natgillin/translations-raw huggingface dataset:
EMAG kritizēja to, ka „ kompromisa dokumenti nerisina to pārlieku lielo piemaksu jautājumu, no kura labumu gūst GAR apdrošinājuma ņēmēji, 16% polišu vērtības samazinājuma netaisnīgais raksturs apdrošinājuma ņēmējiem, kuriem nav GAR garantijas [un] kompensējoša izlīdzinājuma iespēju par labu ne-GAR apdrošinājuma ņēmējiem ” ( WE-Conf 16).
EMAG criticised that " the Compromise documentation did not address the over-bonusing, the benefit derived from it by GAR policyholders, the unfair nature of the 16% policy value cut to non GAR policyholders [and] the possibility of a compensating adjustment in favour of non-GAR policyholders " (WE-CONF 16).
Turklāt EMAG sīki komentē otro polišu vērtības samazinājumu 2002. gada 15. aprīlī, kas vairāk nekā likvidēja pieaugumu, ko kreditēja ne- GAR apdrošinājuma ņēmējiem.
Moreover, EMAG comments in detail on the second cut in policy values of 15 April 2002, which more than eliminated the uplift credited to non-GAR policyholders.
Kā minēts iepriekš, ELAS argumentēja, ka tas ir bijis nepieciešams „ tirgus kustību ” dēļ.
As stated above, ELAS argued that this had become necessary due to " market movements ".
EMAG atspēko, ka tirgus kritums bija aptuveni 6 % (kas ekvivalents Equitable Life aktīvu vērtības kritumam par 3 %) starp 2001. gada jūliju, kad ieviesa 16 % samazinājumu, un 2002. gada aprīli, kad īstenoja otro samazinājumu.
EMAG contends that the market fell by about 6% (equivalent to a 3% fall in Equitable Life's asset values) between July 2001, when the 16% cut was introduced, and April 2002, when the second cut was made.
Tomēr „ viss šis kritums notika pirms kompromisa shēmas publicēšanas 2001. gada decembrī [un] līdz polišu vērtības samazināšanai 2002. gada aprīlī nebija citu ievērojamu tirgus kritumu ” ( WE-Conf 16).
However, " all of this fall happened before the Compromise Scheme was published in December 2001 [and] there was no further significant market fall before the policy value cut in April 2002 " (WE-CONF 16).
EMAG uzskata, ka neizskaidrojot ne- GAR apdrošinājuma ņēmējiem to, ka, ja nebūs tūlītējs kāpums vērtspapīru tirgū, varētu būt vajadzīgs tālāks polišu vērtības samazinājums, ELAS var būt tīši maldinājis apdrošinājuma ņēmējus.
EMAG considers that by failing to explain to non-GAR policyholders that, without an immediate surge in the stock market, a further policy value cut would be required, ELAS may have deliberately misled policyholders.
Turpretim C. Thomson pastāvēja uz to ( H 8), „ ka tirgos turpinājās lejupslīde pēc tam, kad kompromisa shēma bija cauri 2002. gada februārī, un valdei nebija citas izvēles kā atspoguļot šīs izmaiņas tirgus vērtībās negarantētajās izmaksās ”.
In contrast, Mr. THOMSON insisted in H8 " that the markets carried on falling after the Compromise Scheme was through in February 2002 and the board had no choice but to reflect those changes in market values in the non-guaranteed benefits ."
A. Boswood ( WE 76
Mr BOSWOOD (WE 76
4. lpp. ) piekrīt EMAG vērtējumam un norāda, „ ka to vajadzēja pateikt tiem, ieskaitot tiesu, kas izlēma jautājumu par shēmas apstiprināšanu ”.
Page 4. ) agrees with EMAG's assessment and suggests that " this is something which ought to have been mentioned to those, including the court, from which approval for the scheme was sought ".
Tādējādi viņš domā, ka ir iespējams, ka „ atbildīgās personas tīši noslēpa informāciju, par kuru viņi zināja, ka tā ir būtiska shēmai ”.
He thus thinks it is possible that " those responsible deliberately concealed information which they knew to be relevant to the scheme ".
Ņemot to vērā, EMAG lūdza FSA izmeklēt šo jautājumu.
In view of the above, EMAG asked the FSA to investigate the issue.
Pēdējā tomēr atteicās to darīt, atsaucoties uz tās rīcības brīvību ( WE-Conf 16).
The latter however refused to do so with reference to its discretion (WE-CONF 16).
C. Thomson atbildēja uz apgalvojumiem par to, ka kompromisa dokumentācija ir bijusi nepilnīga, uzsverot, ka shēmu bija sankcionējusi Augstākā tiesa.
Mr THOMSON responded to allegations that the compromise documentation had been inadequate by underlining that the scheme was sanctioned by the High Court.
Viņš citēja tiesneša teikto ( H 8): „Es nešaubos, ka šī ir shēma , ko inteliģents un godīgs cilvēks, iesaistītās grupas loceklis, kas darbojas tās interesēs, varētu saprātīgi apstiprināt.
He quoted the judge as follows (H8): " I am in no doubt that it is a scheme such as an intelligent and honest man, a member of the class concerned and acting in respect of his interest, might reasonably approve.
Es arī esmu apmierināts, ka ne kādas informācijas nepietiekamības dēļ, ne citādi procesā, ne attiecībā uz man izteiktajiem būtiskajiem punktiem nav ne mazākā iemesla domāt, ka tā nav piemērota shēma, kuru pēc dažādo klašu pieprasītā vairākuma apstiprināšanas vajadzētu apstiprināt tiesai.
I am also satisfied that neither on account of any inadequacy of information or otherwise in the procedure, nor in respect of any of the substantive points made to me, is there the slightest reason to suppose that it is not a proper scheme which having been approved by the requisite majorities of the various classes ought to be sanctioned by the Court.
Es tā pavēlēšu .”
I will so order. "
Apdrošinājuma ņēmēji vispār kritizēja to, ka FSA ieteica apdrošinājuma ņēmējiem pieņemt kompromisu vai pat veicināja to
Policyholders in general criticised the fact that the FSA recommended policyholders to accept the compromise or even promoted it.
Lūgumraksta 29/2005 (9.11.2005.) papildinājums attiecībā uz FSA un FOD, 2. lpp. . „FSA bija viena no pusēm, kas spieda Equitable locekļu vairākumu parakstīties uz brāķa kompromisu, vadoties no mājieniem, ka, ja kompromiss netiks pieņemts, Equitable sabruks, un uz pieņēmumu (kas nerealizējās), ka ja mēs piekritīsim, fonds atgriezīsies stabilā stāvoklī....
Addendum to petition 29/2005 dated 9 November 2005 concerning FSA and FOS; page 2. "
Tie, kuri nepiedalījās kompromisā, ko apstiprināja FSA , un izņēma savus līdzekļus, izrādījās labākā stāvoklī, nekā tie, kuri palika.
The FSA was party to the rush to push the majority of the members of the Equitable to sign up to a flawed compromise, led on by insinuations that, if the compromise were not agreed, The Equitable would collapse, and by the suggestion (which has not been realised) that, if it were agreed, the fund would return to stability. ...
Ņemot vērā tās noteikto atbalstu kompromisam, tam vajadzētu būt mulsinošam FSA , jo tās pienākums ir aizstāvēt apdrošinājuma ņēmēju pamatotās ieceres.
In view of its unequivocal endorsement of the compromise, this should be embarrassing to the FSA, since it is supposed to protect the policyholders' reasonable expectations.
Otrais iesniegums izmeklēšanai, ko veica lords G. W. Penrose par mācībām, ko varam gūt no Equitable Life sabrukuma – lieta par sērijveida regulatīvo kļūmi, ko pieļāvusi valdība un tās aģents, Finanšu pakalpojumu regulēšanas iestāde; EMAG ; 2003. gada 27. martā; 50. lpp. ”
A second submission to the inquiry conducted by Lord Penrose into the lessons that can be learned from the Equitable Life debacle - a case study in serial regulatory failure by the government and its agent, the Financial Services Authority; EMAG; 27 March 2003; page 50. "
Savā paziņojumā komitejai D. Strachan ( H 4) komentēja FSA iesaistīšanos kompromisā: Kompromisa shēmu uzsāka kā neatkarīgas tiesas prāvas daļu saskaņā ar Sabiedrību aktu .
In his statement before the committee, Mr STRACHAN (H4) commented on the FSA's involvement in the compromise: " The Compromise Scheme was undertaken as part of an independent court process under the Companies Act.
Šajā konkrētajā prāvā FSA nebija oficiālas ar likumu noteiktas lomas.”
In that particular process, the FSA had no formal statutory role ".
FSA norāda ( WE 37), ka tā „ tomēr iedrošināja Equitqble iet tālāk par to, kas bija prasīts Sabiedrību aktā, lai nodrošinātu, ka apdrošinājuma ņēmēju intereses būtu aizsargātas tik tālu, cik iespējams, jo īpaši, ieceļot neatkarīgu aktuāru, lai viņš izteiktu savas domas par priekšlikumu taisnīgumu ”.
In WE 37 the FSA points out that it " nevertheless encouraged Equitable to go beyond what was required by the Companies Act to ensure that policyholders' interests were protected as far as possible, particularly through the appointment of an independent actuary to opine on the fairness of the proposals ".
Turklāt FSA „ pārbaudīja un novērtēja kompromisa shēmas priekšlikumus, kuri tika piedāvāti Equitable Life peļņas apdrošinājuma ņēmējiem, lai nodrošinātu, ka visu apdrošinājuma ņēmēju intereses tiek pienācīgi ievērotas ” ( WE-Conf 8).
Furthermore, the FSA " reviewed and assessed the Compromise Scheme proposals being put to Equitable Life's with-profits policyholders to ensure that the interests of all policyholders had been properly taken into account " (WE-CONF 8).
To darot, FSA vadījās no šādiem apsvērumiem: „Pirmkārt, sekmīga kompromisa shēma varētu principā piedāvāt labāko perspektīvu Equitable Life un tās apdrošinājuma ņēmēju stabilitātei.
In doing so, the FSA took account of the following considerations: " Firstly, that a successful compromise scheme would, in principle, offer the best prospect of stability for Equitable Life and its policyholders.
Otrkārt – tas attiecas uz taisnīguma jautājumiem – bija novērtējums, vai ir taisnīga tiesību un prasību apmaiņa katrai cietušajai grupai.
The second – which concerns the fairness issues – was an assessment as to whether there was a fair exchange for the rights and the claims of each group affected.
Neatkarīgā aktuāra ziņojuma kopsavilkums, 125. lpp. ).
Summary of the Independent Actuary's Report; page 125. ).
Apdrošinājuma ņēmēji tomēr apgalvoja, ka aktuārs nav pievērsies vairākiem svarīgiem jautājumiem, kas būtu svarīgi apdrošinājuma ņēmēju priekšlikuma izpratnei (sk. WE-Conf 16) un turklāt apšaubīja viņa neatkarību no ELAS (sk. WE 75).
Policyholders, however, alleged that the actuary failed to address a number of important issues, which would have been important for policyholders' understanding of the proposal (see WE-CONF 16) and furthermore questioned his independence from ELAS (see WE 75).
Kompromisa shēmas novērtējumā ( WE 67) FSA secina: „FSA ir apmierināta, ka attiecībā uz iesaistītajām GAR un ne-GAR apdrošinājuma ņēmēju grupām polišu vērtības pieauguma līmenis ir taisnīgs piedāvājums apmaiņā pret GAR tiesībām un potenciālajām maldinošas pārdošanas prasībām, no kurām būtu jāatsakās.
In its assessment of the compromise scheme (WE 67) the FSA concludes as follows: " The FSA is content that, in relation to the relevant groups of guaranteed annuity rate (“GAR”) and non-GAR policyholders, the level of increase to policy values is a fair offer in exchange for the GAR rights and potential mis-selling claims that would be given up.
Lai gan ir atšķirības no cilvēka uz cilvēku katrā attiecīgajā grupā, mēs esam apmierināti, ka nav tādu apdrošinājuma ņēmēju kategoriju grupās, kuri saņemtu nesamērīgi liELAS vai mazas piemaksas.”
While there are variations from person to person, within each relevant group, we are content that there are no categories of policyholder within the groups who would receive disproportionately greater or lesser benefits ".
Turklāt FSA piebilst, ka „ pasākumu shēma bija apdrošinājuma ņēmēju interesēs un bija piemērots veids, kā novērst neskaidrības, kas negatīvi ietekmēja firmu; atbilstīgi mēs neredzējām iemeslu lietas virzīšanai uz tiesu, kurai būtu galīgā atbildība par lēmumu ” ( WE-Conf 8).
The FSA furthermore suggests that, " the scheme of arrangements was in policyholders' interests and was an appropriate way of removing the uncertainties that were adversely affecting the firm; accordingly we saw no reason to make representations to the court, which had final responsibility for the decision " (WE-CONF 8).
9. lpp. nesatur komentārus par kompromisa shēmas taisnīgumu, bet drīzāk norāda uz tās priekšrocībām kopumā: „Pirmkārt, tā sniedza pārliecību ieinteresētajām pusēm, aizsargājot apdrošinājuma ņēmējus (un Equitable ) no plašas un dārgas tiesvedības.
Page 9. does not comment on the fairness of the Compromise Scheme but rather points out its advantages in general: " Firstly, it provided certainty for the parties concerned, shielding policyholders (and Equitable) for extensive and costly litigation.
Otrkārt, tā ieguva regulatora ( FSA ), locekļu vairākuma un tiesas apstiprinājumu.
Secondly, it met with the approval of the regulator (FSA), the majority of members, and the court.
Treškārt tā nodrošināja darījuma ar Halifax plc īstenošanos ar vislabākajiem iespējamiem nosacījumiem.
Thirdly, it enabled a deal with Halifax plc to materialise under the best possible terms.
Nobeigumā, liecības apliecina, ka tās kompromisa shēmas, kas stājās spēkā 2002. gada 8. februārī pēc tam, kad to bija apstiprinājis vajadzīgais apdrošinājuma ņēmēju vairākums un sankcionējusi Augstākā tiesa, galvenais mērķis bija novērst juridiskās nenoteiktības un saistības no Equitable Life un tādējādi stabilizēt fondu.
In summary, evidence suggests that the primary aim of the Compromise Scheme of Arrangement, which took legal effect on 8 February 2002 after it had been approved by the requisite majority of policyholders and sanctioned by the High Court, was to remove legal uncertainties and liabilities from Equitable Life and thereby stabilise the fund.
Shēma tomēr nekompensēja apdrošinājuma ņēmēju zaudējumus, kurus viņi bija piedzīvojuši polišu vērtības samazināšanas dēļ 2001. gadā, ko izraisīja vairāki īpaši apstākļi Equitable Life sabiedrībā tostarp sabiedrības maksātās pārmērīgi augstās piemaksas .
The Scheme, however, did not serve to compensate policyholders for losses they had incurred through the 2001 reduction in policy values, which was caused by a number of particular circumstances at Equitable, including the Society's practice during the 1990s of paying excessive bonuses.
It īpaši, polišu vērtības paaugstināšana ne- GAR apdrošinājuma ņēmējiem, kuri apmaiņā atsacījās no tiesībām iesniegt prasības, tika vairāk nekā likvidēta ar secīgajiem pamazinājumiem.
In particular, the uplifts in policy values granted to non-GAR policyholders, who in exchange waived their right to pursue claims, were more than eliminated by subsequent cuts.
Vairāki pārskati liecina, ka sabiedrība, ierosinot šo shēmu, iespējams apzinājās, ka polišu paaugstināto vērtību parastos apstākļos nevarēs uzturēt.
Numerous accounts suggest that the Society may have been aware at the time it proposed the scheme that the uplifts in policy values could not be sustained under normal circumstances.
Tomēr tā šo informāciju nepaziņoja apdrošinājuma ņēmējiem, kas, ja būtu zinājuši sabiedrības patieso finanšu stāvokli, varbūt balsotu pret šo shēmu.
However, it failed to communicate this to policyholders, who may well have voted against the scheme, had they been made aware of the full state of the Society's finances.
Komiteja secina, ka šai shēmai praktiski bija jāatņem visiem atlikušajiem apdrošinājuma ņēmēj iem tiesības celt prasības pret sabiedrību, tajā pašā laikā nenovēršot viņu zaudējumu palielināšanos.
The committee concludes that the eventual result of the Scheme was such that all remaining policyholders lost their right to pursue claims against the Society while their losses continued to increase.
Sūdzības ELAS un „Polišu pārskati”
Complaints to ELAS and policy reviews
C. Thomson informēja komiteju, ka ELAS ir izveidots iekšējais sūdzību izskatīšanas process, kādu prasa FSA noteikumi.
Mr THOMSON informed the committee that ELAS has in place an internal complaints-handling process, such as is required by FSA regulations.
Viņš sacīja, ka kopš 2001. gada sabiedrība ir izskatījusi vairāk nekā 40 000 sūdzību par plašu jautājumu spektru.
He said that since 2001 the Society has dealt with over 40.000 complaints about a wide range of issues.
Tās sūdzības, kas saistītas ar „ jautājumiem, kas raksturīgi tikai sabiedrības stāvoklim ... ir galvenokārt izskatītas caur polišu pārskatiem ” ( WE 47
Those complaints, which related to " matters unique to the Society's situation ... have for the most part been dealt with via Policy Reviews " (WE 47
Pirmkārt, labošanas shēma (75 000 lietas) izmaksāja kompensācijas GAR apdrošinājuma ņēmējiem, kuru polisēm bija pienācis maksājuma termiņš pirms tam, kad Lordu palātas nolēmums bija licis sabiedrībai nokārtot saistības ar GAR apdrošinājuma ņēmējiem.
Firstly, the 'rectification scheme' (75.000 cases) compensated GAR policyholders whose policies had matured before the House of Lords judgement ordered the Society to meet its commitments to GAR policyholders.
Tā izmaksāja viņiem piemaksas, kas viņiem būtu bijušas jāsaņem, ja nolēmums būtu bijis zināms tajā laikā.
It gave them the benefits that they would have received had the judgement been known at the time.
Otrkārt, pārvaldīto pensiju pārskats izskatīja 20 000 līgumu lietas, kad apdrošinājuma ņēmējam ir iespēja izņemt ienākumu no pensijas polises, nepārvēršot tajā stadijā visu pensijas polisi par mūža renti.
Secondly, the 'managed pension review' concerned 20.000 cases of contracts whereby the policyholder is enabled to take an income from a pension policy without at that stage converting the whole pension policy into an annuity.
Finanšu žurnālists S. Bain tomēr apgalvoja ( H 8), ka „ vairākumā ... izskatīto gadījumu pārvaldīto pensiju pārskatā apdrošinājuma ņēmējiem tika pateikts, ka viņiem nepienākas nekāda kompensācija, bet mazākumam tika piedāvāti niecīgi norēķini” .
Financial journalist Mr BAIN, however, claimed in H8 that " most of the ... cases in the managed pension review had been told they were due no redress, with a minority having been offered tiny settlements ".
Kā piemēru viņš minēja upuri, kuram pārskata rezultātā ELAS piedāvāja GBP 522 kompensāciju.
He gave an example of a victim who was offered £522 of compensation by ELAS as a result of the review.
Tikai pēc tam, kad upuris draudēja griezties tiesā, ELAS „[piekrita] izmaksāt viņam GBP 81 907 ” ( S. Bain , H 8).
It was only after the victim threatened to take legal action that ELAS " [agreed] to pay him GBP 81.907 " according to Mr BAIN (H8).
Treškārt , ne- GAR atstājēju shēma izskatīja aptuveni 15 000 ne- GAR apdrošinājuma ņēmējus, kuri bija izņēmuši polises pirms kompromisa shēma bija stājusies spēkā.
Thirdly, the 'non-GAR leavers' scheme' addressed about 15.000 of non-GAR policyholders who had taken out policies before the Compromise Scheme took effect.
Viņiem piedāvāja kompensāciju, kas nepārsniedz 5 % līmeni no zaudējuma ( C. Thomson , H 2).
They were offered compensation at the maximum of 5% level of loss, according to Mr THOMSON (H2).
FSA norādīja, ka tā „ uzraudzīja [šo] piemērotu kompensāciju piešķiršanas procesu apdrošinājuma ņēmējiem, kuri izstājas no Equitable pārāk agri, lai gūtu labumu no kompromisa shēmas ” ( D. Strachan , H 4).
The FSA indicated that it " oversaw [this] process of giving appropriate compensation to policyholders who left Equitable too early to benefit from the Compromise Scheme " (Mr STRACHAN, H4).
Apdrošinājuma ņēmēju pārstāvji uzsvēra, ka piedāvājumi, ko sabiedrība piedāvāja individuāli vai polišu pārskatu rezultātā, bija nožēlojami, jo veidoja tikai mazu daļu no tā, ko cilvēki bija īstenībā zaudējuši.
Policyholders' representatives stressed that the offers made by the Society individually or as a result of policy reviews were derisory, representing only a small fraction of what people had actually lost.
Tomēr lielākais vairums iesaistīto pieņēma sabiedrības piedāvājumus ( C. Thomson , H 2).
However, the vast majority of those concerned accepted the offers made to them by the Society according to Mr THOMSON (H2).
Viņš sacīja, ka aptuveni 1000 lietu, kurās apdrošinājuma ņēmēji nepieņēma piedāvājumu, sabiedrība novirzīja Finanšu ombuda dienestam (sk. turpmāk).
He said that about 1.000 cases, where policyholders did not accept, were referred by the Society to the Financial Ombudsman Service (see below).
Tādēļ sabiedrībai bija jānodala patiesas prasības no oportūnistiskām ...”
Therefore, the Society had to separate the genuine claims from the opportunistic ... "
( C. Thomson , H 2).
(Mr THOMSON, H2).
Līdzīgi viņš paziņoja ( H 8), ka „ prasību pārmaksāšana tiem kuri kliedz visskaļāk, būtu uz to rēķina, kuri paliek aizmugurē, ... tādēļ mums vienmēr ir viss jāizsver, cik taisnīgi vien spējam. ”
Similarly, in H8, he stated that " overpaying claims to those who shout loudest would be at the expense of those who remain behind ... so we are always to balance that as fairly as we can ."
V. Pieļāvumi par krāpšanu un AK Smago krāpšanu birojs
V. Allegations of fraud and the UK Serious Fraud Office
Dažās komitejas saņemtajās rakstveida liecībās
In some of the written evidence received by the committee
Sk., piemēram, WE 7, WE 8, WE 8, WE 25, WE 31, WE 33, WE 34, WE 40 un WE 42 ir apgalvots, ka sabiedrības nostāja un darbība ir līdzvērtīga krāpšanai.
See for instance WE 7, WE 8, WE 9, WE 25, WE 31, WE 33, WE 34, WE 40 and WE 42. it is alleged that the Society's stance and conduct has been tantamount to fraud.
Ieguldītāju asociācija paziņo ( WE 31
The Investor's Association states in WE 31
2. lpp. ), ka viņi nevar pierādīt, ka krāpšana ir notikusi, taču pieejamie pierādījumi ir pārliecinoši.
Page 2. that they cannot prove that fraud occurred but that the available evidence would be persuasive.
Šis darba dokuments neanalizē sīki šos apalvojumus.
The present working document does not deal with these allegations in detail.
Ja tie izrādītos patiesi, tomēr tas palīdzētu apdrošinājuma ņēmējiem pamatot prasības un panākt kompensācijas civillietās.
If they were found to be true, however, this would help policyholders to substantiate claims and obtain redress before civil courts.
7. lpp. liek domāt, ka jautājums par to, vai Equitable Life kā entītija ir izdarījusi civilnoziegumus, krāpjot apdrošinājuma ņēmējus, būtu būtisks, jo civilprasība tādā gadījumā būtu teorētiski iespējama apdrošinājuma ņēmējiem, pat ja sūdzība uz citiem pamatiem nebūtu iespējama noilguma dēļ (sk. turpmāk).
Page 7. suggests that the issue of whether Equitable Life, as an entity, committed civil wrongs by deceiving policyholders would be relevant, since civil legal action would in that case still be theoretically possible for policyholders even if action on other grounds has already been timed out (see below).
ELAS saka, ka „ mēs esam izanalizējuši apalvojumus par krāpšanu ļoti sīki, [bet] neesam atraduši nekādus pierādījumus, kas varētu būt par pamatu apsūdzībai krāpšanā pret sabiedrību ” ( WE - Conf
ELAS says that " we have looked at allegations of fraud in great detail [but] have found no evidence that leads to a sustainable case of fraud against the Society " (WE-CONF
Daži apdrošinājuma ņēmēji tiešām atsaucās uz apgalvojumiem AK Smago krāpšanu birojam ( SFO )
Some policyholders indeed referred the allegations to the UK Serious Fraud Office (SFO)
Sk., piemēram, B. Chase Grey rakstiskā iesnieguma (WE 9), 3. un 4. lpp. .
See for instance, written submission by Mr Chase Grey (WE 9), pages 3 and 4. .
Pēc T. Lake domām AKFM pat ir lūgusi SFO izskatīt šo lietu.
According to Mr LAKE, the SFO was even asked by HM Treasury to consider the case.
SFO savā vietnē
The SFO states on its website
http://www.sfo.gov.uk/ internetā paziņo, ka tas ir neatkarīgs valdības departaments, kas izmeklē un apkaro smagas un sarežģītas krāpšanas.
http://www.sfo.gov.uk/ that it is an independent government department that investigates and prosecutes serious or complex fraud.
Galvenais kritērijs, pēc kura birojs nosaka, vai pieņemt lietu, ir tas, vai iespējamā krāpšana ir tik nopietna vai sarežģīta, ka tās izmeklēšana būtu jāveic tiem, kas atbildīgi par apsūdzības uzturēšanu.
The key criterion it uses when deciding whether to accept a case is that the suspected fraud appears to be so serious or complex that its investigation should be carried out by those responsible for its prosecution.
Citi faktori ietver iespējamās krāpšanas vērtību, vai ir nozīmīga starptautiskā dimensija, vai lietai varētu būt plaša sabiedriska rezonanse un vai tā prasa augsti specializētas zināšanas, piemēram, par finanšu tirgiem.
Other factors include the value of the alleged fraud, whether there is a significant international dimension, whether the case is likely to be of widespread public concern and whether it requires highly specialised knowledge, e.g. of financial markets.