natgillin/translations-raw huggingface dataset:
E. tā kā Komisijai saskaņā ar EK līguma 85. pantu ir jānodrošina EK līguma 81. un 82. pantā izklāstīto principu piemērošana attiecībā uz konkurences tiesībām; tā kā Līgumā ir paredzēts arī cits juridiskais pamats, kas var sniegt ieguldījumu šo principu efektīvā piemērošanā, piemēram, 65., 83., 95., 153. un 308. pants; tā kā Tiesa uzskata, ka, neesot Kopienas noteikumiem, kas nosaka cietušo tiesības pieprasīt zaudējumu atlīdzināšanu valsts tiesās, katras dalībvalsts juridiskajai sistēmai ir jānosaka attiecīgās jurisdikcijas tiesas un tribunāli un jāparedz sīki izstrādāti procesuālie noteikumi, kuri reglamentē darbības, lai aizsargātu individuālās tiesības, kuras izriet no Kopienas tiesību aktiem, ar nosacījumu, ka šādi noteikumi nav mazāk labvēlīgi kā tie, kas nosaka līdzīgas dalībvalstu iekšējās darbības (saskaņā ar līdzvērtības principu), un nodrošinot, ka Kopienas tiesību aktos noteikto tiesību īstenošana (efektivitātes princips) netiek padarīta praktiski neiespējama vai pārāk sarežģīta (saskaņā ar efektivitātes principu),
E. whereas Article 85 of the EC Treaty requires the Commission to ensure application of the principles laid down in Articles 81 and 82 of the Treaty concerning competition law; whereas the Treaty provides for other legal bases that can contribute to the effectiveness of those principles, such as Articles 65, 83, 95, 153 and 308; and whereas as the Court of Justice considers that, in the absence of Community rules governing the right of victims to claim damages before the national courts, it is for the domestic legal system of each Member State to designate the courts and tribunals having jurisdiction and to lay down detailed procedural rules governing actions for safeguarding rights which individuals derive directly from Community law, provided that such rules are not less favourable than those governing similar domestic actions (in accordance with the principle of equivalence), and provided that they do not render practically impossible or excessively difficult the exercise of rights conferred by Community law (in accordance with the principle of effectiveness),
F. tā kā retos un izņēmuma gadījumos privātas prasības iesniegšana dalībvalstu tiesas kompetences jomās, kā minēts Regulā (EK) Nr. 1/2003 attiecībā uz konkurences politikas uzlabošanu konkurences tiesību piemērošanā, liecina par to, ka ir nepieciešami pasākumi, lai atvieglotu prasību iesniegšanu par radītājiem zaudējumiem; tā kā šādiem pasākumiem ir jāpanāk, ka ir lielāka atbilstība EK konkurences tiesībām, paturot prātā dažādos procedūras noteikumus un pamatojumu pierādījumiem dalībvalstīs; tā kā tas nedrīkstētu radīt situāciju, ka uzņēmumi, kas iesaistījušies likumīgā saimnieciskā darbībā, tiek pakļauti nepamatotam riskam, jo tiem jāapmaksā nepamatotas prasības vai jāmaina saimnieciskā darbība, lai izvairītos no lieliem tiesu izdevumiem;
F. whereas the rare and exceptional use of private actions before the jurisdictions of Member State courts, as provided for in Regulation (EC) No 1/2003 regarding the modernisation of Competition policy in the application of competition law indicates that there is a need for measures to facilitate the bringing of actions for damages; whereas such measures should increase compliance with EC competition law, bearing in mind the different rules of procedure and evidence in the Member States; whereas this should not lead to a situation in which undertakings engaging in lawful economic behaviour are placed at undue risk of having to pay unjustified claims, or to change their behaviour, in order to avoid costly litigation,
G. tā kā tiem patērētājiem un uzņēmumiem, kas konkurences noteikumu pārkāpšanas dēļ cietuši zaudējumus, ir tiesības uz atlīdzību;
G. whereas consumers and businesses that have suffered damage as a result of breach of antitrust rules should have a right to compensation,
H. tā kā jaunākās izmaiņas ES civiltiesību noteikumu jomā, it īpaši attiecībā uz tiesu iestāžu pieejamību, nav saskaņā ar jaunākajām izmaiņām Kopienas konkurences tiesībās iekšējā tirgū;
H. whereas developments in EU civil justice rules, in particular as regards access to justice, have not kept pace with recent developments in Community competition law in the internal market,
I. tā kā lietā C-453/99
I. whereas in Case C-453/99
J. tā kā esošie atlīdzināšanas mehānismi saistībā ar konkurences noteikumu pārkāpšanu Eiropas līmenī negarantē pilnīgu EK līguma 81. panta efektivitāti, it īpaši attiecībā uz cietušajām pusēm;
J. whereas the existing redress mechanisms for breach of antitrust rules at European level do not guarantee the full effectiveness of Article 81 of the EC Treaty, in particular with regard to victims,
K. tā kā daudzas dalībvalstis, atļaujot kolektīvas darbības, izskata paņēmienus kā labāk aizsargāt patērētājus, un tā kā atšķirīgi darbības virzieni var izraisīt konkurences kropļošanu iekšējā tirgū,
K. whereas many Member States are examining ways better to protect consumers by allowing collective actions, and whereas differing courses of action may lead to the distortion of competition in the internal market,
L. tā kā jebkuram Komisijas priekšlikumam jomās, kurās tai nav ekskluzīva kompetence, saskaņā ar EK līgumu jāatbilst subsidiaritātes un proporcionalitātes principiem;
L. whereas any proposal by the Commission in areas for which the Commission does not have exclusive competence must, pursuant to the EC Treaty, comply with the principles of subsidiarity and proportionality,
2. uzskata, ka pilsoņiem vai uzņēmumiem, kuriem radies zaudējums konkurences tiesību pārkāpuma dēļ, jābūt iespējai pieprasīt šo zaudējumu atlīdzību; turklāt uzskata, ka šādi pārkāpumi ir oficiāli jākonstatē, piemērojot atbilstīgas procedūras, un ar nosacījumu, ka tiešā veidā ir skartas cietušo pušu intereses;
Considers that citizens or businesses suffering damage as a result of a breach of competition law should have the opportunity to claim compensation for their losses; considers furthermore that such breaches must be formally established through the applicable procedures provided that the injured parties' own interests are directly concerned;
5. tāpēc uzskata, ka dalībvalstu tiesību sistēmās jāparedz efektīvas civiltiesību procedūras saskaņā ar kurām var pieprasīt zaudējumu atlīdzināšanu, kuri radušies konkurences tiesību pārkāpuma dēļ;
Considers, therefore, that the legal systems of the Member States should provide for effective civil law procedures whereby compensation can be claimed for damage resulting from breaches of antitrust law;
8. uzsver, ka ir svarīgi apmācīt tiesu iestāžu darbiniekus konkurences tiesību jomā, lai nodrošinātu šo iestāžu pieņemto nolēmumu kvalitāti, un ir svarīgi, ka tiesvedību vada kvalificēti speciālisti vai kvalificētas iestādes;
Emphasises that it is vital for the training of judicial authorities in competition law in order to ensure the quality of their rulings, and the essential importance of having proceedings handled by specialist or highly qualified bodies;
17. uzsver, ka dalībvalstīm būtu jāņem vērā, ka iespēja izmantot t.s. aizstāvības tālāk nodošanu ( passing-on defence ) varētu kaitēt zaudējumu apmēra un cēloniskās saiknes noteikšanai;
Underlines that Member States should take into account that the possibility of asserting a passing-on defence would be detrimental to establishing the extent of the damage and the causal link;
21. iesaka, ka valsts atbalsta programmās, kuras var likumīgi pieņemt, lai atvieglotu privātu prasību iesniegšanu par zaudējumu atlīdzināšanu pret konkurenci vērtas rīcības gadījumos, būtu precīzi jāparedz noteikumi par procesa pārraudzību un šī atbalsta atmaksu, īpaši gadījumos, kad ir panākta vienošanās un pārkāpējam ir jāsedz izdevumi;
Recommends that in the public aid programmes that can legitimately be adopted to enable private actions to be brought more easily for damages arising from anti-competitive behaviour, clear-cut conditions be laid down as regards the oversight of the proceedings and the reimbursement of such aid, in particular in cases where the case is settled and the infringer is ordered to pay costs;
Konkurence Kopienā: 50 gadu pieredze
Competition in the Community: 50 years of experience
Konkurences politika ir neatņemama ES daļa.
Competition policy is an inherent part of the EU.
Kopš Romas līguma noslēgšanas tai ir bijusi svarīga nozīme, lai sekmētu atvērtu un dinamisku tirgu, kas rada izcilu uzņēmējdarbību un no kā gūst labumu gala patērētāji.
Ever since the Treaty of Rome, it has played a crucial part in enabling the existence of an open and dynamic market that generates entrepreneurial excellence and benefits for the end consumer.
Ir pieaugusi konkurences nozīme un īpašā vērtība.
Competition has increased in importance and specific value.
Tā ir neatņemama Eiropas ekonomikas loģikas sastāvdaļa, un konkurences pasākumi ir svarīgs līdzeklis, kā veikt Kopienai uzticētos uzdevumus.
It is as an integral part of European economic logic, and competition measures are an essential means of carrying out the tasks entrusted to the Community.
Konkurences politika ir svarīga, lai iekšējais tirgus darbotos vienmērīgi, nodrošinot, ka ar ekonomiskajām darbībām tiek panākti vislabākie rezultāti un īstenota Lisabonas stratēģija izaugsmei un ilgstošai nodarbinātībai.
Competition policy is essential to the smooth operation of the internal market, ensuring that economic activity produces optimum results and delivering on the Lisbon Strategy for growth and lasting employment.
Tā ir ļoti svarīga ar globalizāciju saistīto problēmu risināšanā un Eiropas Savienības mērķu sasniegšanā.
It is vital to tackling the challenges of globalisation and meeting the European Union's objectives.
Pārkāpumu izmaksas
The costs of infringement
Pārkāpumi rada mikroekonomiskas un makroekonomiskas izmaksas.
Infringements generate micro-economic and macro-economic costs.
Pārkāpēji mēģina izjaukt līdzsvaru attiecībās ar citiem tirgus dalībniekiem (konkurentiem, piegādātājiem, klientiem un patērētājiem) un uz viņu rēķina nodrošināt sev labumu.
Infringers seek to unbalance relations with other market players (competitors, providers, customers and consumers) and secure an advantage at their expense.
Šādi rīkojoties, pārkāpēji viņiem rada pārmērīgas ekonomiskās izmaksas.
By acting in a proscribed manner they occasion exorbitant economic costs to them.
Plašākā skatījumā viņi neļauj sasniegt labākus konkurences rezultātus: labāku resursu sadali, lielāku ekonomisko efektivitāti, jauninājumu palielināšanos un zemākas cenas.
In a wider perspective, they prevent the results of competition from being achieved: better allocation of resources, greater economic efficiency, increased innovation and lower prices.
Efektīvai konkurences politikai ir jāizvairās no pārkāpumu radītajām ekonomiskajām izmaksām un uzticības zaudēšanas.
An effective competition policy must avoid the economic costs and loss of confidence generated by infringements.
Pasivitāte ir līdzdalība.
Passivity is complicity.
Efektīvai konkurencei ir svarīgi, lai pārkāpējs nevarētu gūt labumu no tirgus un lai viņš par savu rīcību saņemtu sodu un visbeidzot būtu pilnībā atbildīgs par to.
It is crucial to efficient competition that the infringer does not secure advantages on the market and that he suffers serious consequences for his conduct and, in the final analysis, is made fully liable.
Kopienas konkurences privātā shēma
The private pillar of Community competition
Konkurences noteikumi rada īpašas administratīvās attiecības saistībā ar tirgus disciplīnu un regulē attiecības privātajā sektorā.
Competition rules generate specific administrative relations as regards market discipline, and regulate private relations.
Līguma 81. un 82. panta privāto dimensiju var redzēt 81. panta 2. punktā, kurā norādīts, ka jebkuras aizliegtas darbības automātiski ir spēkā neesošas.
The private dimension of Articles 81 and 82 of the Treaty can be seen in Article 81(2), which states that any prohibited action shall automatically be void.
Spriedumos lietā Geus v Bosch (lieta 13/61) un Van Gend & Loos (lieta 26/62) atzīts, ka Līguma noteikumi uzliek pienākumus sabiedrībai un arī nosaka tai labvēlīgas tiesības, uz kurām tā var likumīgi atsaukties.
The judgments in Geus v Bosch (case 13/61) and Van Gend & Loos (case 26/62) recognised that the provisions of the Treaty impose obligations on the public and also create rights in their favour on which they can rely in law.
Galvenā loma pret konkurenci vērstas rīcības apkarošanā ir tiesu un administratīvajām iestādēm.
The leading role in the tackling of anti-competitive behaviour has come to be filled by public proceedings.
Sākotnējā Komisijas veiktā 81. panta 3. punkta piemērošanas centralizācijā, izveidojot ziņošanas un atļauju sistēmu, kam bija izšķiroša nozīme Kopienas konkurences politikas ieviešanā, uzsvars tika likts uz valsts iniciatīvu.
Initial centralisation of the application of Article 81(3) by the Commission through a system of notification and authorisation, which proved decisive for the introduction of Community competition policy, placed the emphasis on public initiative.
Komisijas lomas paplašināšana, no 1980. gada pieņemot grupālā atbrīvojuma noteikumus noteikta veida līgumiem, iespējams, paātrināja sistēmas darbību, taču neizmainīja tās administratīvās noslieces.
The extension of the Commission's role, with the adoption, from the 1980s onwards, of block exemption rules for some classes of agreement, may have speeded up the system but did not change its administrative leanings.
Tās vājuma iemesls bija panākumi: prasība pēc lielākas un labākas konkurences nebija savienojama ar ekonomikas neefektivitāti un sistēmas juridisko nepietiekamību.
Its weakness stemmed from success: the demand for more and better competition was incompatible with the economic inefficiency and judicial inadequacy of the system.
Tādēļ to atcēla saskaņā ar Regulu 1/2003, kas pārtrauca Komisijas monopolu un izveidoja daudz sarežģītāku un atvērtāku sistēmu, ko konkurences iestādes un valstu tiesu iestādes piemēroja decentralizētā veidā.
It was therefore done away with under Regulation 1/2003, which broke the Commission's monopoly and established a more complex and open system, applicable in a decentralised manner by the competition authorities and by the national judicial authorities.
Pavērsiens modernizācijas procesā notika pēc Eiropas Kopienu Tiesas 2001. gada 20. septembra sprieduma lietā Courage v Crehan , kurā, ņemot vērā jurisprudences pamatus, tika skaidri atzīts, ka 81. pants var būt likumīgi pamatots, turklāt tika norādīts, ka tā pilnīgu spēkā esamību varētu ierobežot, ja personas, kurām pret konkurenci vērstas rīcības rezultātā ir nodarīti zaudējumi, nevarētu pieprasīt zaudējumu atlīdzināšanu.
A milestone in the modernisation process came with the judgment of the Court of Justice of the European Communities in the case Courage v Crehan of 20 September 2001 which, in tying in with basic jurisprudence, expressly recognised that Article 81 could be relied on in law and, moreover, indicated that its full effectiveness would be restricted if the victim of anti-competitive behaviour were not able to claim damages for losses.
2006. gada 13. jūlija spriedumā Manfredi lietā arī bija norādīts, ka „prasības par zaudējumu atlīdzību valsts tiesās var nozīmīgi veicināt efektīvas konkurences saglabāšanu Kopienā” .
The judgment in the Manfredi case of 13 July 2006 also pointed out that 'actions for damages before the national courts can make a significant contribution to the maintenance of effective competition in the Community' .
Jurisdikcijas un aizskarto tiesību privātas atjaunošanas papildinošā būtība
Complementary nature of public and private legal actions
Jurisdikcija un aizskarto tiesību privāta atjaunošana veido divus pīlārus Kopienas konkurences noteikumu piemērošanā.
Public actions and private actions form two pillars in the application of Community competition rules.
Konkurences politikai ir jāaizsargā tirgus disciplīna kā sociāls princips un dalībnieku – gan uzņēmumu, gan patērētāju – intereses šajā tirgū.
Competition policy must safeguard market discipline, as a social principle, and the interests of the players on that market, be they undertakings or consumers.
Progresīva juridiskā sistēma nodrošina, ka uzņēmumi, kas pārkāpj tiesības tiek pārliecināti par soda neizbēgamību, kā arī privātpersonas var vērsties pret to nesodāmību, un šiem uzņēmumiem ir jānodrošina arī tām nodarītais kaitējums.
In an advanced system, public action against the impunity of infringer undertakings should be backed with private action against their immunity and indemnity vis-à-vis private individuals.
Soda naudas, ko uzliek valsts iestādes, ir tikai daļējs risinājums, taču nevajadzētu šo iestāžu pienākumos iekļaut arī privātpersonu prasību izskatīšanu, jo tas radīt pārslodzi un efektivitātes trūkumu, kas neiederas Eiropas tiesiskajā kultūrā.
The imposition of fines by the public authorities is a limited response and it would be unacceptable for them also to address private claims as this would overburden them, resulting in inefficiency, and would be alien to European legal culture.
Eiropas modelī aizskarto tiesību privāta atjaunošana papildina, nevis aizstāj jurisdikciju.
In the European model, private legal actions are a complement to public actions, rather than a substitute for them.
Eiropas sistēmas atvēršana aizskarto tiesību privātai atjaunošanai ir tās sākotnējās formas pilnveidošana, nevis šī modeļa pārveidošana.
The opening-up of the European system to private actions, rather than a change in that model, is an evolution from its original form.
Sistēmas saskaņotība ir jānodrošina saskaņā ar tiesībām veikt uzņēmējdarbību un privātpersonu subjektīvajām tiesībām.
The consistency of the system must be ensured in accordance with the right to conduct a business and the subjective rights of private individuals.
Šo divu pīlāru sasaistei ir nepieciešams koordinēt to darbību, ar aizskarto tiesību privātu atjaunošanu sekmēt konkurences iestāžu pieņemto lēmumu attiecībā uz pārkāpumiem uzraudzību un atzīt par saistošiem kompetento iestāžu iepriekš pieņemtos galīgos lēmumus.
Articulation of the two pillars calls for the coordination of activities under them, facilitation of the following-up with private actions of infringement decisions adopted by the competition authorities, and recognition of the binding nature of prior final rulings adopted by the competent authorities.
Decentralizējot jurisdikciju un pilnveidojot aizskarto tiesību privātu atjaunošanu, jurisdikciju varētu piemērot daudz stratēģiskāk un selektīvāk, koncentrējoties uz būtiskākajiem jautājumiem un prioritārām problēmām.
The decentralisation of public legal action and the development of private actions will enable a more strategic and selective focus to be adopted for public actions, centring these on major questions and priority issues.
Konkurences, nevis tiesāšanās veicināšana
Promoting competition rather than litigation
Aizskarto tiesību privāta atjaunošana ir konkurences politikas instruments, taču ne pašmērķis.
Private legal actions are an instrument of competition policy and not an end in themselves.
Tās atzīšana ne vienmēr nozīmē, ka tās īstenošana var būt iedarbīgs stimuls, lai izvairītos no tās.
Recognising their role does not necessarily entail implementation can act as a powerful incentive to avoiding them.
Jebkurā gadījumā aizskarto tiesību privāta atjaunošana ir līdzeklis, kā novērst pārkāpumu rezultātā radīto ekonomisko nelīdzsvarotību.
In any event, the bringing of private actions is in reality a means of remedying the economic imbalances arising from infringement.
Atbilstoša aizskarto tiesību privātas atjaunošanas regulēšana arī samazinātu tiesas prāvu skaitu, novēršot neskaidrības, kas tās veicina.
Appropriate regulation of private actions will also reduce the number of lawsuits by removing the uncertainties which help to encourage them.
Visbeidzot, tas dotu iespēju tiesu iestādēm īstenot Kopienas noteikumus daudz efektīvāk, kad tiesāšanās ir nenovēršama.
In the final analysis, it will enable the judicial authorities to implement Community rules more effectively when litigation is inevitable.
Tiesāšanos nevajadzētu veicināt mākslīgi vai pieņemt noteikumus, kas negatīvi ietekmētu godīgu un objektīvu procesu, kur abu pušu iespējas ir vienlīdzīgas.
Litigation should not be encouraged artificially or with rules detrimental to fair and equitable process, with equality of arms for both parties.
Mērķis nav panākt aktivitāti, bet gan tiesisko darbību racionālu izmantošanu.
The aim is not activism but the rational use of legal action.
Prasībās par zaudējumu atlīdzināšanu ir jāveicina izlīguma panākšana pašu spēkiem, strīdu izšķiršana ārpus tiesas un kompromisa vienošanās.
Self-settlement, out-of-court settlements and plea agreements should be promoted in actions for damages.
Lai to panāktu, ir jābūt iespējai to pamatot un ņemt vērā, kad ir jāizlemj, kādu soda naudu piemērot.
It should be possible for their remedying to be justified and taken into account when it comes to deciding on what fine to set.
Atšķirības salīdzinājumā ar Ziemeļamerikas modeli
Differences with the North American model
Amerikas Savienotajās Valstīs konkurences tiesību akti 90 % gadījumu tiek īstenoti, privātpersonām iesniedzot prasību atlīdzināt zaudējumus, turpretī Eiropas Savienībā tas notiek ļoti reti.
While competition legislation in the United States is implemented in 90% of cases via private damages actions, these are very rarely brought in the European Union.
Prakses ir atšķirīgas, taču kvalitatīvo aspektu salīdzināšana joprojām ir daudz svarīgāka.
Practices differ, but a comparison of the qualitative aspects is still more relevant.
Aizskarto tiesību privāta atjaunošana var ietvert ļoti dažādas pieejas un modeļus, un tā būtu liela kļūda aizskarto tiesību privātu atjaunošanu pielīdzināt Ziemeļamerikas modelim.
Private actions can reflect very different approaches and models, and it would be a gross mistake to identify private actions with the North American model.
Amerikas Savienotajās Valstīs tiesu iestādes, kuras ir atbildīgas par privātpersonu prasībām, par zaudējumiem piemēro soda naudu, kas trīskārt pārsniedz nodarīto zaudējumu apmēru.
In the United States, the judicial authorities that rule on private claims impose punitive damage payments of three times the damage occasioned.
Eiropas Savienībā konkurences iestādēm ir monopols sodanaudu uzlikšanā, un aizskarto tiesību privāta atjaunošana Eiropas modelī ir drīzāk papildinājums nevis jurisdikcijas alternatīva.
In the European Union, the competition authorities have the monopoly on imposing fines, and the European model of private actions is a complement rather than an alternative to public legal action.
Ziemeļamerikas modelis ir balstīts uz elementu kopumu (tiesu struktūras, kas ietver neprofesionāļus, „kolektīvās tiesiskās darbības”, stingras prasības par dokumentu atklāšanu, soda naudu, kas trīskārt pārsniedz nodarītos zaudējumus, tiesāšanās bez riska, jo atlīdzība advokātam ir atkarīga no sprieduma, un pusēm noteiktās tiesas izdevumu atlīdzināšanas daļas utt.).
The North American model is based on a set of elements (judicial bodies consisting of non-professionals, 'class actions', strict requirements on the disclosure of documents, punitive damage payments of three times the damage occasioned, risk-free litigation owing to the lawyer's fees being pegged to the outcome and payment by each party of the costs of litigation, etc.).
Šāda veida formula Eiropas tiesu praksē nepastāv.
No formula of this type exists in European legal practice.
Eiropas modeli, ņemot vērā dažus no šiem elementiem, nevar salīdzināt ar Ziemeļamerikas modeli.
The European model cannot be compared to the North American one simply on the basis of some of these elements.
Šajā ziņojumā ierosināta skaidri atšķirīga pieeja saskaņā ar Kopienas un dalībvalstu gūto pieredzi.
This report proposes a clearly differential approach, in line with the experience acquired by the Community and the Member States.
Nepieciešamība kopīgi pievērst uzmanību visā Eiropas Savienībā
Need for a common focus in the European Union