natgillin/translations-raw huggingface dataset:
– jo valstī ir vairāk iedzīvotāju, jo lielāks skaits vietu tai pienākas;
- the larger the population of a country, the greater its entitlement to a large number of seats;
– jo valsts ir lielāka, jo lielāku iedzīvotāju skaitu pārstāv katrs Eiropas deputāts.
- the larger the population of a country, the more inhabitants are represented by each of its Members of the European Parliament.
Saskaņā ar 1. pantu dalībvalstīs ievēlēto Eiropas Parlamenta deputātu skaits ir šāds un tas ir spēkā sākot ar 2009. –2014. gada sasaukumu:
Pursuant to Article 1, the number of representatives in the European Parliament elected in each Member State is hereby set as follows, with effect from the beginning of the 2009-2014 parliamentary term:
Šo lēmumu pārskata pietiekami savlaicīgi pirms 2014.–2019. gada sasaukuma sākuma ar mērķi radīt iespēju nākotnē pirms katrām jaunām Eiropas Parlamenta vēlēšanām objektīvi no jauna sadalīt deputātu vietas dalībvalstu starpā, balstoties uz 1. pantā definēto degresīvās proporcionalitātes principu, kā arī ņemot vērā iespējamo dalībvalstu skaita palielināšanos un atbilstīgi konstatētas demogrāfiskās izmaiņas.
This decision shall be revised sufficiently long in advance of the beginning of the 2014-2019 parliamentary term with the aim of establishing a system which in future will make it possible, before each fresh election to the European Parliament, to reallocate the seats between the Member States in an objective manner, based on the principle of degressive proportionality laid down in Article 1, taking account of any increase in their number and in demographic trends in their population as duly ascertained.
Šis lēmums stājas spēkā tā publicēšanas dienā „Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī”.
This decision shall enter into force on the date of its publication in the Official Journal of the European Union.
Eiropadomes vārdā
By the European Council
Kopš 1979. gada Eiropas Parlamenta deputātus ievēl dalībvalstu (DV) pilsoņi vispārējās, tiešās un aizklātās vēlēšanās atbilstoši Briseles Eiropadomes sanāksmē (1976. gada 12.–13. jūlijā) pieņemtajam lēmumam, kas noteica katras dalībvalsts pārstāvības kvotu — lielākajām valstīm (Francijai, Vācijas Federatīvajai Republikai, Itālijai un Apvienotajai Karalistei) bija paredzēts 81 pārstāvis katrai, bet mazāko valstu pārstāvju skaitu noteica proporcionāli valsts iedzīvotāju skaitam, taču lielāku par konkrētās valsts iedzīvotāju proporcionālo daļu no EEK iedzīvotāju kopējā skaita (25 Nīderlandei, 24 Beļģijai, 16 Dānijai, 15 Īrijai un 6 Luksemburgai).
Starting from 1979, the Members of the European Parliament (MEP) began to be elected by universal, direct and secret ballot by the citizens of the Member States (MS) following the European Council of Brussels (12-13 July 1976), where quotas of representation were established for each Member State: the bigger countries (France, the Federal Republic of Germany, Italy and the United Kingdom) got 81 representatives each, while the less large ones got a number of representatives proportional to their population, but more than their proportion in the population of the European Economic Community, as it then was (25 for the Netherlands, 24 for Belgium, 16 for Denmark, 15 for Ireland and 6 for Luxembourg).
Pēc Grieķijas pievienošanās 1981. gadā un Spānijas un Portugāles pievienošanās 1986. gadā šīm valstīm tika piešķirti jaunas vietas papildus jau esošajām deputātu vietām, ievērojot tos pašus sākotnējos principus (Grieķija un Portugāle katra saņēma 24 vietas, un Spānija ieguva 60 vietas).
After the accession of Greece in 1981, Spain and Portugal in 1986, new seats were allocated to the respective countries in addition to those of the existing MEPs, following the same initial principles (Greece and Portugal were allocated 24 seats each, while Spain received 60 seats).
Pamatojoties uz Parlamenta priekšlikumu
A new composition of the European Parliament was agreed by the Edinburgh European Council (11-12 December 1992), on the basis of a Parliament proposal
Piešķirot 18 papildu deputātu vietas Vācijas Federatīvajai Republikai, kā arī 6 papildu vietas Francijai, Itālijai, Nīderlandei un Apvienotajai Karalistei, 4 Spānijai un pa vienai Beļģijai, Grieķijai un Portugālei), jau tuvākajā laikā gatavojoties uzņemt dažas EBTA valstis.
72 (De Gucht report). , taking into account the unification of Germany (granting 18 additional places to the Federal Republic of Germany, but also 6 additional places to France, Italy, the Netherlands and the United Kingdom, 4 to Spain, 1 to Belgium, Greece and Portugal), already taking account of the forthcoming accession of certain EFTA countries.
Eiropas Parlamenta priekšlikums arī šajā gadījumā bija pamatots uz degresīvās proporcionalitātes principu.
The European Parliament proposal was again based on a principle of degressive proportionality.
Lai noteiktu, cik daudz deputātu pārstāvēs Austriju, Somiju un Zviedriju (attiecīgi 21, 16 un 22 vietas), tika izmantota tā pati formula, lai gan skaits tika nedaudz mainīts salīdzinājumā ar to, kas būtu iegūts, stingri ievērojot formulu.
The same formula was used to determine the number of members to represent Austria, Finland and Sweden (21, 16 and 22 seats, respectively), although a slight modification was made to the number that would have resulted from the strict application of the formula.
Eiropas Parlamenta ierosinātais deputātu vietu sadalījums starp dalībvalstīm balstījās uz šādu formulu: katrai dalībvalstij tiek piešķirtas 6 deputātu vietas neatkarīgi no tās iedzīvotāju skaita plus viena papildu vieta par katriem 500 000 iedzīvotāju, ja to skaits ir no 1 līdz 25 miljoniem, viena papildu vieta par katru nākamo iedzīvotāju miljonu, ja to skaits ir no 25 līdz 60 miljoniem, un viena papildu vieta par katriem diviem miljoniem iedzīvotāju, ja to skaits pārsniedz 60 miljonus.
The allocation of seats by Member State proposed by the European Parliament was based on the following formula: 6 seats to be allocated to each Member State regardless of population, plus an additional seat per 500,000 inhabitants for the number of inhabitants between 1 and 25 million, an additional seat per million inhabitants for the number of inhabitants between 25 and 60 million, and an additional seat for every two million inhabitants above 60 million.
Tomēr šī formula nav tikusi stingri ievērota.
However, this formula has not been strictly applied.
Šo formulu nostiprināja Amsterdamas līgumā, piešķirot tai institucionālu dimensiju, bet vienlaikus ieviesa arī efektivitātes principu, nosakot, ka kopējais Eiropas Parlamenta deputātu skaits nedrīkst pārsniegt 700.
The Treaty of Amsterdam consecrated this formula offering it an institutional dimension, but also introducing the principle of efficiency, by limiting the total MEPs number to 700.
Sarunās par Nicas līgumu šis skaitlis tika grozīts, palielinot to līdz 732 deputātiem pēc paplašināšanās procesa.
This number was amended during the negotiations of the Nice Treaty to reach to up 732 members, after the enlargement process.
Tajās pašās sarunās tika panākta vienošanās par pro rata korekciju, lai kopējais deputātu skaits paliktu nemainīgs.
During the same negotiations a pro rata correction was adopted to allow the total number to remain constant.
Tādējādi vairākas dalībvalstis atteicās no dažām savām vietām (Spānija no 10, Francija, Itālija un Apvienotā Karaliste no 9, Nīderlande no 4, Austrija un Zviedrija no 3, Dānija, Somija un Īrija no 2, Beļģija, Grieķija un Portugāle no 1), lai nodrošinātu līdzsvarotu un efektīvu Parlamenta sastāvu pēc Eiropas Savienības paplašināšanas austrumu virzienā.
Thus, a series of Member States renounced to some of their seats (10 for Spain, 9 for France, Italy and the United Kingdom, 4 for Netherlands, 3 for Austria and Sweden, 2 for Denmark, Finland and Ireland, 1 for Belgium, Greece and Portugal) in order to insure a balanced and efficient composition after the eastern enlargement.
Eiropas Savienības institucionālajā struktūrā galvenās politiskās lēmējiestādes ir Eiropas Parlaments un Padome.
In the institutional structure of the European Union the main political decision-makers are the European Parliament and the Council.
Padome ir iestāde, kas pārstāv dalībvalstis.
The Council is the body representing the Member States.
Eiropas Parlaments ir iestāde, kas pārstāv pilsoņus.
The European Parliament is the body representing the citizens.
Tas kļuva īpaši skaidrs 1979. gadā, kad Parlamentu sāka tieši ievēlēt katras dalībvalsts pilsoņi.
This became particularly evident since 1979, when Parliament became directly elected by the citizens of each Member State.
Tomēr, lai gan Eiropas Parlaments ir „pilsoņu palāta”, tā sastāvs netiek un jau no paša sākuma nav ticis veidots „proporcionāli” katras dalībvalsts iedzīvotāju skaitam, kā to varētu sagaidīt.
However, although being the "chamber of the citizens", the composition of the European Parliament is conceived in such a way that it is not - has not been since the beginning - "proportional" to the size of the population of each Member State, as one could expect.
Tā rezultātā visi deputāti nepārstāv vienādu skaitu iedzīvotāju, kas ir pretēji tam, ko varētu sagaidīt no iestādes, kura pārstāv pilsoņus.
This brings the consequence that all MEP do not represent the same number of inhabitants, contrary to what one could expect concerning the body representing the citizens.
Līdz ar to dažādu dalībvalstu pilsoņu balsīm ne tuvu nav vienāds svars.
Consequently, the weight of the votes of the citizens of different Member States is not similar, far from that.
Šo no demokrātijas viedokļa diezgan dīvaino situāciju var zināmā mērā saprast, ja aplūkosim Eiropas Savienības politiskās sistēmas sarežģīto realitāti:
To a certain extent this rather weird situation from the point of view of democracy can be understood if one considers the complex reality of the political system of the Union:
─ milzīgās atšķirības starp dalībvalstīm iedzīvotāju skaita ziņā (daži piemēri: Vācijā ir 205 reizes vairāk iedzīvotāju nekā Maltā, Nīderlandes iedzīvotāju skaits ir vairāk nekā 21 reizi lielāks par Kipras iedzīvotāju skaitu, Spānijā dzīvo četras reizes vairāk cilvēku nekā Portugālē); tas, ka jāgarantē pārstāvība katras valsts galvenajām politiskajām ģimenēm – vismaz vairākumam un opozīcijai; nepieciešamība saglabāt kopējo deputātu skaitu saprātīgās robežās, lai nodrošinātu iestādes efektivitāti – tie ir apstākļi, kas visi prasa zināmu „elastīgumu” proporcionalitātes principa piemērošanā;
─ the enormous differences in population between Member States (some examples: Germany's population is around 205 times superior to the one of Malta, the Netherlands represent more than 21 times the population of Cyprus, Spain has more than 4 times more inhabitants than Portugal), the fact that the representation of the main political families in each country, at least the majority and the opposition, must be guaranteed, the need to keep the overall number of MEPs within reasonable limits to ensure the efficiency of the institution, are elements that all call for a certain "flexibility" in the application of the principle of proportionality;
─ turklāt nedrīkst aizmirst īpašos politiskos nosacījumus, uz kuriem ir balstīta Eiropas Savienība.
─ moreover, one should not forget the specificity of the political arrangements on which the Union lies.
Lai gan Padome ir tā iestāde, kurā tiek pārstāvētas pašas dalībvalstis, patiesībā dalībvalstīm ir atšķirīga ietekme lēmumu pieņemšanas procesā, izņemot tos gadījumus, kad Padomes lēmumi tiek pieņemti vienprātīgi (kas aizvien vairāk kļūst par izņēmumu).
In fact, although the Council is the institution in which the Member States as such are represented, Member States do not have the same weight in the decision procedure, except in as much as the Council decisions are taken by unanimity (which tends to become more and more the exception).
Tik tiešām, gadījumos, kad tiek piemērots kvalificēts balsu vairākums, vienmēr ir bijusi sistēma balsu izvērtēšanai, kurā konkrēti tiek ņemtas vērā atšķirības starp dalībvalstīm iedzīvotāju skaita ziņā.
Indeed, when qualified majority applies, there has always been a system of weighting of votes that somehow takes into consideration the differences of population between Member States.
Zināmā mērā tas ir uzsvērts reformu līguma projektā (tāpat kā Konstitucionālajā līgumā), atzīstot iedzīvotāju skaita kritēriju par vienu no kritērijiem „dubultā vairākuma” noteikšanai, kas tiek izmantots par pamatu „kvalificētā balsu vairākuma” aprēķināšanai.
This is in a certain measure accentuated by the draft reform treaty (just like the Constitutional Treaty) with the recognition of the criteria of the size of the population as one of the criteria of the "double majority" on the basis of which the "qualified majority" is calculated.
Ja esošā sistēma virzītos uz lielāku paritāti dalībvalstu nozīmīgumā Padomē, varētu iedomāties, ka tādā gadījumā būtu iespējams precīzāk ņemt vērā iedzīvotāju skaitu, nosakot Parlamenta sastāvu.
One could imagine that if the present system would evolve in the sense of a greater parity of the weight of Member States in the Council, then a more accurate consideration of the size of the population in what concerns the composition of the Parliament could be possible.
Taču nav nekādu pazīmju, kas liecinātu par šādu attīstības iespēju tuvā nākotnē.
But we have no signs of such an evolution in a near future.
Tieši fakts, ka jaunā kvalificētā balsu vairākuma (dubultā vairākuma) sistēma piešķir lielāku nozīmi iedzīvotāju skaita kritērijam, pamudināja 2004. gada starpvaldību konferenci paredzēt, ka EP sastāvu savlaicīgi jāpārskata atbilstoši tās noteiktajai jaunajai procedūrai un konkrētajiem limitiem un principiem, pirms stājas spēkā jaunā balsošanas sistēma Padomē, kuru tolaik bija plānots ieviest 2009. gadā
It was precisely the fact that the new system of qualified majority (double majority) implies a reinforced consideration of the population criteria that conducted the 2004 Intergovernmental Conference to foresee that the composition of EP should be reviewed, according to the new procedure and to the specific limits and principles it established, on time for the entry into force of the new voting system in the Council, which was then foreseen for 2009
34. protokols par pārejas noteikumiem attiecībā uz Savienības iestādēm un struktūrām.
Protocol 34 on the transitional provisions relating to the institutions and bodies of the Union.
Šī protokola 1. panta 1. punktā teikts: „Saskaņā ar Konstitūcijas I-20. panta 2. punkta otro daļu Eiropadome pietiekami savlaicīgi pirms 2009. gada parlamenta vēlēšanām pieņem eirolēmumu, ar ko nosaka Eiropas Parlamenta sastāvu” .
Article 1, paragraph 1 states that: " In accordance with the second subparagraph of Article I-20(2) of the Constitution, the European Council shall adopt a European decision determining the composition of the European Parliament sufficiently in advance of the 2009 European Parliament elections ".
Savukārt 2. panta 1. punktā paredzēts: “ Konstitūcijas I-25. panta 1., 2. un 3. punkta noteikumi par kvalificēta balsu vairākuma definīciju Eiropadomē un Padomē stājas spēkā 2009. gada 1. novembrī pēc 2009. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanām, kā noteikts Konstitūcijas I-20. panta 2. punktā ”. .
Article 2, paragraph 1stipulates: " The provisions of Article I-25 (1) (2) and (3) of the Constitution on the definition of the qualified majority in the European Council and the Council shall take effect on 1 November 2009, after the 2009 European Parliament elections have taken place in accordance with Article I-20(2) of the Constitution ." .
Kā mēs zinām, Konstitucionālais līgums nestājās spēkā.
As we know, the Constitutional Treaty did not enter into force.
Šobrīd apspriežamais reformu līguma projekts paredz, ka jaunā balsošanas sistēma Padomē stāsies spēkā tikai 2014. gadā.
The draft revision of the treaties currently under discussion now foresees that the new voting system in the Council will only enter into force in 2014.
Tādēļ var tikt izvirzīts arguments, ka jaunajam EP sastāvam arī būtu jāstājas spēkā tikai tajā pašā laikā.
This could give ground to argue that the new composition of the EP should also only enter into force by that date.
Tomēr Eiropadomes sanāksme jūnijā skaidri aicināja Parlamentu iesniegt savu priekšlikumu par deputātu vietu pārdalīšanu līdz oktobrim, visticamāk sakarā ar politisko spiedienu no dažām dalībvalstīm, kuras īpaši apzinās šī jautājuma nozīmi un pieprasa, lai politiskais lēmums par šo pārdalīšanu jau būtu pieņemts, pirms tās piekrīt jaunajā līgumā ietvertajām vispārīgajām reformām.
However, the European Council of last June expressly invited the Parliament to present its proposal concerning the redistribution of seats until next October, presumably due to political pressure from some Member States particularly sensible to this question, which demand that a political agreement on that redistribution be already established before giving its consent to the overall reforms contained in the new treaty.
Jebkurā gadījumā mēs esam pārliecināti, ka Parlamenta reakcijai uz Padomes lūgumu jābūt pozitīvai, jo īpaši tāpēc, lai jaunais, 2009. gadā ievēlētais parlaments varētu gūt labumu no jaunajām pilnvarām, kas paredzētas reformu līguma projektā.
Anyway, it is our conviction that the Parliament should indeed respond positively to the request of the Council, especially because the new Parliament elected in 2009 should benefit of the new powers as foreseen in the draft revision of the treaties.
Mēs pieņemam, ka Eiropadomes lūgums nozīmē, ka mūsu priekšlikums tiks izmantots par pamatu, lai panāktu politisku vienošanos, kuru tāpat būs jāpārveido par oficiālu lēmumu saskaņā ar jauno procedūru, tiklīdz reformu līgums būs ratificēts un stāsies spēkā.
We are taking as our starting point the principle that the request of the European Council means that our proposal will constitute the basis for a political agreement that will anyway have to be translated into a formal decision according to the new procedure, once the amending treaty is ratified and enters into force.
Vietu sadalījums Eiropas Parlamentā ir ļoti delikāts jautājums sakarā ar valstu jutīgo attieksmi.
The distribution of seats in the European Parliament is a very delicate question, due to national sensitivities.
Ikvienā priekšlikumā par šā sadalījuma pārskatīšanu jāņem vērā juridiski saistošie kritēriji, kas ietverti patlaban spēkā esošo Līgumu nosacījumos un reformu līguma projektā paredzētajos jauninājumos, tam jābūt pietiekami līdzīgam esošajai sistēmai un tas nedrīkst radīt dramatiskus pārkārtojumus, tam jābūt stingri balstītam uz principiem, lai likvidētu tradicionālo kaulēšanos, kuras pamatā ir atsevišķu dalībvalstu intereses.
Any proposal to review this distribution must take into consideration the legally binding provisions established in the treaties currently in force and the innovations foreseen in the draft revision of the treaties, be sufficiently close to the current system so as not to cause a dramatic overhaul and be firmly grounded in principles, in order to avoid the traditional bargaining based on purely national interests.
EP sastāva tiesiskā struktūra ir diezgan sarežģīta.
The legal framework of the composition of the EP is quite complex.
Līdz šim Parlamenta sastāvu un vietu sadalījumu tajā tieši noteica Līgums.
Until now, the composition of the Parliament and the distribution of its seats have been directly established by the treaty.
Patlaban Parlaments sastāv no 785 deputātiem, kuru vietu sadalījumu nosaka EK līguma 190. pants (kas grozīts ar Nicas līgumu) un 21. pants Protokolā par nosacījumiem un noteikumiem Bulgārijas un Rumānijas uzņemšanai Eiropas Savienībā (pievienots 2005. gada 25. aprīļa Līgumam par Bulgārijas un Rumānijas pievienošanos Eiropas Savienībai)
At present, the Parliament is composed of 785 members, distributed according to Article 190 of the EC Treaty (as amended by the Nice Treaty) and to Article 21 of the Protocol concerning the conditions and arrangements for admission of Bulgaria and Romania to the European Union (annexed to the Treaty of 25 April 2005 concerning the accession of Bulgaria and Romania to the European Union)
Taču 2009. gada vēlēšanās Parlamenta sastāvs būs citāds saskaņā ar noteikumiem, kas jau ir stājušies spēkā un kuriem ir piekritušas un tos ratificējušas visas dalībvalstis (9. panta 2. punkts Aktā par Bulgārijas un Rumānijas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā (pievienots minētajam 2005. gada 25. aprīļa pievienošanās līgumam))
For the 2009 elections, however, the composition of the Parliament will be different, according to the rules already into force that were agreed and ratified by all Member States (Article 9, paragraph 2 of the Act concerning the conditions of accession of Bulgaria and Romania and the adjustments to the Treaties on which the Union is founded (annexed to the said treaty of accession of 25 April 2005))
Tajā noteikts, ka deputātu kopējais skaits ir 736 un vietas starp 27 dalībvalstīm ir sadalītas tā, ka salīdzinājumā ar pašreizējo situāciju visas dalībvalstis, kas atrodas augstāk par Latviju (pēc iedzīvotāju skaita), izņemot Vāciju, zaudēs dažas vietas (visvairāk – 6 vietas – zaudēs Francija, Apvienotā Karaliste un Itālija un vismazāk jeb 1 vietu zaudēs visas dalībvalstis, kas sarakstā atrodas starp Zviedriju un Latviju).
This establishes an overall number of 736 MEPS, distributed between the 27 Member States in such a way that all Member States from Latvia upwards (in terms of population), with the exception of Germany, will loose several seats (from a maximum loss of 6 for France, UK and Italy, to a minimum of 1 for all Member States comprised between Sweden and Latvia) compared to the current situation.
Vietu skaits nemainīsies tikai Vācijai, Slovēnijai, Igaunijai, Kiprai, Luksemburgai un Maltai
Only Germany, Slovenia, Estonia, Cyprus, Luxembourg and Malta maintain their current position
Sk. tabulu I pielikumā (9. lpp.), sleja “ Nica pārsk.
See table in Annexed I (page 9), the column "Nice" rev (2) 2009-2014. .
Turklāt mums jāņem vērā arī reformu līguma projekts, kas izveido jaunu procedūru vietu sadalījumam EP un ievieš dažus specifiskus noteikumus (identiskus tiem, kas paredzēti Konstitucionālajā līgumā), kas jāņem vērā, veicot vietu pārdalīšanu
Further to this we should consider the draft revision of the treaties, which creates a new procedure for the distribution of seats in the EP and introduces some specific rules (identical to those foreseen in the Constitutional Treaty) that must be taken into account in any redistribution
I-20. panta 2. punkts:
Article I - 20, paragraph 2:
Eiropas Parlamentu veido Savienības pilsoņu pārstāvji.
The European Parliament shall be composed of representatives of the Union's citizens.
To skaits nepārsniedz septiņi simti piecdesmit.
They shall not exceed seven hundred and fifty in number.
Pilsoņu pārstāvība ir līdzsvaroti proporcionāla, ar minimālo slieksni seši Parlamenta locekļi katrai dalībvalstij.
Representation of citizens shall be degressively proportional, with a minimum threshold of six members per Member State.
Nevienai dalībvalstij nepiešķir vairāk par deviņdesmit sešām vietām.
No Member State shall be allocated more than ninety-six seats.
Eiropadome pēc Eiropas Parlamenta iniciatīvas un ar tā piekrišanu vienprātīgi pieņem eirolēmumu, ar kuru nosaka Eiropas Parlamenta sastāvu, ievērojot pirmajā punkta daļā izklāstītos principus. .
The European Council shall adopt by unanimity, on the initiative of the European Parliament and with its consent, a European decision establishing the composition of the European Parliament, respecting the principles referred to in the first subparagraph. .