natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tomēr Reģionālo lietu komiteja iegūst tiesības iesniegt prasību Tiesā, pamatojoties uz to, ka tiesību akts, kas iesniegts apstiprināšanai, pārkāpj subsidiaritātes principu, par kura pieņemšanu Konstitūcija pieprasa apspriešanos.
However, the Committee of the Regions acquires the right to bring an action on grounds of a violation of the principle of subsidiarity by a legislative act for the adoption of which the Constitution requires it to be consulted.
Tādējādi var secināt, ka, neskatoties uz dažiem aspektiem, kuru dēļ nav iespējams iepriekš spriest, cik efektīvas būs ierosinātās izmaiņas, Konstitūcija izskaidro un palielina iestāžu kapacitāti, tajā pašā laikā saglabājot ‘Kopienas metodi’ un institucionālo līdzsvaru, kam jānodrošina Savienība ar spēju reaģēt uz jaunām situācijām, kas varētu rasties no paplašināšanās, kā arī spēju aizstāvēt savas intereses starptautiskajā jomā.
It may thus be concluded that, despite certain aspects with regard to which it is not possible to judge in advance how effective the proposed changes will be, the Constitution succeeds in clarifying and enhancing the capacity of the institutions while preserving the 'Community method' and the institutional balance, which should enable the Union to respond to the new situation arising from enlargement and assert itself in the international context.
Akti un procedūras – sakārtotāka, precīzāka un saprotamāka sistēma
Acts and procedures: a more coherent, precise and comprehensible system
Konstitūcija veicina progresu attiecībā uz lēmumu pieņemšanas procedūru un to ieviešanas instrumentu vienkāršošanu un racionalizāciju.
The Constitution brings about significant progress in terms of simplification and rationalisation of decision-making procedures and instruments for action.
Sasniegumi, kas attiecas uz procedūru efektivitāti, to demokrātisko leģimitāti un pārskatāmību, ir acīmredzami.
The gains as regards the efficiency of procedures, their democratic legitimacy and their transparency are obvious.
Pat izmaiņas terminoloģijā ir svarīgs sasniegums, jo palīdz pilsoņiem skaidrāk saprast dzīvi Savienībā.
Even the changes of terminology are important in order to allow citizens to understand more clearly who decides what in the Union and how.
Šie termini ir vienkārši un skaidri, un apzīmējums ‘Eiropas’, kas pievienots katrai no šīm kategorijām, būs skaidri saprotams sabiedrībai, jo tie atbilst tai terminoloģijai, kas tiek izmantota dalībvalstu lielākajā daļā (likums ir noteikumu apkopojums, kurus izdod parlaments; regulas ir likumu apkopojums, kurus pieņem izpildītāji), tādējādi novēršot līdzšinējās terminoloģijas neprecizitāti.
These terms are simple and clear, and the designation 'European' added to each of these categories will make it clear to the public what is meant, since they correspond to the terminology used in most Member States (a law is a set of rules emanating from Parliament, a regulation is a set of rules adopted by the executive), putting an end to the confusion and terminological imprecision which have prevailed until now.
Konstitūcija arī nosaka skaidrus hierarhijas instrumentus.
The Constitution also establishes a clear hierarchy of instruments .
Juridisko aktu nozīmība salīdzinājumā ar izpildaktiem ir nepārprotami novērtēta augstāk.
The supremacy of legislative acts over executive acts is clearly stipulated.
Komisija ir nepārprotami atzīta kā Eiropas izpildorgāns, kura pienākums ir īstenot dzīvē juridiskos aktus, kamēr Padome tikai izņēmuma gadījumos veic izpildorgāna pienākumus, kad to patiešām pieprasa Konstitūcija vai kad to nosaka tiesību akti, sniedzot tam attaisnojošus iemeslus.
The Commission is recognised as the European executive, which has the duty to take the necessary measures to implement legislative acts at European level, while the Council only exceptionally performs executive responsibilities, in the cases where the Constitution expressly so determines, or when legislative acts, stating due reasons, so specify.
Deleģēto noteikumu kategoriju izveidošana, kas ietver sevī likumdošanas orgāna (Eiropas Parlamenta un Padomes) pilnvaru deleģēšanu Komisijai, nodrošinās Savienības darba efektivitāti, jo likumdošanas iestādēm nebūs jānodarbojas ar tehniskām detaļām, ar kurām daudz ātrāk un labāk tiks galā izpildorgāni; pilnvaru deleģēšana ir saistīta ar likumdošanas orgānu nepieciešamās garantijas kontroli (ar ‘atgriezeniskās saites’ procedūru’) un pilnīgas Eiropas Parlamenta un Padomes līdztiesības nodrošināšanu
The creation of a category of delegated regulations , which involve power being delegated by the legislative authority (the European Parliament and the Council) to the Commission, will be able to render the Union's action more efficient, as there will be no need for the legislature to concern itself with technical details which can be dealt with more quickly and appropriately by the executive; delegation of powers is accompanied by the requisite guarantees of control by the legislative authority (by means of the 'call-back' procedure), and complete equality between the European Parliament and the Council is ensured
Katrs no šiem likumdošanas orgāniem var jebkurā laikā atsaukt deleģēto lēmumu, pie tam Komisijas ierosinātie deleģētie noteikumi var stāties spēkā tikai tad, ja neviena no šīm divām iestādēm neiebilst laika posmā, kas noteikts ar likumu vai likuma ietvaros, kas atļauj deleģēt pilvaras šo noteikumu izstrādāšanai. .
Each of the two arms of the legislative authority may revoke the delegation decision at any time; in addition, a delegated regulation proposed by the Commission can enter into force only if neither of the two institutions makes objections within the time limit provided for by the law or framework law delegating the power of regulation. .
Jaunās likumdošanas procedūras – Konstitūcija nepārprotami uzsver parastās likumdošanas kārtību (kas atbilst pašreizējai koplemšanas procedūrai); tā ir ideāla likumdošanas procedūra, un šajā sakarā citi procedūru veidi tiek uztverti kā izņēmumi, kuriem jābūt ietvertiem Konstitūcijā.
The new legislative procedures : the Constitution clearly places the emphasis on the ordinary legislative procedure (which corresponds to the existing codecision procedure); this is the legislative procedure par excellence , which the other types of procedure are conceived as exceptions, which must be explicitly provided for in the Constitution.
Parastās likumdošanas kārtības galvenās īpašības ir šādas: iniciatīvas tiesības pieder Komisijai (izņemot dažos brīvības, drošības un taisnīguma jautājumos, kuros Komisijai jādalās iniciatīvā ar vienu ceturtdaļu dalībvalstu), pastāv Eiropas Parlamenta un Padomes koplēmumi (nedaudzie nenozīmīgie grozījumi iepriekšējā koplēmuma procedūrā ir domāti, lai uzsvērtu pilnīgu abu iestāžu līdztiesību), un Padome pieņem lēmumu ar kvalificētu balsu vairākumu.
The main features of the ordinary legislative procedure are as follows: the power of initiative rests with the Commission (except in the case of certain topics in the field of the area of freedom, security and justice, where the Commission shares it with at least 1/4 of the Member States), there is codecision by the European Parliament and the Council (some small changes which have been made to the old codecision procedure are intended precisely to stress the complete equality between the two institutions), and the Council adopts its decision by a qualified majority.
Visās šajās jomās Padomei nav tiesības lemt vienai pašai, tikai kopā ar Parlamentu.
In all these fields, the Council can no longer decide by itself, but only in agreement with Parliament.
Eiropas Parlaments var ieviest likumu ar Padomes
There are three cases in which the European Parliament may enact laws with the assent of the Council
22 no šiem gadījumiem Padome pieņem lēmumu vienbalsīgi (piecos gadījumos ar Eiropas Parlamenta piekrišanu, 17 gadījumos pietiek ar apspriešanos); sešos gadījumos tā pieņem lēmumu ar kvalificētu balsu vairākumu (vienā gadījumā ar Eiropas Parlamenta piekrišanu, piecos gadījumos pietiek ar apspriešanos) - skat.
In 22 of these cases, the Council decides unanimously (in five cases with the assent of the European Parliament, in 17 after mere consultation); in six cases it decides by a qualified majority (in one case with the assent of the European Parliament, in five cases after mere consultation) - cf.
III pielikumu. .
Annex 4. .
Likums, kas attiecas uz gada budžetu, tiek piemērots ar speciālu koplēmuma pieņemšanas procedūru, kurā piedalās gan Eiropas Parlaments, gan Padome (sk. 8. punktu).
The law containing the annual budget is subject to a special procedure for joint decision-making by the European Parliament and the Council (cf. point 8 below).
Neskatoties uz šiem izņēmumiem, Konstitūcija neapšaubāmi ir progresīva, un šīs progresivitātes iemesls ir Eiropas likumdošanas efektivitāte un demokrātiskā leģitimitāte.
Despite these exceptions, the Constitution undeniably represents distinct progress in terms of the efficiency and democratic legitimacy of European law-making.
Līdzīgs progress vērojams arī Savienības starptautisko nolīgumu jomā, pateicoties Padomes vēlēšanu procedūrai ar kvalificēto balsu vairākumu un prasībai iegūt Eiropas Parlamenta piekrišanu (piemēram, nolīgumiem, kas regulē kopējo tirdzniecības politiku).
This progress is accompanied by similar progress regarding the adoption of the international agreements concluded by the Union, thanks to the extension of the application of the qualified majority voting procedure in the Council and the requirement that the assent of the European Parliament be obtained (for example on agreements implementing the common commercial policy).
Savienības finanses
The Union's finances
Viens no jautājumiem, kurš izraisījis visvairāk debašu gan Konventā, gan Valdību konferencē, bija Savienības finanšu sistēmas reforma, it īpaši budžeta sagatavošanas procedūra.
One of the questions which gave rise to most debate, both at the Convention and at the Intergovernmental Conference, was reform of the Union's system of finance, particularly the budgetary procedure.
Bija nepieciešams piešķirt likumīgu statusu sistēmai, kas nākotnē radītu iespēju nodrošināt pietiekamu, pārskatāmu un demokrātisku Savienības finansēšanu, kur Eiropas Parlaments varētu nostiprināt savus pozīcijas kā budžeta vadības orgāns, turklāt tam būtu noteicošā loma ES budžeta pieņemšanā, ieskaitot tādu izdevumu, kas līdz šim bija klasificēti kā ‘obligāti’, piemēram, kopējās lauksaimniecības un zivsaimniecības politikas izdevumus apstiprināšanā.
It was a matter of institutionalising a system which in future would make it possible to finance the Union adequately, transparently and democratically, and particularly for the European Parliament to consolidate its powers as an arm of the budgetary authority by giving it a decisive say on the whole of the EU budget, including expenditure hitherto classified as 'compulsory', such as expenditure on the common agricultural policy and the common fisheries policy.
Kaut gan rezultāts bija visnotaļ pozitīvs, tomēr Valdību konferencē bija jūtama viedokļu dažādība, netika visā pilnībā atbalstīti Konventa piedāvājumi.
The final result, although positive overall, to some extent represented a change of emphasis by the Intergovernmental Conference, which did not entirely accept the Convention's proposals.
Konvents bija piedāvājis vienkāršu un līdzsvarotu trīspakāpju modeli:
The Convention had proposed a three-stage model which was simple and balanced:
- Padome turpinātu vienbalsīgi pieņemt lēmumus par galvenajiem mērķiem un pašu resursu griestiem
- the Council would continue to decide unanimously (with the subsequent approval of the Member States in accordance with their respective constitutional rules) on the essential features and on the own-resources ceiling
Konstitūcijā paredzēts Padomes tiesību akts, par kuru Parlaments var tikai paust viedokli.
The Constitution provides for a Council law, on which Parliament may only deliver an opinion.
Konvents, no otras puses, piedāvāja ieviest pašfinansēšanas sistēmu, ar kvalificēta vairākuma balsošanas procedūru pieņemot Padomes tiesību aktu, kuru apstiprinātu Parlaments. (tos pēc tam būtu jāapstiprina dalībvalstīm atbilstoši to konstitūcijām);
The Convention, on the other hand, proposed that the measures for the implementation of the own-resources system should be adopted by a Council law adopted by a qualified majority, with the approval of Parliament. ;
- Eiropas Parlaments un Padome kopīgi pieņemtu finanšu plānu, kurš tiktu konstitucionalizēts ar nosaukumu 'daudzgadējais finanšu plāns' (Padome ar kvalificētā balsu vairākuma procedūru pieņemtu lēmumu saistībā ar pirmo finanšu plānu pēc Konstitūcijas stāšanās spēkā);
- the European Parliament and the Council would decide jointly on the Financial Perspective, which would be constitutionalised under the name 'multiannual financial framework' (the Council would decide by a qualified majority as from the first financial framework after the entry into force of the Constitution);
- abas iestādes kopīgi plānotu gada budžetu – pēc pirmā lasījuma katrā iestādē, kā rezultātā tiktu izveidota viedokļu saskaņošanas komiteja, Parlamentam būtu pēdējais vārds nesaskaņu gadījumā, ar nosacījumu, ka budžets tiek atbalstīts ar pārliecinošu pārsvaru; citādi priekšroka vienmēr būtu dodama Padomes nostājai.
- the two institutions would decide jointly on the annual budget: after a first reading in each institution, which could lead to the convening of a conciliation committee, Parliament would have the last word in the event of disagreement, on condition that a very large majority was in favour; otherwise, the Council's position would prevail.
Tas nozīmē, ka dalībvalstis turpinātu noteikt Savienības ienākumu apjomu un veidu, un ka abiem budžeta pārvaldes orgāniem būtu jāvienojas par izdevumu plānošanu, un ja rodas domstarpības par ikgadējo budžetu, Eiropas Parlamentam būtu noteicošais vārds attiecībā uz kopējiem izdevumiem (likvidējot atšķirību starp obligātajiem un neobligātajiem izdevumiem), taču finanšu plānā noteiktajās robežās.
This meant that the Member States would continue to hold the key to the determination of the amount and nature of the Union's revenue, that the two arms of the budgetary authority would have to agree on the programming of expenditure and that, in the event of disagreement on the annual budget, the European Parliament could have the last word on overall expenditure (the distinction between compulsory and non-compulsory expenditure being dropped), albeit within the limits of the ceilings imposed by the financial framework.
Praksē tas nozīmētu, ka abām iestādēm būtu jārod kompromisa variants.
In practice, the two institutions would thus have been strongly encouraged to reconcile their views.
Daudzas dalībvalstīs bija neapmierinātas ar šo līdzsvaroto sistēmu, un Valdību konferences laikā tika iesniegti piedāvājumi, kuri dažos gadījumos pat izpaudās kā nopietna Eiropas Parlamenta pozīcijas kritika un pastāvēja risks, ka tiks iznīcināta ideja par finansiālo demokrātiju Savienībā.
A large number of the Member States were unhappy with this balanced system, and throughout the Intergovernmental Conference proposals were submitted which in some cases even represented a serious assault on the European Parliament's existing powers in this field and ran the risk of destroying the idea of financial democracy in the Union.
Īpaši pateicoties Eiropas Parlamenta pārstāvju, kā arī Itālijas un Īrijas prezidentūru centieniem, izdevās atrast kompromisu, kurš, neraugoties ne uz ko, sargā Parlamenta tiesības šajā jomā:
Thanks particularly to the efforts of the representatives of the European Parliament and the Italian and Irish Presidencies, it proved possible to find a compromise which preserves the essential aspects of Parliament's rights in this field:
- tika pieņemti Konventa piedāvājumi attiecībā uz pašu resursiem;
- the Convention's proposals on own resources were accepted;
- finanšu plāns vienmēr jāapstiprina abām iestādēm, un Padome pieņems lēmumus vienbalsīgi līdz tam brīdim, kad Eiropadome ar vienbalsīgu lēmumu atļaus Padomei pieņemt lēmumus ar kvalificēta vairākuma balsošanu;
- the financial framework must always be adopted by the two institutions, but the Council will decide unanimously until the European Council, also acting unanimously, decides that the Council may decide by a qualified majority;
- arī gada budžets jāpieņem Eiropas Parlamentam un Padomei kopīgi, bet nevienprātības gadījumā procedūrai jāsākas no jauna, Komisijai iesniedzot jaunu budžeta projektu.
- the annual budget is also adopted jointly by the European Parliament and the Council, but in the event of disagreement the procedure must begin again with the submission by the Commission of a new draft budget.
Šis risinājums saglabā Eiropas Parlamenta ar budžetu saistīto pilnvaru būtiskākos aspektus – Parlamentam ir noteicošā balss attiecībā uz pašu budžetu, ņemot vērā, ka tiek likvidēta atšķirība starp obligātajiem un neobligātajiem izdevumiem.
As has already been said, this solution preserves the essential aspects of the European Parliament's budgetary powers: Parliament is given a decisive voice on the whole of budget, in view of the abolition of the distinction between compulsory and non-compulsory expenditure.
Taču, ja tiek saglabāta prasība pēc vienbalsīga balsojuma, pieņemot daudzgadējo finanšu plānu, rodas nopietni sarežģījumi turpmākām sarunām par šo tēmu un nekādi netiek veicināta iestāžu savstarpējā samierināšanās procedūra, kas bija Konventa piedāvājuma loģiskais pamats.
But the retention of the unanimity requirement for the adoption of the multiannual financial framework will seriously complicate future negotiations on the subject and provide less encouragement for the budgetary conciliation between the institutions which was the rationale underlying the Convention's proposal.
Nozaru politikas virzība
Progress on sectoral policies
Konstitūcijas III daļa, kas skar ‘Savienības politiku un funkcionēšanu’ sastāv no 322 pantiem un ir lielākā tās daļa.
Part III of the Constitution, concerning 'The policies and functioning of the Union', consists of 322 articles and is the largest part.
Tā gandrīz pilnībā sastāv no noteikumiem, kuri jau atrodami Līgumos to pašreizējā formulējumā attiecībā uz nozaru politikas noteikšanu un īstenošanu, it īpaši no juridiskajiem pamatiem, kas nosaka Savienības darbību katrā nozarē.
It consists almost entirely of provisions which already exist in the treaties as they stand at present concerning the definition and implementation of sectoral policies, particularly the legal bases for the Union's action in each field.
Var uzskatīt, ka daudzus no šiem noteikumiem varēja vienkāršot vai grozīt, pielāgojoties pārmaiņām, kuras notikušas kopš šo noteikumu projektu sagatavošanas.
It may be considered that many of these provisions could have been simplified or adjusted in the light of the changes which have occurred since they were drafted.
Taču ir zināms fakts, ka Eiropadomes Konventam piešķirtais mandāts nedeva tam tiesības veikt šajos noteikumos būtiskus grozījumus.
But the fact is that the mandate which the European Council conferred on the Convention did not empower it to revise these provisions in depth.
Tādējādi III daļā veiktās izmaiņas būtībā ir radušās kā iznākums Konstitucionālā līguma I daļā veiktajai izvēlei – ‘pīlāru’, Savienības pilnvaru, iestāžu, lēmumu pieņemšanas procedūru un tiesiskās kārtības atcelšanas rezultātā.
Thus the changes made in Part III are essentially consequences of the choices made in Part I of the Constitutional Treaty regarding the abolition of the 'pillars', the powers of the Union, the institutions, decision-making procedures and legal instruments.
Izņemot brīvību, drošību un taisnīgumu (kādreizējais trešais pīlārs) un ārējos sakarus, it īpaši ārpolitiku un drošības politiku, kur izmaiņas ir sevišķi asi jūtamas, izmaiņas pārējo nozaru politikā galvenokārt skar pielietojamās procedūras un juridisko pamatu klasifikāciju normatīvajos un nenormatīvajos aktos.
That is why, apart from the area of freedom, security and justice (essentially the former third pillar) and external relations, particularly the common foreign and security policy, where the changes are most sensitive, in the other sectoral policies the changes mainly concern the procedures applicable and the breakdown of legal bases between legislative and non-legislative acts.
Ņemot vērā iepriekš apskatīto izmaiņu pozitīvo raksturu, tā jau pati par sevi ir garantija lielākai Savienības darba efektivitātei, demokrātiskai likumībai un pārskatāmībai.
This in itself may already constitute a guarantee of greater efficiency, democratic legitimacy and transparency of the Union's action in view of the positive character of the changes which we have analysed above.
Starp citu, jāatzīmē, ka ir pievienota ievada nodaļa, kurā minētas tiešas vai netiešas visaptverošas klauzulas, kas attiecas uz visām politikas jomām.
It may incidentally be noted that an initial chapter has been introduced which lists the horizontal or cross-cutting clauses which apply across the board to all policies.
Mēs izskatīsim šo izmaiņu galvenos aspektus, lai noteiktu, vai Savienība šo izmaiņu ietekmē sāks darboties efektīvāk un demokrātiskāk minētajās nozarēs.
We shall review the main aspects of these changes, with the aim of determining whether they enable the Union to act more efficiently and democratically in the fields in question.
Brīvība, drošība un taisnīgums
The Area of Freedom, Security and Justice
Vislielākās izmaiņas atrodamas tieši tajos iekšpolitikas noteikumos, kas skar brīvību, drošību un taisnīgumu, it sevišķi saistībā ar pīlāru struktūras pārtraukšanu un tiesu sadarbību krimināllietās un policijas sadarbību (līdz šim tie atradās zem trešā pīlāra), kur tiek piemērota Kopienas metode, izvēršot parasto likumdošanas kārtību un kvalificētā vairākuma balsošanu
In the internal policy sphere, the provisions dealing with the area of freedom, security and justice are those where the greatest changes are to be found, with, in particular, the pillar structure being discontinued and judicial cooperation in criminal matters and police cooperation (which, up to now, have come under the third pillar) being brought under the 'Community' method through the extension of the ordinary legislative procedure and qualified majority voting
Konstitūcija neattiecas uz īpašo situāciju brīvības, drošības un taisnīguma jomā Apvienotajā Karalistē, Īrijā un Dānijā, kā norādīts vairākos protokolos attiecībā uz jaunās Konstitūcijas tekstu. .
The Constitution does not affect the special situation applying to the United Kingdom, Ireland and Denmark in connection with the area of freedom, security and justice, as set out in several existing protocols which have been adapted to the new constitutional text. .
Īpašos gadījumos tomēr ir spēkā cita institucionāla kārtība – likumdošanas un operatīvās darbības plānošanas stratēģiskās vadlīnijas ir noteikusi Eiropadome (ar konsensu), kuras lēmumos Parlaments nekādā veidā neiejaucas; likumdošanas iniciatīvas attiecībā uz tiesu sadarbību krimināllietās un policiju sadarbību ir Eiropas Komisijas un vienas ceturtdaļas dalībvalstu ziņā (un nevis kā parasti vienas dalībvalsts ziņā); un dalībvalstu parlamentiem tiek piešķirta lielāka loma, it īpaši pārraugot, vai tiek ievērots subsidiaritātes princips (viena ceturtdaļa un nevis viena trešdaļa dalībvalstu parlamentu pieprasīja, lai tiktu ieviesta savlaicīgas brīdināšanas procedūra).
Specific institutional arrangements nonetheless continue to apply: the strategic guidelines for legislative and operational planning are defined by the European Council (by consensus), without Parliament being involved in any way; legislative initiative in connection with judicial cooperation in criminal matters and police cooperation is shared between the Commission and one quarter of the Member States (rather than a single Member State as is currently the case); and the national parliaments are given a larger role, particularly as regards monitoring compliance with the subsidiarity principle (one quarter of national parliaments required to trigger the early warning procedure, rather than one third).
Politikas mērķi šajos jautājumos ir noskaidroti un precīzi definēti.
The policy objectives in this area are clarified and defined more precisely.