natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Lai ievērotu juridisko noteiktību un atbilstību noteikumiem par sociālās drošības sistēmu koordinēšanu, formulējums „vai līdzīga” ir jāaizstāj ar formulējumu „pacientam tikpat efektīva ārstēšana”.
For reasons of legal certainty and coherence with the rules on coordination of social security schemes, the notion "or similar" should be replaced by "or equally effective for the patient."
Tas ir saskaņā ar EKT veikto jēdziena „ārstēšana” interpretāciju Regulas Nr. 1408/71 22. pantā (Regulas Nr. 883/2004 jaunais 20. pants) (sk., piemēram, C-372/04, Watts, 61. punkts).
This is in line with the ECJ interpretation of the notion of "treatment" in Article 22 of Regulation 1408/71 (new Article 20 of Regulation 883/2004) (see e.g. C-372/04, Watts, par 61).
(32a) Iepriekšējas atļaujas atteikuma procedūrai ir jābūt godīgai un pārredzamai.
(32a) Prior authorisation should only be refused in the context of a fair and transparent procedure.
Dalībvalstu izstrādātajiem noteikumiem par atļaujas pieteikuma iesniegšanu un par iespējamiem atteikuma iemesliem jābūt zināmiem iepriekš.
The rules laid down by the Member States for submitting an authorisation request and the possible reasons for refusal should be made known in advance.
Atteikumi ir pieļaujami tikai vajadzības gadījumā, un tiem jābūt samērīgiem ar iepriekšēju atļauju sistēmas ieviešanas mērķiem.
Refusals should be limited to what is necessary, and should be proportionate to the objectives of setting up a prior authorisation system.
(33) Dalībvalstu izveidotajām procedūrām attiecībā uz pārrobežu veselības aprūpi ir jāgarantē pacientiem objektivitāte, nediskriminācija un pārredzamība, nodrošinot to, ka valsts iestāžu lēmumi tiek pieņemti laikus un to pieņemšanā ir pienācīgi ievēroti šie vispārīgie principi un katra atsevišķā gadījuma konkrētie apstākļi.
(33) Procedures regarding cross-border healthcare established by the Member States should give patients guarantees of objectivity, non-discrimination and transparency, in such a way as to ensure that decisions by national authorities are made in a timely manner and with due care and regard for both those overall principles and the individual circumstances of each case.
Tas attiecas arī uz tādu veselības aprūpes izdevumu faktisko atlīdzināšanu, kas citā dalībvalstī radušies pēc pacienta atgriešanās.
This applies also to the actual reimbursement of costs of healthcare incurred in another Member State after the patient's return.
Ir lietderīgi noteikt, ka pacientiem jāuzzina lēmums par pārrobežu veselības aprūpi piecpadsmit kalendāra dienu laikā.
It is appropriate that patients should normally have a decision regarding the cross-border healthcare within fifteen calendar days.
Tomēr šim laikposmam jābūt īsākam, ja tam iemesls ir konkrētās ārstniecības steidzamība.
However, that period should be shorter where warranted by the urgency of the treatment in question.
Nekādā ziņā šie vispārīgie noteikumi nedrīkst skart atzīšanas procedūras un noteikumus pakalpojumu jomā, kas paredzēti Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīvā 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju savstarpēju atzīšanu.
In any event, recognition procedures and rules on the provision of services as provided for by Directive 2005/36/EC of the European Parliament and of the Council of 7 September 2005 on the recognition of professional qualifications should not be affected by these general rules.
Pacientiem lēmums par pārrobežu veselības aprūpi parasti ir jāuzzina piecpadsmit kalendāro dienu laikā.
Patients should normally have a decision regarding the cross-border healthcare within fifteen calendar days.
Ir maza, taču nozīmīga demogrāfiskā grupa, kuras locekļiem ir dzīvesvietas vairākās dalībvalstīs.
There is a small yet considerable demographic group which live between more than one member state.
Tāpēc šīm personām ir jābūt tiesīgām saņemt ambulatoro aprūpi, piemēram, aprūpi atveseļošanās periodā, aprūpi mājās utt., tikai tādā gadījumā, ja šādus pašus aprūpes pakalpojumus sedz viņu apdrošināšana piederības dalībvalstī.
Therefore, these individuals should have the right to non-hospital care such as convalescence, residential care and so on, only provided that they are insured for the same menu of care in their member state of affiliation.
(34) Lai ļautu pacientiem praksē izmantot tiesības uz pārrobežu veselības aprūpi, ir vajadzīga atbilstoša informācija par visiem pārrobežu veselības aprūpes būtiskajiem aspektiem.
(34) Appropriate information on all essential aspects of cross-border healthcare is necessary in order to enable patients to exercise their rights to cross-border healthcare in practice.
Visefektīvākais mehānisms šādas informācijas sniegšanai pārrobežu veselības aprūpes jomā ir tādu centrālu konaktpunktu izveide katrā dalībvalstī, kuros pacienti var vērsties un kuri var sniegt informāciju par pārrobežu veselības aprūpi, ievērojot arī attiecīgās dalībvalsts veselības sistēmas prasības.
For cross-border healthcare the most efficient mechanism for providing such information is to establish central contact points within each Member State to which patients can refer, and which can provide information on cross-border healthcare taking into account also the context of the health system in that Member State.
Lai noskaidrotu jautājumus par pārrobežu veselības aprūpes aspektiem, ir nepieciešama arī sadarbība starp dažādu dalībvalstu iestādēm, tādēļ šie centrālie kontaktpunkti varētu arī veidot sadarbības tīklu, kurā varētu efektīvi risināt šādus jautājumus.
Since questions about aspects of cross-border healthcare will also require liaison between authorities in different Member States, these central contact points should also constitute a network through which such questions can be most efficiently addressed.
Šiem kontaktpunktiem ir savstarpēji jāsadarbojas un jāsniedz pacientiem informētas izvēles iespēja attiecībā uz pārrobežu veselības aprūpi.
These contact points should cooperate with each other and should enable patients to make informed choices about cross-border healthcare.
Tiem ir arī jāsniedz informācija par risinājumiem, kas pieejami, ja pārrobežu veselības aprūpē rodas problēmas, jo īpaši par pārrobežu strīdu izšķiršanas veidiem ārpustiesas ceļā.
They should also provide information about options available in case of problems with cross-border healthcare, in particular about out-of-court schemes for settling cross-border disputes.
Šiem kontaktpunktiem ir savstarpēji jāsadarbojas un jāsniedz pacientiem informētas izvēles iespēja attiecībā uz pārrobežu veselības aprūpi.
These contact points should cooperate with each other and should enable patients to make informed choices about cross border healthcare .
Tiem ir arī jāsniedz informācija par risinājumiem, kas pieejami, ja pārrobežu veselības aprūpē rodas problēmas, jo īpaši par pārrobežu strīdu izšķiršanas veidiem ārpustiesas ceļā.
They should also provide information about options available in case of problems with cross-border healthcare, in particular about out of court schemes for settling cross border disputes.
Izstrādājot noteikumus par informācijas sniegšanu saistībā ar pārrobežu veselības aprūpi, dalībvalstīm jāņem vērā vajadzība sniegt informāciju pieejamos formātos un jāparedz iespējamie papildu palīdzības avoti, kas domāti mazāk aizsargātiem pacientiem, invalīdiem un cilvēkiem ar kompleksām vajadzībām.
In developing arrangements for the provision of information on cross-border healthcare, the Member States should give consideration to the need to provide information in accessible formats and to potential sources of additional assistance for vulnerable patients, disabled people and people with complex needs.
Ir būtiski, ka informācija par pārrobežu veselības aprūpi ir iegūstama viegli pieejamā veidā.
It is vital that information about cross border healthcare is available in accessible formats.
(35) Pacientam, kurš saņem veselības aprūpi citā dalībvalstī, nevis tajā, kurā viņš ir apdrošināts, ir ļoti svarīgi iepriekš zināt, kuri ir piemērojamie noteikumi.
(35) When healthcare is received by a patient in a Member state, which is not the country where he is insured, it is essential for the patient to know in advance which rules shall be applicable.
Tāda pati skaidrība nepieciešama gadījumos, kad veselības aprūpes sniedzēji uz laiku pārceļas uz citu dalībvalsti, lai tur sniegtu veselības pakalpojumus, vai pāri robežām sniegtas veselības aprūpes gadījumos.
An equivalent level of clarity is needed in case where healthcare providers temporarily move to another Member State to provide their medical services there or when healthcare is provided cross-border.
Šādos gadījumos piemēro tos veselības aprūpi reglamentējošos noteikumus, kas ir spēkā ārstniecības dalībvalstī, saskaņā ar 5. pantā izklāstītajiem vispārīgajiem principiem un ievērojot to, ka saskaņā ar Līguma 152. panta 5. punktu veselības pakalpojumu un medicīniskās aprūpes organizēšana un sniegšana ir dalībvalstu kompetencē.
In those cases, the rules applicable to healthcare are those provided by the legislation of the Member State of treatment in accordance with the general principles set out in Art.5, given that in accordance with Art. 152(5) of the Treaty the organisation and delivery of health services and medical care is of responsibility of Member States.
Šis noteikums ļaus pacientam izdarīt informētu izvēli un novērsīs neskaidrības un pārpratumus.
This will help the patient in making an informed choice, and will avoid misapprehension and misunderstanding.
Turklāt tas veicinās pacientu un veselības aprūpes sniedzēja savstarpēju uzticēšanos.
It will also establish a high level of trust between the patient and the healthcare provider.
Tāda pati skaidrība nepieciešama pāri robežām sniegtas veselības aprūpes gadījumos , piemēram, tālmedicīnas gadījumā .
An equivalent level of clarity is needed when healthcare is provided cross-border , such as telemedicine .
(36) Lēmumam par šādu valsts kontaktpunktu veidu un skaitu jābūt dalībvalstu ziņā.
(36) The Member States should decide on the form of those national contact points as well as the number of them.
Valsts kontaktpunktus var arī iekļaut pastāvošajos informācijas centros vai tādējādi papildināt informācijas centru darbības, ja vien pārrobežu veselības aprūpes valsts kontaktpunkta funkcija ir skaidri norādīta.
The national contact points may be also incorporated in or build on activities of existing information centres provided that it is clearly indicated that they are also national contact points for cross-border healthcare.
Jānodrošina, lai valsts kontaktpunktiem būtu pienācīgs aprīkojums, lai sniegtu informāciju par pārrobežu veselības aprūpes būtiskajiem aspektiem un vajadzības gadījumā — praktisku palīdzību pacientiem.
The national contact points should have appropriate facilities to provide information on the main aspects of cross-border healthcare and to provide practical assistance to patients if needed.
Komisijai ir jāsadarbojas ar dalībvalstīm, lai vienkāršotu sadarbību attiecībā uz pārrobežu veselības aprūpes kontaktpunktiem, attiecīgo informāciju darot pieejamu arī Kopienas mērogā, piemēram, izmantojot Eiropas veselības portālu.
The Commission should work together with the Member States in order to facilitate cooperation regarding national contact points for cross-border healthcare, including making relevant information available at Community level, such as through the European Health Portal.
Valsts kontaktpunktu pastāvēšana neliedz dalībvalstīm dibināt citus saistītus kontaktpunktus reģionālā vai vietējā mērogā, ja to prasa konkrētās veselības sistēmas īpaša uzbūve .
The existence of national contact points should not preclude Member States from establishing other linked contact points at regional or local level, reflecting the specific organisation of their healthcare system.
Jānodrošina, lai valsts kontaktpunktiem būtu pienācīgs aprīkojums, lai sniegtu informāciju par pārrobežu veselības aprūpes būtiskajiem aspektiem un vajadzības gadījumā - praktisku palīdzību pacientiem.
The national contact points should have appropriate facilities to provide information on the main aspects of cross-border healthcare and to provide practical assistance to patients if needed.
Dalībvalstīm ir jānodrošina veselības aprūpes speciālistu pārstāvības struktūru līdzdalība šajos pasākumos.
The Member States should ensure the participation of bodies representing health professionals in these activities.
Valsts kontaktpunktu pastāvēšana neliedz dalībvalstīm dibināt citus saistītus kontaktpunktus reģionālā vai vietējā mērogā, ja to prasa konkrētās veselības sistēmas īpaša uzbūve.
The existence of national contact points should not preclude Member States from establishing other linked contact points at regional or local level, reflecting the specific organisation of their healthcare system.
Valsts kontaktpunktiem ir jābūt iespējai sniegt pacientiem vajadzīgo informāciju par pārrobežu veselības aprūpi, kā arī palīdzēt viņiem.
The national contact points should be able to provide patients with relevant information on cross-border healthcare and to assist them.
Juridiskas konsultācijas nevajadzētu sniegt.
This should not include legal advice.
(37) Lai apzinātu iekšējā tirgus potenciālu pārrobežu veselības aprūpes jomā, ir nepieciešama dažādu dalībvalstu pakalpojumu sniedzēju, pircēju un regulatoru sadarbība valsts, reģionālā vai vietējā mērogā, tādējādi panākot drošu, augstas kvalitātes un efektīvu pārrobežu aprūpi.
(37) Realising the potential of the internal market for cross-border healthcare requires cooperation between providers, purchasers and regulators of different Member States at national, regional or local level in order to ensure safe, high quality and efficient care across borders.
Tas jo īpaši attiecas uz sadarbību pierobežas apgabalos, kur pārrobežu pakalpojumu sniegšana varētu būt visefektīvākais līdzeklis, kā vietējos iedzīvotājus nodrošināt ar veselības pakalpojumiem , bet tam ir nepieciešama dažādu dalībvalstu veselības sistēmu sadarbība, lai nodrošinātu ilgstošu pārrobežu pakalpojumu sniegšanu.
This is particularly the case for cooperation in border regions, where cross-border provision of services may be the most efficient way of organising health services for the local populations, but where achieving such cross-border provision on a sustained basis requires cooperation between the health systems of different Member States.
Šāda sadarbība var būt saistīta ar kopīgu plānošanu, savstarpēju atzīšanu vai procedūru vai standartu pieņemšanu, attiecīgo valsts informācijas un saziņas tehnoloģijas sistēmu saderību, praktiskiem mehānismiem, lai nodrošinātu aprūpes turpināšanos, vai tādas pārrobežu veselības aprūpes praktisku vienkāršošanu, ko veselības nozares darbinieki veic īslaicīgi vai dažos gadījumos.
Such cooperation may concern joint planning, mutual recognition or adaptation of procedures or standards, interoperability of respective national information and communication technology systems, practical mechanisms to ensure continuity of care or practical facilitating of cross-border provision of healthcare by health professionals on a temporary or occasional basis.
Direktīva 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju savstarpēju atzīšanu nosaka, ka īslaicīgu vai gadījuma rakstura pakalpojumu sniegšanu citā dalībvalstī, arī ja pakalpojumu sniedz veselības nozares darbinieki, nedrīkst ierobežot tādu iemeslu dēļ, kas saistīti ar profesionālo kvalifikāciju, ja vien to neparedz īpaši Kopienas tiesību aktu noteikumi.
Directive 2005/36/EC on the recognition of professional qualifications stipulates that free provision of services of a temporary or occasional nature, including services provided by health professionals, in another Member State should not, subject to specific provisions of Community law, be restricted for any reason relating to professional qualifications.
Šī direktīva neskar attiecīgos Direktīvas 2005/36/EK noteikumus.
This Directive should be without prejudice to those provisions of Directive 2005/36/EC.
(37) Ir nepieciešama dažādu dalībvalstu pakalpojumu sniedzēju, pircēju un regulatoru sadarbība valsts, reģionu vai vietējā mērogā, tādējādi panākot drošu, augstas kvalitātes un efektīvu pārrobežu aprūpi.
(37) Cooperation is required between providers, purchasers and regulators of different Member States at national, regional or local level in order to ensure safe, high quality and efficient care across borders.
Tas jo īpaši attiecas uz sadarbību pierobežas apgabalos, kur pārrobežu veselības aprūpes sniegšana varētu būt visefektīvākais līdzeklis, kā vietējos iedzīvotājus nodrošināt ar veselības aprūpi , bet tam ir nepieciešama dažādu dalībvalstu veselības sistēmu sadarbība, lai nodrošinātu ilgstošu pārrobežu pakalpojumu sniegšanu.
This is particularly the case for cooperation in border regions, where cross-border provision of healthcare may be the most efficient way of organising healthcare for the local populations, but where achieving such cross-border provision on a sustained basis requires cooperation between the health systems of different Member States.
Tā kā šī direktīva attiecas uz visu veidu aprūpi, norāde uz pārrobežu veselības aprūpes iekšējo tirgu ir maldinoša.
As this Directive concerns all forms of care, it is illusory to mention an internal market for cross-border healthcare.
Attiecīgā teksta daļa ir pārcelta uz jauno 37.a apsvērumu, kur jāsniedz precīzāks formulējums.
The part is moved to a new Recital 37 a, where it is to be formulated more precisely.
(39) Ja zāles pacienta dalībvalstī ir atļautas saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīvu 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, un konkrētam pacientam citā dalībvalstī ir izrakstīta recepte šīm zālēm, principā jābūt iespējai šādu recepti medicīniski atzīt un izmantot pacienta dalībvalstī.
(39) Where medicinal products are authorised within the patient's Member State in accordance with Directive 2001/83/EC of the European Parliament and of the Council of 6 November 2001 on the Community code relating to medicinal products for human use and have been prescribed in another Member State for an individual named patient, it should be in principle possible for such prescriptions to be medically recognised and used in the patient's own Member State.
Šādas atzīšanas regulējuma un administratīvo šķēršļu novēršana neskar nepieciešamību saņemt pacienta ārstējošā ārsta vai farmaceita pienācīgu piekrišanu katrā atsevišķā gadījumā, ja tas vajadzīgs veselības aizsardzībai un ir samērojams ar šo mērķi.
The removal of regulatory and administrative barriers to such recognition is without prejudice to the need for appropriate agreement of the patients' treating physician or pharmacist in every individual case, if this is warranted by protection of human health and is necessary and proportionate to that objective.
Šāda medicīniska atzīšana arī neskar piederības dalībvalsts lēmumu par atlīdzības attiecināšanu uz šādām zālēm piederības dalībvalsts sociālā nodrošinājuma sistēmā.
Such medical recognition should also be without prejudice to the decision of the Member State of affiliation regarding the inclusion of such medicinal products within the benefits covered by the social security system of affiliation.
Atzīšanas principa īstenošanu vienkāršos, pieņemot pasākumus, kas nepieciešami, lai garantētu pacienta drošību un izvairītos no zāļu neparedzētas un nejaušas lietošanas.
The implementation of the principle of recognition will be facilitated by the adoption of measures necessary for safeguarding the safety of a patient, and avoiding the misuse or confusion of medicinal products.
(39) Ja zāles pacienta dalībvalstī ir atļautas saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīvu 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, tostarp turpmākos tiesību aktus par viltotām zālēm (Direktīva XXXX/XX/EK un par zāļu lietošanas izraisīto blakusparādību uzraudzības sistēmu (Direktīva ZZZZ/ZZ/EK), un konkrētam pacientam citā dalībvalstī ir izrakstīta recepte šīm zālēm, principā jābūt iespējai šādu recepti atzīt medicīniski vai aptiekās un izmantot pacienta dalībvalstī.
(39) Where medicinal products are authorised within the patient's Member State in accordance with Directive 2001/83/EC of the European Parliament and of the Council of 6 November 2001 on the Community code relating to medicinal products for human use, including the future legislation on falsified medicinal products (Directive XXXX/XX/EC) and pharmacovigilance (Directive ZZZZ/ZZ/EC), and have been prescribed in another Member State for an individual named patient, it should be in principle possible for such prescriptions to be recognised medically or in pharmacies and used in the patient's own Member State.
Šāda medicīniska atzīšana arī neskar piederības dalībvalsts lēmumu par atlīdzības attiecināšanu uz šādām zālēm piederības dalībvalsts sociālās drošības sistēmā un neskar valsts cenu noteikšanas un maksāšanas noteikumu spēkā esamību .
Such medical recognition should also be without prejudice to the decision of the Member State of affiliation regarding the inclusion of such medicinal products within the benefits covered by the social security system of affiliation and without prejudice to the validity of national pricing and payment rules .
(41a) e-veselības tehnisko risinājumu saderība ir jānodrošina, ievērojot valstī spēkā esošos noteikumus par veselības aprūpes pakalpojumu sniegšanu, kas pieņemti, lai garantētu pacientu aizsardzību, tostarp ievērojot tiesību aktus par zāļu tirdzniecību internetā, jo īpaši aizliegumus tirgot pa pastu tikai pret recepti izsniedzamas zāles, kurus valsts noteikusi saskaņā ar Eiropas Kopienu Tiesas judikatūru un Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 20. maija Direktīvu 97/7/EK par patērētāju aizsardzību saistībā ar distances līgumiem 1 .
(41a) The interoperability of e-health solutions should be achieved whilst respecting national regulations on the provision of health services adopted in order to protect the patient, including legislation on internet pharmacies, in particular national bans on mail order of prescription-only medicinal products in accordance with the case-law of the European Court of Justice and Directive 97/7/EC of the European Parliament and of the Council of 20 May 2007 on the protection of consumers in respect of distance contracts 1 .
Saskaņā ar Eiropas Kopienu Tiesas judikatūru (2003. gada 11. decembra spriedums lietā C-322/01 Deutscher Apothekerverband) un 14. pantu direktīvā par patērētāju aizsardzību saistībā ar distances līgumiem (Direktīva 97/7/EK) ir precīzi jānosaka, ka šī direktīva neskar spēkā esošos aizliegumus tirgot pa pastu tikai pret recepti izsniedzamas zāles, kas noteikti, pamatojoties uz sabiedrības veselības aizsardzības apsvērumiem.
In line with the case-law of the European Court of Justice (judgment of 11 December 2003, C-322/01, Deutscher Apothekerverband) and Article 14 of the Distance Selling Directive (97/7/EC), it should be made clear that this directive does not affect the permissibility of bans on mail order of prescription-only medicinal products on the grounds of dangers to public health.
(43) Medicīnas zinātnes un veselības tehnoloģijas nepārtrauktais pilnveidošanas darbs dalībvalstu veselības sistēmām sniedz iespējas un vienlaikus rada grūtības.
(43) The constant progress of medical science and health technologies presents both opportunities and challenges to the health systems of the Member States.
Sadarbība jaunās tehnoloģijas novērtēšanā var dalībvalstīm dot apjomradītus ietaupījumus, nodrošināt to, ka darbs netiek dublēts, un sniegt labāku pierādījumu pamatu jaunās tehnoloģijas optimālai izmantošanai, lai veselības aprūpe būtu droša, augstas kvalitātes un efektīva.
Cooperation in the evaluation of new health technologies can support Member States through economies of scale and avoiding duplication of effort, and provide a better basis of evidence for optimal use of new technologies to ensure safe, high-quality and efficient healthcare.
Tas uzlabos iekšējā tirgus darbību, jo medicīnas zinātnes un veselības tehnoloģijas inovācijas izplatīsies maksimāli ātri un plašā mērogā.
This will also contribute to the internal market by maximising the speed and scale of diffusion of innovations in medical science and health technologies.