natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par maksājumu pakalpojumiem iekšējā tirgū un par Direktīvu 97/7/EK, 2000/12/EK un 2002/65/EK grozīšanu
on the proposal for a directive of the European Parliament and of the Council on payment services in the internal market and amending Directives 97/7/EC, 2000/12/EC and 2002/65/EC
– ņemot vērā Komisijas priekšlikumu Eiropas Parlamentam un Padomei ( KOM(2005)0603 )
– having regard to the Commission proposal to the European Parliament and to the Council ( COM(2005)0603 )
Vēl nav publicēts Oficiālajā Vēstnesī. ,
Not yet published in the OJ. ,
– ņemot vērā EK līguma 251. panta 2. punktu, 47. panta 2. punkta pirmo un trešo teikumu un 95. pantu, pamatojoties uz kuriem Komisija iesniedza Parlamentam priekšlikumu ( C6‑0411/2005 ),
– having regard to Article 251(2), Article 47(2), first and third sentences, and Article 95 of the EC Treaty, pursuant to which the proposal was submitted by the Commission ( C6‑0411/2005 ),
– ņemot vērā Ekonomikas un monetārās komitejas ziņojumu un Iekšējā tirgus un patērētāju aizsardzības komitejas un Juridiskās komitejas viedokļus ( A6‑0298/2006 ),
– having regard to the report of the Committee on Economic and Monetary Affairs and the opinions of the Committee on the Internal Market and Consumer Protection and the Committee on Legal Affairs ( A6‑0298/2006 ),
3) Situāciju nav pietiekoši uzlabojuši jau pieņemtie Kopienas tiesību akti, proti, Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 27. janvāra Direktīva 97/5/EK par pārrobežu pārskaitījumiem un Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 19. decembra Regula (EK) Nr. 2560/2001 par pārrobežu maksājumiem euro, ne arī Komisijas 1987. gada 8. decembra Ieteikums 87/598/EEK par Eiropas Rīcības kodeksu elektroniskajiem maksājumiem (attiecības starp finanšu iestādēm, tirgotājiem, pakalpojumu uzņēmumiem un klientiem), Komisijas 1988. gada 17. novembra Ieteikums 88/590/EEK attiecībā uz maksājumu sistēmām un jo īpaši attiecībām starp kartes turētāju un kartes emitentu, vai Komisijas 1997. gada 30. jūlija Ieteikums 97/489/EK attiecībā uz darījumiem ar elektronisko maksājumu instrumentiem un jo īpaši attiecībām starp kartes turētāju un emitent.
(3) The situation has not been sufficiently remedied by the Community acts already adopted, namely, Directive 97/5/EC of the European Parliament and of the Council of 27 January 1997 on cross-border credit transfers and Regulation (EC) No 2560/2001 of the European Parliament and of the Council of 19 December 2001 on cross-border payments in euro, nor by Commission Recommendation 87/598/EEC of 8 December 1987 on a European Code of Conduct relating to electronic payment (relations between financial institutions, traders and service establishments, and consumers), Commission Recommendation 88/590/EEC of 17 November 1988 concerning payment systems, and in particular the relationship between cardholder and card issuer , or Commission Recommendation 97/489/EC of 30 July 1997 concerning transactions by electronic payment instruments and in particular the relationship between issuer and holder.
Tas, ka vienlaikus pastāv valstu noteikumi un nepilnīga Kopienas sistēma, ir radījis pretrunas un juridisko nenoteiktību , kuras iemesli ir noteikumu jomu pārklāšanās .
Rather, the co-existence of national provisions and an incomplete Community framework has given rise to confusion and a lack of legal certainty, owing to regulatory overlaps .
3) Vairāki Kopienas tiesību akti, kas jau ir pieņemti šajā jomā , proti, Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 27. janvāra Direktīva 97/5/EK par pārrobežu pārskaitījumiem un Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 19. decembra Regula (EK) Nr. 2560/2001 par pārrobežu maksājumiem euro, nav uzlabojuši situāciju vairāk kā Komisijas 1987. gada 8. decembra Ieteikums 87/598/EEK par Eiropas Rīcības kodeksu elektroniskajiem maksājumiem (attiecības starp finanšu iestādēm, tirgotājiem, pakalpojumu uzņēmumiem un klientiem), Komisijas 1988. gada 17. novembra Ieteikums 88/590/EEK attiecībā uz maksājumu sistēmām un jo īpaši attiecībām starp kartes turētāju un kartes emitentu, vai Komisijas 1997. gada 30. jūlija Ieteikums 97/489/EK attiecībā uz darījumiem ar elektronisko maksājumu instrumentiem un jo īpaši attiecībām starp kartes turētāju un emitentu.
(3) Several Community acts have already been adopted in this area , namely, Directive 97/5/EC of the European Parliament and of the Council of 27 January 1997 on cross-border credit transfers and Regulation (EC) No 2560/2001 of the European Parliament and of the Council of 19 December 2001 on cross-border payments in euro, have not sufficiently remedied this situation, any more than have Commission Recommendation 87/598/EEC of 8 December 1987 on a European Code of Conduct relating to electronic payment (relations between financial institutions, traders and service establishments, and consumers), Commission Recommendation 88/590/EEC of 17 November 1988 concerning payment systems, and in particular the relationship between cardholder and card issuer , or Commission Recommendation 97/489/EC of 30 July 1997 concerning transactions by electronic payment instruments and in particular the relationship between issuer and holder.
Tomēr šie pasākumi joprojām ir nepietiekami.
Nonetheless, these measures continue to be insufficient.
Tas, ka vienlaikus pastāv valstu noteikumi un nepilnīga Kopienas sistēma, rada pretrunas un juridisko nenoteiktību .
The co‑existence of national provisions and an incomplete Community framework gives rise to confusion and a lack of legal certainty.
4) Tādēļ ir būtiski Kopienas līmenī izveidot mūsdienīgu un konsekventu tiesisko regulējumu maksājumu pakalpojumiem.
(4) It is vital, therefore, to establish at Community level a modern and coherent legal framework for payment services.
4) Tādēļ ir būtiski Kopienas līmenī izveidot mūsdienīgu un konsekventu tiesisko regulējumu maksājumu pakalpojumiem , neatkarīgi no tā, vai šie pakalpojumi ir saderīgi ar finanšu sektora ierosinātās vienotas euro maksājumu zonas (VEMZ) izveidoto sistēmu vai nav saderīgi, kas ir neitrāls, lai tādējādi nodrošinātu vienlīdzīgu spēles laukumu visām maksājumu sistēmām, lai saglabātu patērētāja izvēli, kam jānozīmē, ka tiek sperts ievērojams solis uz priekšu patērētāja izmaksu, drošības un efektivitātes ziņā salīdzinājumā ar pašreizējām nacionālajām sistēmām.
(4) It is vital, therefore, to establish at Community level a modern and coherent legal framework for payment services, whether or not the services are compatible with the system resulting from the financial sector initiative for a Single Euro Payments Area (SEPA), that is neutral so as to ensure a level playing field for all payment systems, in order to maintain consumer choice, which should mean a considerable step forward in terms of consumer costs, safety and efficiency, as compared with the present national systems.
Jebkurā gadījumā ir jābūt drošības pasākumiem, lai nodrošinātu, ka maksājumu instrumentu izmaksas lietotājiem nepalielinās šīs direktīvas īstenošanas un vienotas maksājumu zonas izveides rezultātā (VEMZ).
There should at all times be safeguards to ensure that the costs of payment instruments to users do not rise as a result of implementing this Directive and establishing a unified payments area (SEPA) .
6) Tomēr nebūtu pareizi, ja šis tiesiskais regulējums būtu pilnībā izsmeļošs.
(6) However, it is not appropriate for that legal framework to be fully comprehensive.
Tā piemērošana ir jāprecizē sīkāk attiecībā uz tādiem pakalpojumu sniedzējiem, kuru galvenais darbības veids ir maksājumu pakalpojumu sniegšana maksājumu pakalpojumu lietotājiem.
Its application should be confined to providers whose main activity consists in the provision of payment services to payment service users.
To arī nav pareizi piemērot tādiem pakalpojumiem, kur naudas līdzekļu nodošanu no maksātāja maksājuma saņēmējam vai to transportēšanu veic vienīgi banknotēs un monētās vai kur nodošanu veic ar čeku, vekseli, parādzīmi vai citiem instrumentiem, kuponiem vai kartēm, kas izrakstītas maksājumu pakalpojumu sniedzējam vai citai personai, lai maksājumu saņēmēja rīcībā nodotu līdzekļus.
Nor is it appropriate for it to apply to services where the transfer of funds from the payer to the payee or its transport is executed solely in bank notes and coins or where the transfer is based on a cheque, bill, promissory note or other instruments, vouchers or cards drawn upon a payment service provider or other party with a view to placing funds at the disposal of the payee.
Lai gan tiesiskajam regulējumam ir jāattiecas uz maksājumu pakalpojumu lietotājiem un to attiecībām ar maksājumu pakalpojumu sniedzējiem vienmēr, kad tie izmanto maksājumu pakalpojumus, daži noteikumi nav jāpiemēro darījumiem, kas pārsniedz noteiktu summu, jo lietotājam varētu būt iespēja apspriest ar maksājumu pakalpojumu sniedzēju specifiskākus un piemērotākus noteikumus.
Although the legal framework should apply to payment service users and their relationship with payment service providers whenever they use payment services, some provisions should not apply to transactions above a certain amount since the user is likely to be in a position to negotiate more specific and more appropriate terms and conditions with the payment service provider.
Lai gan tiesiskajam regulējumam ir jāattiecas uz maksājumu pakalpojumu lietotājiem un to attiecībām ar maksājumu pakalpojumu sniedzējiem vienmēr, kad tie izmanto maksājumu pakalpojumus, daži noteikumi nav jāpiemēro uzņēmumu veiktajiem darījumiem, kas pārsniedz noteiktu summu, jo lietotājam varētu būt iespēja apspriest ar maksājumu pakalpojumu sniedzēju specifiskākus un piemērotākus noteikumus.
Although the legal framework should apply to payment service users and their relationship with payment service providers whenever they use payment services, some provisions should not apply to transactions above a certain amount carried out by enterprises since the user is likely to be in a position to negotiate more specific and more appropriate terms and conditions with the payment service provider.
8) Tomēr, lai likvidētu juridiskos šķēršļus iekļūšanai tirgū, ir jāizveido vienota licence visiem tādu maksājumu pakalpojumu sniedzējiem, kas nav saistīti ar noguldījumu pieņemšanu vai elektroniskās naudas emisiju.
(8) However, in order to remove legal barriers to market entry, it is necessary to establish a single licence for all providers of payment services which are not connected to taking deposits or issuing e-money.
Tādēļ ir jāievieš ceturtā pakalpojumu sniedzēju kategorija, še turpmāk saukta „maksājumu iestādes”, paredzot atļauju saskaņā ar stingriem un pilnīgiem noteikumiem veikt visā Kopienā maksājumu pakalpojumus fiziskām un juridiskam personām, kas neietilpst jau esošajās kategorijās.
It is appropriate, therefore, to introduce a fourth category of service provider, hereinafter “payment institutions”, by providing for the authorisation, subject to a set of strict and comprehensive conditions, of natural or legal persons outside the existing categories to provide payment services throughout the Community.
Tādējādi uz šiem pakalpojumiem attiektos vieni un tie paši nosacījumi visā Kopienā.
Thus, the same conditions would apply Community-wide to such services.
Tādēļ ir jāievieš jauna pakalpojumu sniedzēju kategorija, še turpmāk saukta „maksājumu iestādes”, paredzot atļauju saskaņā ar stingriem un pilnīgiem noteikumiem veikt visā Kopienā maksājumu pakalpojumus juridiskām personām, kas neietilpst jau esošajās kategorijās.
It is appropriate, therefore, to introduce a new category of service provider, hereinafter “payment institutions”, by providing for the authorisation, subject to a set of strict and comprehensive conditions, of legal persons outside the existing categories to provide payment services throughout the Community.
Nosacījumiem, ar kādiem piešķir un saglabā maksājumu iestāžu atļaujas, jāietver piesardzības prasības proporcionāli tam darbības un finansiālajam riskam, ar ko šīs iestādes sastopas savā uzņēmējdarbībā.
(9) The conditions for the granting and maintenance of authorisation as payment institutions should include prudential requirements proportionate to the operational and financial risks faced by such bodies in the course of their business.
Šīm prasībām ir jāatspoguļo fakts, ka maksājumu iestādes iesaistās konkrētākā un ierobežotākā darbības jomā un rada šaurāka diapazona riskus, kurus ir vieglāk uzraudzīt un kontrolēt, nekā riskus, kas rodas kredītiestāžu darbības spektrā.
Those requirements should reflect the fact that payment institutions engage in more specialised and restricted activities, thus generating risks that are much narrower and easier to monitor and control than those that arise across the spectrum of activities of credit institutions.
Jo īpaši maksājumu iestādēm ir jāaizliedz pieņemt no lietotājiem noguldījumus, un tām jāatļauj izmantot vienīgi lietotāju pieņemtos fondus maksājumu pakalpojumu sniegšanai.
In particular, payment institutions should be prohibited from accepting deposits from users and permitted to use only funds accepted from users for rendering payment services.
Jāparedz noteikumi, ka klientu fondi jātur atsevišķi no tādiem maksājumu iestādes fondiem, kas paredzēti citai uzņēmējdarbībai.
Provision should be made for client funds to be kept separate from the payment institution’s funds for other business activities.
Uz maksājumu iestādēm arī jāattiecina efektīvi noteikumi, ar kuriem novērš nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un teroristu finansēšanu.
Payment institutions should also be made subject to effective anti-money laundering and anti terrorist financing requirements.
9) Nosacījumiem, ar kādiem piešķir un saglabā maksājumu iestāžu atļaujas, jāietver piesardzības prasības proporcionāli tam darbības un finansiālajam riskam, ar ko šīs iestādes sastopas savā uzņēmējdarbībā.
(9) The conditions for the granting and maintenance of authorisation as payment institutions should include prudential requirements proportionate to the operational and financial risks faced by such bodies in the course of their business.
Šeit ir jānodrošina, ka pret vieniem un tiem pašiem riskiem piemēro vienādus pasākumus visiem maksājumu pakalpojuma sniedzējiem.
Here there is a need to ensure that the same risks are treated the same way for all payment service providers.
Šīm prasībām pret maksājumu iestādēm ir jāatspoguļo fakts, ka maksājumu iestādes iesaistās konkrētākā un ierobežotākā darbības jomā un rada šaurāka diapazona riskus, kurus ir vieglāk uzraudzīt un kontrolēt, nekā riskus, kas rodas kredītiestāžu darbības spektrā.
The requirements for the payment institutions should reflect the fact that payment institutions engage in more specialised and restricted activities, thus generating risks that are narrower and easier to monitor and control than those that arise across the broader spectrum of activities of credit institutions.
9.a) Tā kā ir svarīgi garantēt maksājumu iestāžu finansiālo stabilitāti, nav pareizi maksājumu iestādēm sniegt aizdevumus, piemēram, īpašumu hipotekāros aizdevumus vai vidēja termiņa aizdevumus patērētāju finansēšanai, jo tas ir cieši vienots ar bankas darbību.
(9a) Whereas it is important to guarantee the financial stability of payment institutions, it is not appropriate for payments institutions to make loans, such as property mortgage loans or medium-term consumer finance loans, as this is closely allied to banking business.
Tomēr tur, kur kredīts ir piešķirts, lai veicinātu maksājumu darījumus, un uz īsu termiņu, piemēram, kad izdod kredītkartes, vai ja tas ir citādā veidā cieši saistīts ar maksājumu iestādes maksājumu darījumiem, ir pareizi to atļaut, kur tas ir refinansēts, izmantojot maksājumu iestādes pašu līdzekļus, un nevis līdzekļus, kuri tiek turēti maksājumu darījumu veikšanai klientu uzdevumā .
However, where credit is granted in order to facilitate payments business and is of a short-term nature, e.g. when issuing credit cards, or is otherwise closely linked to the payments business of the payments institution, it is appropriate to permit it where it is refinanced using the payments institution's own funds, and not the funds held on behalf of clients for payments business.
10) Dalībvalstīm jānorāda iestādes, kas atbild par atļauju piešķiršanu maksājumu iestādēm, kārtējo pārbaužu veikšanu un lēmumiem attiecībā uz atļaujas atsaukšanu.
(10) It is necessary for the Member States to designate the authorities responsible for granting authorisation to payment institutions, for carrying out on-going controls and for deciding whether to withdraw authorisation.
Lai nodrošinātu līdzvērtīgus konkurences apstākļus, dalībvalstīm nevajag piemērot maksājumu iestādēm citas prasības, izņemot tās, kas noteiktas šajā direktīvā.
In order to ensure equality of treatment, Member States should not apply any requirements to payment institutions other than those provided for in this Directive.
Tomēr jāparedz, ka visus kompetento iestāžu lēmumus iespējams apstrīdēt tiesā.
However, all decisions made by the competent authorities should be contestable before the courts.
Turklāt kompetento iestāžu uzdevumi nevar skart maksājumu sistēmu pārraudzību – šis uzdevums saskaņā ar EK Līguma 105. panta 2. punkta ceturtā ievilkuma noteikumiem jāveic Eiropas Centrālo banku sistēmai.
In addition, the tasks of the competent authorities should be without prejudice to the oversight of payment systems, which, according to the fourth indent of Article 105(2) of the Treaty, is a task to be carried out by the European System of Central Banks.
10) Dalībvalstīm pienākas norādīt kā iestādes, kas atbild par atļauju piešķiršanu maksājumu iestādēm, kārtējo pārbaužu veikšanu un lēmumiem attiecībā uz atļaujas atsaukšanu, tādas iestādes, kas tādas pašas funkcijas veic attiecībā uz kredītiestādēm.
(10) It is consistent for the Member States to designate as the authorities responsible for granting authorisation to payment institutions, for carrying out on-going controls and for deciding whether to withdraw authorisation, the authorities that perform the same functions with regard to credit institutions .
Šī direktīva nav jāpiemēro maksājumiem, ko veic skaidrā naudā vai ar čeku, jo to īpašības neļauj tos apstrādāt tik pat efektīvi kā citus maksājuma līdzekļus, jo īpaši elektroniskos maksājumus.
(14) This Directive should not apply to payment transactions made in cash or to those based on paper cheques since, by their nature, they cannot be processed as efficiently as other means of payment , in particular electronic payments .
14) Šī direktīva nav jāpiemēro maksājumiem, ko veic skaidrā naudā , jo vienots maksājumu tirgus skaidrai naudai jau pastāv.
(14) This Directive should not apply to payment transactions made in cash since a Single Payments Market for cash already exists.
Šī direktīva nav jāpiemēro arī maksājumiem, ko veic ar čeku, jo to īpašības neļauj tos apstrādāt tik pat efektīvi kā citus maksājuma līdzekļus.
This Directive should also not apply to those payment transactions based on paper cheques since, by their nature, they cannot be processed as efficiently as other means of payment.
Tomēr labai praksei šajā jomā jābalstās uz šajā direktīvā izvirzītajiem principiem.
Good practice in this area should, however, be based on the principles set out in this Directive.
15) Šajā direktīvā paredzētie noteikumi par maksājumu pakalpojumu nosacījumu pārredzamību un par tiesībām un pienākumiem saistībā ar maksājumu pakalpojumu sniegšanu un to izmantošanu nav jāpiemēro, ja maksājuma darījuma summa pārsniedz EUR 50 000, jo maksājumus virs šādas summas parasti neapstrādā tādā pašā veidā, tos bieži nogādā pa citiem tīkliem un tie ir pakļauti citām tehniskajām un juridiskajām procedūrām, kas ir jāsaglabā.
(15) The rules contained in this Directive on transparency of conditions for payment services and those on rights and obligations linked to the provision and use of payment services should not apply where the amount of a payment transaction exceeds EUR 50 000 because payment above this amount are not generally processed on the same way, are often channelled through different networks and are submitted to different technical and legal procedures that should be maintained.
18) Informācijas prasībām jābūt samērīgām ar lietotāju vajadzībām, un informācija ir jāpaziņo parastajā veidā.
(18) The information required should be proportionate to the needs of users and communicated in a standard manner.
Tomēr informācijas prasībām vienreizēja maksājuma darījumam jāatšķiras no tāda ietvarnolīguma informācijas prasībām, kurā paredz maksājumu darījumu virkni.
However, the information requirements for a single payment transaction should be different from those for a framework agreement which provides for a series of payment transactions.
Tomēr informācijas prasībām vienreizēja maksājuma darījumam jāatšķiras no tāda ietvarlīguma informācijas prasībām, kurā paredz maksājumu darījumu virkni.
However, the information requirements for a single payment transaction should be different from those for a framework contract which provides for a series of payment transactions.
Lai nodrošinātu teksta saskaņotību.
In order to assure the coherence of the text.
21) Lai stimulētu maksājumu pakalpojumu lietotāju nevilcinoties ziņot savam pakalpojumu sniedzējam par jebkuru maksājumu pārbaudes instrumenta zādzību vai nozaudēšanas gadījumu un tādējādi samazināt neautorizētu darījumu risku, lietotāja atbildībai jābūt ierobežotas summas apmērā līdz brīdim, kad viņš informē maksājumu pakalpojumu sniedzēju par nozaudēšanu vai zādzību, ja vien maksājumu pakalpojumu lietotājs nav rīkojies krāpnieciski vai pieļāvis rupju nolaidību.
(21) In order to provide an incentive for the payment service user to notify his provider of any theft or loss of a payment verification instrument without undue delay and thus to reduce the risk of unauthorised transactions, the user should be liable only for a limited amount until such time as he notifies the payment service provider of the loss or theft, unless the payment service user has acted fraudulently or with gross negligence.
Turklāt, tiklīdz lietotājs ir informējis maksājumu pakalpojumu sniedzēju, ka viņa maksājumu pārbaudes instrumenta drošība var būt mazinājusies, no lietotāja nav jāprasa segt jebkādus turpmākos zaudējumus, kas izriet no šā instrumenta neatļautas lietošanas.
Moreover, once a user has notified a payment service provider that his payment verification instrument may have been compromised, the user should not be required to cover any further losses stemming from unauthorised use of that instrument.
Ja lietotāja maksājumu pārbaudes instruments nav ne pazaudēts, ne nozagts, attiecībā pret viņu nedrīkst iestāties nekādas finansiālas sekas, kas izriet no neatļautas lietošanas.
If the user’s payment verification instrument has not been lost or stolen, he should not bear any financial consequence of unauthorised use.
Turklāt, tiklīdz lietotājs ir informējis maksājumu pakalpojumu sniedzēju, ka viņa maksājumu pārbaudes instrumenta drošība var būt mazinājusies, no lietotāja nav jāprasa segt jebkādus turpmākos zaudējumus, kas izriet no šā instrumenta neatļautas lietošanas.
Moreover, once a user has notified a payment service provider that his payment verification instrument may have been compromised, the user should not be required to cover any further losses stemming from unauthorised use of that instrument .
Maksājumu pakalpojuma sniedzēji ir atbildīgi par viņu pašu produktu tehnisko drošību.
Payment service providers are responsible for technical security of their own products.
21.A APSVĒRUMS (jauns)
RECITAL 21 A (new)
21.a) Neatļautas pārbaudes instrumenta lietošanas gadījumā par rupju nolaidību cita starpā jāuzskata šāda rīcība:
(21a) In case of unauthorised use of verification instruments, the following behaviour should, inter alia, be considered to constitute gross negligence: