natgillin/translations-raw huggingface dataset:
http://ec.europa.eu/civiljustice/evidence/docs/evidence_ec_guide_en.pdf Viens tiesnesis savā komentārā pauda, ka viņš vai viņa justos daudz apmierinātāki ar konkrēto tiesvedību, ja būtu skaidrākas norādes par to, kā jāapkopo fakti pieprasījumam.
http://ec.europa.eu/civiljustice/evidence/docs/evidence_ec_guide_en.pdf One judge commented that he or she would be more comfortable with the procedure if there were clearer indications as to how the facts should be summarised in the reference.
No otras puses, divi tiesneši no Francijas un Polijas pauda viedokļus, ka viņi tomēr ir pilnīgi apmierināti ar oficiālajām norādēm, ko 2005. gadā izsniedza attiecīgā ministrija viņu dalībvalstī un kas ir pieejamas tiešsaistē.
On the other hand, two judges, from France and Poland commented however that they were entirely satisfied with the official guidance provided in 2005 by their respective ministries and available online.
Otra raksturīgākā lieta bija bailes dublēt tos jautājumus, kas EKT nosūtīti iepriekš.
A second very common theme was the fear of duplicating a question referred previously to the ECJ.
Šajā saistībā kāds tiesnesis ierosināja domu par uzdoto jautājumu apkopojumu, kas būtu sakārtoti pa tematiem pēc tā parauga, kas izveidots tiesiskajai sadarbībai civillietās.
In this respect, a judge suggested the idea of an atlas of questions already referred, organised by subject-area along the lines of the model developed in the area of judicial cooperation in civil matters.
Eiropas Tiesu atlants civillietās ir pieejams:
The Judicial Atlas in Civil Matters is accessible at:
http://ec.europa.eu/justice_home/judicialatlascivil/html/index_en.htm Cita doma bija par horizontālo mehānismu, kas regulāri informētu visus ES tiesnešus par pieprasījumiem, kas ir iesniegti par viņu tematiku.
http://ec.europa.eu/justice_home/judicialatlascivil/html/index_en.htm Another idea was a horizontal mechanism to make all EU judges systematically aware of references made in their subject area.
Bulgārijas tiesnesis savā komentārā pauda, ka procedūru, lai pārbaudītu, vai paredzētais jautājums jau nav iepriekš uzdots, jebkurā gadījumā vajadzētu padarīt par vienkāršāku.
A Bulgarian judge commented that the procedure for checking whether the intended questions had already been referred should in any event be simplified.
Vācijas Patentu tiesas tiesnesis uzskatīja, ka informācija par atsevišķiem pieprasījumiem, kas tiek publicēta Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī ir nepietiekama, un tā jāpapildina.
A German patent judge considered that the information on individual references published in the Official Journal of the European Union was insufficient and should be completed.
Trešā kopīgā lieta, kas atkārtojās, bija vēlme iegūt visu nepieciešamo informāciju par prejudiciālo nolēmumu ar interneta palīdzību.
A third recurring theme was the desire to be able to obtain all relevant information on preliminary references via the internet.
Respondents no Polijas ierosināja, ka ir jābūt iespējai šo pieprasījumu nosūtīt elektroniski.
One Polish respondent went further and suggested that it should be possible to make a reference electronically.
Uzskats par tiesvedības pārmērīgo ilgumu tiesnešu komentāros no sešpadsmit dalībvalstīm parādījās ļoti bieži.
The perceived excessive length of the procedure featured very prominently in judges' comments from sixteen Member States.
Kā sekas šim ilgumam tika uzskatīta atturība attiecībā uz pieprasījumu iesniegšanu.
The consequence of this length was considered to be a chilling effect on references.
Daudzi tiesneši apgalvoja, ka pārzina procedūru, bet atturas to izmantot iespējamās kavēšanās dēļ.
Many judges claimed to know the procedure but refrain from using it because of the delay involved.
Piemēram, Austrijas tiesnesis šādu kavēšanos uzskatīja par pilnībā nepieņemamu sociālo tiesību jomā.
For instance, an Austrian judge considered that such delays were totally unacceptable in the area of social law.
Kādam Vācijas tiesnesim no augstākās tiesas bija īpašas grūtības saprast kavēšanās iemeslu starp mutvārdu paskaidrojumu sniegšanas beigām un prejudiciālā lēmuma pieņemšanu, kamēr pašmāju kontekstā šāda kavēšanās, iespējams, tiktu uzskatīta par nepieņemamu vai nelikumīgu.
One German judge from a higher court had particular difficulty in understanding the reason for the delay between the end of the oral procedure and the handing down of the preliminary ruling, and that similar delays in a purely domestic context would probably be considered abusive or illegal.
Vairāki tiesneši iebilda pret vajadzību samazināt ilgumu, apgalvojot, ka pašlaik neizmantotais potenciāls starp tiesnešiem šajā jautājumā EKT nozīmētu risku tikt pārpludinātiem ar pieprasījumiem, ja tiesvedības ilgums tiktu samazināts.
Several judges also reversed the reasoning to conclude that the existing untapped potential among national judges would mean that the ECJ risked being swamped with references should the duration of the procedure decrease.
Vairāki tiesneši aicināja nodrošināt iespēju speciāli pasteidzināt tiesvedību attiecībā uz steidzamām lietām, piemēram, .patvēruma jomā.
Several judges called for the particular acceleration of the procedure in certain urgent cases, such as in the area of asylum.
Viens tiesnesis uzskatīja, ka pieprasījumiem par prejudiciālā nolēmuma sniegšanu jāpiešķir augtāka prioritāte nekā citām lietām EKT, kamēr cits gribēja, lai pašreizējo paātrināto tiesvedību izmantotu daudz biežāk.
One judge considered that references for a preliminary ruling should be given priority over other types of cases before the ECJ, whilst another wanted to see the existing accelerated procedure used more frequently.
Paātrinātā tiesvedība ir noteikta EKT Reglamenta 104.a pantā, kamēr no jauna iekļautais 104.b pants paredz steidzamības tiesvedību un nosaka noteikumus, kādos gadījumos tā ir piemērojama.
The accelerated procedure is provided for in Article 104a of the ECJ's Rules of Procedure whilst the newly inserted Article 104b introduce an urgent procedure and sets out the rules applicable thereto.
Nedaudzi tiesneši izteica priekšlikumus tam, cik ilgam vajadzētu būt vidējam tiesvedības procesam.
Few judges actually made suggestions as to how long the average procedure should last.
Tomēr kāds Somijas tiesnesis ierosināja 3 līdz 4 mēnešus, un Zviedrijas tiesnesis ierosināja 7 līdz 8 mēnešu.
However, one Finnish judge proposed 3-4 months and a Swedish judge suggested 7-8 months.
Par EKT spriedumu stilu un saturu daudzi tiesneši pauda īpašas bažas, jo īpaši Vācijas tiesneši, bet ne tikai viņi.
The style and content of ECJ judgments was of particular concern to many judges, particularly but not exclusively from Germany.
Visbiežāk sūdzības bija par spriedumu lingvistisko skaidrību.
The most frequent complaint related to the linguistic clarity of judgments.
Citas atbildes bija par pārmērīgi gariem spriedumiem.
Another series of answers related to the excessive length of judgments.
Kāds Somijas tiesnesis, piemēram, gribēja redzēt īsākus spriedumus, kas līdzinātos Somijas Augstākās administratīvās tiesas spriedumiem.
One Finnish judge, for instance, wanted to see shorter judgments more akin to judgments of the Finnish supreme administrative court.
Vairāki tiesneši uzskatīja, ka EKT pamatojums bieži ir pārāk vispārīgs vai abstrakts, lai to varētu pienācīgi piemērot dalībvalstu lietās.
Several judges considered that the reasoning of the ECJ was often too general or abstract to be able to be properly applied to the facts of national cases.
Daži citi tiesneši nebija apmierināti ar to veidu, kādā EKT izskata precedentu lietas.
Some other judges were uncomfortable with the way in which the ECJ deals with precedent.
Viens tiesnesis vēlējās, lai spriedumi būtu mazliet precīzāki attiecībā uz to saistību ar iepriekšējo judikatūru, kamēr cits deva priekšroku sistēmai, kas ir balstīta uz principiem nevis uz precedentiem.
One judge would have liked judgments to be more explicit on how they relate to previous case-law whilst another preferred a system predominantly based on principles rather than precedent.
Visbeidzot, viens no tiesnešiem ierosināja EKT vairāk izmantot obiter dicta .
Finally, one judge suggested that the ECJ make more use of obiter dicta .
Tomēr ne visas atbildes, kas attiecās uz šo tematu, bija sūdzības.
However, not all responses under this heading were complaints.
Viens tiesnesis domāja, ka EKT dialogs ar dalībvalstu tiesām ir „atsvaidzinoši atšķirīgs” no tā veida, kādā tiesnešus uztver pašmāju konstitucionālā tiesa.
One judge found the ECJ's dialogue with national courts "refreshingly different" from the way referring judges were treated by her domestic constitutional court.
Nozīmīgs tiesnešu skaits vēlējās, lai tas tiesnesis, kurš iesniedzis pieprasījumu, tiktu aktīvāk iesaistīts visos tiesvedības posmos.
A substantial number of judges wanted to see closer involvement of the referring judge in all stages of the procedure.
Kāda finanšu lietu tiesnese no Vācijas pauda viedokli, ka pēc paplašināšanās to tiesnešu, ģenerāladvokātu vai EKT darbinieku risks, kas iesaistīti jebkurā no prejudiciālajiem nolēmumiem, nepārzinot dalībvalsts tiesisko sistēmu, ir lielāks nekā jebkad iepriekš.
One financial judge from Germany stated that following enlargement, the risk of judges, Advocates General or ECJ staff involved in any particular preliminary ruling being unfamiliar with any given domestic legal system was even greater than before.
Viņa uzsvēra, ka riska pakāpe bieži kļūst skaidra tikai pēc ģenerāladvokāta secinājumu saņemšanas, un tad dalībvalsts tiesnesim šajā saistībā ir par vēlu ko darīt.
She highlighted the fact that this often became clear only after the Advocate General’s Opinion, and it was then too late for the national judge to do anything.
Tāpēc viņa ieteica oficiālu komentāru iespēju tam tiesnesim, kas iesniedz pieprasījumu, kaut arī viņa saprot, ka tas ir pretrunā ar tiesvedības paātrināšanu un to tas jāizdara ļoti neilgā laika periodā.
She therefore recommended a formal opportunity for comments from the referring judge even though she realised this went against the speeding up of the procedure and should therefore be kept within a very short time-frame.
Vairāki respondenti tam vispārīgi piekrita.
Several respondents concurred in more general terms.
Darba tiesas tiesnesis ieteica obligātu apspriešanos ar to tiesnesi, kurš iesniedzis pieprasījumu, pirms EKT pārformulē jebkuru no pieprasījuma daļām.
A labour court judge recommended a mandatory consultation of the referring judge before the ECJ could reformulate any part of the reference.
Cits tiesnesis aicināja veidot dialogu, lai atbilstoši pārformulētu jautājumus.
Another judge called for a "dialogue" to reformulate the questions as appropriate.
Vēl viens priekšlikums, ko izteica divi respondenti, bija par tā tiesneša, kurš iesniedzis pieprasījumu, piedalīšanos mutvārdu paskaidrojumu sniegšanā, lai nodrošinātu, ka EKT lēmums būtu ņemams vērā arī nepabeigtajā lietā dalībvalstī.
A further proposal made by two respondents consisted in inviting the referring judge to participate in the oral procedure, in order to ensure that the ECJ ruling remained relevant to the pending domestic case.
Viens tiesnesis, kurš specializējās finanšu lietās, labprāt gribētu, lai tiem tiesnešiem, kuri iesniedz pieprasījumus un cenšas piedalīties uzklausīšanā, būtu īpašs statuss, kā arī iespēja atbildēt uz visu pušu jautājumiem un satikt tiesnesi, kurš izskata šo lietu.
One judge specialising in financial matters would have liked to see a "special chair" for referring judges who make the effort to be present at the ECJ for the hearing, and the possibility for them to answer questions from all sides and to greet the juge rapporteur .
Respondenti no visdažādākajām dalībvalstīm ierosināja strukturālas izmaiņas EKT.
Respondents from a wide range of Member States proposed structural changes to the ECJ.
Visbiežāk izteiktais priekšlikums bija veicināt EKT tiesnešu specializēšanos un izveidot specializētas palātas.
The most frequent proposal was to encourage the specialisation of ECJ judges and to create specialised chambers to that effect.
Tas tika minēts, lai EKT spriedumus padarītu pieņemamākus specializētajiem dalībvalstu tiesnešiem.
This was said to make ECJ judgments more acceptable to specialised national judges.
Dānijas tiesnesis ierosināja pārnest kompetenci par nolēmumu pieņemšanu uz pirmās instances tiesu noteiktās jomās, kur ETK judikatūra ir labi izstrādāta.
A Danish judge suggested transferring competence to hand down preliminary rulings to the Court of First Instance in certain areas where the ECJ's case-law was already well-developed.
Vācijas tiesnesis no reģionālās augstākās administratīvās tiesas ierosināja ciešāk iesaistīt ģenerāladvokātus dalībvalstu tiesvedības procesos labākai pieprasījuma izpratnei.
A German judge from a regional supreme administrative court proposed involving the Advocates General more closely in the national proceedings forming the subject of the reference.
Kāds Austrijas tiesnesis savā priekšlikumā ierosināja izveidot Kopienas pirmās instances tiesas, kas atrastos visās dalībvalstīs.
One Austrian judge went further and proposed Community first instance courts based in all Member States.
Nākamā ideja bija no Vācijas tiesneša, kurš gribēja, lai visus EKT tiesnešus tiešās vēlēšanās ievēlētu dalībvalstu tiesneši, nevis dalībvalstu valdības, kā tas ir pašlaik saskaņā ar EK līguma 223. pantu.
A further idea came from a German judge who wanted to see ECJ judges directly elected by national judges rather than appointed by common accord of the governments of the Member States, as is currently the case under Article 223(1) EC.
Visbeidzot, divi augstākās tiesas tiesneši no dažādām dalībvalstīm uzskatīja, ka EKT vajadzētu spriest par nolēmumiem tikai pašos būtiskākajos gadījumos Kopienas tiesību sistēmā, t.i., tai pakļautajā jurisdikcijā.
Finally, two supreme court judges from different Member States were of the opinion that the ECJ should only consider ruling on the most relevant cases for the Community legal order, ie. a form of optional jurisdiction.
Nedaudzi Vācijas un Dānijas tiesneši, galvenokārt no otrās instances tiesām, ierosināja ierobežot pirmās instances tiesu tiesības iesniegt jautājumus EKT.
A small number of German and Danish judges, mainly from second instance courts, proposed limitations to the right of first instance courts to refer questions to the ECJ.
Kāds tiesnesis uzskatīja, ka zemākas pakāpes tiesām jākonsultējas ar attiecīgo augstākas pakāpes tiesu, pirms tās iesniedz jautājumus EKT.
One judge considered that lower courts should consult the relevant higher court before being allowed to refer a question to the ECJ.
Cits uzskatīja, ka pirmās instances tiesneši paļaujas uz prejudiciālā nolēmuma mehānismu, jo vēlas izvairīties no lēmumu pieņemšanas sarežģītās lietās..
Another stated that first instance judges relied on the preliminary reference mechanism as a way to avoid having to decide on difficult cases.
Viens respondents ierosināja piešķirt pusēm tādu juridisko spēku, ar ko varētu apturēt tiesneša lēmumu iesniegt pieprasījumu.
One respondent proposed to grant to the parties the power to block a judge’s decision to make a reference.
Vairāki tiesneši no Vācijas labprāt vēlējās, lai EKT jurisdikciju paplašinātu tajās jomās, kuras noteiktas EK līguma IV sadaļā un ES līguma VI sadaļā, jo īpaši patvēruma un imigrācijas jomās.
Several judges from Germany were keen to see the ECJ's jurisdiction fully expanded to the areas covered by Titles IV EC and VI EU, in particular asylum and immigration.
Līdzīgā veidā divi Polijas tiesneši aicināja savu valsti sniegt paziņojumu saskaņā ar ES līguma 35 panta 2. apakšpunktu.
Similarly, two Polish judges called on their Member State to make a declaration within the meaning of Article 35(2) EU.
Zināmā atbilžu skaitā, galvenokārt no jaunajām dalībvalstīm, tika pausts aicinājums izveidot vai stiprināt dalībvalstu struktūras vai palīdzības punktus, ko veidotu ar nolūku palīdzēt tiem tiesnešiem, kuri gribētu iesniegt pieprasījumu.
A number of answers, mainly from "new" Member States, called for the creation or reinforcement of national bodies or helpdesks designed to assist judges intending to make a reference.
Citi deva priekšroku idejai par specializēta palīga nodrošināšanu katrā tiesā vai augstākajās tiesās.
Others preferred the idea of having specialised assistants within each court, or within higher courts.
Visbeidzot, miertiesnese, kura strādāja kasācijas tiesā, aicināja izveidot Eiropas Kopienu Tiesā dienestu, ar ko tiesneši varētu kontaktēties tiešā veidā un kas palīdzētu viņu izpētes pūliņos.
Finally a magistrate working in a court of cassation called for the setting up of a service within the Court of Justice which national judges could contact directly to better direct their research efforts.
(ix) Acte clair kritērija nozīmes samazināšana
(ix) Relaxing the acte clair criteria
Vairāki respondenti uzskatīja, ka kritērijs acte clair piemērošanai nav nepieciešams, ņemot vērā arvien plašāko un biežāko Kopienas tiesību aktu piemērošanu.
Several respondents considered that the criteria for applying acte clair should be loosened, given the ever wider and more frequent application of Community law.
Viens augstākās tiesas tiesnesis pauda viedokli, ka, ja dalībvalstis tiešām stingri piemērotu EK līguma 234. panta 3. apakšpunktu saskaņā ar kritēriju, kurš izklāstīts EKT judikatūrā
One supreme court judge commented that if national courts applied Article 234(3) EC strictly in accordance with the criteria laid down in the ECJ's case-law
Kāds pirmās instances tiesnesis uzskatīja, ka tādas tiesas princips, pret kuras lēmumiem nav tiesisku līdzekļu nacionālajā likumdošanā, ir neskaidrs.
A first instance judge found that the concept of a court "against whose decisions there is no judicial remedy under national law" was unclear.
Viens tiesnesis bija norūpējies par to, ka Vācijas procesuālajās tiesības atļauj faktus noskaidrot atkārtoti, kad pirmās instances tiesa pieprasījumu par prejudiciālo nolēmumu varbūt jau ir nosūtījusi.
One judge was concerned that German procedural law would allow the facts to be ascertained a second time, once a reference for a preliminary ruling had potentially been sent by the first instance court.
Šāda faktu atkārtota izskatīšana varētu mazināt EKT nolēmuma izmantojamību, ņemot vērā, ka tas tiktu balstīts uz novecojošiem faktiem.
This re-examination of the facts would jeopardise the usefulness of the ECJ's ruling, given that it would be based on an obsolete set of facts.
Ar vairāk nekā tūkstoš atbildēm uz šo jautājumu (1109), ir pietiekami skaidrs, ka puses reti izmanto Kopienas tiesību aktus argumentos dalībvalsts tiesnesim (skatīt nākamo tabulu).
With more than a thousand answers to this question (1109) it appears quite clearly that Community law is rarely raised by the parties before national judges (see chart below).
Izmantojot mērāmu rādītāju, nākamā tabula parāda no kreisās uz labo pusi augošā secībā tās dalībvalstis, kurās puses visbiežāk pēc tiesnešu uztvertā mēdz atsaukties uz Kopienas tiesību aktiem.
Using a weighted indicator, the chart below indicates from left to right in ascending order the Member States in which the parties are perceived by responding judges to raise Community law the most frequently.
Atsevišķas dalībvalstis nevarēja iekļaut šajā diagrammā atbilžu trūkuma dēļ.
Certain Member States could not be included in this chart for lack of sufficient responses.
Izņemot Beļģiju un Portugāli, izrādās, ka tā ir pietiekami skaidra tendence, ka Kopienas tiesību aktus daudz biežāk uzmanto vecās dalībvalstis.
Except for Belgium and Portugal, it appears that there is a relatively clear trend, with Community law being raised more frequently in "old" Member States.
Tas ir pamanāmi, jo, piemēram, Bulgārijā, Polijā un Čehijas Republikā Kopienas akti nekad nebija izmantoti argumentos vairumam no tiesnešiem.
It is notable, for instance, in Bulgaria, Poland and the Czech Republic that Community law was "never" raised before a majority of judges.
Kopumā ņemot, Kopienas tiesības tiek reti izmantoti vairākumam no tiesnešiem, izņemot Dāniju, Somiju un Zviedriju, kur tie tiek izmantoti daudz biežāk.
Generally speaking, Community law was "rarely" raised before a majority of judges, except in Denmark, Finland and Sweden, where it was raised more frequently.
Izmantojot šo pašu rādītāju, secinām, ka Kopienas tiesību akti tiek galvenokārt izmantoti tajās tiesās, kas specializējas finanšu, intelektuālā īpašuma un administratīvajās lietās.
9% of all respondents noted that Community law was pleaded "often" or "very often" before them.
9 % respondentu atzīmēja, ka Kopienas tiesību akti argumentos viņu noturētajās tiesās tiek izmantoti bieži vai ļoti bieži Tomēr šis skaitlis var pieauga līdz pat 41 % finanšu tiesās, 28 % administratīvajās tiesās un 25 % intelektuālā īpašuma tiesās.
However, this figure went up to 41% for financial courts, 28% for administrative courts, and 25% for intellectual property courts.
Turklāt atbildes skaidri parādīja, ka jo augstāka tiesa, jo lielākas izredzes, ka argumentos tiks izmantoti Kopienas tiesību aktus.
Furthermore, responses also clearly indicate that the higher the court, the more likely Community law is likely to be pleaded before it.
Šī tendence kļūst jo īpaši izteikta attiecībā uz augstākajām tiesām un kasācijas tiesām, kā to var redzēt pēc nākamās diagrammas.
This trend becomes particularly clear for supreme courts and courts of cassation, as can be seen in the chart below).
533 analizētās atbildes atspoguļoja faktu, ka Kopienas tiesību akti tiek izmantoti dažādās un atšķirīgās darbību jomās dalībvalstu līmenī.
The 533 responses analysed reflect the fact that Community law permeates numerous and diverse areas of activity at national level.
Divas visbiežāk minētās jomas ir patērētāju aizsardzība (9 %) un civilās un procesuālās tiesības (11 %).
Two very frequently cited areas are consumer protection (9%) and civil and procedural law (11%).
Konkurences politika ( 9%), seksuālā diskriminācija (8 %), nodarbinātība (7 %), pamatbrīvības (6 %), vide (5 %), nodokļi (4 %) un PVN (2 %) atbildēs parādījās diezgan bieži.
Competition policy (9%), sex discrimination (8%), employment (7%), fundamental freedoms (6%), the environment (5%), customs (4%) and VAT (2%) featured quite prominently in the responses.
Bija pamanāmi, ka daudzi tiesneši to attiecināja arī uz patvēruma jautājumiem (3 %).
It is also notable that many judges referred to questions of asylum (3%).
Tie respondenti, kas minēja lauksaimniecību, galvenokārt to attiecināja uz kopējā tirgus organizāciju, arī attiecībā uz piena produktiem.
Respondents who cited agriculture mainly referred to the common organisation of markets, including milk products.
Tiesneši, kuri atsaucās uz pamatbrīvībām, galvenokārt minēja jautājumus, kas saistīti ar personu brīvu pārvietošanos (brīvu strādājošo kustību un Pilsonības direktīvu
Judges referring to the fundamental freedoms predominantly cited issues relating to the free movement of persons (free movement of workers and the Citizenship Directive
Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva Nr. 2004/38/EK par Eiropas Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, OV L 229, 29.6.2004., 35. lpp. ).
Directive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States, OJ L 229, 29.6.2004, p.
Bija arī atsauces uz brīvu preču apriti, jo īpaši attiecībā uz farmaceitiskajiem līdzekļiem un brīvu pakalpojumu apriti, jo īpaši attiecībā uz medicīnas pakalpojumiem un pakalpojumiem, kurus nav iespējams piedāvāt bez robežu šķērsošanas (piemēram, tiešsaistes azartspēles).
Reference was also made to free movement of goods, in particular pharmaceuticals, and free movement of services, especially health services and services which can be provided without crossing a border (eg. online gambling).
Brīvība veikt uzņēmējdarbību arī tika plaši pieminēta uzņēmumu pārejas kontekstā.
Freedom of establishment was overwhelmingly referred to in the context of transfers of undertakings.