natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ar atjautību vien nepietika, lai proporcionālo un neproporcionālo vēlēšanu sistēmu apvienotu vienā sistēmā, kuru tiešām varētu saukt par „vienotu” un kura vienlaikus nodrošinātu vienprātību vai nu Parlamentā, vai Padomē.
Ingenuity was not able to marry proportional and non-proportional electoral systems within a framework which could credibly be called ‘uniform’ and which, at the same time, would induce a consensus within either Parliament or Council.
Pēc Berlīnes mūra krišanas un Austrumvācijas pievienošanās Kopienai bija jāpārskata Vācijas deputātu skaits Eiropas Parlamentā.
The fall of the Berlin Wall and the integration of East Germany into the Community necessitated a review of the number of German deputies in the European Parliament.
Pēc 1989. gada vēlēšanām (tālaika 12 valstis) par šīs lietas referentu tika iecelts Karel De Gucht .
After the 1989 elections (in the then 12 states), Karel De Gucht was appointed rapporteur on the dossier.
Viņš sekmīgi izstrādāja divus „starpposma ziņojumus”, kas sekmēja notikumu attīstību.
He successfully produced two ‘interim reports’ which pushed things along.
Pirmajā ziņojumā De Gucht atkārtoja Parlamenta agrāko ierosinājumu par D’Hondt sistēmas izmantošanu
In the first, De Gucht repeated Parliament’s earlier proposal for the use of D’Hondt.
De Gucht ziņojums, ko pieņēma 1991. gada 10. oktobrī ar 150 balsīm par, 26 balsīm pret un 30 deputātiem atturoties; OV C 280, 28.10.1991. .
De Gucht Report, adopted 10 October 1991 by 150 to 26 with 30 abstentions; OJ C 280, 28.10.1991.
Nobažījies par to, ka 1984. gadā un 1989. gadā samazinājās vēlētāju skaits, viņš ierosināja debates par to, kādā veidā varētu rīkot un finansēt Eiropas Parlamenta vēlēšanu kampaņu.
Concerned about declining turnout in 1984 and 1989, he introduced to the debate the question of how the campaign for the European Parliamentary elections should be run and financed.
Savā otrajā ziņojumā De Gucht ierosināja, ka apvienotās Vācijas vietu skaits jāpalielina līdz 99, Francijai, Itālijai un Apvienotajai Karalistei katrai atstājot 87 vietas
In his second report, De Gucht proposed that the unified Germany’s number of seats should rise to 99, leaving France, Italy and the UK with 87 each.
De Gucht ziņojums, ko pieņēma 1993. gada 10. martā ar 207 balsīm par, 79 balsīm pret un 19 deputātiem atturoties; OV C 115, 26.4.1993. .
De Gucht Report, adopted 10 March 1993 by 207 to 79 with 19 abstentions; OJ C 115, 26.4.1993.
Visbeidzot De Gucht ierosināja „top-up” sistēmu, kurā divas trešdaļas no Apvienotās Karalistes vietām varētu ievēlēt ar vienkāršo vairākumu viena kandidāta vēlēšanu apgabalos, bet atlikušo trešdaļu proporcionāli sadalītu atkarībā no kopējā balsu skaita, ko saņēmusi katra partija.
Finally, De Gucht proposed a top-up system whereby two-thirds of the British seats could be elected by simple majority in single member constituencies, but the remaining third would be distributed proportionately to the total vote of each party.
Tomēr, neraugoties uz Parlamenta pūlēm, strupceļu vēlēšanu sistēmā izdevās pārvarēt tikai tad, kad Apvienotajā Karalistē 1997. gada maijā tika ievēlēta leiboristu valdība, kurai šajā ziņā palīdzēja arī liberāldemokrāti.
Nevertheless, despite the efforts of Parliament, it was the election of a Labour government in the UK in May 1997, assisted on this matter by the Liberal Democrats, which finally broke the logjam over the electoral system.
1999. gada vēlēšanām Apvienotajā Karalistē tika ieviesta slēgtu sarakstu sistēma ar proporcionālu reģionālo pārstāvību
For the 1999 elections a closed list system of regional proportional representation was introduced to Great Britain.
Ziemeļīrijā vienas nododamās balss sistēma (single transferable vote — STV) pastāvēja kopš 1979. gada, jo bija katrā ziņā nepieciešams atainot šīs provinces mazākuma viedokli.
Northern Ireland had enjoyed STV since 1979 because of the overwhelming need to reflect minority opinion in the province.
1999. gadā Parlamentā tika ievēlēti 10 liberāldemokrāti, 2 zaļie, 2 Plaid Cymru un 3 UKIP EP deputāti, kas liecināja par to, cik proporcionālā pārstāvība ir svarīga Eiropas Parlamenta leģitimitātei. .
In 1999 10 Liberal Democrats, 2 Greens, 2 Plaid Cymru and 3 UKIP MEPs were elected to the Parliament, witness to the importance of proportional representation to the legitimation of the European Parliament.
Līdzīgas reformas tika veiktas Francijā pirms 2004. gada vēlēšanām.
Similar reforms were made in France in time for the 2004 elections.
Izdevīgas Līguma izmaiņas
Helpful Treaty change
Ar Māstrihtas līgumu (1992) tika panākts ievērojams progress attiecībā uz Eiropas Savienības pilsonību.
Meanwhile, the Treaty of Maastricht (1992) made some bold advances in the area of European Union citizenship.
Tā 8.b panta 2. punktā bija norādīts:
Article 8b(2) laid down that:
Šīs tiesības īsteno, ievērojot sīki izstrādātus noteikumus, kas Padomei pēc Komisijas priekšlikuma un apspriedes ar Eiropas Parlamentu jāpieņem ar vienprātīgu lēmumu; šie noteikumi var paredzēt izņēmumus kādas dalībvalsts īpašu problēmu dēļ
This right shall be exercised subject to detailed arrangements adopted by the Council, acting unanimously on a proposal from the Commission and after consulting the European Parliament; these arrangements may provide for derogations where warranted by problems specific to a Member State.
Vēlākais 19. panta 2. punkts Eiropas Kopienas dibināšanas līgumā (EKL).
Later Article 19(2) of the Treaty establishing the European Community (TEC).
Māstrihtas līguma dēļ bija jāpārskata 1976. gada akts; to izdarīja ar Padomes Lēmumu 93/81; OV L 33, 9.2.1993. .
The Treaty of Maastricht necessitated a revision of the 1976 Act, in Council Decision 93/81; OJ L 33, 9.2.1993.
Tas nodrošināja piemērotu juridisko pamatu pasākumiem, lai sekmētu pārnacionālu vēlēšanu politiku un palielinātu sabiedrības piedalīšanos.
Helpfully, this provided a legal base for measures to stimulate transnational electoral politics and increase civic participation.
Ar Māstrihtas līgumu tika grozīts arī 138. pants, lai Parlamentam piešķirtu tiesības apstiprināt Padomes lēmumu par vienotu vēlēšanu procedūru.
At the same time, the Treaty of Maastricht amended Article 138 to give to the Parliament the right of assent to the Council’s proposal for a uniform electoral procedure.
Tajā ieviesa arī jaunu 138.a pantu, kurā noteikts, ka:
It also introduced a new Article 138a which establishes that:
Politiskas partijas Eiropas līmenī ir svarīgas kā Savienības integrācijas faktors.
Political parties at European level are important as a factor for integration within the Union .
Tās veicina Eiropas apziņu un Eiropas Savienības pilsoņu politiskās gribas izpausmi.
They contribute to forming a European awareness and to expressing the political will of the citizens of the Union .
Tony Blair uzvarai 1997. gada maijā bija labvēlīga ietekme uz Starpvaldību konferences noslēguma posmiem, pēc kuriem tika parakstīts Amsterdamas līgums.
Tony Blair’s victory in May 1997 had a beneficial effect on the closing stages of the Intergovernmental Conference which led up to the signing of the Treaty of Amsterdam.
Pirmkārt, jaunajā Līgumā tika noteikts, ka Parlamentā ir 700 vietas — Vācijai 99 vietas un Francijai, Itālijai un Apvienotajai Karalistei katrai 87 vietas
First, the new Treaty capped the size of the Parliament at 700 – with 99 for Germany and 87 each for France, Italy and the United Kingdom.
138. panta 2. punkts, vēlāk 190. panta 2. punkts. .
Article 138(2), subsequently Article 190(2).
Tajā pievienoja arī jaunu mīklainu klauzulu, kurā noteikts, ka:
It then added a new, cryptic clause, as follows:
Ja šo pantu groza, pārstāvju skaitam, ko ievēlē katrā dalībvalstī, jānodrošina Kopienā apvienoto valstu tautu pienācīga pārstāvība.
In the event of amendments to this paragraph, the number of representatives elected in each Member State must ensure appropriate representation of the peoples of the States brought together in the Community.
Treškārt, Amsterdamas līgumā iekļāva jaunu apakšpunktu, kurā noteikts, ka Parlamenta pilnvaru termiņš ir pieci gadi
Third, the Amsterdam Treaty inserted a new sub-paragraph establishing that the term of office of the Parliament is five years.
Ar šo apakšpunktu, kas kļuva par 190. panta 3. punktu, tika vienkārši kodificēts 1976. gada akts. .
This, which became Article 190(3), simply codified the 1976 Act.
Ceturtkārt, ar jauno Līgumu 190. panta 4. punkts (iepriekš 138. panta 3. punkts) tika grozīts šādi:
Fourth, the new Treaty amended Article 190(4) (formerly Article 138(3)), as follows:
Eiropas Parlaments izstrādā priekšlikumu par vispārējām tiešām vēlēšanām saskaņā ar vienotu procedūru visās dalībvalstīs vai saskaņā ar visām dalībvalstīm kopīgiem principiem
The European Parliament shall draw up a proposal for elections by direct universal suffrage in accordance with a uniform electoral procedure in all Member States or in accordance with principles common to all Member States .
Referenta izcēlums. .
Rapporteur's emphasis.
Šis grozījums pauda Parlamenta pragmatiskāko nostāju, kas tika formulēta De Gucht ziņojumā.
This revision reflected the more pragmatic approach of the Parliament as articulated in the De Gucht Report.
Piemēram, šīs izmaiņas ļāva Īrijai turpināt izmantot vienas nododamās balss sistēmu (STV) plašākas vidējā lieluma sarakstu sistēmas vietā.
In particular, the change would allow the Irish to continue to use the Single Transferable Vote (STV) instead of a largest average list system.
Visbeidzot, Amsterdamas līgumam pievienoja jaunu 190. panta 5. punktu.
Lastly, a new Article 190(5) was usefully added by the Treaty of Amsterdam:
Eiropas Parlaments, iepriekš lūdzot Komisiju sniegt atzinumu, kā arī saņēmis Padomes apstiprinājumu, ko tā pieņēmusi ar kvalificētu balsu vairākumu, pieņem noteikumus un vispārīgus nosacījumus, kas reglamentē Parlamenta locekļu pienākumu izpildi.
The European Parliament shall, after seeking an opinion from the Commission and with the approval of the Council acting unanimously, lay down the regulations and general conditions governing the performance of the duties of its Members.
Anastassopoulos ziņojums
The Anastassopoulos Report
Tūlīt pēc Amsterdamas līguma parakstīšanas 1997. gadā Institucionālo lietu komiteja Parlamenta priekšsēdētāja vietnieku Georgios Anastassopoulos iecēla par savu referentu vēlēšanu procedūras jautājumos.
Immediately after the signing of the Treaty of Amsterdam in 1997, the Committee on Institutional Affairs appointed Parliamentary Vice-President Georgios Anastassopoulos as its rapporteur on the electoral procedure.
Viņa uzdevums bija noskaidrot, vai, pamatojoties uz grozītā 190. panta 4. punktu, varētu vienoties par jaunu priekšlikums, tas ir, vai „ visām dalībvalstīm kopīgi principi ” ir labāks pamats vienotībai nekā „ vienota [vēlēšanu] procedūra visās dalībvalstīs ”.
His task was to see whether a new proposal could be agreed on the basis of the revised Article 190(4), that is, whether ‘ principles common to all Member States ’ offered a better basis for uniformity than ‘ a uniform electoral procedure in all Member States’.
Anastassopoulos konstatēja, ka starp valstīm pastāv „ļoti plaša vienprātība” par vairākiem kopīgiem principiem, arī par tādu svarīgu aspektu kā proporcionālā pārstāvība.
Anastassopoulos found a ‘very broad consensus’ among States on a number of common principles, including, not least, proportional representation.
Viņš atteicās no domas mēģināt vienādā veidā izveidot teritoriālos vēlēšanu apgabalus, bet uzstāja, ka tādi apgabali ir jāveido valstīs ar vairāk nekā 20 miljoniem iedzīvotāju.
He dropped the idea of trying to craft territorial constituencies in a uniform manner, but insisted on their creation in States with more than 20 million inhabitants.
Viņš izvirzīja svarīgu jautājumu par to, vai, sākot no 2009. gada vēlēšanām, noteiktu vietu daļu — viņš ierosināja desmit procentus — varētu proporcionāli sadalīt pa pārnacionāliem sarakstiem (ievērojot dzimumu līdzsvaru).
Notably, he raised the question of whether a portion of seats – he proposed ten per cent ‑ could be distributed proportionately from transnational (gender balanced) lists as from the 2009 elections.
Ierobežojumi valstīm būtu jāatstāj izvēlei.
National thresholds should remain optional.
Lai veicinātu piedalīšanos vēlēšanās, būtu jāsekmē preferenciāla balsošana.
Preferential voting should be encouraged as a stimulus to turnout.
Divkārši parlamenta mandāti tiktu aizliegti.
Dual parliamentary mandates would be banned.
Viņš ierosināja vēlēšanas pārcelt no jūnija uz maiju (lai izvairītos no vasaras atvaļinājumu laika Ziemeļeiropas valstīs) un pašu vēlēšanu laiku saīsināt līdz ne vairāk kā divām dienām.
He proposed bringing the elections forward from June to May (in order to avoid summer holidays in Northern states), and to truncate the time for polling itself to two days maximum.
Šo tālejošo Anastassopoulous ziņojumu Eiropas Parlaments pieņēma 1998. gada 15. jūlijā ar 355 balsīm par, 146 balsīm pret, 39 deputātiem atturoties
The far-reaching Anastassopoulos Report was adopted by Parliament on 15 July 1998 by 355 votes to 146 with 39 abstentions.
OV C 292, 21.9.1998.; Parlamenta rezolūcija ir publicēta I pielikumā. .
OJ C 292, 21.9.1998; Parliament’s resolution is reproduced in Annex I.
2002. gadā Padome grozīja 1976. gada aktu, lai kodificētu visur ieviesto proporcionālo pārstāvību, lai nepārprotami atļautu vienas nododamās balss ( single transferable vote — STV ) un preferenciālo balsošanu, lai paredzētu teritoriālo vēlēšanu apgabalu izveidi, lai noteiktu maksimālo slieksni 5 % apmērā, lai pakāpeniski izslēgtu divkāršos mandātus un lai valsts tiesību akti varētu attiekties uz mandātu atsaukšanu un brīvo vietu aizpildīšanu
In 2002 the Council modified the 1976 Act in order to codify the introduction everywhere of proportional representation, to allow explicitly STV and preferential voting, to cater for territorial constituencies, to fix a maximum threshold of 5 per cent, to phase out the dual mandate, and to let national law apply to the withdrawal of mandates and the filling of vacancies.
Padomes 2002. gada 25. jūnija un 2002. gada 23. septembra Lēmums, ar ko groza Aktu par Eiropas Parlamenta pārstāvju ievēlēšanu vispārējās tiešās vēlēšanās; OV L 283, 21.10.2002. .
Council Decision of 25 June 2002 and 23 September 2002 amending the Act concerning the election of the representatives of the European Parliament by direct universal suffrage; OJ L 283, 21.10.2002.
Anastassopoulos Parlamenta ziņojuma drosmīgākie priekšlikumi netika pieņemti
The bolder proposals of the Parliament's Anastassopoulos Report were not adopted by the Council.
Pilnu tekstu skatīt Dr. George N. Anastassopoulos grāmatā Debates par Eiropas Parlamenta deputātu ievēlēšanas sistēmu , ar deputāta prof. Dimitris Th.
For a full account, see Dr George N. Anastassopoulos The Debate on the System of Electing the Members of the European Parliament , foreword by Professor Dimitris Th.
Tsatsos priekšvārdu, Athens & Brussels , 2002. .
Tsatsos MEP, Athens & Brussels, 2002.
Nica, Lākene un Konvents
Nice, Laeken and the Convention
Parlamentam neizdevās jautājumu par savu vēlēšanu procedūru izvirzīt Nicas Starpvaldību konferencē.
Parliament was unsuccessful in raising the matter of its electoral procedure at the Nice Intergovernmental Conference.
Tā vietā SVK noslēguma posmus 2000. gada decembrī raksturoja stīvēšanās par vietu pārdalīšanu Parlamentā.
Instead, the closing stages of the IGC in December 2000 were marked by the bruising row over the redistribution of seats in the Parliament.
(Vēlāk, pievienojoties Bulgārijai un Rumānijai, tika panākta vienošanās, ka no 2009. gada Parlamentā būs 736 vietas: Vācija atkal saglabās 99 vietas, Francijas, Itālijas un Apvienotās Karalistes vietu skaits samazināsies līdz 72 vietām katrai, Spānijai un Polijai līdz 50 vietām.)
(Later, upon the accession of Bulgaria and Romania, it was agreed that from 2009 there would be 736 seats: again Germany was to retain 99, France, Italy and the UK were to fall to 72 each, Spain and Poland to 50.)
Ar Nicas līgumu 190. panta 5. punkts tika grozīts šādi:
The Treaty of Nice modified Article 190(5), as follows:
Eiropas Parlaments, iepriekš lūdzot Komisiju sniegt atzinumu, kā arī saņēmis Padomes apstiprinājumu, ko tā pieņēmusi ar kvalificētu balsu vairākumu , pieņem noteikumus un vispārīgus nosacījumus, kas reglamentē Parlamenta locekļu pienākumu izpildi.
The European Parliament shall, after seeking an opinion from the Commission and with the approval of the Council acting by a qualified majority , lay down the regulations and general conditions governing the performance of the duties of its Members.
Visus noteikumus un nosacījumus, kas saistīti ar nodokļu uzlikšanu pašreizējiem vai bijušiem locekļiem, Padome pieņem vienprātīgi
All rules or conditions relating to the taxation of Members or former Members shall require unanimity within the Council.
Tika grozīts 191. pants, lai izveidotu juridisko pamatu Eiropas līmeņa politisko partiju statusa izveidei.
An amendment was made to Article 191 to create a legal base for the creation of a statute for European political parties.
Padome tika pilnvarota koplēmumā ar Parlamentu pieņemt regulas par Eiropas partiju atzīšanu un finansēšanu.
The Council was empowered to lay down regulations governing European parties and particularly their financing, in co-decision with the Parliament.
Vai koplēmuma tiesības būtu jāpaplašina vai ne?
Should we extend the right of codecision or not?
Vai būtu jāpārskata veids, kādā mēs ievēlam Eiropas Parlamenta deputātus?
Should the way in which we elect the members of the European Parliament be reviewed?
Vai būtu jāizveido Eiropas vēlēšanu apgabals vai arī vēlēšanu apgabali būtu jānosaka pašām valstīm?
Should a European electoral constituency be created, or should constituencies continue to be determined nationally?
Vai abas sistēmas var apvienot?
Can the two systems be combined?’
Tomēr jāatzīst, ka tad, kad Konstitucionālais konvents šos jautājumus apsprieda, vēlēšanu sistēmai bija mazāka prioritāte nekā jautājumam par Parlamenta pilnvarām un tā vietu iestāžu līdzsvara sistēmā
When the constitutional Convention discussed these questions, however, it must be admitted that the electoral system was of a lower order of priority to those of the powers of the Parliament and its place in the inter-institutional balance.
Referents bija Konventa par Eiropas nākotni (2002.-2003. gads) loceklis, kā arī viens no trijiem Parlamenta pārstāvjiem 2007. gada SVK. .
The rapporteur was a member of the Convention on the Future of Europe (2002-03) and was one of Parliament’s three representatives to the 2007 IGC.
Konvents pamatoti ierosināja, ka vēlēšanu sistēma būtu jānosaka ar Padomes tiesību aktu vai ietvarlikumu, darbojoties vienprātīgi pēc Parlamenta priekšlikuma un ar tā piekrišanu
The Convention proposed, sensibly enough, that the electoral system should be subject to a law or framework law of the Council, acting unanimously on a proposal from and with the consent of the Parliament.
Līguma projekta par Konstitūciju Eiropai III-232. pants (2003. gads). .
Article III-232 of the Draft Treaty establishing a Constitution for Europe (2003).
Ciktāl runa bija par Parlamenta struktūru, Konvents ierosināja, ka lēmums vienprātīgi jāpieņem Eiropadomei pēc Parlamenta priekšlikuma saņemšanas un ar tā piekrišanu.
As far as the shape of the Parliament was concerned, the Convention proposed that the European Council should take a decision, by unanimity, on a proposal from and with the consent of Parliament.
Deputātu skaitu ierobežoja līdz 736.
The size was capped at 736.
Pilsoņu pārstāvība ir līdzsvaroti proporcionāla, ar minimālo slieksni seši Parlamenta locekļi katrai dalībvalstij
‘Representation of European citizens shall be degressively proportional, with a minimum threshold of four members per Member State.’
Līguma projekta par Konstitūciju Eiropai I-19. panta 2. punkts (2003. gads). .
Article I-19(2) of the Draft Treaty establishing a Constitution for Europe (2003).
Turklāt bija jākļūst saistošai Pamattiesību hartai, kuras 39. pantā noteikts, ka ikvienam pilsonim ir balsstiesības un tiesības kandidēt Eiropas Parlamenta vēlēšanās dalībvalstī, kurā viņš dzīvo, ar tādiem pašiem nosacījumiem kā attiecīgās valsts pilsoņiem.
Furthermore, the Charter of Fundamental Rights was to become mandatory, Article 39 of which set out the right of every citizen to vote or stand in the European Parliamentary elections in the Member State in which he or she resided, under the same conditions as nationals of that State.
2003.–2004. gada SVK, kas turpināja Konventa darbu, procedūras neizmainīja, bet attiecīgā punkta (tagad I-20. panta 2. punkts) formulējumu grozīja šādā veidā:
The IGC of 2003-04 which followed up the work of the Convention made no change in the procedures but adapted the relevant clause (Article I-20(2)) to read as follows:
Eiropas Parlaments sastāv no Savienības pilsoņu pārstāvjiem.
The European Parliament shall be composed of representatives of the Union ’s citizens.
To skaits nepārsniedz septiņi simti piecdesmit.
They shall not exceed 750 in number.
Pilsoņu pārstāvība ir līdzsvaroti proporcionāla, ar minimālo slieksni seši Parlamenta locekļi katrai dalībvalstij.
Representation of citizens shall be degressively proportional, with a minimum threshold of six members per Member State .
Nevienai dalībvalstij nepiešķir vairāk par deviņdesmit sešām vietām.
No Member State shall be allocated more than 96 seats.
Šis priekšlikums bija samērā līdzīgs priekšlikumam, ko Vācija izvirzīja Māstrihtā, bet ko tolaik noraidīja.
This was rather similar to a proposal made by Germany at the time of Maastricht, but at that stage rejected.
Ir ticis norādīts, ka daži novērotāji nepamanīja vēsturiskā formulējuma izmaiņu nozīmi — no „ pārstāvji ... no to valstu tautām, kuras apvienotas Kopienā ” uz „ Savienības pilsoņu pārstāvji ”.
It has been suggested that the significance of the change of the historic wording – from ‘ representatives … of the peoples of the States brought together in the Community ’ to ‘ representatives of the Union ’s citizens ’ ‑ was lost on some observers.
Piemēram, I-45. panta 2. punktā, kurā ir teikts, ka „Pilsoņi Savienības līmenī ir tieši pārstāvēti Eiropas Parlamentā” (vēlāk ar Lisabonas līgumu šis pants tika atkārtots 10. panta 2. punktā Līgumā par Eiropas Savienību). .
Notably, Article I-45(2) which said that ‘Citizens are directly represented at Union level in the European Parliament', (later replicated by the Treaty of Lisbon in Article 10(2) of the Treaty on European Union).
Parlamenta pārstāvji Konventā un turpmākajās SVK cerēja, ka šīs izmaiņas veicinās tālāku pārnacionālas politikas attīstību, sekmējot plašāku tautas atbalstu pēcnacionālajai politiskajai telpai.
And representatives of the Parliament in the Convention and at the subsequent IGCs were hopeful that the change would encourage the further development of transnational politics, leading to a more popular recognition of the post-national political space.
Nesenais „pārdomu laiks” un atkārtotās sarunas par Lisabonas līgumu ir pazīstamāki notikumi.
The recent story of the ‘period of reflection’ and the negotiation of the Treaty of Lisbon is more familiar.
Starpvaldību konferencē Parlaments nevēlējās katrā ziņā panākt vienotu vēlēšanu procedūru vai privilēģiju un imunitātes sistēmas reformu, kā tika ierosināts.
At the Intergovernmental Conference, Parliament chose neither to press the case for a uniform electoral procedure nor, as had at one time been mooted, for a reform of the privileges and immunities regime.
Ārpus konstitucionālajām sarunām tika panākti ievērojami sasniegumi.
Away from the constitutional negotiations, there was significant progress.
Pirmie Eiropas politisko partiju statūti tika izstrādāti 2003. gadā un 2007. gadā paplašināti attiecībā uz politisko partiju finansēšanu
The first statute for European political parties was delivered in 2003, extended to party political foundations in 2007.