natgillin/translations-raw huggingface dataset:
- laikus paziņo, ka piekrīt procedūras pastiprināšanai;
- it has stated at an early stage that it will accept a tightening-up of procedures;
- Vācijas federālisma reformu laikā cenšas veicināt turpmāku attīstību saistībā ar SIP nosacījumu piemērošanu iekšpolitikā un iekļaut konstitūcijā finanšu atbildības sadalījumu starp valsti un federālajām zemēm.
- further progress on the domestic implementation of the provisions of the SGP is aimed at as part of the reform of German federalism, and in particular in establishing the allocation of financial powers between the Federal Government and states in Basic Law.
Kā Jūs vērtējat ECB, Padomes un/vai Eirogrupas organizatorisko saikni?
How do you judge the institutional relation between ECB, Council and/or the Eurogroup ?
Cik lielā mērā ECB politika varētu būt pretrunā ekonomikas politikai, ja valsts centrālā banka nepiekrīt ECB lēmumiem?
In how far the ECB policy should enter into conflict with economic policy if the central bank does not agree with its decisions?
Ko Jūs domājat par pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūrās pieņemtiem atšķirīgiem spriedumiem?
What about differing judgments during excessive deficit procedures?
Institucionālai saistībai starp ECB un Padomi (un/vai Eirogrupu) ir jāatbilst Eiropas Ekonomikas un monetārās savienības īpatnībām.
The institutional relationship between the ECB and the Council (and/or the Eurogroup) must reflect the distinctive features of the European economic and monetary union.
Turklāt jāievēro konkrēto institūciju specifiskās atbildības jomas saskaņā ar EK dibināšanas līgumu, piemērojot sekundāros tiesību aktus vai pielietojot informatīvo metodi līdzīgi kā Eirogrupā.
The specific responsibilities of the individual institutions must be respected, just as they are regulated in the EC Treaty, by secondary legislation or informally, e.g. for the Eurogroup.
Saskaņā ar EK līgumu
Under the terms of the Treaty
- ECB ir neatkarīga no politiskās ietekmes un rīkojumiem, tā ir atbildīga par monetāro politiku, un tās prioritārais mērķis ir naudas stabilitātes nodrošināšana;
- the ECB is responsible – independently of political influences and directives – for the common monetary policy and for guaranteeing monetary stability as a priority objective;
- Padome ir līdzatbildīga par Eiropas budžeta politikas likumu ievērošanu arī pēc Stabilitātes un izaugsmes pakta pieņemšanas;
- the Council shares responsibility for compliance with European rules on budgetary policy even under the terms of the Stability and Growth Pact;
- dalībvalstīm sava ekonomikas politika ir jāuzskata par kopēju interešu jautājumu un jāsaskaņo ar ekonomikas politikas pamatprincipiem.
- Member States must see their economic policy as a matter of common interest and coordinate it in accordance with the principles of the Broad Economic Policy Guidelines (BEPGs).
Ja konkrētos uzdevumus ievēro pienācīgi, normālos apstākļos starp ECB un Padomi nerodas nekādi konflikti vai problēmas.
During the correct exercise of their respective responsibilities there will not usually be any conflict or problems between the ECB and the Council.
Taču tie rodas tad, ja institucionālo pamatu vienpusīgi apšauba vai groza, kā to izdarīja, grozot Stabilitātes un izaugsmes paktu.
Such things are pre-programmed, however, if the institutional framework is questioned or modified unilaterally, as happened in the case of the changes to the Stability and Growth Pact.
Tādā gadījumā Eiropas sabiedrībai ir jāizskaidro, kādu iemeslu dēļ grozījumus izdarīja, kādas sekas tas varētu atstāt uz Ekonomikas un monetāro savienību un kas par to ir atbildīgs.
The reasons for making the changes, the consequences for economic and monetary union, and who will take responsibility for them, must then be made transparent for the benefit of European citizens.
Finanšu politikas uzlabošanas pasākumu atbilstību pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūrās novērtē Padome.
Assessment of the suitability of measures to correct financial policy in the deficit procedure is the responsibility of the Council.
ECB ir ciešs kontakts ar Padomi un Eirogrupu.
The ECB maintains close relations with the Council and the Eurogroup.
ECB priekšsēdētājs piedalās ikmēneša Eirogrupas sanāksmēs, un viņam ir patstāvīgs ielūgums piedalīties ECOFIN sēdēs.
Thus the President of the ECB takes part in the monthly meetings of the Eurogroup, and has a standing invitation to take part in ECOFIN Council meetings.
Turklāt ECB pārstāvji piedalās Eirogrupas un Padomes sēžu sagatavošanas komitejās, piemēram, Ekonomikas un monetārajā komitejā un Ekonomikas komitejā.
The ECB is also represented on the preparatory committees of the Eurogroup and the Council, for example on the Economic and Finance Committee and on the Economic Policy Committee.
No otras puses, Eirogrupas priekšsēdētāju pastāvīgi aicina piedalīties ECB Padomes sēdēs.
On the other hand, the chairman of the Eurogroup is regularly invited to the meetings of the ECB Council.
Regulārie kontakti, sarunas un kopīgās sēdes rada konstruktīvu dialogu, kā arī domu apmaiņu ar vērtējumiem un atziņām, tāpēc tās ir visu dalībnieku un visas Eiropas interesēs.
These regular contacts, conversations and joint meetings permit constructive dialogue and the exchange of analyses and assessments, and are therefore in the interests of all of those involved and of Europe as a whole.
Kā ECB un makroekonomikas koordinācijas instrumenti (vispārējās ekonomikas pamatnostādnes, nodarbinātības pamatnostādnes) varētu veicināt šīs stratēģijas panākumus?
How could the ECB and the instruments of macroeconomic policy coordination (Broad Economic Policy Guidelines, Employment Guidelines) contribute to the success of this strategy?
Vai ekonomikas politikas koordinēšana palīdzētu uzlabot ES un/vai eiro zonas makroekonomikas sniegumu?
Can economic policy coordination contribute to improving the EU’s and/or the Euro area’s macroeconomic performance?
Ja atbilde, Jūsuprāt, ir pozitīva, kādēļ nedarbojas pašreizējā sistēma?
If so, what’s wrong with the current system?
Kā Jūs definētu nepieciešamo politikas spektru un ar kādiem līdzekļiem to vajadzētu īstenot?
How would you define the policy-mix needed and by what means should it be implemented?
Ņemot vērā trīs izaicinājumus,
In the face of the three-pronged challenge of
- arvien ātrāku globalizāciju,
- accelerating globalisation,
- ātru tehnoloģiju maiņu un
- rapid technological change and
- novecojošu sabiedrību,
- ageing populations
Eiropas turpmākajai sabiedrības un ekonomikas attīstībai ir svarīgi sasniegt Lisabonas stratēģijas mērķus.
it is crucial to the future social and economic development of Europe to achieve the goals of the Lisbon strategy.
Uz šāda fona sešos gados sasniegtie rezultāti liek vilties.
Against this background the results after six years are disappointing.
Kompetentu ekspertu grupas Wim Kok vadībā sagatavotajā ziņojumā attiecībā uz Lisabonas stratēģijas pirmā perioda novērtējumu 2004. gada novembrī bija teikts, ka pašreizējais darbības veids cieš no būtisku un savā starpā saistītu mērķu trūkuma dalībvalstīs.
In November 2004 the report on the half-time assessment of the Lisbon strategy by the High Level Group of Experts, chaired by Wim Kok, recorded the fact that the existing way of going about things suffered from a lack of consistency and coherence.
Tāpēc rezultāts ir pasākumu nepietiekama īstenošana.
The consequence was an inadequate implementation of measures.
Stratēģijai vajadzētu orientēties uz mērķi „izaugsme un nodarbinātība”.
The strategy should therefore be concentrated on the objectives of ‘growth and jobs’.
Tā kā dalībvalstīm ir ievērojama loma stratēģijas plāna veiksmīgā īstenošanā, jānodrošina, ka tajā aktīvāk iesaista valstu valdības, parlamentus un pilsoņus.
Since Member States played a decisive role in the agenda’s success, we must make sure that national governments, parliaments and citizens are involved in their implementation more effectively.
„ Kok ziņojuma” ierosinājumu uzlabot Lisabonas stratēģiju Padome un vēlāk arī dalībvalstu valdību vadītāji sāka apspriest 2005. gada pavasara sesijā.
The Kok report’s proposal for a reform of the Lisbon strategy was taken up by the Council, and subsequently by heads of state and government at their spring meeting in 2005.
Jaunais stratēģijas plāns uzsver vajadzību veicināt izaugsmes un nodarbinātības darbības jomas.
The new agenda puts the emphasis for fields of action on the promotion of growth and jobs.
Ekonomikas politikas pamatprincipus, kā arī nodarbinātības politikas pamatnostādnes apvienoja un nosauca par „integrētām pamatnostādnēm” un saskaņošanas procesu saīsināja.
The Broad Economic Policy Guidelines and the Employment Guidelines have been combined as ‘Integrated Guidelines’ and the timing of coordination processes has also been tightened up.
Dalībvalstīm vajadzētu uzlabot Lisabonas stratēģijas autoritāti, uzņemoties formulēt valstu reformu programmas.
Acceptance of the Lisbon agenda by Member States should ultimately be improved by a commitment to draw up national programmes for reforms.
Pašlaik ir vēl par agru izdarīt novērtējumus attiecībā uz jaunās stratēģijas panākumiem.
At the present time it would be premature to judge the success of the new strategy.
Vēl joprojām integrētās pamatnostādnēs ir iekļauti ļoti daudz ekonomiskās politikas ieteikumu un nav skaidri formulētas viennozīmīgas prioritātes.
The number of recommendations on economic policy in the Integrated Guidelines remains considerable and the establishment of clear priorities has been dispensed with.
Turklāt jānogaida, kā uz dalībvalstīm iedarbosies jaunās saistības.
We must also wait to determine the effectiveness of the Member States’ renewed ‘commitment’.
Eirosistēma dos ieguldījumu Lisabonas stratēģijas īstenošanā, ja arī turpmāk tā pildīs savus pienākumus un garantēs cenu stabilitāti vidējā laika posmā.
The Eurosystem will contribute to the success of the Lisbon strategy, while it continues to carry out its mandate and guarantees price stability in the medium term.
Kā jau es teicu atbildē uz astoto jautājumu, cenu stabilitāte ir obligāts nosacījums, lai sasniegtu ilgstošu izaugsmi un augstu nodarbinātības līmeni.
As has already been explained above in the answer to question B 8, price stability is an indispensable condition for achieving permanent growth and a high level of employment.
Uz pārējām politikas jomām attiecas tas, ka tikai dalībvalstis ir atbildīgas par attiecīgo politiku jomu īstenošanu.
For other areas of policy it is ultimately the Member States alone who are responsible for the implementation of the necessary policies.
Saskaņā ar EK dibināšanas līguma 99. pantu dalībvalstis savu ekonomikas politiku uzskata par kopēju interešu jautājumu un saskaņo to Padomē.
Under the terms of Article 99 of the EC Treaty, Member States regard their economic policies as a matter of common interest and coordinate them in the Council.
Kopējai monetārajai politikai ir jārada labvēlīgs klimats, saskaņojot ekonomikas politikas jomas un ekonomikas attīstību.
The harmonisation of economic policies and the convergence of economic trends are intended to create a favourable environment for a common monetary policy.
Turklāt lietderīga ir arī koordinācija, ņemot vērā dalībvalstu savstarpējo ekonomisko saikni.
Coordination is also sensible because of the economic interconnection of Member States.
Ekonomikas politikas koordinēšana Eiropas kontekstā sastāv no vieglākiem un sarežģītākiem instrumentiem, tostarp Stabilitātes un izaugsmes pakta, ekonomikas politikas pamatprincipiem, kā arī nodarbinātības politikas pamatnostādnēm.
The coordination of economic policy in a European context is a combination of soft and hard instruments of coordination, including the Stability and Growth Pact, the Broad Economic Policy Guidelines and the Employment Guidelines.
Ir svarīgi, lai visi šie instrumenti būtu saskaņoti savā starpā un politiskās amatpersonas pildītu savus pienākumus.
It is important that all of these orientations are mutually coherent and that those acting politically are equal to their respective responsibilities.
- Budžeta politikā dalībvalstīs ir svarīgi nodrošināt stabilas sabiedriskās finanses.
- In budgetary policy it is the aim of Member States to provide workable public finances.
Tas attiecas arī uz nelīdzsvaroto valstu nodrošināšanu un automātisku stabilizatoru pielietošanu, ja tas ir iespējams bez riskiem attiecībā uz pārmērīga deficīta rašanos un ja tas netraucētu uzlabojumu ieviešanu.
This includes energetic consolidation in countries with imbalances and allowing automatic stabilisers to take effect, provided this is possible without any risk to the avoidance or correction of excessive deficits.
- Sociālajiem partneriem būtu jāvienojas par atbilstīgu atalgojumu.
- Employers and employees should conclude suitable pay agreements in this context.
- Un, kā jau es minēju, labākais ieguldījums, ko Eirosistēma var dot izaugsmei un labklājībai, ir ticami nodrošināt cenu stabilitāti.
- And – as has already been pointed out – a credible guarantee of price stability is the most effective contribution which the Eurosystem can make to growth and prosperity.
Ja visi pildīs savus pienākumus, automātiski radīsies sadarbība starp politikas jomām, kas vidējā laika posmā līdz ilgtermiņā ir nepieciešamas izaugsmes un nodarbinātības veicināšanai.
If everyone acts according to their mandates there will automatically be a policy mix which is beneficial to medium to long-term growth and employment.
Eiro zonas valstīs, kurās iekšējais pieprasījums pēdējos gados ir bijis vājāks, jāstiprina patērētāju un ieguldītāju uzticība nākotnei un politikai.
In those countries in the euro area where internal demand has been rather weak in recent years the confidence of consumers and investors in the future and policy must be strengthened.
Galvenie priekšnoteikumi tam ir orientēšanās uz vidēju laika posmu, droši kopējās ekonomikas pamatnosacījumi, tostarp stipras valsts finanses, kā arī saskaņots un labi izstrādāts reformu process.
A medium-term orientation, reliable macroeconomic parameters, including healthy state finances, and a consistent, well-communicated process of reform are essential to this.
Lūdzu, svarīguma secībā nosauciet strukturālās reformas, kuras Jūs uzskatāt par prioritārām ES, un pamatojiet savu izvēli .
Please list in order of importance the structural reforms which you believe are a priority in the EU and justify your choices.
Strukturālā piemērošana un reformas nav pašmērķis.
Structural adjustments and reforms are not an end in themselves.
Tiem ir
In the first instance they should contribute to
- jāpaaugstina izaugsmes potenciāls,
- increasing the potential for growth, and
- jārada elastīgāka un pret krīzēm stiprāka Eiropas tautsaimniecība,
- making Europe’s national economies more flexible and more resistant to shock,
lai paaugstinātu nodarbinātību un nodrošinātu mūsu labklājību.
thereby increasing employment and safeguarding prosperity.
Principā Lisabonas stratēģijas plāns ir atbilstīgs strukturālām reformām un kopumā tajā ir minēti pareizie uzdevumi.
In principle the Lisbon agenda is the proper approach to structural reform, and generally speaking it specifies the correct points of emphasis.
Visas ES valstis sastopas ar tiem pašiem ekonomikas izaicinājumiem, no kuriem izriet prioritātes attiecībā uz politiskām darbībām:
Ultimately all EU countries face the same economic challenges, from which the priorities for political action should emerge:
- globalizācija un ar to saistītais starptautiskās konkurences saasinājums rada tūlītēju nepieciešamību uzsākt strukturālās reformas, it īpaši darba tirgū, uzlabot uzņēmumu iespējas attiecībā uz jauninājumu ieviešanu un tehniskā progresa izplatīšanu, kā arī investīcijām darbaspēka resursos;
- Globalisation and the associated intensification of international competition make structural reform in the labour market and elsewhere and improvements in the business environment which promote innovation and dissemination of technological advances as well as in investment in human capital absolutely essential.
- demogrāfiskai attīstībai nepieciešama īpaši ātra sabiedrības budžetu saskaņošana, pensiju un veselības sistēmu reformas, lai tās būtu ilgstoši finansējamas, kā arī pasākumi, kas paaugstinātu izaugsmes potenciālu.
- Demographic trends necessitate in particular the rapid consolidation of public budgets, the reform of pension and health systems so that they can still be funded in the long term, and measures to increase the potential for growth.
Taču strukturālie nosacījumi ES (eiro zonas) tautsaimniecībā atšķiras, it īpaši ar tiem saistītās strukturālo reformu prioritātes.
Certainly the structural conditions in the national economies of the EU (the euro area) differ, some of the resultant priorities for structural reform considerably.
Grupai lielāku valstu ar zemu iespējamo izaugsmi un lielām nodarbinātības problēmām pretī stājas vairākas mazas valstis ar ievērojami augstāku ekonomisko dinamiku.
In the Community a group of large countries with low growth potential and considerable employment problems faces a number of smaller countries with significantly greater economic dynamism.
Turklāt jāņem vērā arī jaunās ES dalībvalstis, kas daļēji uzrāda ievērības cienīgu izaugsmes tempu, kaut arī tām vēl ir tāls ceļš ejams, lai sasniegtu reālu ekonomisko saskaņu ar „vecajām” dalībvalstīm.
Then there are the new EU Member States, some of which are catching up quickly, but still have a long way to go before they converge in real economic terms with the ‘old’ Member States.
Tā kā dalībvalstīm, pārvarot minētās problēmas, ir atšķirīga izejas situācija, prioritātes jānostāda valstu līmenī.
Given the variety of initial situations in Member States as they try to overcome these problems, priorities must be established at national level.
Kāds ir Jūsu viedoklis par to, cik strauji jaunajām dalībvalstīm būtu jāpievienojas monetārajai savienībai un jāievieš eiro, ņemot vērā konverģences kritērijus un dalību valūtas maiņas kursa mehānismā ( ERM II )?
What is your opinion regarding the pace at which the New Member States should join the monetary union and adopt the Euro, considering all of the convergence criteria and the participation in the exchange rate mechanism (ERM II)?
Ar kādiem izaicinājumiem, Jūsuprāt, saskarsies ECB monetārā politika laikposmā, kad jaunās dalībvalstis gatavosies eiro ieviešanai un kad tās būs pievienojušās monetārajai savienībai ?
What challenges do you think the ECB's monetary policy will face during the preparation of Euro entry by the New Member States and once they have joined the monetary union?
Konverģences pārbaude ir nepieciešama, lai redzētu, vai valsts ir sasniegusi eiro ieviešanai vajadzīgo līmeni savā ekonomikas attīstībā un ekonomikas, finanšu un monetārajā politikā.
The convergence test serves to establish whether a country exhibits the level required in its economic development and its economic, financial and monetary policy to introduce the euro.
Eiro ieviešanas ātrums saistībā ar nepieciešamo konverģenci ir atkarīgs no pašu dalībvalstu interesēm.
It is in the interests of the new Member States themselves that the speed at which the euro is introduced is not given priority over the required level of convergence.
Laika plānam būtu jābūt saistītam ar ilgstošu konverģenci.
Rather, permanent convergence should determine the timetable.
Konkrētajai valstij ir jāizprot ekonomiskās un politiskās konsekvences, ka kopējā monetārajā savienībā tā vairs nebūs atbildīga pār valsts monetārās politikas instrumentiem vai maiņas kursu kā piemērošanas parametru.
The country concerned must be aware of the economic and political consequences associated with the fact that in a monetary union it will no longer have national instruments of monetary policy or exchange rates as a parameter for adjustment.
ECB uzdevums ir nodrošināt cenu stabilitāti eiro zonā.
It is the ECB’s mandate to safeguard price stability in the euro area.
To nemainīs arī jaunu dalībvalstu uzņemšana eiro zonā.
The absorption of new Members into the euro area will do nothing to change this.
Jaunās dalībvalstis ir pārņēmušas acquis communautaire un zina savus pienākumus, gatavojoties iestāties Ekonomikas un monetārajā savienībā.
The new Member States have adopted the acquis communautaire and know about their duties in the preparatory phase for economic and monetary union.
Nepietiekamas un īslaicīgas konverģences rezultātā eiro zonas jaunajās dalībvalstīs var pieaugt izaugsmes un inflācijas atšķirības attiecībā uz valūtu.
If new members fail to converge adequately or permanently, the divergences in growth and inflation in the currency area may become greater.
Tas varētu apgrūtināt ECB ieviest kopējo monetāro politiku.
This might make it more difficult for the ECB to implement a common monetary policy.
Kāds ir Jūsu viedoklis par īstermiņa finanšu darījumu aplikšanu ar nodokļiem?
What is your view on the taxation of short-term financial transactions?
Vai Jūs uzskatāt, ka nodoklis par darījumiem ārvalstu valūtā atbilst ES līgumu noteikumiem, kuri garantē kapitāla brīvu kustību?
Do you think that a currency transaction tax is compatible with EU Treaties which guarantee the freedom of capital movements?
Jūsuprāt, vai nodoklim par darījumiem ārvalstu valūtā, kuri ietver eiro, varētu būt labvēlīga ietekme, piemēram, vai tas stabilizētu valūtu maiņas kursu valstīs, kuras nākotnē vēlas pievienoties eiro zonai?
Do you think that a tax on currency transactions involving the euro could have beneficial effects – for example by stabilising the exchange rates of countries wishing to join the euro area in the future?
Es uzskatu, ka viedoklis par īstermiņa finanšu darījumu aplikšanu ar nodokļiem ir nevēlams un pat neproduktīvs.
I regard the idea that short-term financial transactions should be taxed as undesirable, counterproductive even.
Šādi nodokļi nav nepieciešami, lai mazinātu maiņas kursa svārstības vai pat novērstu valūtas un finanšu krīzes.
A tax of this kind is not suitable for tempering the volatile nature of exchange rates or even preventing monetary or financial crises.
Attiecībā uz ienākumiem ārvalstu valūtā nevar atšķirt šķietami „sliktās spekulācijas” no „labas ārējās tirdzniecības”.
In the case of sales of foreign exchange, it is not possible to distinguish between ‘poor speculation’ and ‘effective funding of foreign trade’.
Bet šādi nodokļi skars visus darījumu veidus ārvalstu valūtā un starptautiskā tirdzniecība padārdzināsies.
However, all forms of sale of foreign exchange are subject to a tax of this kind, which makes international trade more expensive.
Šajā gadījumā cietīs tieši nabadzīgākās valstis.
It is precisely the poorest countries which would suffer as a result.
Turklāt zinātniskajā literatūrā par ekonomiku nevar atrast nekādus norādījumus par to, ka finanšu darījumu nodokļi samazinās valūtas maiņas kursu.
Besides, the literature of economics provides no indication that a transaction tax would reduce exchange rate volatility.
Var iestāties pat pretēja tendence.
It can even have the opposite effect.
Jo samazināti ienākumi no darījumiem ārzemju valūtu tirgos nozīmē arī brīvo līdzekļu samazināšanos un līdz ar to valūtas maiņas kursa pieaugumu.
For, amongst other things, reduced sales in foreign currency markets mean decreasing liquidity and thus increasing volatility.
Citādi to var viegli neievērot, piemēram, ar noguldījumiem piekrastes centros vai ar uzkrāšanu finanšu derivātos.
Otherwise it is easy to circumvent, e.g. by moving to offshore centres or reinvesting in financial derivatives.
Manuprāt, finanšu darījumu aplikšana ar nodokļiem, ievērojot juridiskos aspektus, neatbilst EK dibināšanas līgumam.
In my own view legal considerations would make a tax on transactions incompatible with the EC Treaty.
Saskaņā ar EK līguma 56. pantu kapitāla un finanšu darījumu ierobežošana ir pilnībā aizliegta ne tikai Eiropas Savienībā, bet arī trešās valstīs.
Article 56 of the Treaty prohibits restrictions on capital and payment transactions as a matter of course, not only within the EU, but also to third countries.
Izņēmuma gadījumos saskaņā ar 57. pantu Padome vienprātīgi var nolemt piemērot ierobežojumus attiecībā uz „finanšu pakalpojumu sniegšanu”.
However, Article 57 permits the Council exceptionally and by unanimous agreement to approve restrictions on transactions with third countries where the ‘provision of financial services’ is concerned.