natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ietekmes novērtējums COM (2008)810 datiem šobrīd tiek savākti 85 % no kopējā EEIA apjoma.
Impact Assessment, COM (2008)810. , 85% of electronic waste is already being collected.
Ja šo savākto apjomu pielīdzina to iekārtu skaitam, kas laistas tirgū, tad atpakaļ savāc 65 % pārdoto iekārtu.
A comparison of the quantity of waste equipment collected with the number of appliances coming onto the market yields the figure of 65% as the proportion of appliances sold which will subsequently be collected.
Tomēr līdz atbildīgajām iestādēm šie skaitļi nenonāk, un lielākā daļa netiek pareizi apstrādāta: tikai par 33 % EEIA tiek oficiāli ziņots, tie tiek savākti un apstrādāti atbilstīgi direktīvā noteiktajām prasībām.
However, these quantities are not being reported to official registers and, indeed, much of the waste concerned is not being properly treated: only 33% of waste equipment is being officially reported, collected and treated in line with the directive’s stipulations.
Tāpēc šīs direktīvas pārstrādāšana galvenokārt ir vērsta uz minētā īpatsvara palielināšanu.
The challenge in the current review, therefore, is to increase these rates.
Lai novērstu EEIA nepareizu apsaimniekošanu, šis jautājums, manuprāt, ir jārisina kompleksi.
In my view, action is needed on a number of fronts to prevent WEEE being disposed of improperly.
Nelikumīga izvešana
Illegal shipment
Lai novērstu EEIA nelikumīgu izvešanu, noteicošā loma ir dalībvalstīm.
Efforts to prevent illegal shipment need to begin, notably, at Member State level.
Dalībvalstis atbild par direktīvas transponēšanu, un, jo īpaši, par tajā noteikto prasību īstenošanu un kontroli.
It is the Member States’ responsibility to see that the directive is implemented and, specifically, that its implementation is enforced and monitored.
Šobrīd pāri ES robežām nelikumīgi izved milzīgu daudzumu atkritumu.
Large quantities of waste equipment are still being shipped illegally to countries outside the EU.
Ārkārtīgi bieži, izvedot EEIA no ES, tās maldinoši deklarē kā lietotas, bet funkcionējošas iekārtas.
In too many cases, such equipment is being declared as used but functional and, on that basis, is being exported beyond the Union.
Tāpēc šajā direktīvā saprotamā veidā ir jānošķir EEIA no lietotām iekārtām.
A simpler distinction between waste and used equipment therefore needs to be introduced with the help of the directive.
Tā muitas iestādes iegūs ērti lietojamu instrumentu efektīvu kontroles pasākumu veikšanai.
This will give customs authorities a practical tool enabling them to carry out effective checks.
Tādēļ ir būtiski norādīt, ka eksportētāju pienākums ir pierādīt, ka netiek sūtīti EEIA.
It is important, for the same reasons, to emphasise that the responsibility for proving that used appliances are not in fact waste lies with the exporters.
Dalībvalstīm tomēr ir jāpastiprina kontroles pasākumi ostās un uz muitas robežām.
Nonetheless, the Member States need to carry out more checks at ports and border crossings.
Tā kā šobrīd nelegālu atkritumu kravu pārvadāšanas apjoms ir ievērojams, dalībvalstīm ir skaidri jāapzinās sava atbildība par direktīvas īstenošanu.
Given the large volume of waste currently being shipped illegally, the Member States also need to exercise the responsibility that is clearly theirs for enforcement of the directive.
Savākšanas apjoms
Collection rate
Vēl viens svarīgs instruments pareizas apstrādes nodrošināšanai atbilstīgi direktīvā noteiktajām prasībām un nelikumīgas izvešanas apjomu samazināšanai ir savākšanas rādītājs.
The collection rate is another important lever available for promoting proper treatment of WEEE, in line with the directive, and curbing its illegal export.
Dalīti savāktu atkritumu pārsvars ļauj saglabāt materiālu plūsmas ES robežās, un novirzīt tās apstrādei vai sagatavošanai otrreizējai pārstrādei.
Increasing the rate of separated collection is a means of keeping waste streams within the EU and directing waste equipment to treatment or preparation for re-use.
Tādēļ ārkārtīgi svarīgi ir izvirzīt vērienīgu savākšanas mērķi.
It is therefore very important to set an ambitious collection target.
Dažas dalībvalstis jau tagad ir īstenojušas līdz šim spēkā esošo mērķi gadā uz vienu iedzīvotāju savākt četrus kilogramus EEIA, dažas valstis pat vairākkārt ir pārsniegušas šo rādītāju.
Some Member States have met the current collection target of 4kg per inhabitant per year and, indeed, some have achieved considerably higher rates.
Taču citas valstis vēl 2005. un 2006. gadā bija tālu no šā mērķa sasniegšanas.
Other countries, however, fell far short of the target in 2005 and 2006.
Dalībvalstīm jebkādā veidā un ar jebkādiem līdzekļiem ir jācenšas savākt lielāku apjomu EEIA.
It is clearly incumbent on the Member States to achieve higher collection rates by every conceivable means.
Komisijai ir jāuzrauga savākšanas mērķu īstenošana.
The Commission’s task is to monitor observance of the collection targets.
Līdzšinējais mērķis ¾ gadā uz vienu iedzīvotāju savākt četrus kilogramus EEIA ¾ neatbilst dažādu dalībvalstu atšķirīgajiem apstākļiem, piemēram, viena dalībvalsts jau 2006. gadā vairāk nekā trīs reizes ir pārsniegusi šo rādītāju.
The collection target of 4kg per inhabitant per year, applicable thus far, fails to reflect the different circumstances in individual Member States – for example, one Member State had already achieved a rate more than triple the target by 2006.
Turpretim citas dalībvalstis, kuru tirgos EEI tiek laistas niecīgos apjomos un kuru tirgi nav piesātināti, šo savākšanas mērķi nevar īstenot.
By contrast, other Member States, in which only very limited quantities of EEE are placed on the market and whose markets are not saturated, are unable to achieve the old collection target.
Ir jānosaka arī starpposma mērķis, jo minētais apjoms procentos ir noteikts tikai sākot ar 2016. gadu.
An interim target will also be necessary if a percentage target is to take effect only from 2016.
Ar starppposma mērķa palīdzību pakāpeniski varēs sagatavoties vērienīgā savākšanas mērķa īstenošanai, sākot ar 2016. gadu.
Setting an interim target will have the further effect of facilitating gradual improvement towards the ambitious target that will apply from 2016.
Manuprāt, ļoti būtiski ir noteikt vērienīgu mērķi, jo tad dalībvalstis centīsies pakļaut kontrolei milzīgos EEIA apjomus, kas šobrīd nav iekļauti EEIA savākšanas sistēmā.
In my view it is very important to have an ambitious collection target as it will help encourage the Member States to reduce the large volumes of waste currently escaping the 'WEEE system'.
Valstu atkritumu apsaimniekošanas tirgi ir ļoti atšķirīgi, tāpēc ar šīs direktīvas palīdzību nav paredzēts iejaukties valstu izveidotajās struktūrās.
There is considerable diversity in the way that national markets for waste have developed, so this directive does not include stipulations about national market structures.
Šeit svarīgi ir tas, ka direktīvā ir skaidri noteikts, ka visas EEIA savākšanā iesaistītās puses informāciju par savāktajiem apjomiem bez atlīdzības paziņo dalībvalstīm.
One reference point in this regard is the directive’s clear stipulation that all collectors of waste equipment must report the quantities collected to the relevant Member State, at no charge.
Tādējādi ir iespējams panākt labāku atkritumu plūsmu uzraudzību.
This provision is intended to facilitate better waste-stream monitoring.
Atsauces termiņa pagarināšana uz trim gadiem veiksmīgāk izlīdzinās tirgus svārstības un daudz labāk ņems vērā arī apstākļus nepiesātinātajos tirgos.
The extension of the reporting interval to three years is intended to help even out the impact of market fluctuations and to take better account of unsaturated markets.
Turklāt, raugoties no vides aizsardzības viedokļa, ir jāpanāk augsts dalīti savākto saldēšanas iekārtu un ledusskapju, kā arī tādu lampu, kurās ir dzīvsudrabs, līmenis, un, ja vajadzīgs, savākšanas apjoms jānosaka Komisijai.
For environmental reasons, high rates of separated collection need to be achieved for freezers, fridges and lamps containing mercury and, if necessary the Commission should propose specific rates for such appliances.
Šeit īpaša uzmanība jāpievērš izstrādājumiem, kam ir vislielākā ietekme uz vidi, piemēram, gāzizlādes lampām un hlorfluorogļūdeņražus saturošām iekārtām, kas līdz šim kopējā savākšanas apjomā atsevišķi netika uzrādītas.
The intention here is that products such as gas discharge lamps and appliances containing CFCs, which have the greatest environmental impact but which have not previously appeared as a separate category, can be the subject of specific attention.
Būtiski ir arī, lai ražotāji rīkotos atbildīgi ne vien vides aizsardzības interesēs, bet šādai rīcībai jābūt izdevīgai arī pašiem ražotājiem.
It is important, however, that producers too should behave responsibly, and not only in the interests of the environment: a responsible approach should also be in their own interests.
Savācot atpakaļ elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumus, ražotāji atgūs vērtīgas otrreizējās izejvielas.
The recovery of WEEE offers them a source of valuable secondary raw materials.
Šobrīd vērtīgus izejmateriālus saturošās iekārtas bieži vien nenonāk atpakaļ pie ražotājiem; tam būtu jārosina ražotājus strādāt pie patērētāju stimulu sistēmas izveidošanas, kas mudinātu viņus EEIA nodot atpakaļ ražotājam.
Currently, a great deal of equipment of value is not making its way back to the producers and that should stimulate them to devise incentives for consumers to return their waste equipment.
Ražotāju atbildība prasa inovatīvus risinājumus un līdz ar to ilgtermiņā nodrošina konkurētspēju.
A responsible approach on the part of producers requires them to innovate and thus helps to ensure their long-term competitiveness.
Atbildība par savākšanas mērķa īstenošanu
Responsibility for collection targets
Tas, ka par savākšanas mērķa īstenošanu atbildīgas būs dalībvalstis, nevis ražotāji, nemazinās ražotāju atbildību, drīzāk otrādi.
The fact that responsibility for the achievement of the collection target rests with the Member States, rather than the producers, does not lessen the producers’ responsibility – quite the contrary.
Ja juridisko atbildību par savākšanas mērķa īstenošanu nāktos uzņemties vienīgi ražotājiem, savāktais EEIA apjoms ievērojami nepalielinātos.
Placing legal responsibility for achievement of the collection target solely on the producers’ shoulders cannot be seen as a means of achieving significantly higher collection rates.
Ir skaidrs, ka visi iekārtu atkritumi netiek apsaimniekoti ražotāju finansētās savākšanas sistēmas ietvaros.
It is evident that not all waste equipment makes its way into the collection systems financed by producers.
Kad attiecīgais izstrādājums ir kļuvis par atkritumu, tas vairs nepieder ražotājam.
At the point when appliances become waste, they no longer belong to their producers.
Izņemot stimulēšanas sistēmas, kas veicinātu izstrādājumu nodošanu savākšanai, viņiem nav nekādu iespēju ietekmēt pārējos dalībniekus (piemēram, lūžņu tirgotājus) obligāti nodot izstrādājumus ražotājam.
Apart from incentive systems, the latter have no means of requiring other parties (scrap merchants, for example) to return their products to them.
Ja ražotājiem nāktos uzņemties juridisko atbildību par savākšanas mērķa sasniegšanu, viņiem nāktos arī atbildēt par savākšanu.
If producers were to be given legal responsibility for the collection target, responsibility for the collection process would also have to be transferred to them.
Taču iejaukšanās valstu atkritumu apsaimniekošanas sistēmās neietilpst ES kompetencē.
However, the EU has no area of competence under which it can interfere in individual national systems for waste disposal.
Jau esošām, veiksmīgi funkcionējošām infrastruktūrām arī turpmāk ir jānodrošina EEIA savākšana.
The intention is to allow collection to remain the task of existing successful infrastructure.
Turklāt nav skaidrs, vai ir juridiski iespējams atsevišķiem ražotājiem likt īstenot valsts kopīgo mērķi.
It is, moreover, unclear how each individual producer could be held responsible in law for a collective national target.
Drīzāk gan dalībvalstīm ir jāizmanto visi to rīcībā esošie līdzekļi, lai panāktu vērienīgā savākšanas mērķa īstenošanu.
Instead, the Member States must use all available means to achieve ambitious collection rates.
To, ka tas ir iespējams, pierāda jau dažās dalībvalstīs saniegtais EEIA savākšanas mērķis.
That the task is possible is clear from the rates already achieved in some countries.
Patērētāju atbildība
Consumer responsibility
Arī patērētāji lielā mērā atbild par EEIA pareizu apsaimniekošanu.
Consumers too bear a significant share of responsibility for ensuring that waste equipment is disposed of properly.
Ārkārtīgi daudz ierīču vai nu aizmirstas guļ kādā atvilktnē, vai arī neatbilstīgi noteikumiem tiek ievietotas sadzīves atkritumiem paredzētajos konteineros.
Too many appliances either lie forgotten and unused in drawers or cupboards or end up, illegally, in the domestic waste bin.
No šīs atbildības patērētājus nevar un nevajag atbrīvot.
They cannot be absolved of that responsibility, nor should they be.
Šajā sakarā ir jānoraida doma finansēt savākšanu no patērētāja dzīvesvietas.
Another option that must be rejected here is funding the collection of WEEE from the consumer's door.
Tādējādi notiktu arī iejaukšanās jau funkcionējošās savākšanas struktūrās, piemēram, pašvaldībās, negūstot nekādu papildu labumu videi no tā, ka EEIA daudzums ārpus oficiālās sistēmas samazināsies.
One of the effects of that would be to interfere with tried and tested (e.g. municipal) collection arrangements without any prospect of increased environmental benefit – i.e. of reducing the volume of waste equipment escaping official collection.
Pirmie gadi pēc direktīvas stāšanās spēkā parādīja, ka atšķirīgie tās piemērošanas veidi dalībvalstīs daļēji ir palielinājuši administratīvo slogu un līdz ar to arī izdevumus.
In the first years that the directive was in force, it became clear that differences in its implementation in the different Member States had resulted in some cases in a proliferation of red tape, with associated costs.
Tas ievērojami kavē brīvā tirgus darbību.
This has considerably impeded the free functioning of the internal market.
Komisijas veiktajā Ietekmes novērtējumā
According to the Commission’s Impact Assessment
Ietekmes novērtējums COM (2008)810 konstatēts, ka administratīvos izdevums iespējams samazināt par EUR 66 miljoniem gadā.
Impact Assessment, COM (2008)810. , there is scope here for annual cost savings of EUR 66 million.
It īpaši tas attiecas uz dalībvalstu atšķirīgajiem reģistrācijas noteikumiem.
Differing conditions of registration in the Member States warrant particular attention in this regard.
Tāpat arī ziņošanas pienākums dalībvalstīs ir reglamentēts ārkārtīgi atšķirīgi.
The national rules on reporting requirements also vary tremendously.
Tāpēc atzinīgi ir jāvērtē Komisijas priekšlikums, kas savstarpēji izmantojamu valsts reģistru ietvaros atvieglo datu apmaiņu dalībvalstu starpā.
The Commission proposal, which will facilitate exchanges of information between Member States through a system of inter-operability, is therefore to be welcomed.
Ir jāturpina strādāt pie šīs sistēmas attīstības, lai reģistrāciju būtu iespējams veikt tiešsaistē.
The intention is to take this a step further, through the proposal to enable online registration.
Savstarpēji izmantojami reģistri novērsīs arī vairākkārtējas maksas, ko no ražotājiem iekasē atkārtoti.
Making national registers interoperable will also prevent the situation whereby fees are levied more than once, placing a recurring burden on producers.
Reģistrēšanas un ziņošanas formāta saskaņošana būtiski samazinās administratīvos izdevumus un veicinās direktīvas vienotu īstenošanu.
Harmonisation of the format for registration and reporting will help significantly to reduce administrative costs and simplify the directive's application.
Šajā sakarā svarīgi ir saskaņot dalībvalstu galvenos datus, jo šobrīd valstu dati nav pietiekami līdzvērtīgi.
It is important here that the nature of the figures used by the Member States should be harmonised because currently national data are not sufficiently comparable.
Piemēram, dalībvalstīs lieto atšķirīgas svara aprēķināšanas metodes.
The weight of waste, for example, is calculated differently in different Member States.
Ir jāatsakās no daudzu dalībvalstu prasības, ka ražotājam, lai laistu iekārtas tirgū, ir vajadzīga filiāle attiecīgās valsts teritorijā, jo šī prasība kavē iekšējā tirgus darbību.
The impediment to the internal market created by the insistence of many Member States that producers must have a branch in a given country in order to place equipment on the market there needs to be removed.
Iekārtu kategorijas
Categories of equipment
Tālāku vienkāršošanu nodrošina līdzšinējo kategoriju skaita samazināšana no desmit uz piecām.
The reduction of the number of equipment categories from the current 10 to just five constitutes a further simplification.
Tas atbilst vispārpieņemtai praksei un palīdz izvairīties no nevajadzīga administratīvā sloga.
The change reflects current practice and will prevent unnecessary administrative outlay.
Kategorijās ir ievērots vides aizsardzības aspekts, jo šis iedalījums ir veikts, balstoties uz vienādām sastāva īpatnībām un ietekmi uz vidi.
The categorisation reflects an environmental approach as the grouped appliances have similarities in terms of composition and their environmental impact is taken into account.
Šīs kategorijas vairs nav saistītas ar direktīvas darbības jomu, taču tām ir saistība ar EEIA reģenerēšanas apjoma, otrreizējās pārstrādes apjoma un sagatavošanas otrreizējai izmantošanai apjoma noteikšanu.
The categories are no longer relevant with regard to the directive’s scope of application: they remain relevant only in relation to the recovery, recycling and preparation-for-re-use rates.
Pieredze, īstenojot direktīvu, rāda, ka dalībvalstis tās darbības jomu traktēja un īstenoja ārkārtīgi atšķirīgi.
Experience with the directive has revealed a huge diversity in Member States’ interpretation and application of it.
Tāpēc dažādās kategorijas vairs nebūs noteicošās, lai izlemtu, vai attiecībā uz konkrētu iekārtu ir jāievēro direktīvā noteiktās prasības, jo tagad visas elektriskās un elektroniskās iekārtas ir iekļautas direktīvas darbības jomā.
For that reason, the intention is that inclusion of an appliance in a specific category should no longer be crucial to determining whether it is subject to the directive’s requirements: instead, all EEE are, in principle, to fall within the directive’s scope of application.
Tā tiek īstenots direktīvas pārstrādāšanas būtisks mērķis: radīt juridisko noteiktību.
This reflects one of the major concerns in the review of the directive: the need to create legal certainty.
Likumdevējiem pašiem direktīvā ir jānosaka izņēmumi no darbības jomas.
Exceptions to the scope of application must be stipulated by the legislators themselves within the directive.
Fiksēts izstrādājumu saraksts šajā gadījumā nebūtu pareizā izvēle, jo elektrisko un elektronisko iekārtu tirgus strauji mainās, tāpēc būtu nepieciešams pastāvīgi pārstrādāt direktīvu, nekad nepanākot atbilstību reālajai situācijai.
On the other hand, it is not sufficient to include a list of products at the end because the electrical and electronics market is a rapidly changing one, so the directive would have to be revised continually and would never be up to date.
Iekārtas, ko var lietot dažādiem nolūkiem
Dual-use appliances
Tālāk ir jāprecizē arī noteikumi attiecībā uz iekārtām, ko var lietot dažādiem nolūkiem.
Clarification is also required in relation to appliances intended for dual use.
Iekārtas, ko var lietot gan privātām, gan arī profesionālām vajadzībām, šobrīd ir grūti iedalīt vai nu kategorijā „uzņēmumi patērētājiem” vai „uzņēmumi uzņēmējiem” .
Difficulties currently arise with the classification of equipment suitable for both domestic and business use as either ‘business-to-business’ or ‘business-to-consumer’.
Attiecībā uz daudzām iekārtām iepriekš nevar paredzēt, vai tās nonāks patērētāja vai kāda uzņēmuma īpašumā.
In the case of many types of appliance, it cannot be foreseen whether the end user will be a consumer or someone running a business.
Šo iekārtu atkritumu savākšana no privātām mājsaimniecībām pārsvarā izmaksā dārgi.
However, collecting waste equipment from private households is usually more costly.
Šajā gadījumā pastāv risks, ka šīs iekārtas tiks deklarētas kā iekārtas, ko nelieto mājsaimniecībās, un tādējādi tiks apdraudēta mājsaimniecības ierīču savākšanas finansēšana.
There is a risk here that such equipment will be designated as non-household, thus jeopardising the financing for household waste equipment.
Šā iemesla dēļ likumdevējiem ir jāpieņem vienkārši un skaidri noteikumi.
The directive must, therefore, lay down clear and straightforward rules.
Savākšanas, apstrādes un otrreizējās pārstrādes standarti
Standards for collection, treatment and recycling
Šo situāciju var mainīt, izstrādājot savākšanas, apstrādes un otrreizējās pārstrādes kvalitātes standartus.
These problems can be countered by the establishment of collection, treatment and recycling standards.
Turklāt ir zināms, ka atsevišķām dalībvalstīm vēl trūkst atbilstīgu otrreizējās pārstrādes iekārtu, kas daļēji ietekmē kolektīvo savākšanas sistēmu spēju brīvi konkurēt.
It has also become clear that certain Member States do not have enough appropriate recycling facilities and, in some cases, collective schemes for waste collection get in the way of free competition.
Paredzētās izmaksas
Costs shown to the consumer
Vienas kategorijas dažādiem izstrādājumiem noteikta vienāda vienotas likmes nodeva, ko bieži vien iekasē valstīs, kuras to ir atsevišķi norādījušas, neinformē patērētājus par attiecīgā izstrādājuma otrreizējās pārstrādes un apstrādes faktiskajām izmaksām.
Undifferentiated flat-rate charges applied to different products of one type – as they have been in countries where such costs have been shown as extra – offer consumers no information about the real costs of recycling and treatment.
Vienotā likme neatspoguļo ne faktiskās izmaksas lietošanas beigās, ne arī attiecīgā izstrādājuma videi nodarīto kaitējumu.
Flat rates reflect neither the actual costs of a product at the end of its service life nor its environmental impact.
Turklāt, nosakot vienoto likmi, nav ņemtas vērā savu laiku nokalpojušas iekārtas, kam ir pozitīva vērtība.
Nor do the costs as shown take account of appliances that have a positive value at the end of their service life.
Tāpēc šis instruments nav spējis informēt patērētājus par attiecīgā produkta iespējamo otrreizējo pārstrādi.
The existing provisions have thus proved ineffective in informing consumers about products’ recycling potential.
Ierosināto grozījumu mērķis ir palielināt atsevišķi savākto EEIA apjomu, samazināt to zudumus EEIA savākšanas sistēmās, novērst nelikumīgu izvešanu, kā arī panākt elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumu atbilstīgu apstrādi augstā līmenī.
The proposed amendments are designed to increase the rate of separated collection, to reduce loss of waste equipment within the ‘WEEE system’, while preventing illegal shipment, and also to ensure that WEEE receives appropriate, high-quality treatment.
Līdzās minētajam ir jāsamazina valstu administratīvās prasības, līdz ar to novēršot šķēršļus, kas kavē iekšējā tirgus darbību.
In addition, red-tape at national level should be reduced, thus removing impediments to the internal market.
Tēma : priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumiem (EEIA) (pārstrādātā redakcija)
Subject : Proposal for a directive of the European Parliament and of the Council on waste electrical and electronic equipment (recast)
Reglamenta 3. punkts ir formulēts šādi:
Paragraph 3 of that Rule reads as follows: