natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Temats: Atzinums par iniciatīvas Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par Eiropas aizsardzības rīkojumu juridisko pamatu (00002/2010 – C7‑0006/2010 – 2010/0802(COD) )
Subject: Opinion on the legal basis for the Initiative for a Directive of the European Parliament and of the Council on the European Protection Order (00002/2010 – C7‑0006/2010 – 2010/0802(COD) )
Godātie kolēģi!
Dear Colleagues,
Priekšlikums direktīvai par Eiropas aizsardzības rīkojumu pamatojas uz divpadsmit dalībvalstu
The proposal for a European protection order is based on a joint initiative of twelve EU Member States
Attiecīgās dalībvalstis ir Beļģija, Bulgārija, Francija, Igaunija, Itālija, Polija, Portugāle, Rumānija, Somija, Spānija, Ungārija un Zviedrija. kopīgu iniciatīvu, kas iesniegta 2010. gada janvārī
The Member States concerned are Belgium, Bulgaria, Estonia, Spain, France, Italy, Hungary, Poland, Portugal, Romania, Finland and Sweden. for a directive, presented in January 2010
Sk. 2010. gada 22. janvāra dokumentu PE-CONS 2/10. .
See document PE-CONS 2/10 of 22 January 2010. .
Šīs direktīvas mērķis ir veicināt un uzlabot aizsardzību, ko nodrošina noziegumos cietušajām vai iespējamām cietušajām personām, kas pārvietojas starp ES dalībvalstīm, jo īpaši tādu noziegumu gadījumos, kuri var apdraudēt cietušo personu dzīvību, fizisko, psiholoģisko un seksuālo integritāti vai personisko brīvību.
The aim of the directive is to facilitate and enhance the protection granted to victims of crime, or possible victims of crime, who move between EU Member States, in particular crimes which may endanger the victims' life, physical, psychological and sexual integrity or their personal liberty.
Pamatmērķis ir novērst jaunus noziedzīgus nodarījumus un mazināt iepriekšējo noziedzīgo nodarījumu sekas.
The ultimate goal is to avoid new acts of crime and to mitigate the consequences of previous acts of crime.
Direktīvas projektam ierosinātais juridiskais pamats ir LESD 82. panta 1. punkta d) apakšpunkts, kas attiecas uz sadarbību krimināllietās.
The legal basis proposed for the draft directive is Article 82(1)(d) TFEU, relating to judicial cooperation in criminal matters.
Jūs 2010. gada 7. oktobra vēstulē lūdzāt, lai Juridiskā komiteja sniegtu atzinumu par šā priekšlikuma juridisko pamatu.
By letter of 7 October 2010, you asked the Legal Affairs Committee to give its opinion on the legal basis of the proposal.
Saskaņā ar Reglamenta 51. pantu pēc orientējoša balsojuma, kas notika, ņemot vērā sarunas ar Padomi jūsu komiteju apvienotajā sanāksmē, tika pieņemts grozījums, lai kā papildu juridisko pamatu ieviestu LESD 82. panta 1. punkta a) apakšpunktu par spriedumu un tiesas lēmumu atzīšanu.
It appears that, following an orientation vote held with a view to negotiations with the Council at a joint meeting of your committees pursuant to Rule 51 of the Rules of Procedure, an amendment was adopted to introduce Article 82(1)(a) TFEU, relating to recognition of judgments and judicial decisions, as an additional legal basis.
Ar Lisabonas līgumu tika atcelta iepriekšējā pīlāru sistēma, un pašreiz praktiski visi tiesību akti, kas tagad attiecas uz brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, tostarp tie, kuri pieņemti, pamatojoties uz LESD V sadaļas 4. nodaļas 82. pantu par sadarbību krimināllietās, jāpieņem saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru.
The Lisbon Treaty did away with the former pillar system and now virtually all legislation coming within what is now the Area of Freedom, Security and Justice, including Article 82 TFEU on cooperation in criminal matters in Chapter 4 of Title V, has to be adopted under the ordinary legislative procedure.
Šajā jomā ir noteikta atsevišķa atkāpe no vispārīgā noteikuma, proti, Komisijai ir ekskluzīvas tiesības ierosināt tiesību aktus saskaņā ar LESD 76. pantu, kurā paredzēts, ka viena ceturtdaļa dalībvalstu var ierosināt tiesību aktus tādās jomās kā tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās un policijas sadarbība (tostarp arī ar šīm jomām saistītajā administratīvās sadarbības jomā).
In this field there remains a limited exception to the general rule that the Commission has the sole right to initiate legislation, namely under Article 76 TFEU, which provides that a quarter of the Member States may initiate legislation in the field of judicial cooperation in criminal matters and police cooperation (and in the field of administrative cooperation relating thereto).
Padome pirmo priekšlikumu direktīvai par Eiropas aizsardzības rīkojumu noziegumos cietušo personu aizsardzībai iesniedza 2010. gada 5. janvārī
The Council presented its first proposal for a directive for a European protection order for victims on 5 January 2010
Sk. 2010. gada 5. janvāra dokumentu 17513/09. .
See document 17513/09 of 5 January 2010. .
Padomes priekšlikuma satura lielu daļu un juridisko pamatu veidoja, pamatojoties uz aptauju, uz kuru 20 ES dalībvalstis atbildes sniedza 2009. gada oktobrī
Much of the content and the construction of the legal basis of the Council’s proposal were based on a questionnaire which was answered in October 2009 by 20 EU Member States
Sk. 2010. gada 6. janvāra dokumentu 5002/10. .
See document 5002/10 of 6 January 2010. .
Šī iniciatīva ir paredzēta, lai izveidotu Eiropas aizsardzības rīkojumu, kurš attiektos uz vardarbībā cietušajām personām un ar kuru saskaņā vienā dalībvalstī pieņemtos aizsardzības pasākumus varētu atzīt, pārvaldīt un īstenot citas dalībvalsts tiesas.
The initiative seeks to create a European Protection Order for victims of violence whereby protective measures adopted in one Member State can be recognised, administered and enforced by the courts of a second Member State.
Ar šādas sistēmas palīdzību varētu novērst nepieciešamību aizsargātajai personai piedalīties paralēlos tiesas procesos dalībvalstī, uz kuru šī persona (cietusī persona) pārceļas vai ir pārcēlusies.
Such a system would obviate any need for a protected person to take parallel proceedings in a Member State to which that person (the victim) moves or has moved.
Šā priekšlikuma pamatojums ir, ka noziegumos cietušajām personām ir ne tikai tiesības uz tām nodarīto zaudējumu atzīšanu un kompensēšanu un panākt nozieguma izdarītāja sodīšanu taisnīgā tiesas procesā, kurā garantētas visu pušu tiesības, bet tām ir arī tiesības uz aizsardzību, lai tās nekļūtu par cietušajiem citā noziedzīgā nodarījumā, jo īpaši tādā, ko izdara viens un tas pats cilvēks.
The rationale of the proposal is that victims of crime not only have a right to respect, to compensation for the damage caused to them and to see the perpetrator punished on the basis of a fair trial fully guaranteeing the rights of all parties, but are also entitled to be protected from being victims of another offence, particularly by the same person.
Tādēļ vajadzētu būt piemērotiem mehānismiem, kas izstrādāti, lai novērstu atkārtotu noziedzīgu nodarījumu vai citu, iespējams, smagāku noziedzīgu nodarījumu, ko vienai un tai pašai cietušajai personai nodara viens un tas pats nozieguma izdarītājs.
Accordingly, there should be appropriate mechanisms designed to prevent a repeat offence or a different, perhaps more serious offence, by the same offender against the same victim.
Šāda noziedzīgu nodarījumu atkārtošanās jo īpaši bieži notiek dzimumnoziegumu gadījumos, lai gan tie atkārtojas arī cita veida noziegumu gadījumos, piemēram, cilvēku tirdzniecībā vai nepilngadīgu personu seksuālā izmantošanā.
Such repeat offences are particularly frequent in the case of gender-based violence, although they also occur in other forms of crime such as human trafficking or sexual exploitation of minors.
Visas dalībvalstis veic pasākumus, lai aizsargātu noziegumos cietušo personu dzīvību, fizisko, garīgo un seksuālo neaizskaramību un brīvību, taču pašlaik šie pasākumi darbojas vienīgi tās dalībvalsts teritorijā, kurā tie ir pieņemti, un nesniedz aizsardzību cietušajām personām, ja tās šķērso robežas.
All the Member States provide for measures to protect victims' lives, physical, mental and sexual integrity and freedom, but at present such measures are effective only on the territory of the State which adopted them and they leave victims unprotected when they cross borders.
Tādēļ aizsardzību, ko dalībvalsts sniedz noziegumos cietušajām personām, nevajadzētu saistīt ar konkrētu teritoriju, bet tā būtu jānodrošina cietušajām personām, lai kur tās atrastos ES.
The protection which a Member State affords to crime victims should therefore not be confined to its territory but should apply to victims wherever they go in the EU.
Balstoties uz pieejamajiem datiem par dzimumnoziegumiem, jāsecina, ka vairāk nekā 100 000 sievietēm, kuras dzīvo ES, piemēro dažāda veida aizsardzības pasākumus, ko pieņēmušas dalībvalstis, reaģējot uz dzimumvardarbību.
On the basis of the figures available, purely for gender-based offences, it would seem that over 100 000 women residing in the EU are covered by protective measures of various kinds adopted by Member States in response to gender-based violence.
Šajā skaitā nav iekļautas personas, kas cietušas cilvēku tirdzniecības noziegumos un citos noziedzīgos nodarījumos.
These figures do not take account victims of human trafficking and other offences.
Ņemot vērā to, ka noziegumu izdarītāji netraucēti var pārvietoties pa visu ES teritoriju, būtu pareizi un lietderīgi atļaut vienā dalībvalstī pieņemto aizsardzības pasākumu darbības jomu paplašināt tā, lai aizsargātu cietušo personu tad, ja tā vēlas izmantot tiesības brīvi pārvietoties.
Given the ease with which perpetrators of crime can move within the EU, it would seem only right and proper that it should be possible to enable the scope of protective measures adopted in one Member State to be extended so as to protect a victim who wishes to exercise her right of free movement.
To nedarot, noziegumos cietušās personas būtu neapskaužamas izvēles priekšā — atteikties no Savienības pilsoņu tiesībām brīvi pārvietoties vai atteikties no tiesībām uz aizsardzību.
Failing such action, victims would face a stark choice between forgoing their right of free movement as Union citizens or forgoing their right to protection.
Tas ir nepieņemami.
This is unacceptable.
Parlaments vairākkārt ir aicinājis dalībvalstis pārskatīt juridisko procedūru piemērošanu un rīkoties, lai novērstu šķēršļus, kas liedz sievietēm izmantot juridisku aizsardzību
Parliament has repeatedly called on the Member States to review the administration of legal procedures and take action to remove barriers which prevent women from obtaining legal protection.
Turklāt ES likumdevējam nebūt nav bijusi neaktīva loma noziegumos cietušo personu aizsardzības jomā.
It is further pointed out that the EU legislator has not been inactive in the sphere of victim protection.
OV L 261, 6.8.2004., 15. lpp. .
OJ L 261, 06.08.2004, p.15. .
Jāatzīst, ka noziegumos cietušo personu aizsardzība ir viens no galvenajiem Eiropas Savienības mērķiem, kas noteikts attiecībā uz brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, un Eiropadomes 2009. gada 10. un 11. decembra sanāksmē apstiprinātajā Stokholmas programmā, kura paredzēta brīvības, drošības un tiesiskuma nostiprināšanai ES, ir teikts, ka apdraudētajām noziegumos cietušajām personām vai lieciniekiem jāpiedāvā īpaši aizsardzības pasākumi, kas būtu spēkā visā Savienībā.
Indeed victim protection is one of the main objectives of the European Union in the area of freedom, security and justice and the Stockholm Programme to strengthen freedom, security and justice in the EU as approved by the European Council at its meeting on 10 and 11 December 2009 states that victims of crime or witnesses who are at risk should be offered special protection measures effective within the Union.
Pēc Padomes pieprasījuma tās Juridiskais dienests 2010. gada 17. februārī sniedza atzinumu
On 17 February 2010, the Council’s Legal Service delivered an opinion
Sk. Padomes 2010. gada 17. februāra dokumentu Nr. 6516/10. , kurā secināts, ka par direktīvas projekta juridisko pamatu var būt LESD 82. panta 1. punkta d) apakšpunkts, tomēr, lai iniciatīva tiktu uzskatīta par pienācīgu instrumentu tiesas lēmumu atzīšanai, būtu lietderīgi atsaukties arī uz LESD 82. panta 1. punkta a) apakšpunktu.
See Council document 6516/10 of 17 February 2010. , at the Council’s request, in which it concludes that Article 82(1)(d) TFEU can be relied upon as legal basis for the draft Directive, but that in order to give the initiative its due as an instrument of recognition of judicial decisions, it would be appropriate to refer also to also 82(1)(a) TFEU.
Atbildīgo komiteju viedoklis
The position of the competent committees
Minētajā Sieviešu tiesību un dzimumu līdztiesības komitejas un Pilsoņu brīvību, tieslietu un iekšlietu komitejas 2010. gada 29. septembra sanāksmē liels skaits grozījumu ierosinātajā direktīvā tika pieņemts pēc orientējoša balsojuma par to, lai piešķirtu referentam pilnvaras sākt sarunas ar Padomi nolūkā panākt kompromisu pirmajā lasījumā.
At the above-mentioned joint meeting of 29 September 2010 of the Committee on Women's Rights and Gender Equality and the Committee on Civil Liberties, Justice and Home Affairs, a large number of amendments to the proposed directive were adopted following an orientation vote to establish the rapporteurs' mandate for negotiating with the Council with a view to reaching a compromise in first reading.
Attiecīgajos grozījumos ietvertais grozījums Nr. 1 paredz kā papildu juridisko pamatu pievienot LESD 82. panta 1. punkta a) apakšpunktu par visu veidu spriedumu un tiesas lēmumu atzīšanu.
Amendment 1 of the amendments in question would add Article 82(1)(a) TFEU, concerning the recognition of all forms of judgments and judicial decisions as an additional legal basis.
Tas nepārprotami attiecas uz spriedumiem un tiesas lēmumiem krimināllietās.
Clearly this refers to judgments and judicial decisions in criminal matters.
Vienlaikus tika pieņemti citi grozījumi (grozījumi Nr. 18 un 84), kuros skaidri norādīts, ka ierosinātā direktīva neietekmēs, negrozīs un neaizstās to, ka tiek piemēroti spēkā esošie savstarpējās atzīšanas instrumenti civillietās.
At the same time, other amendments (Amendments 18 and 84) were adopted which explicitly state that the proposed directive will not affect the application of, nor amend or replace, existing mutual recognition instruments in civil matters.
Paskaidrojuma rakstā, kas pievienots 2010. gada 20. maija ziņojumam, referenti norāda, ka viņi „lielā mērā piekrīt Padomes priekšlikumam”, taču uzsver arī to, ka iniciatīvas darbības joma ir tīši veidota tik plaša un ka Eiropas aizsardzības rīkojums „būtu jāpiemēro visām noziegumos cietušajām personām, piemēram, personām, kas kļuvušas par cilvēku tirdzniecības upuriem, sievietēm, kurām ir sakropļoti dzimumorgāni, personām, kas ir piespiedu laulību, goda dēļ izdarītu slepkavību un incesta upuri un ir cietušas vardarbībā dzimuma dēļ, kā arī lieciniekiem, terora aktos cietušajām personām un organizētās noziedzības upuriem neatkarīgi no šo cietušo personu vecuma vai dzimuma, ja uzbrucējs ir identificēts”.
In the explanatory memorandum to the draft report of 20 May 2010 the rapporteurs state that they "largely agree with the Council’s proposal", while emphasising that the scope of the initiative is deliberately wide and that a European protection order "should be applicable to all victims of crime, such as victims of human trafficking, victims of female genital mutilations, forced marriages, honour killings, incest, gender violence, witnesses, victims of terrorism and victims of organised crime, regardless of the age or sex of the victim, where there is an identified aggressor".
Turklāt ir atzīmēts arī tas, ka ierosināto grozījumu mērķis ir uzlabot tekstu tā, lai tiktu nodrošināta tiesiskās aizsardzības nepārtrauktība un tiktu ierobežoti iemesli, kādēļ tiek atteikta Eiropas aizsardzības rīkojuma atzīšana vai kādēļ to noraida.
It is further stated that the proposed amendments aim at improving the proposed text by "ensuring continuity of legal protection" and "limiting the reasons for refusal to recognise, or rejection of, a European protection order".
Par ierosinātās direktīvas juridisko pamatu ir ieteikts LESD 82. panta 1. punkta d) apakšpunkts.
The legal basis put forward for the proposed directive is Article 82(1) point (d) of the TFEU.
Atbildīgās komitejas ierosina papildināt juridisko pamatu ar šā paša panta a) apakšpunktu.
The competent committees propose adding point (a) of the same article to the legal basis.
LESD 82. pants
Article 82 TFEU
Pašrocīgs izcēlums.
Emphasis supplied.
a) ieviestu noteikumus un procedūras, kuru mērķis ir visu veidu spriedumu un tiesas lēmumu atzīšana visā Savienībā ,
( a ) lay down rules and procedures for ensuring recognition throughout the Union of all forms of judgments and judicial decisions ;
b) novērstu un atrisinātu jurisdikcijas kolīzijas dalībvalstu starpā,
(b) prevent and settle conflicts of jurisdiction between Member States;
c) veicinātu tiesu iestāžu un tiesu personāla mācības,
(c) support the training of the judiciary and judicial staff;
d) dalībvalstu tiesu iestāžu un līdzvērtīgu iestāžu starpā atvieglotu sadarbību saistībā ar kriminālprocesu un lēmumu izpildi .
(d) facilitate cooperation between judicial or equivalent authorities of the Member States in relation to proceedings in criminal matters and the enforcement of decisions .
Mērķa un satura analīze
Analysis of aim and content
Eiropas Kopienu Tiesa ir apstiprinājusi
As the Court of Justice has confirmed,
2009. gada 3. septembra spriedums lietā C-166/07 Parlaments/Padome , Tiesas judikatūras Krājumā vēl nav publicēts. , ka, izvēloties tiesību akta juridisko pamatu, jāvadās pēc objektīviem faktoriem, par kuriem tiesa var pārliecināties, tostarp, jo īpaši, pēc tiesību akta mērķa un satura.
Judgment of 3 September 2009 in Case C-166/07 Parliament v. Council , not yet reported in the ECR. the choice of the legal basis for a measure must rest on objective factors which are amenable to judicial review, including, in particular, the aim and the content of the measure.
Ņemot vērā jomu, uz kuru attiecas izskatāmais jautājums, tas ir jārisina, analizējot, kā darbosies Eiropas aizsardzības rīkojums.
Given the scope of the question which has to be answered, it is necessary to approach this question by analysing how the European Protection Order is intended to work.
Kas ir Eiropas aizsardzības rīkojums?
What is a European Protection Order?
Eiropas aizsardzības rīkojums (turpmāk tekstā „EAR”) ir attiecībā uz aizsardzības pasākumu pieņemts tiesas lēmums, kuru izdevusi dalībvalsts un kura mērķis ir palīdzēt citai dalībvalstij attiecīgā gadījumā veikt aizsardzības pasākumu saskaņā ar tās tiesību aktiem, lai aizsargātu personas dzīvību, fizisko un psiholoģisko integritāti, brīvību vai seksuālo integritāti
A European Protection Order (hereinafter “EPO”) is a judicial decision relating to a protection measure issued by a Member State and aiming at facilitating the taking by another Member State, where appropriate, of a protection measure under its own national law with a view to safeguarding the life, physical and psychological integrity, freedom or sexual integrity of a person
Ierosinātās direktīvas 1. pants. .
Article 1 of the proposed directive. .
Tātad EAR var izdot tikai tad, ja izdevēja valsts ir jau pieņēmusi aizsardzības pasākumu.
Consequently, an EPO may be issued only where the issuing State has already issued a protection measure.
Aizsardzības pasākums ir dalībvalsts kompetentas iestādes pieņemts lēmums piemērot personai, kas rada apdraudējumu, vienu vai vairākus 2. panta 2. punktā minētos pienākumus vai aizliegumus, ja šādu pienākumu vai aizliegumu pārkāpums ir noziedzīgs nodarījums saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem vai citādi var būt sodāms ar brīvības atņemšanu minētajā dalībvalstī.
A protection measure is a decision adopted by a competent authority of a Member State imposing on a person causing danger one or more of the obligations or prohibitions referred to in Article 2(2), provided that the infringement of such obligations or prohibitions constitutes a criminal offence under the law of the Member State concerned or may otherwise be punishable by a deprivation of liberty in that Member State.
Aizliegumi un pienākumi, kas noteikti 2. panta 2. punktā ir šādi:
The prohibitions and obligations set out in Article 2(2) are as follows:
a) pienākums neapmeklēt konkrētus apvidus, vietas vai noteiktas teritorijas, kur dzīvo vai kuras apmeklē aizsargātā persona;
(a) an obligation not to enter certain localities, places or defined areas where the protected person resides or that he visits;
b) pienākums attiecīgā gadījumā konkrētos laikos uzturēties noteiktā vietā;
(b) an obligation to remain in a specified place, where applicable during specified times;
c) pienākums, ar ko paredz ierobežojumus attiecībā uz izceļošanu no izdevējas valsts teritorijas;
(c) an obligation containing limitations on leaving the territory of the issuing State;
d) pienākums nekontaktēties ar aizsargāto personu vai
(d) an obligation to avoid contact with the protected person; or
e) aizliegums tuvoties aizsargātajai personai tuvāk par noteiktu attālumu.
(e) a prohibition on approaching the protected person closer than a prescribed distance.
EAR izdošana
Issue of an EPO
EAR var izdot jebkurā brīdī, kad aizsargātā persona plāno atstāt vai ir atstājusi izdevēju valsti, lai dotos uz citu dalībvalsti.
An EPO may be issued at any moment when the protected person intends to leave or has left the issuing State for another Member State.
EAR izdošana ir atkarīga no tā, vai izdevēja dalībvalsts jau ir pieņēmusi aizsardzības pasākumu.
The issue of an EPO is conditional upon the prior adoption of a protection measure in the issuing State.
EAR var izdot tikai izdevējas valsts tiesu iestāde vai cita kompetenta
An EPO may be issued only by a judicial or other competent authority
Saskaņā ar 4. pantu dalībvalstīm ir jāinformē Padomes Ģenerālsekretariāts par to, kura iestāde vai iestādes ir kompetentas izdot un atzīt EAR.
Under Article 4, Member States have to notify the General Secretariat of the Council of their authority or authorities competent to issue and recognise EPOs.
Iestādēm, kas pieņem aizsardzības pasākumu šīs direktīvas nozīmē, ir pienākums informēt aizsargāto personu par EAR pieejamību, ja šī persona vēlas pārcelties uz citu dalībvalsti.
Authorities adopting a protection measure within the meaning of the directive are under a duty to inform the protected person about the availability of an EPO should that person intend to move to another Member State.
Tām ir arī pienākums pirms šīs personas izceļošanas sniegt konsultāciju par pieteikuma iesniegšanu EAR izdošanai.
They are also under a duty to advise that person to apply for an EPO before they go.
EAR forma
Form of the EPO
Ierosinātās direktīvas pielikumā ir dota EAR standarta veidlapa.
A standard form is annexed to the proposed directive.
Tajā jānorāda informācija par aizsargātās personas identitāti un valstspiederību
It has to contain information as to the identity and nationality of the protected person