natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tāpēc būtu jānosaka, ka pirms kolektīvas prasības ierosināšanas obligāti jācenšas panākt ārpustiesas risinājumu.
It therefore should be made obligatory to seek out-of-court settlements before bringing collective action.
Ieviešot obligātas strīdu risināšanas procedūras juridisku pienākumu, jāievēro noteikti kritēriji, kurus izstrādājusi Tiesa, lai panāktu atbilstību tiesībām uz efektīvu tiesisko aizsardzību
The introduction of a legal obligation for a mandatory settlement procedure must observe certain criteria developed by the Court in order to be compatible with the right to effective judicial protection
Komisijas priekšlikums par ASI paredzēts 2011. gada rudenī, un šim priekšlikumam vajadzētu būt šāda mehānisma izstrādes sākumpunktam.
A Commission proposal on ADR is expected in autumn 2011 and this proposal should be the starting point for developing such a mechanism.
Piekritība un piemērojamās tiesības
Jurisdiction and Applicable Law
Referents uzskata, ka jautājumi par piekritību un piemērojamām tiesībām ir ļoti svarīgi, lai novērstu izdevīgākās tiesas izvēli.
The rapporteur believes that questions of jurisdiction and the applicable law are of the utmost importance in order to prevent forum shopping.
Tāpēc, lai izvairītos no steidzīgas vēršanās tiesās, nepieciešami precīzi un stingri noteikumi.
Clear, strict rules are therefore needed to avoid a rush to the courts.
Noteikumi par piekritību un piemērojamām tiesībām pārrobežu situācijās atbalsta neaizsargātāko pusi, piemēram, patērētāju.
Rules on jurisdiction and the applicable law in cross-border situations favour the weaker party, e.g. the consumer.
Tomēr, izmantojot kolektīvo tiesisko aizsardzību, cietušie iesniedz nevis atsevišķu prasību, bet gan kolektīvu prasību.
However, when it comes to collective redress, the victims do not bring a single claim but a collective claim.
Tāpēc nav absolūti nepieciešams aizstāvēt vājāko pusi, un tas ļauj ieviest īpašus noteikumus par piekritību un piemērojamām tiesībām pašā horizontālajā instrumentā, nevis mainīt atbilstošos ES noteikumus.
The need for protection of the weaker party is therefore no longer absolute, which allows for the introduction of specific rules on jurisdiction and the applicable law in the horizontal instrument itself instead of changing the relevant EU rules.
Ņemot vērā piekritību, īpašai klauzulai horizontālajā instrumentā jānodrošina, lai piekritība būtu tās valsts tiesai, kur ir atbildētāja domicils.
With regard to jurisdiction, a special clause in the horizontal instrument should provide that the courts for the place where the defendant is domiciled should have jurisdiction.
Referents uzskata, ka jebkāds cits risinājums būtu nepraktisks.
The rapporteur considers that any other solution would be impractical.
Nodrošināt, ka piekritība būtu tiesām, kuras atrodas valstī, kurā radusies lielākā daļa zaudējumu, būtu sarežģīti, jo daudzos gadījumos ir grūti vai pat neiespējami noteikt, kur radās lielākā daļa zaudējumu.
Providing that the courts for the place where the major part of damage was caused should have jurisdiction could be problematic since in many cases it is difficult if not impossible to determine where the major part of the damage was caused.
Turklāt nodrošināt, ka piekritība ir to valstu tiesām, kurās ir lielākās daļas cietušo domicils, sākumā šķiet vienkārši procesos, kuros iesaistās pēc izvēles, jo cietušie skaidri jāidentificē.
In addition, providing for the courts to have jurisdiction where the majority of victims are domiciled might at first sight seem easy in an opt-in procedure as the victims have to be clearly identified.
Tomēr šī klauzula nenovērstu iespēju izvēlēties izdevīgāko tiesu, jo nebūtu iespēju izvairīties no situācijām, kad cietušo kritiskā masa tiktu iedrošināta pievienoties prasībai tajās tiesību sistēmās, kurās piemērojamie procesuālie tiesību akti tiek uztverti kā draudzīgāki prasītājam.
However, this clause would leave room for forum shopping, as there would be no way of avoiding situations in which a critical mass of victims from jurisdictions where the procedural law was perceived as being more claimant-friendly were encouraged to join the action
Referents arī uzskata, ka ir nepieciešami precīzi, stingri noteikumi par piemērojamām tiesībām, tomēr saprot, ka to panākt būtu sarežģīti.
The rapporteur also believes that clear, strict rules on the applicable law are needed but understands that this would be difficult to achieve.
Tāpēc nepieciešama turpmāka izpēte, lai novērtētu, vai būtu iespējams nodrošināt tās valsts tiesību piemērošanu, kurā domicils ir lielākajai daļa cietušo.
Further examination is therefore needed to evaluate whether it might not be possible to provide for the applicability of the law of the place where the majority of the victims are domiciled.
Referents uzskata, ka tā vietā piemērojamās tiesības varētu saskaņot ar piekritības noteikumiem, t. i., piemērojamās tiesības varētu būt tās valsts tiesības, kurā ir atbildētāja domicils.
Alternatively, the rapporteur considers that the applicable law could also be aligned with the rules on jurisdiction, i.e. the applicable law could be the law of the place where the defendant is domiciled.
Šādai iespējai būtu priekšrocība, ka tiesa pieņemtu lēmumus, pamatojoties uz atsevišķiem tiesību aktiem, kurus tā pārzina.
This would have the advantage that the court would give its ruling on the basis of a single law with which it is familiar.
Tā kā lielākā daļa valstu tiesību aktu nav pilnībā saskaņoti, šāds noteikums nevarētu izslēgt situācijas, kurās piemērojamie tiesību akti piešķirtu mazāk tiesību nekā tādas citas dalībvalsts būtiskie tiesību akti, kurā ir domicils daļai cietušo, kas ir iesaistījušies procedūrā.
In the absence of full harmonisation of most areas of national law, such a rule could not exclude situations in which the applicable law grants fewer rights than the material laws of other Member States in which some of the victims that opted in are domiciled.
Tomēr cietušais saglabātu brīvu izvēli neiesaistīties kolektīvā prasībā un pieprasīt individuālu atlīdzību savā dalībvalstī.
However, the victim would remain free not to pursue the opt-in collective action and seek individual redress in his Member State.
Ja piemērojamo tiesību jautājums netiktu atrisināts, tiesai būtu jāpasludina spriedums, pamatojoties uz dažādiem valstu tiesībām.
In case the question of the applicable law is not dealt with, the court would have to deliver its judgment on the basis of different national laws.
Viens risinājums būtu izveidot apakšgrupas, kas ietvertu cietušo grupas, kuras veidotas saskaņā ar dažādajām materiālajām tiesībām, kas jāpiemēro.
One way out could be to form subgroups consisting of groups of victims formed in accordance with the different substantive laws having to be applied.
Tā varētu samazināt prasību komplicētību, taču kompetentajai tiesai būtu jāpiemēro līdz 28 dažādu tiesību sistēmu normas.
This might reduce the complexity of the claim but nevertheless would require the competent court to apply up to 28 different laws.
Parastā likumdošanas procedūra
Ordinary Legislative Procedure
Referents stingri prasa, ka Parlaments ir jāiesaista visās likumdošanas iniciatīvās, ko pieņem, īstenojot parasto likumdošanas procedūru.
The rapporteur strongly insists that Parliament has to be involved, under the ordinary legislative procedure, in any legislative initiative.
Iepriekšējā pieredze liecina, ka Parlaments nepieņem nevienu priekšlikumu, attiecībā uz kuru šīs tiesības nav ievērotas.
Past experience shows that Parliament will not accept any proposal where this right is not respected.
par virzību uz saskaņotu Eiropas pieeju kolektīvai tiesiskajai aizsardzībai
on Towards a Coherent European Approach to Collective Redress
– kolektīvu tiesisko darbību sistēma ir jānoraida, jo tā veicinātu pārmērīgu tiesāšanos, būtu pretrunā dažu dalībvalstu konstitūcijām un var ietekmēt cietušā tiesības, kurš būtu iesaistīts procesā, pašam to nezinot, bet kuram tiesas nolēmums tomēr būtu saistošs;
– a class-action system must be rejected on the grounds that it would promote excessive litigation, may be contrary to some Member States’ constitutions and may affect the rights of any victim who might participate in the procedure unknowingly but would still be bound by the court’s decision;
A. tā kā patērētāji, kurus skāris tiesību aktu pārkāpums un kuri vēlas ierosināt tiesvedību, lai saņemtu zaudējumu atlīdzību individuāli, bieži vien saskaras ar būtiskiem šķēršļiem piekļuves, efektivitātes un finansiālās pieejamības ziņā dažkārt lielo tiesāšanās izmaksu, iespējamo psiholoģisko izmaksu, sarežģīto un ilgstošo procedūru dēļ un tāpēc, ka trūkst informācijas par iespējamiem kaitējuma atlīdzināšanas līdzekļiem;
A. whereas consumers affected by a legal infringement who wish to pursue a court case in order to obtain redress on an individual basis often face significant barriers in terms of accessibility, effectiveness and affordability owing to sometimes high litigation costs, potential psychological costs, complex and lengthy procedures, and lack of information on the available means of redress;
B. tā kā gadījumā, ja pilsoņu grupa ir vienā pārkāpumā cietušie, individuālā tiesāšanās varētu nebūt efektīvs līdzeklis, lai pārtrauktu attiecīgo nelikumīgo praksi vai saņemtu atlīdzību par šādas prakses radīto kaitējumu, it īpaši, ja personas zaudējums ir neliels salīdzinājumā ar tiesas procesa izmaksām;
B. whereas, when a group of citizens are victims of the same infringement, individual lawsuits may not constitute an effective means to stop unlawful practices or to obtain compensation, in particular if the individual loss is small in comparison with the litigation costs;
C. tā kā saskaņā ar 2004. gada oktobrī ES 15 dalībvalstīs veikto īpašo Eirobarometra apsekojumu „Eiropas Savienības pilsoņi un tiesu pieejamība” tiesā nevērsīsies viens no pieciem patērētājiem, ja strīda pamatā esošā summa ir mazāka par EUR 1000, un katrs otrais patērētājs, ja šī summa ir mazāka par EUR 200;
C. whereas, according to the Special Eurobarometer survey ‘European Union Citizens and Access to Justice’ of October 2004, which was carried out in the EU-15 Member States, one out of five consumers, and one out of two consumers, will not go to court for disputes amounting to less than EUR 1 000 and EUR 200 respectively;
D. tā kā saskaņā ar 2011. gada martā veikto Eirobarometra zibensaptauju „Patērētāju attieksme pret pārrobežu tirdzniecību un patērētāju aizsardzība” 79 % Eiropas patērētāju apgalvo, ka viņi būtu vairāk gatavi aizstāvēt savas tiesības tiesā, ja viņi varētu pievienoties kolektīvai prasībai, jo tas būtu izdevīgāk izmaksu un efektivitātes ziņā;
D. whereas, according to the Flash Eurobarometer ‘Consumer attitudes towards cross-border trade and consumer protection’ of March 2011, 79 % of European consumers state that they would be more willing to defend their rights in court if they could join a collective action, as this would be beneficial in terms of costs and effectiveness;
E. tā kā ES līmenī izstrādāto patērētājiem nodarītā kaitējuma atlīdzināšanas un tiesību aktu īstenošanas kontroles instrumentu vispārējā efektivitāte dažās dalībvalstīs netiek uzskatīta par apmierinošu vai arī šie instrumenti nav pietiekami labi zināmi, kas ierobežo to izmantošanu;
E. whereas in some Member States the overall performance of the existing consumer redress and enforcement tools designed at EU level is not deemed satisfactory, or such mechanisms are not sufficiently well known, which results in their limited use;
F. tā kā valsts īstenotā tiesību aktu īstenošanas kontrole, pārtraucot pārkāpumus un uzliekot sodu, pati pa sevi nenodrošina patērētājiem iespēju saņemt atlīdzību par nodarīto kaitējumu;
F. whereas public enforcement by way of stopping infringements and imposing fines does not in itself enable consumers to be compensated for damage suffered;
G. tā kā kolektīvās tiesiskās aizsardzības mehānismus savā tiesību sistēmā līdz šim ir ieviesušas sešpadsmit dalībvalstis, pastāvot lielām atšķirībām piemērošanas jomas, procesuālo īpatnību (procesuālā tiesībspēja, cietušo kategorijas, procedūras veids („opt-in” vai „opt-out”), finansēšana vai paralēli tiesvedībai izmantojamo alternatīvu strīdu izšķiršanas mehānismu loma) un efektivitātes ziņā, radot patiesu tiesisko savārstījumu ES līmenī;
G. whereas sixteen Member States have so far introduced collective redress mechanisms in their legal systems, with wide differences in terms of scope, procedural characteristics (legal standing, categories of victims, type of procedure (opt-in/opt-out), financing or the role played by alternative dispute resolution mechanisms in parallel to judicial redress) and effectiveness, creating a true legal patchwork at EU level;
H. tā kā, apvienojot prasījumus vienā kolektīvā tiesvedības procedūrā vai ļaujot šādu prasījumu iesniegt pārstāvības organizācijai vai institūcijai, kas darbojas valsts interesēs, varētu vienkāršot procesu un samazināt izmaksas iesaistītajām pusēm;
H. whereas bundling of the claims in a single collective redress procedure, or allowing such a claim to be brought by a representative entity or body acting in the public interest, could simplify the process and reduce costs for the parties involved;
I. tā kā sistēma, kas balstās uz kolektīvu tiesisko darbību, var lietderīgi papildināt individuālo tiesisko aizsardzību, taču nevar to aizstāt;
I. whereas a system based on collective legal actions can usefully supplement, but is no substitute for, individual legal protection;
J. tā kā Eiropas tirgu integrācija un no tās izrietošais pārrobežu darījumu pieaugums rada nepieciešamību izveidot saskaņotu ES mēroga pieeju, lai risinātu gadījumus, kad patērētāji ir atstāti ar tukšām rokām tādēļ, ka zaudējuma atlīdzināšanas kolektīvā prasījuma procedūras, kas ieviestas vairākās dalībvalstīs, neparedz pārrobežu risinājumus,
J. whereas the integration of European markets and the consequent increase in cross-border activities highlight the need for a coherent EU-wide approach to address cases where consumers are left empty-handed as the procedures for the collective claim of compensatory relief which have been introduced in a number of Member States do not provide for cross-border solutions;
ES līmeņa tiesiskā regulējuma nepieciešamība
The need for an EU framework
5. ar bažām atzīmē, ka pašreizējais atlīdzināšanas trūkums ir būtiska nepilnība tiesību sistēmā, jo tā ļauj tirgotājiem paturēt nelegālo peļņu;
Notes with concern that the current lack of compensation is a major loophole in the legal system as it allows for illegal profit to be retained by traders;
7. uzsver, ka šī situācija noved pie būtiskas diskriminācijas attiecībā uz piekļuvi tiesai, tādējādi kaitējot iekšējam tirgum, jo šādā gadījumā attieksme pret patērētājiem atšķiras atkarībā no to dzīvesvietas;
Emphasises that this situation is leading to significant discrimination in access to justice, to the detriment of the internal market, as consumers are being treated differently depending on their place of residence;
11. ierosina šādā priekšlikumā ietvert pasākumus, lai pastiprinātu koordināciju un paraugprakses apmaiņu starp dalībvalstīm; šajā saistībā uzsver, ka kolektīvās tiesiskās aizsardzības jomā gūtā valstu pieredze ir izcēlusi kļūdas, no kurām jāizvairās, lai Eiropas līmenī panāktu efektīvu kolektīvas tiesiskās aizsardzības mehānismu;
Suggests including in such a proposal measures to enhance the coordination and exchange of good practices among Member States; stresses, in this connection, that national experience gained in the area of collective redress has highlighted the mistakes to be avoided in order to achieve an effective collective redress mechanism at European level;
Vispārējie principi — stingri aizsardzības pasākumi pret ļaunprātīgu tiesāšanos
General principles − strong safeguards against abusive litigation
14. uzsver, ka jāveicina agrīnā strīdu izšķiršana, iesaistītajām pusēm izmantojot dialogu, gadījumos, kad tas ir iespējams, un ka tiesāšanos jāuzskata par pēdējo līdzekli; aicina uzņēmēju aprindas atzīt, ka viņu interesēs ir uzņemties brīvprātīgas iniciatīvas patērētājiem efektīvi atlīdzināt zaudējumus, lai izvairītos no tiesvedības uzsākšanas; uzsver, ka alternatīvas strīdu izšķiršanas mehānismi pusēm var sniegt ātrāku un lētāku risinājumu un ka tiem ir tiesisko aizsardzību papildinoša, nevis savstarpēji izslēdzoša, loma; tomēr atzīmē, ka pašlaik ES pastāvošajās alternatīvās strīdu izšķiršanas sistēmās ir būtiski konkrētai nozarei raksturīgi, kā arī ģeogrāfiski trūkumi;
Emphasises that early settlement of disputes through dialogue among the parties concerned must be strongly encouraged where possible, and that court litigation must be viewed as the last resort; calls on the business community to recognise that it is in their best interests to take voluntary initiatives to effectively compensate consumers in order to avoid entering into litigation procedures; stresses that mechanisms of alternative dispute resolution (ADR) may provide parties with a faster and cheaper solution and play a role complementary to, and not mutually exclusive of, judicial redress; notes, however, that there are currently significant – sector-specific and geographical − gaps in the existing ADR systems in the EU;
16. uzsver, ka efektīvai kolektīvas tiesiskās aizsardzības sistēmai jāspēj nodrošināt juridiski noteiktus, taisnīgus un adekvātus rezultātus saprātīgā termiņā, vienlaikus ievērojot iesaistīto pušu tiesības; uzskata, ka ES pieejai kolektīvai tiesiskajai aizsardzībai jāparedz iespēja pārsūdzēt Tiesas lēmumu konkrētā laikposmā;
Underlines that an effective collective redress system should be capable of delivering legally certain, fair and adequate outcomes within a reasonable timeframe, while respecting the rights of all parties involved; considers that the EU approach to collective redress should include the possibility to appeal the Court’s decision within a specific timeframe;
19. aicina dalībvalstis ieviest efektīvus mehānismus, kas nodrošinātu to, ka tiek informēti pēc iespējas vairāk cietušo un ka viņi zina savas tiesības un pienākumus, it īpaši, ja šie cietušie dzīvo dažādās dalībvalstīs, vienlaikus izvairoties no pārmērīga kaitējuma nodarīšanas attiecīgās puses reputācijai, lai rūpīgi ievērotu nevainīguma prezumpcijas principu;
Calls on the Member States to put in place efficient mechanisms ensuring that a maximum of victims are informed and made aware of their rights and obligations, in particular when those are domiciled in several Member States, whilst avoiding unduly harming the reputation of the party concerned, in order to scrupulously respect the principle of the presumption of innocence;
21. uzsver, ka pārrobežu strīdu gadījumā pārstāvības vienībai (valsts iestādei vai pilnvarotai patērētāju organizācijai) jāspēj pārstāvēt cietušos no citām dalībvalstīm, kuri pievienojušies kolektīvās tiesiskās aizsardzības procedūrai jebkurā dalībvalstī;
Stresses that, in the case of cross-border disputes, the representative entity (public authority or authorised consumer organisation) should be able to represent victims from other Member States who have joined the collective redress procedure in any Member State;
Tiesas loma un informācijas nozīme
The role of the Court and the importance of information
25. uzsver, ka informācijas sniegšanai par kolektīvām prasībām ir būtiska loma procedūras pieejamības un efektivitātes nodrošināšanā, jo patērētājiem ir jāapzinās, ka viņi ir cietuši no tās pašas nelikumīgās prakses un ka ir uzsākta kolektīvas prasības iesniegšanas procedūra, tostarp citā dalībvalstī; uzsver, ka patērētāju organizācijām un Eiropas patērētāju aizsardzības centru tīklam var būt būtiska loma informācijas nodošanā pēc iespējas lielākam cilvēku skaitam, it īpaši vismazāk aizsargātajiem patērētājiem;
Emphasises that the provision of information about collective actions plays a major role in the accessibility and the effectiveness of the procedure as consumers need to be aware that they have been the victims of the same illegal practice and that there is a collective action launched, including in another Member State; stresses the key role that consumer organisations and the European Consumer Centres Network (ECC-Net) can play in passing on the information to as many people as possible, in particular the most vulnerable consumers;
27. apstiprina — lai kolektīvas prasības iesniegšana būtu praktiski iespējama, dalībvalstīm jānodrošina, ka saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir darīti pieejami atbilstīgi finansēšanas mehānismi, kas izstrādāti tā, lai, no vienas puses, nemudinātu iesniegt tiesā prasības, kuras nav labi pamatotas, un, no otras puses, novērstu to, ka pilsoņiem tiek liegta tiesas pieejamība nepietiekamu finanšu līdzekļu dēļ;
Affirms that, in order to make collective actions practically possible, Member States should ensure that adequate funding mechanisms are made available in accordance with national arrangements and designed in such a way as, on the one hand, not to encourage the bringing of actions that are not well‑founded and, on the other hand, to prevent citizens from being denied access to justice because they do not have sufficient financial resources;
par projektu Padomes lēmumam par to, lai Savienības vārdā noslēgtu Vienošanos starp Eiropas Savienību un Islandes Republiku, Lihtenšteinas Firstisti, Norvēģijas Karalisti un Šveices Konfederāciju par šo valstu līdzdalību to komiteju darbā, kuras palīdz Eiropas Komisijai īstenot izpildvaru attiecībā uz Šengenas acquis īstenošanu, piemērošanu un pilnveidošanu
on the draft Council decision on the conclusion, on behalf of the Union, of the Arrangement between the European Union and the Republic of Iceland, the Principality of Liechtenstein, the Kingdom of Norway and the Swiss Confederation on the participation by those States in the work of the committees which assist the European Commission in the exercise of its executive powers as regards the implementation, application and development of the Schengen acquis
– ņemot vērā priekšlikumu Padomes lēmumam (07763/2010),
– having regard to the draft Council decision (07763/2010),
– ņemot vērā Vienošanās projektu starp Eiropas Savienību un Islandes Republiku, Lihtenšteinas Firstisti, Norvēģijas Karalisti un Šveices Konfederāciju par šo valstu līdzdalību to komiteju darbā, kuras palīdz Eiropas Komisijai īstenot izpildvaru attiecībā uz Šengenas acquis īstenošanu, piemērošanu un pilnveidošanu (07763/2010), un kļūdas labojumu Vienošanās 5. panta 1. punkta 1. zemsvītras piezīmē (13573/2011),
– having regard to the draft Arrangement between the European Union and the Republic of Iceland, the Principality of Liechtenstein, the Kingdom of Norway and the Swiss Confederation on the participation by those States in the work of the committees which assist the European Commission in the exercise of its executive powers as regards the implementation, application and development of the Schengen acquis (07763/2010) and to the corrigendum to Article 5(1), footnote 1 of the Arrangement (13573/2011),
– ņemot vērā piekrišanas pieprasījumu, ko Padome iesniegusi saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 74., 77. un 79. pantu, kā arī 218. panta 6. punkta otrās daļas a) apakšpunktu ( C7-0272/2011 ),
– having regard to the request for consent submitted by the Council in accordance with Articles 74, 77, 79 and point (a) of the second subparagraph of Article 218(6) of the Treaty on the Functioning of the European Union ( C7‑0272/2011 ),
– ņemot vērā Pilsoņu brīvību, tieslietu un iekšlietu komitejas ieteikumu ( A7-0013/2012 ),
– having regard to the recommendation of the Committee on Civil Liberties, Justice and Home Affairs ( A7-0013/2012 ),
par gada pārskatu nodokļu jomā
on the Annual Tax Report
par gada pārskatu nodokļu jomā ( 2011/2271(INI) )
on the Annual Tax Report ( 2011/2271(INI) )
– ņemot vērā Eiropas Komisijas paziņojumu „Nodokļu dubultā uzlikšana vienotajā tirgū” ( COM(2011)0712 ) un priekšlikumu (pārstrādāta redakcija) Padomes direktīvai par procentu un honorāru maksājumiem ( COM(2011)0714 ),
– having regard to the Communication from the European Commission ‘Double taxation in the single market’ ( COM(2011)0712 , and to the Proposal (recast) for a Council Directive on interest and royalty payments ( COM(2011)0714 ,