natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ideja bija „ iecelt īpašu profesionālu personu sabiedrības struktūrā, kurai varētu uzticēties piesardzības kompetentā iestāde, lai sistemātiski pārraudzītu sabiedrības finanšu stāvokli ...
The idea was to "designate a specific professional person within the company who could be relied on by the prudential competent authority to monitor the financial position of the company on a continuous basis ...
Par AA profesionālo pienākumu tika uzskatīta sabiedrības vispārējā finanšu stāvokļa pārraudzība.
It was regarded as the professional responsibility of the AA to monitor the overall financial position of the company.
Ar AA sabiedrības kodolā (ar pilnām piekļuves tiesībām Valdei) ... bija paredzēts nodrošināt apdrošinājuma ņēmēju interešu aizsardzību, kā arī stipru iekšējās finanšu kontroles un riska uzraudzības sistēmu.”
Having the AA at the heart of the company (with full right of access to the Board) ... was intended to provide protection for policyholder interests, as well as a strong internal system of financial control and risk management."
AA „ bija jābūt „noteiktām kvalifikācijām”, kas ietvēra prasību, ka aktuāram ir jābūt vismaz 30 gadu vecam un Aktuāru institūta vai Aktuāru fakultātes loceklim; vēlāk tika prasīts, .. lai viņam būtu Aktuāru fakultātes un institūta „praktizēšanas sertifikāts” ( WE 32)
The AA " had to hold 'prescribed qualifications', which included a requirement that the actuary must have attained the age of 30 and be a Fellow of the Institute of Actuaries or the Faculty of Actuaries; subsequently it became a requirement ... to hold a “practising certificate” from the Faculty and Institute of Actuaries" (WE32)
Praksē tas nozīmēja, ka AA uzdevums bija „ nodrošināt, ka sabiedrībai ir pietiekami līdzekļi, lai izpildītu solījumus un veiktu darbības, kurās sabiedrība iesaistījusies. ”
In practical terms, the AA was there " to make sure there were sufficient assets in the company to fulfil the promises and activities in which the company indulges ."
Par aktuāru lomu un atbildību sk. arī Q&A at the House of Commons Treasury Select Committee, 2004. gada 24. aprīļa sanāksmes protokolu ( WE 59) .
on role and responsibilities of actuaries, see also the Q&A at the House of Commons Treasury Select Committee, minutes of the 24 April 2004 session (WE59).
AA bija īpašs pienākums ziņot valdei par sabiedrības finanšu stāvokli, konsultēt to par piemaksu sadali un varbūt arī par apdrošinājuma ņēmēju pamatoto izredžu ( PRE ) interpretāciju.
The AA had specific duties to report to the board on the financial condition of the company, to advise it on bonus distribution and possibly on the interpretation of Policyholders' Reasonable Expectations (PRE).
Viņam vajadzēja sagatavot gada ziņojumu par sabiedrības finanšu stāvokli, ko iesniedza valdei un iekļāva tās sabiedrības normatīvās atskaites kopsavilkumā, ko nosūtīja VSD.
He had to make an annual report on the company’s financial condition, presented to the board and included in abstract in the company’s regulatory returns, which were sent to GAD.
Tādējādi ieceltajiem aktuāriem nebija regulatīvo funkciju kā tādu, taču viņiem vajadzēja ziņot regulatīvajai iestādei, ja valde neieklausītos viņu padomos par noteiktiem pamatjautājumiem, eventuāli izraisot regulatīvo darbību.
Appointed actuaries therefore had no regulatory functions as such but were supposed to report to the regulatory authority if the board did not heed their advice on certain key matters, possibly triggering regulatory action.
Viņiem arī vajadzēja apstiprināt to normatīvo atskaišu daļu, kas rāda sabiedrības saistību novērtējumu, izraisot varbūtēju regulatoru sīkāku atskaišu revīziju.
They were also required to certify the section of the regulatory returns showing the company's liability valuation, inducing a possible closer scrutiny of the returns by regulators.
Ieceltā aktuāra statuss bija stipri atšķirīgs dažādās dzīvības apdrošināšanas sabiedrībās.
The status of the Appointed Actuary varied considerably between life assurance companies.
FSA apdrošināšanas reformas regula, kas stājās spēkā 2005. gada 1. janvārī, atcēla ieceltā aktuāra funkciju, tā vietā prasot sabiedrību valdēm un augstākajai vadībai uzņemties atbildību par aktuārajiem jautājumiem un ietverot šos jautājumus sabiedrības ārējā audita jomā.
The FSA reform of insurance regulation, taking full effect on 1 January 2005, abolished the role of the Appointed Actuary in favour of requiring company boards and senior management to take responsibility for actuarial issues and bringing these issues within the scope of the company's external audit.
Actuarial Profession bija pirmā organizācija, kas izveidoja neatkarīgu izmeklēšanas komiteju (2000. gada decembrī) par notikumiem saistībā ar Equitable Life slēgšanu jaunai uzņēmējdarbībai un tās sekām.
The Actuarial Profession was the first to set up an independent committee of inquiry (December 2000) into the events surrounding the closure of Equitable Life to new business and its implications.
Corley ziņojums
The Corley Report
'Corley Report' nosaukums nāk no autora Roger Corley , Aktuāru institūta priekššēdētāja , ko publicēja 2001. gada septembrī, ievadīja ieceltajiem aktuāriem izsniegto profesionālo pamatnostādņu pārbaudi, lai noteiktu, vai tajās varētu būt iemesli, kas radīja Equitable Life problēmas.
'Corley Report' named after its author, Roger Corley, President of the Institute of Actuaries. , published in September 2001, led a review of the adequacy of the professional guidance issued to Appointed Actuaries, to see whether there had been any contributory factors to the problems at Equitable Life.
Lielās līnijās ziņojumā secināts, ka pamatnostādnes ir piemērotas, taču ieteica šīs profesijas – iecelto aktuāru – darbībai piemērot „ekspertu pārbaudi.”
It concluded in broad terms that guidance had been adequate but recommended that the profession should require the work of Appointed Actuaries to be subject to 'peer review' (WE50).
( WE 50)
see WE50, para.82: "...
Sk. WE 50, 82. punktu: „(EL) neparastās piemaksu filozofijas loģika ir skaidra un tajā laikā nešķita esam pretrunā noteikumiem.
The logic of (EL's) unusual bonus philosophy is clear and did not appear at the time to have contravened regulations.
Tomēr tā saņēma tikai ierobežotu atbalstu no citiem aktuāriem...”
But it received only limited support from other actuaries ..." .
Sk. WE 50, 89. punktu: „Jautājumā par to, vai bija atbilstošas metodiskas norādes, mēs secinām, ka vairākums lietu, kuras mēs identificējām kā tādas, kurām metodiskas norādes ir būtiskas, tika skartas metodiskajās norādās tādā vai citādā veidā, pat ja formulējumi dažos punktos bija drīzāk vispārēji kā konkrēti...”
see WE50, para.89: " On the question of whether the guidance was adequate, we conclude that most of the matters we have identified for which guidance was relevant were covered by the Guidance Notes in some form, even if the wording on some points was general rather than specific ...".
Sk. WE 50, 90. punktu: „Mēs neesam atraduši pierādījumus, kas norādītu, ka kāds no Equitable ieceltajiem aktuāriem nebūtu ņēmis vērā metodiskās norādes, kas bija spēkā tajā laikā, kad tika pieņemti dažādi lēmumi.
see WE50, para.90: " We have not found evidence to suggest that any Appointed Actuary of the Equitable failed to take account of the guidance that was current at the time the various decisions were made.
Mēs nezinām, kādus secinājumus katrs Equitable ieceltais aktuārs izdarīja, novērtējot, kā publicētās Metodiskās norādes ietekmēja viņa lēmumus, vai kādus padomus viņš deva vadībai vai valdei.
We do not know what conclusions any Appointed Actuary at the Equitable reached when considering how the published Guidance Notes affected his decisions, nor what advice he gave to the management or the Board.
Mēs arī nezinām, vai valdes lēmumi bija ņemti vērā šie padomi.
We also cannot tell whether the decisions of the Board were in accordance with that advice.
Mēs neesam guvuši nekādus pierādījumus, kas norādītu, ka kāds no Equitable ieceltajiem aktuāriem būtu tik stipri nobažījies par pieņemtajiem lēmumiem, ka viņš justu nepieciešamību „celt trauksmi”, vēršoties pie regulatora”. .
We have seen no evidence to indicate that any Appointed Actuary at the Equitable was at any time so concerned about the nature of those decisions that he felt it necessary to 'blow the whistle' to the regulator ."
AK piesardzīgās uzraudzības uzmanības centrā bija sabiedrības finanšu resursi.
The major focus of prudential supervision in the UK was on the company's financial resources.
Lai novērtētu to pietiekamību, regulatoriem vajadzēja pārbaudīt apdrošināšanas sabiedrības tehniskās rezerves, maksātspējas normas un minimālos garantētos fondus, ar pilnvarām iegūt informāciju un novērtēšanai vajadzīgo dokumentu uzrādīšanu.
In order to assess their adequacy, regulators had to verify the assurance companies' technical reserves, solvency margins and minimum guaranteed funds, with powers to obtain information and the production of documents needed for the assessment.
Piesardzīgā uzraudzība pamatojās uz to sabiedrību iesniegto normatīvo atskaišu atklāšanu un pārraudzīšanu, kurām vajadzēja ne tikai parādīt sabiedrības pašreizējo maksātspējas stāvokli, bet arī caur elastīguma testiem to gatavību nākotnes nelabvēlīgām pārmaiņām.
The prudential supervision was based on the disclosure and monitoring of the regulatory returns submitted by the companies, designed to show not only the company's current solvency position but also, through the resilience tests, their sensitivity to future adverse changes.
Normatīvās atskaites arī publicēja, un tā informācija par dzīvības apdrošināšanas uzņēmuma finanšu stāvokli bija ērti pieejama finanšu padomdevējiem, finanšu žurnālistiem un konkurentiem.
The regulatory returns were also published, so that information about the financial position of the life office was readily available to financial advisers, financial journalists and competitors.
Pamatojoties uz 1982. gada Apdrošināšanas sabiedrību aktu, jebkura oficiāla AK regulatora iejaukšanās varēja izrietēt tikai no piesardzīgā uzraudzītāja ( DTI, HMT vai FSA , bet ne no VSD ), ja sabiedrība neatbilda noteiktajiem vadības piemērotības un atbilstības kritērijiem vai tika atklāts, ka sabiedrība ir pārkāpusi kādu ICA prasību.
Based on the Insurance Companies Act 1982 , any formal intervention by UK regulators had to issue from the prudential supervisor (DTI, HMT or FSA, not the GAD) whenever a company was not meeting the established criteria of sound and prudent management or when a company was found in breach of specific ICA requirement.
Piemēram, nespēja uzturēt minimālās maksātspējas normu varētu izraisīt piesardzīgā uzraudzītāja prasību saskaņā ar ICA 33. iedaļu iesniegt īstermiņa finanšu shēmu, lai atjaunotu sabiedrības atbilstību noteikumiem.
For instance, failure to maintain the minimum solvency margin could lead to a request from the prudential supervisor under Section 33 of the ICA to submit a short-term financial scheme to bring the company back into compliance
Regulators varētu arī piemērot kādas soda sankcijas, piemēram, pavēlot sabiedrībai iesniegt normatīvās atskaites agrāk, ierobežojot maksimālo kopējo apdrošināšanas maksu ienākumu, nododot sabiedrības līdzekļus finanšu aizbildnim vai beidzot sabiedrības tirdzniecības pilnvarojuma atsaukšanu kā sīki izklāstīts ICA 82 38.–44. iedaļā.
The regulator could also impose a number of penalties, such as ordering the company to deliver its regulatory returns early, limiting the maximum aggregate premium income, transferring company assets to a trustee and ultimately the withdrawal of the company's trading authorization, as detailed by ICA 82, Sections 38-44.
ICA 82 45. iedaļa
Section 45
ICA 82(45): „Atlikušās pilnvaras noteikt prasības apdrošinājuma ņēmēju aizsardzībai” pilnvaroja Valsts sekretāru „ pieprasīt sabiedrībai veikt tādas darbības, kas viņam šķiet piemērotas, lai aizsargātu sabiedrības apdrošinājuma ņēmējus vai potenciālos apdrošinājuma ņēmējus pret risku, ka sabiedrība var nespēt pildīt saistības .... vai attaisnot apdrošinājuma ņēmēju vai potenciālo apdrošinājuma ņēmēju pamatotas izredzes .”
ICA 82(45): ' Residual power to impose requirements for protection of policyholders" . of ICA 82 provided the Secretary of State power "to require a company to take such action as appears to him to be appropriate for the purpose of protecting policy holders or potential policy holders of the company against the risk that the company may be unable to meet its liabilities or ... to fulfil the reasonable expectations of policyholders or potential policyholders.”
Tomēr 45. iedaļas izmantošana bija ierobežota ar gadījumiem, kad apdrošinājuma ņēmēju aizsardzības mērķis tika uzskatīts par nesasniedzamu ar 38.–44. iedaļā paredzēto pilnvaru izmantošanu un varētu „ ierobežot sabiedrības brīvību izvietot savus līdzekļus .”
Recourse to Section 45 was however limited to cases when the purpose of policyholder protection was considered not achievable by the exercise of powers under Sections 38-44 and to preclude " restricting the company's freedom to dispose of its assets."
ICA 82(45)(2)
ICA 82(45)(2).
ICA 82 grozījumi, ko ieviesa ar 3 LD īstenošanu un kas stājās spēkā 1994. gada 1. jūlijā, „ ieviesa jaunus „stabilas un piesardzīgas vadības” kritērijus, kas izklāstīti jaunajā likuma 2C grafikā, un pastiprināja pamatus, uz kuriem saskaņā ar 11. iedaļu valsts sekretārs varētu noteikt, ka apdrošināšanas sabiedrībai ir jāpārtrauc veidot jaunu uzņēmējdarbību un ka jebkurš no stabilas un piesardzīgas vadības kritērijiem ir jāizpilda attiecībā pret sabiedrību. ”
Amendments to ICA 82 introduced with the implementation of 3LD and taking effect from 1st July 1994 " introduced new criteria for 'sound and prudent management' set out in a new Schedule 2C to the Act, and added to the grounds on which, under section 11, the Secretary of State could direct that an insurance company should cease writing new business, that any of the criteria of sound and prudent management were not being, might not be, or might not have been fulfilled in respect of the company."
Sk. WE-Conf 25 4.-5.punktu
see WE-CONF25, para.4-5.
Starptautiskā salīdzinājumā ES -1 uzskata, ka AK uzraudzītāji „ izvairījās no oficiālo likumīgo pilnvaru izmantošanas, ja vien tas bija iespējams. ”
In an international comparison, ES-1 considers that UK supervisors " preferred to avoid the use of formal statutory powers wherever possible".
Tādējādi, lai gan AK un Īrijas uzraudzītājiem bija līdzīgas piespiešanas pilnvaras, Vācijas apdrošināšanas uzraudzītāju pilnvaras bija „ plašākas un specifiskākas un varētu atbalstīt ietekmīgāku iejaukšanas pieeju ...
Thus while the UK and Irish supervisors had similar enforcement powers, the German insurance supervisor's powers were " more extensive and specific and would support a more interventionist approach ...
Vācijas sistēma pārstāvēja iedarbīgāku pārraudzības un inspekcijas sistēmu nekā citās dalībvalstīs, ļaujot uzraudzības iestādes pārstāvjiem piedalīties uzraudzības valdes sanāksmēs, veikt pēkšņas inspekcijas bez nepieciešamības pierādīt cēloņus, pat līdz vadības locekļu un uzraudzības valdes locekļu nomaiņai.”
The German system contemplated a more intrusive system of monitoring and inspection than in other Member States, allowing representatives of the supervisory authority to attend supervisory board meetings, providing for ad hoc inspections without the need to show due cause, up to the replacing of members of management and of the supervisory board."
Attiecībā uz CoB noteikumu ieviešanu PIA iejaukšanās pilnvaru izmantošana attiecībā uz dzīvības apdrošinātājiem (piemēram, ierobežojumi darījumiem ar līdzekļiem vai prasība saglabāt noteiktus līdzekļus) varētu tikt īstenota tikai no piesardzīgā uzraudzītāja puses ( DTI/HTM ) un ir ārpus PIA pilnvarām.
Referring to enforcement of CoB rules, the use of intervention powers by PIA in relation to life insurers (such as restrictions on dealing with assets or a requirement to maintain certain assets) could be exercised only by the prudential supervisor (DTI/HMT) and were outside the PIA’s powers.
Par ierosināto PIA/SIB iejaukšanās pilnvaru izmantošanu būtu iepriekš jāpaziņo DTI/HTM , kurām būtu veto tiesības par ierosināto iejaukšanās darbību.
The proposed use of intervention powers by the PIA/SIB had to be notified in advance to the DTI/HMT, which had a power of veto over the proposed intervention action.
Sk. ES -2, 6. un 7. nodaļu.
see ES-2, chapter 6 and 7.
Regulatora atbildības jautājums ir sīkāk izstrādāts šā ziņojuma V daļā
The subject of regulators' liability has been elaborated in more detail in Part V of this report
Attiecībā uz regulatoru atbildību būtu jāatzīmē, ka saskaņā ar vispārējām tiesībām uzraudzības iestādi var saukt pie atbildības tikai par civiltiesību pārkāpumu, proti, „ valsts amata pilnvaru pārsniegšana .”
As far as Regulators' liability is concerned, it may be worth noting that under Common Law a supervisory authority may be held liable only for the tort of 'misfeasance in public office'.
Tas prasītu pierādīt „ negodīgumu ”, atbildot par zaudējumiem, ko iestāde būtu varējusi paredzēt kā tās darbības vai bezdarbības sekas.
This would require a proven element of 'bad faith', with liability limited to losses that could have been foreseen by the authority as a likely consequence of its action/omission
Sk. arī WE 71 secinājumus
see also the conclusions of WE71. .
Pašregulējošās organizācijas ( SRO ) un to ierēdņi nebija atbildīgi par kaitējumu, kas radies viņu darbības vai bezdarbības rezultātā, ja vien darbība vai bezdarbība nebija pierādīta kā „ negodīguma ” izpausme
Self-regulating Organisations (SRO) and their officers were not liable in damages for actions or omissions in their functions, unless the act or omission was proved to have been done in 'bad faith'
Finanšu pakalpojumu akts 1986, 187(1) iedaļa
Financial Services Act 1986, section 187(1). .
Saskaņā ar EK tiesību aktiem atbildība par uzraudzības attiecas uz „ nopietniem pārkāpumiem ” EK tiesību aktu īstenošanā, taču tikai tad, ja pārkāpums ir ietekmējis individuālās tiesības un pastāv tieša cēloniskā saite ar kaitējumu, ko apstiprina cietusī puse.
Under EC law, supervisory liability is limited to 'serious breaches' in the implementation of EC law but only if the infringement has affected individual rights and there is a direct causal link with the damage sustained by the injured party.
Nesenie EKT nolēmumi, šķiet, tālāk vājinājuši atbildību par uzraudzību, apstiprinot uzraudzības iestāžu pienākumu darboties „ tikai sabiedrības interešu labā ”, kas nozīmē, ka uzraudzības funkcijas ir jāpilda, lai drīzāk aizsargātu vairākuma intereses, nevis atsevišķu ieguldītāju grupu intereses
Recent ECJ rulings appear to have further weakened supervisory liability, asserting supervisory authorities' responsibility to act 'only in the public interest' , meaning that supervising functions are to be fulfilled to protect a plurality of interests rather than the interests of any particular group of investors
Sk. EKT spriedumu lietā C-222/02 Peter Paul et al pret Vāciju, 2004. gada 12. oktobrī .
see ECJ ruling in case C-222/02 Peter Paul et al. v Germany, 12 October 2004. .
Pēc G.W. Penrose ziņojuma publicēšanas 2004. gadā juridiskā pētījumā
Following the publication of the Penrose Report in 2004, a legal study
Sk. WE 71: Juridisko padomu sniedza AK juridiskā firma Herbert Smith vēstulē EL direktoriem 2004. gada 14. aprīlī un apsvēra iespējamās prasības pret piesardzīgajiem regulatoriem (pamatojoties uz ICA 82) un pret CoB regulatoriem (pamatojoties uz FSA 86), ietverot prasības attiecībā uz „personas tiesību neaizskaramības” pārkāpumiem, kas izriet no EK Trešās dzīvības apdrošināšanas direktīvas tika novērtētas EL vai tās atsevišķo apdrošinājuma ņēmēju izredzes apmierināt prasības pret AK regulatoriem, pamatojoties uz viņu regulatīvajām kļūmēm, kas aprakstītas ziņojuma 19. nodaļā.
see WE71: the legal advice was given by UK law firm Herbert Smith in a letter to the directors of EL on 14.4.2004, and considered potential claims against prudential regulators (based on ICA 82) and against CoB regulators (based on FSA 86), including claims in respect of the breach of 'enforceable private rights' arising from the 3 EC Life Directives. assessed the chances of claims by EL or by its individual policyholders against UK regulators, based on their regulatory failings, as highlighted in Chapter 19 of the Report.
Secinājumi nebija iepriecinoši attiecībā uz iespējamo tiesas procesu, skaidri paziņojot, ka „ sabiedrībai nav lietišķu prasību pret regulatoriem .”
The conclusions were not encouraging as far as possible legal action is concerned, stating quite clearly that " the Society has no realistic claims against the regulators".
Prasības par piesardzīgo regulatoru „ vispārējo tiesību neievērošanu ” vai „ likumā noteikto pienākumu nepildīšanu ” tiek uzskatītas par pārāk vājām, jo „ nevar sacīt, ka regulators nespēja apsvērt vai izmantot savas iejaukšanās tiesības saskaņā ar ICA 1982 vai, ka neviens racionāls piesardzīgais regulators būtu rīkojies citādi; turklāt ICA 1982 neuzliek privāttiesību līdzekļus sabiedrībai .”
Claims of 'common law negligence' or 'breach of statutory duty' by the prudential regulators were considered too weak, as " it cannot be said that the regulator failed to consider whether to exercise its powers of intervention under the ICA 1982 or that no rational prudential regulator could have acted in the way it did; and further, the ICA 1982 does not confer private law remedies on the Society ."
Attiecībā uz prasībām par „ valsts amata pilnvaru pārsniegšanu ” tas secināja, ka „ nav pamata uzskatīt, ka viens vai vairāki piesardzīgo regulatoru darbinieki nelikumīgi pārsniedza pilnvaras īpaši ar nodomu kaitēt sabiedrībai, vai ar neapdomīgu nevērību par šāda kaitējuma iespēju .
As to potential claims of 'misfeasance in public office' , it concluded that " there is nothing... to suggest that any one or more of the individuals employed by the prudential regulators exercised power unlawfully, specifically intending to injure the Society, or with reckless indifference to the possibility of such injury.
Tādēļ, šķiet, nav reāli, ka šādi pierādījumi varētu rasties.”
There does not appear to be any realistic prospect of such evidence emerging."
Visbeidzot, netika atrasti argumenti, kas pamatotu apdrošinājuma ņēmēju prasību pret CoB regulatoriem, apsūdzot tos „ cilvēktiesību pārkāpšanā ” vai „ negodīgumā .”
Finally, no arguments were found supporting legal action by policyholders against the CoB regulators, claiming 'breach of human rights' or 'bad faith'.
Ar šo lietu nesaistītam cilvēkam varētu veikties tikai attiecībā uz „ potenciāli argumentējamu apdrošinājuma ņēmēju prasību par Trešās dzīvības apdrošināšanas direktīvas pārkāpumu saistībā ar pārmērīgo vērtību, kas pierakstīta pārapdrošināšanas līgumam sabiedrības tehniskajos nodrošinājumos ”, turklāt īpaši uzsverot „ nenoteiktību attiecībā uz šādas jaunas prasības labajām īpašībām ” un secinot, ka tur droši vien būtu „ daudz sarežģītu pamatojumu un zaudējumu jautājumu, ilgstoša un dārga tiesvedība, liekot šaubīties par to, kādā mērā sabiedrība varētu gūt finansiālu labumu no šādas prasības .”
An outsider chance was seen only for a " potentially arguable claim on the part of policyholders for breach of the Third Life Directive, in respect of the arguably excessive value ascribed to the reinsurance treaty in the Society’s technical provisions", however highlighting the " uncertainty regarding the merits of a novel claim of this sort" and concluding that there would likely be " numerous complex causation and loss issues, a lengthy and costly litigation, leaving it unclear as to what extent the Society might ever benefit financially from such a claim ."
G.W. Penrose un R. Baird ziņojumu par Dzīvības apdrošināšanas regulatoriem galvenie secinājumi
Key findings of the Penrose and Baird reports on Insurance Regulators
R. Baird ziņojums bija iekšējā revīzija, ko pasūtīja FSA , un tādēļ tas galvenokārt analizē savu īpašo lomu Equitable Life lietas novērtēšanā.
The Baird Report was an internal audit commissioned by the FSA and therefore focuses mainly on its own specific role in the assessment of the Equitable Life case.