom of association unlawfully,
M. tā kā šie pasākumi viennozīmīgi ir uzskatāmi par starptautisko cilvēktiesību un vairāku vispāratzītu pamatbrīvību pārkāpumiem;
M. whereas these actions constitute a clear violation of international human rights law and a series of universally recognised fundamental freedoms;
N. tā kā dažreiz cilvēktiesību aizstāvjus ierobežo, izmantojot politiku, tiesību aktus un procedūras, un reizēm pret viņiem tieši vērš minētos instrumentus, ko raksturo kā „drošības” pasākumus, kuri nereti ir saistīti ar noniecināšanu un apsūdzībām terorismā,
N. whereas human rights defenders are also restricted and sometimes directly targeted by policies, legislation and procedures described as ‘security’ measures, often combined with stigmatisation and accusation of terrorism,
O. tā kā cilvēktiesību aizstāvju organizāciju un apvienību darbu īpaši apgrūtina inventāra konfiskācija, telpu slēgšana, lieli naudassodi, kā arī pedantiski rūpīga un subjektīva banku kontu pārbaude;
O. whereas the specific difficulties faced by associations and assemblies of human rights defenders remain the seizure of furniture, the closure of premises, imposition of extensive fines and the meticulous and subjective scrutiny of bank accounts,
P. tā kā, pamatojoties uz tirdzniecības nolīgumiem, kuros ir iekļauta cilvēktiesību klauzula, ES var pieprasīt ievērot cilvēktiesības kā tirdzniecības neatņemamu priekšnoteikumu,
P. whereas trade agreements including a human rights clause can provide the EU leverage to require respect for human rights as a condition for trade,
1) atzinīgi vērtē cilvēktiesību aizstāvju nenovērtējamo ieguldījumu cilvēktiesību, tiesiskuma, demokrātijas aizstāvībā un veicināšanā un konfliktu novēršanā, riskējot ar savu, savu ģimeņu un vecāku drošību; atzinīgi vērtē to, 1998. gadā pieņemtajā ANO deklarācijā termins „cilvēktiesību aizstāvis” nav skaidri definēts, un šajā saistībā aicina Padomi un Komisiju stingri atbalstīt šo pieeju;
1) Pays tribute to the invaluable contribution human rights defenders make to the protection and promotion of human rights, the rule of law, democracy and the prevention of conflicts at the risk of their own personal security and that of their families and parents; welcomes the fact that the UN Declaration of 1998 does not provide a strict definition of ‘human rights defenders’ and in this sense, calls on the Council and the Commission to strongly support this approach;
2) aicina ES noteikt prioritāti esošo instrumentu un mehānismu efektīvai izmantošanai, lai Eiropas Savienībā panāktu saskaņotu un sistemātisku cilvēktiesību aizstāvju aizsardzību; šajā saistībā iesaka Eiropas Savienības augstajai pārstāvei ārpolitikas un drošības politikas jautājumos aktīvi izvērtēt iespēju izstrādāt metodi, kurā vairāk pievērsta uzmanība rezultātiem, iekļaujot esošo cilvēktiesību politikas jomu un dialogu izvērtējumu;
2) Calls on the EU to prioritise a more effective implementation of the existing tools and mechanisms for a coherent and systematic protection of human rights defenders within the European Union; recommends that the High Representative of the European Union for Foreign Affairs and Security Policy develop measures and a more effective and result-oriented methodology, including evaluations of existing human rights policies and dialogues;
3) mudina ES un dalībvalstis pastiprināt savu politisko gribu, lai atbalstītu cilvēktiesību aizstāvju darbību un tādēļ labāk izmantot visus esošos instrumentus un izstrādāt jaunus papildu mehānismus, lai atbalstītu un veicinātu cilvēktiesību aizstāvju darbu, īstenojot patiesu līdzdalības stratēģiju, kurai būtu jānodrošina labvēlīga vide cilvēktiesību aizstāvjiem, kurā tie var veikt savus uzdevumus un saņemt aizsardzību; uzsver, ka šīs darbības jāīsteno vienlaicīgi ar politiku, kas vērsta uz konfliktu novēršanu un aizsardzību pret uzbrukumiem un draudiem cilvēktiesību aizstāvjiem, ieviešot steidzamus un ilgtermiņa pasākumus;
3) Urges the EU and its Member States to express their political will to support the action of human rights defenders, and thus to make better use of all existing tools and develop new complementary mechanisms to support and promote their work through a genuinely participative strategy, which should contribute to an enabling environment for defenders in which they can perform their duties and enjoy protection; underlines that this must be combined with a policy aimed at prevention and protection from attacks and threats against human rights defenders, through both urgent and long-term measures;
Institucionālā stiprināšana un Lisabonas līgumā ieviestie jauninājumi
Institutional strengthening and innovations under the Treaty of Lisbon
4) atgādina, ka Lisabonas līgums, kā noteikts tā 3. un 21. pantā, izvirza cilvēktiesību veicināšanu un aizsardzību par Eiropas Savienības ārējās darbības mērķi; uzsver, ka ir jānosaka prioritāte nodrošināt, ka cilvēktiesību veicināšana kā Eiropas Savienības pamatvērtība un ārpolitikas mērķis tiek pienācīgi atspoguļota Eiropas Ārējās darbības dienesta izveidē un struktūrā, tostarp piešķirot pietiekamus cilvēkresursus; tāpēc aicina izveidot EĀDD centrālo kontaktpunktu ar īpašu atbildību attiecībā uz cilvēktiesību aizstāvjiem;
4) Recalls that the Treaty of Lisbon, as outlined in its Articles 3 and 21, puts the promotion and protection of human rights at the centre of the Union’s external action; underlines that priority must be given to ensuring that the promotion of human rights as both a basic value and an objective of the Union’s foreign policy is duly mirrored in the creation and structure of the European External Action Service, including through the designation of sufficient human resources; calls therefore for the creation of a central focal point with a specific responsibility for human rights defenders within the EEAS;
5) uzsver, ka Pamatnostādņu par cilvēktiesību aizstāvjiem īstenošana ES misijās līdz šim bijusi neapmierinoša, un aicina Komisiju veikt pamatīgu analīzi, lai nodrošinātu šā jautājuma risināšanu; šajā saistībā norāda, ka, Lisabonas līgumam stājoties spēkā, Komisijas delegācijām trešās valstīs tagad tiks dota nebijusi iespēja risināt šo jautājumu, jo tās kļūst par Eiropas Savienības delegācijām, kurām arvien vairāk tiek uzticēts pienākums pārstāvēt ES un īstenot cilvēktiesību politiku; tāpēc atkārtoti aicina regulāri iecelt katrā valstī augsti kvalificētu politisko amatpersonu ar īpašu atbildību cilvēktiesību un demokrātijas jomā un iekļaut pamatnostādnes un izveidot paraugpraksi attiecībā uz cilvēktiesībām un to īstenošanu ES misiju darbinieku mācību programmās, darba aprakstos un novērtēšanas procedūrās;
5) Underlines that implementation by the EU missions of the guidelines on human rights defenders has so far been unsatisfactory and calls on the Commission to undertake an in-depth analysis to ensure that this issue will be addressed; notes, in this regard, that as a consequence of the adoption of the Lisbon Treaty, Commission delegations in third countries are now required to make full use of the new opportunities, but are also given further responsibilities to better address this issue as they become Union delegations, with an increasingly important role in terms of representation of the EU and the implementation of the human rights policy; reiterates therefore its call to systematically appoint to each country a highly qualified political official with a specific responsibility on human rights and democracy, and to integrate guidelines and develop best practices on human rights and their implementation in EU mission staff training programmes, job descriptions and appraisal processes;
6) uzsver cilvēktiesību klauzulas svarīgo nozīmi tirdzniecības politikas jomās, kā arī ES un trešo valstu partnerības un tirdzniecības nolīgumos;
6) Emphasises the importance of human rights clauses in trade policies, partnerships and trade agreements between the EU and third countries;
7) sagaida, ka, ieceļot augsto pārstāvi ārpolitikas un drošības politikas jautājumos, kura ir arī Komisijas priekšsēdētāja vietniece, un izveidojot kopēju Eiropas Ārējās darbības dienestu, būtiski tiks uzlabota ES saskaņotība un efektivitāte šajā jomā, un stingri iesaka nodrošināt, lai vietējo stratēģiju izstrādi, cieši sadarbojoties ar vietējo neatkarīgo pilsonisko sabiedrību, tostarp to regulāru novērtēšanu, institucionalizētu augstā pārstāve / Komisijas priekšsēdētāja vietniece un tādējādi garantētu ES Pamatnostādnēs par cilvēktiesību aizstāvjiem paredzēto aizsardzības pasākumu faktisku īstenošanu;
7) Expects that the appointment of the High Representative for Foreign Affairs and Security Policy, who is at the same time Vice-President of the Commission, and the creation of a common External Action Service, could considerably enhance the coherence and effectiveness of the EU in this field, and strongly recommends that the elaboration of local strategies in close cooperation with local independent civil society, including their regular evaluation, be institutionalised by the HR/VP, so as to ensure a real implementation of the protecting measures enshrined in the EU Guidelines on Human Rights Defenders;
8) uzskata, ka ir jāuzlabo sadarbība ar neatkarīgu pilsonisko sabiedrību un sistemātiski tā jāuzrauga, kā arī ir jāuzlabo cilvēktiesību aizstāvju piekļuve ES delegācijām un misijām uz vietas; šajā saistībā atzinīgi vērtā Spānijas prezidentūras lūgumu iecelt kopīgu vietējo sadarbības koordinatoru no ES cilvēktiesību aizstāvju misijām, nosakot pienākumu koordinēt Eiropas Savienības darbības, veicinot pastiprinātu piekļuvi informācijai par cilvēktiesību pārkāpumiem un sadarbību ar pilsonisko sabiedrību, vienlaikus nodrošinot šo koordinatoru atbildību īstenošanas pārredzamību un iespēju ātri un elastīgi rīkoties ārkārtas gadījumā; aicina informēt Parlamentu par ieceltajiem koordinatoriem;
8) Considers it necessary to improve, and systematically follow up on, contacts with independent civil society, as well as access for human rights defenders to EU delegations and missions on the ground; welcomes in this regard the request by the Spanish Presidency to appoint a common local liaison officer from amongst the EU missions for human rights defenders, with responsibility for coordinating the activities of the European Union by promoting increased access to information concerning human rights violations and cooperation with civil society, which will at the same time ensure transparency in the way in which they exercise their responsibilities and the possibility of a rapid reaction, in a flexible manner, in case of emergency; requests that Parliament be informed of these appointments;
Virzībā uz saskaņotāku un sistemātiskāku pieeju ES cilvēktiesību politikai
Towards a more coherent and systematic approach within the EU Human Rights Policy
9) pauž bažas par to, ka netiek īstenotas ES Pamatnostādnes par cilvēktiesību aizstāvjiem; uzstāj, ka minētās pamatnostādnes pienācīgi un pilnīgi ir jāīsteno visām ES delegācijām un ka ir jāpalielina centieni, lai nodrošinātu, ka visas delegācijas līdz 2010. gada beigām izstrādā vietējās īstenošanas stratēģijas vai, ja stratēģijas jau ir izstrādātas, minētajā termiņā tās pārskata; pieprasa, lai šo vietējo stratēģiju dokumenti būtu pieejami Eiropas Parlamentam un tiktu publicēti Eiropas Savienības gada pārskatā par cilvēktiesībām;
9) Is concerned by the lack of implementation of the EU Guidelines on Human Rights Defenders; insists that these guidelines be duly and fully implemented by all EU Delegations and that increased efforts be made so as to ensure that all of them have developed local implementation strategies before the end of 2010, or, where strategies already exist, be revised by the same time; requests that the list of these local strategies be made available to the European Parliament and published in the EU Annual Report on Human Rights;
10) aicina Padomi, Komisiju un ES misijas aktīvi iesaistīt cilvēktiesību aizstāvjus un organizācijas vietējo stratēģiju izstrādes, uzraudzīšanas un pārskatīšanas procesā, jo tādējādi tiktu nodrošināta šo stratēģiju efektivitāte;
10) Calls on the Council, the Commission and the EU delegations to actively involve human rights defenders and their organisations in the drafting, monitoring and review processes of local strategies, as this will influence the effective value of these strategies;
11) uzskata, ka ES pamatnostādnēs paredzētās cilvēktiesību aizstāvju un diplomātu ikgadējās sanāksmes, ja tās sasauktu vismaz reizi gadā, noteikti veicinātu šā procesa attīstību, un mudina turpmāk šīs sanāksmes rīkot biežāk un sistemātiskāk; aicina veltīt pūles tam, lai nodrošinātu attiecīgo valstu un reģionu cilvēktiesību aizstāvju piedalīšanos šādās sanāksmēs;
11) Considers that meetings at least once a year between human rights defenders and diplomats as requested in the EU guidelines can clearly contribute to the setting up of such processes and encourages more regular and systematic meetings in the future; calls for efforts to ensure participation in such meetings by the various profiles of human rights defenders active in the country and participation by defenders from the regions;
12) tādēļ aicina augsto pārstāvi ārpolitikas un drošības politikas jautājumos apsvērt iespēju organizēt cilvēktiesību aizstāvju starptautisku sanāksmi, kurā piedalītos Apvienoto Nāciju organizācijas attiecīgās struktūras, reģionālo cilvēktiesību sanāksmju sekretariāti, kā arī starptautiskās un reģionālās NVO un kuras mērķis būtu uzlabot cilvēktiesību aizstāvju aizsardzību un veicināt cilvēktiesību ievērošanu visā pasaulē;
12) Calls therefore on the High Representative for the Common Foreign and Security Policy to consider the possibility of organising an international meeting of human rights defenders, with the participation of the relevant United Nations bodies, the secretariats of the regional human rights conventions and international and regional NGOs, with a view to improving the protection of human rights defenders and promoting human rights throughout the world;
13) uzsver nepieciešamību ņemt vērā dzimumu līdztiesības perspektīvu pamatnostādņu īstenošanā, veicot mērķtiecīgas darbības sieviešu cilvēktiesību aizstāvju un citu īpaši neaizsargātu grupu, piemēram, žurnālistu un cilvēktiesību aizstāvju, kas strādā, lai veicinātu ekonomiskās, sociālās un kultūras tiesības, cilvēktiesības, un cilvēktiesību aizstāvju, kas veic darbu saistībā ar minoritāšu, jo īpaši reliģisko un valodas minoritāšu, tiesībām, pamatiedzīvotājiem un netradicionālas dzimumorientācijas pārstāvjiem;
13) Emphasises the need for a gender perspective in the implementation of the guidelines, with targeted actions in favour of women human rights defenders and other particularly vulnerable groups, such as journalists and defenders working to promote economic, social and cultural rights, children’s rights, and also those working with minorities’ rights – in particular the rights of religious and language minorities - the rights of indigenous peoples and LGBT rights;
14) uzsver, ka cilvēktiesību aizstāvju darbā ir svarīga vārda brīvība un tiešsaistes un nesaistes plašsaziņas līdzekļu nozīme;
14) Emphasises the importance of freedom of speech and the role of the media, both online and offline, as an enabler for human rights defenders;
15) uzskata, ka ir jānovērtē jauno tehnoloģiju attīstības un to ietekmes nozīme cilvēktiesību aizstāvju darbā un šā vērtējuma rezultāti jāiekļauj esošajās ES cilvēktiesību programmās un programmās, kas saistītas ar cilvēktiesību aizstāvju darbu;
15) Considers that the development of new technologies and their impact on human rights defenders needs to be assessed and the results integrated in existing EU programmes on human rights and human rights defenders;
16) uzskata, ka vietējo stratēģiju būtiskākie aspekti saistībā ar ES Pamatnostādņu par cilvēktiesību aizstāvjiem īstenošanu būtu jāiekļauj valstu stratēģiskajos dokumentos/valstu indikatīvajās programmās, EKP rīcības plānos, EIDHR gada darba programmās un Stabilitātes instrumentā ( IfS );
16) Takes the view that major aspects of local strategies for the implementation of the EU Guidelines on Human Rights Defenders should be reflected in Country Strategy papers/National Indicative Programmes, ENP Action Plans, Annual Action Programmes of the EIDHR and the Instrument for Stability (IfS);
17) atkārtoti pauž, ka, izmantojot Lisabonas līgumu, jautājums par cilvēktiesību aizstāvju aizsardzību un drošību jāietver kā prioritārais jautājums ES ārējās attiecībās ar tresām valstīm un tas jāiekļauj visos Eiropas Savienības ārpolitikas līmeņos, aspektos un instrumentos, lai uzlabotu saskaņotību, efektivitāti un ticamību ES atbalstam cilvēktiesību aizstāvjiem; uzskata, ka īpašu valsts stratēģiju izstrāde, efektīva īstenošana un regulāra paveiktā darba analīze cilvēktiesību un demokrātijas jomā būtu liels ieguldījums šīs mērķtiecīgās pieejas īstenošanā;
17) Reiterates that through the Lisbon Treaty the promotion, protection and security of human rights defenders have to be placed as a priority issue in the EU relationship with third countries and have to be integrated at all levels and in all aspects and instruments of the Union’s Foreign policy in order to increase the coherence, effectiveness and credibility of the EU’s support for human rights defenders; considers that the development, effective implementation and regular follow-up of specific country strategies on human rights and democracy could substantially contribute to this targeting approach;
18) uzskata, ka cilvēktiesību aizstāvji trešās valstīs tiks labāk aizsargāti, uzlabojot ES cilvēktiesību dialogu efektivitāti; uzsver nepieciešamību sistemātiski runāt par cilvēktiesību aizstāvju situāciju visos politiskajos un cilvēktiesību dialogos un tirdzniecības sarunas ar trešām valstīm un vispārēji par situāciju un tiesībām uz biedrošanās brīvību valstu tiesību aktos, noteikumos un praksē, atgādinot partnervalstu atbildību nodrošināt, lai visi ANO Deklarācijā par cilvēktiesību aizstāvjiem paredzētie pienākumi un tiesības, tostarp biedrošanās brīvības un pulcēšanās brīvības tiesības un tiesības saņemt valsts un ārvalstu finansējumu, kā arī vārda brīvība, kas ir ļoti būtiska cilvēktiesību aizstāvju darbā, tiktu iekļauti valsts tiesību aktos; uzskata, ka jāatgādina arī partnervalstīm par pienākumu un atbildību aizsargāt un veicināt cieņu pret cilvēktiesību aizstāvjiem un viņu darbu un radīt apstākļus, kas pilnīgi nodrošina cilvēktiesību aizstāvību, uzraudzību un ziņošanu par tām;
18) Considers that human rights defenders in third countries will be better protected by making the EU human rights dialogues more effective; stresses the need to systematically raise the situation of human rights defenders in all political and human rights dialogues and in trade negotiations with third countries, and more generally the situation and the improvement of the right to freedom of association, in national legislations, regulations and practices, reminding partners of the responsibility of States to ensure that all the obligations and rights embodied in the UN Declaration on Human Rights Defenders are included in national law, including the right to freedom of association, freedom of assembly and the right to receive domestic and foreign funding in full transparency and in respect of their autonomy of decision, as well as freedom of expression, which is a right essential to the work of human rights defenders; underlines that partner states should also be reminded of the obligation and the responsibility to protect and promote respect of human rights defenders and their work, by creating conditions that fully enable the exercise of advocacy, monitoring and reporting on human rights;
19) uzskata, ka attiecībā uz valsts un ārvalstu finansējuma saņemšanu ir jāpieņem konkrēti orientējoši un vēlami kritēriji, lai uzlabotu pārredzamību un kontroles iespējas; uzskata, ka var tikt ņemti vērā šādi orientējoši kritēriji: cilvēktiesību aizstāvju organizācijas darbības veids, dalībnieku skaits, ārkārtējas rīcības un finansiāla atbalsta nepieciešamības pakāpe, cilvēktiesību aizstāvju iejaukšanās plāna analīze un vietējās kopienas vajadzības; aicina veikt pasākumus, kas nodrošinātu, ka tiek ņemti vērā arī jebkādi citi kritēriji, ko var ierosināt cilvēktiesību aizstāvji, ja tas ir būtiski viņu darbam;
19) Takes the view that, as regards receipt of domestic and foreign funding, specific criteria which are, in principle, indicative and non-exhaustive must be adopted in order to boost transparency and controls; considers that criteria which may be taken into account purely indicatively include: the nature of the organisation of human rights defenders, the number of participants, the degree of urgency in seeking financial support, an analysis of the intervention plan for defending human rights and the needs of the local community; calls for measures to ensure that account is taken of any other criterion which may be invoked by human rights defenders if it is considered essential for carrying out their work;
20) atgādina, ka Eiropas Parlamenta delegācijām kā atbildīgajām organizācijām EP attiecībās ar trešām valstīm varētu būt aizvien būtiskāka nozīme centienos palīdzēt cilvēktiesību aizstāvjiem atbilstīgi īpašo cilvēktiesību pamatnostādņu un EP deputātu demokrātisko pasākumu trešās valstīs prasībām;
20) Reiterates that the European Parliament’s delegations, as bodies responsible for the EP’s relations with third countries, could play an even more substantial role in the effort to help human right defenders, pursuant to the specific guidelines for human rights and democracy actions of MEPs in their visits to third countries;