natgillin/translations-raw huggingface dataset:
13. uzsver, ka reģenerācijas un apglabāšanas saraksti Atkritumu pamatdirektīvas pielikumos ir jāpārskata un jāpiemēro pašreizējām atkritumu apsaimniekošanas metodēm saskaņā ar koplēmuma procedūru;
Emphasises that the recovery and disposal lists in the annexes to the Waste Framework Directive should be revised and adapted to current waste management practices in accordance with the codecision procedure;
4.2 Aprites cikla skatījuma ieviešana atkritumu politikā
4.2 Introducing life-cycle thinking in waste policy
– materiāla pārstrāde;
– material recycling;
– citas reģenerācijas darbības, piemēram, enerģijas reģenerācija;
– other recovery operations, for example energy recovery;
kā atkritumu apsaimniekošanas pamatlikumu, panākot, lai samazinātos atkritumu radīšana, kā arī atkritumu radīšanas un apsaimniekošanas nelabvēlīgā ietekme uz veselību un vidi;
as a general rule of waste management in achieving the aim of reducing the generation of waste as well as the adverse impacts on health and the environment resulting from waste generation and management;
4.3 Zināšanu bāzes uzlabošana
4.3 Improving the knowledge base
4.4 Atkritumu rašanās novēršana
4.4 Waste prevention
20. vērš uzmanību uz mijiedarbību starp atkritumu stratēģijām un citām stratēģijām, jo īpaši, dabas resursu ilgtspējīgu izmantošanu, ilgtspējīgu attīstību un ražojumu integrētu politiku;
Draws attention to the interaction between waste strategies and other strategies, particularly the sustainable use of natural resources, sustainable development and integrated product policy;
( IPPC direktīva) un iekļaut minētajos dokumentos atbilstīgas vadlīnijas;
26. (the IPPC Directive) and to include relevant guidance in these documents;
4.5 Atkārtota izmantošana
4.5 Re-use
– izstrādājot akreditāciju atkārtotas izmantošanas centriem;
- setting up an accreditation for re-use centres;
– ieviešot PVN likmes samazinājumu ražojumiem, kurus pārdod akreditēti atkārtotas izmantošanas centri;
- introducing a reduced VAT rate on products sold by accredited re-use centres;
– izstrādājot plānu ES līmeņa atkārtotas izmantošanas standartu sagatavošanai;
- development of a road-map to elaborate re-use standards at EU level;
– nodrošinot atkārtotas izmantošanas darbību uzraudzību un ziņošanu par tām;
- ensuring monitoring and reporting on re-use activities;
4.6 Ceļā uz pārstrādājošu sabiedrību Eiropā
4.6 Towards a European recycling society
27. uzsver, ka liela nozīme ir atkritumu nošķiršanai pie to izcelsmes avota, kā arī pārstrādes mērķiem un ražotāja atbildībai, lai paaugstinātu atkritumu plūsmu pārstrādes līmeni;
Emphasises the importance of source separation of waste, as well as recycling targets and producer responsibility in order to increase the recycling rate of certain waste streams;
– no 2010. gada aizliegt apglabāt poligonos iepriekš neapstrādātus atkritumus ar fermentējošiem komponentiem;
– from 2010, a ban on landfill of non-pretreated waste with fermentable components;
– no 2015. gada aizliegt apglabāt poligonos papīru, kartonu, stiklu, tekstilpreces, koku, plastmasu, metālu, gumiju, korķi, mālu, betonu, ķieģeļus un flīzes;
– from 2015, a ban on landfill of paper, cardboard, glass, textiles, wood, plastics, metals, rubber, cork, pottery, concrete, brick and tiles;
– no 2020. gada aizliegt apglabāt poligonos visus pārstrādājamos atkritumus;
– from 2020, a ban on landfill of all recyclable waste;
33. uzskata, ka Eiropas Parlamenta 2006. gada 14. jūnija Regula (EK) Nr. 1013/2006 par atkritumu pārvadāšanu
Considers that Regulation (EC) No 1013/2006 of the European Parliament and of the Council of 14 June 2006 on shipments of waste
2005. gada decembrī Komisija iesniedza Padomei un Eiropas Parlamentam tematisku stratēģiju atkritumu rašanās novēršanai un atkritumu pārstrādei kopā ar priekšlikumu pārskatīt Pamatdirektīvu par atkritumiem
In December 2005 the Commission submitted a Thematic Strategy on the prevention and recycling of waste to the Council and the European Parliament, along with a proposal for revision of the Waste Framework Directive.
Stratēģija, kuras pamatā ir Sestā vides rīcības programma (2002. gada jūlijs), izriet no Padomes un Parlamenta 2004. gada aprīļa slēdzieniem, atbildot uz Komisijas paziņojumu.
The strategy stems from the Sixth Environment Action Programme (July 2002) and follows from the Council's conclusions and Parliament's conclusions of April 2004 in response to a communication from the Commission.
Stratēģijas mērķis ir veicināt dabas resursu efektīvas un ilgtspējīgas izmantošanu ar nolūku samazināt atkritumu negatīvo ietekmi uz vidi.
The objective of the strategy is to contribute to achieving efficient and sustainable use of natural resources, with a view to reducing the negative impact of waste on the environment.
Tas ir viens no iemesliem, lai vienlaicīgi publicētu stratēģiju par resursu izmantošanu.
That is one of the reasons for the simultaneous publication of the strategy on resource use.
Eiropas Savienība ir ievērojusi atkritumu politiku vairāk nekā 30 gadus.
The European Union has been pursuing a policy on waste for more than 30 years.
Šī politika tika uzsākta, redzot, ka problēmas, kas saistītas ar atkritumiem, kļūst arvien izteiktākas, un visas kaitīgās sekas, kas saistītas ar nekontrolētu atkritumu izgāšanu, apdraud vidi un sabiedrības veselību.
The policy was introduced in response to the fact that the problems of waste were becoming increasingly manifest, and the environment and public health were being put at risk by all of the harmful effects associated with the uncontrolled dumping of waste.
Tas bija izšķirošais iemesls, lai izstrādātu atkritumu politiku.
That was the crucial reason for developing a policy on waste.
Vissvarīgākais atkritumu politikas mērķis vienmēr ir bijis vides aizsardzība.
The most important goal of waste policy has always been the protection of the environment.
Ir ļoti svarīgi cieši paturēt prātā šīs rūpes par vides aizsardzību.
It is very important to keep this concern, the protection of the environment, firmly in mind.
Pēdējos 30 gados ir daudz sasniegts.
A great deal has been achieved over the past 30 years.
Daudzas kaitīgas vielas ir izskaustas no produktiem, un atkritumi tāpēc vairs nerodas.
Many harmful substances have been eliminated from products and therefore no longer end up in waste.
Ir izstrādātas videi draudzīgākas metodes atkritumu pārstrādē.
More environmentally friendly methods of treating waste have been developed.
Tomēr būtu jāuzsver, ka pastāv lielas atšķirības starp dalībvalstīm attiecībā uz otrreiz izmantoto un pārstrādāto atkritumu apjomu.
It should, however, be pointed out that there are major differences between the Member States as regards the volume of waste re‑used or recycled.
ES līmenī ir pieņemti tiesību akti attiecībā uz atkritumu eksportu, apglabāšanu poligonos un dedzināšanu.
At the EU level, legislation has been adopted on the export, landfilling and incineration of waste.
Turklāt ir ieviesti tiesību akti attiecībā uz īpašām atkritumu plūsmām, piemēram, izmantotām baterijām, iepakojumiem, automašīnām un elektroiekārtām.
In addition, legislation has been introduced for specific waste streams, such as waste batteries, packaging, cars and electrical equipment.
Izrādās, ka nav viegli pieņemt, īstenot, pārraudzīt un ieviest tiesību aktus saistībā ar tik daudz dažādām atkritumu plūsmām un atšķirīgām pārstrādes metodēm, kādas tiek izmantotas 25 dažādās dalībvalstīs.
It is proving no simple matter to adopt, implement, monitor and enforce legislation relating to so many different waste streams and different treatment methods, applying in 25 different Member States.
Lai gan daudz kas ir sasniegts likumdošanā un tās īstenošanā, pastāv šādas problēmas un trūkumi:
Although a great deal has been achieved with regard to legislation and its implementation, the following problems and shortcomings, in particular, exist:
· atkritumu apjoms turpina palielināties;
· The volume of waste is continuing to increase.
· pārāk daudz atkritumu tiek apglabāti poligonos;
· Too much waste is still being landfilled.
· pārāk maz tiek izmantoti otrreiz pārstrādātie atkritumi;
· There is still too little re‑use or recycling of waste.
· joprojām ir pārāk daudz un pārāk lielas atšķirības dalībvalstīs attiecībā uz sekmīgu atkritumu politiku (īstenošanu);
· Differences between Member States in terms of progress in (implementing) waste policy are still too numerous and too wide.
· no iepriekš teiktā daļēji izriet, ka joprojām bieži notiek atkritumu nelegāla un nevēlama pārvadāšana;
· Partly as a consequence of this, illegal and undesirable transport of waste is still a frequent occurrence.
· notiek nepārtrauktas debates par atkritumu politikas interpretēšanu un īstenošanu, tostarp attiecībā uz definīcijām;
· There is a continuing debate on the interpretation and implementation of waste policy, including with regard to definitions.
· ES tiesību akti atkritumu jomā tiek nepilnīgi īstenoti un ieviesti.
· EU legislation on waste is being inadequately implemented and enforced.
Ņemot vērā šīs problēmas, referents atzinīgi vērtē to, ka Komisija beidzot ir izvirzījusi priekšlikumu par stratēģiju.
In the light of these problems, your rapporteur welcomes the fact that the Commission has finally put forward a proposal for a strategy.
Tomēr iepriekš minētās problēmas priekšlikumā diemžēl ir apskatītas ļoti ierobežotā mērā.
Regrettably, however, the proposal only addresses the aforementioned problems to a very limited extent.
Maz konkrētu pasākumu ir ierosināti atkritumu rašanās novēršanas un pārstrādes jomā.
Few concrete measures are being proposed in the area of prevention and recycling.
Vienīgie konkrētie izvirzītie priekšlikumi ir pieņemti pārskatītajā pamatdirektīvā.
The only concrete proposals put forward have been taken up in the revision of the framework directive.
ES atkritumu politikas attīstības mērķi
Aims of an evolving EU policy on waste
ES atkritumu politikas galvenais mērķis ir aizsargāt vidi, nevis veicināt iekšējo tirgu attiecībā uz atkritumiem.
The main aim of EU waste policy is to protect the environment, not to facilitate the internal market for waste.
Protams, ir svarīgi novērst negodīgu konkurenci atkritumu tirgū.
It is, of course, important to eliminate unfair competition on the waste market.
Tas nozīmē, ka visās dalībvalstīs ir jāpiemēro un jāievieš vienādi vides apstākļi.
That means that the same environmental conditions must apply to all of the Member States and must be enforced.
Neskatoties uz Eiropas tiesību aktu atkritumu jomā 30 gadu vēsturi, mēs diemžēl joprojām esam tālu no vienādu vides apstākļu piemērošanas.
Despite a history of 30 years of European legislation on waste, we are, regrettably, still a long way from applying the same environmental conditions.
Vēl arvien nav tiesību aktu par atkritumu plūsmu skaitu.
In the case of a number of waste streams, no legislation is in place as yet.
Turklāt esošie tiesību akti netiek īstenoti un ieviesti (vienādi) katrā dalībvalstī.
In addition, existing legislation is not being implemented and enforced (in the same way) in every Member State.
Tāpēc ir ļoti svarīgi pievērst uzmanību tam, kādā veidā notiek pašreizējo ES tiesību aktu atkritumu jomā piemērošana, īstenošana un ieviešana.
It is therefore very important to pay attention to improving the way in which current EU waste legislation is applied, implemented and enforced.
Būtu arī jāuzsver, ka ES turpmākajā atkritumu politikā ir pilnībā jāturpina piemērot piesardzības princips „piesārņotājs maksā”, ražotāja atbildības princips, kā arī tuvuma un pašpietiekamības princips.
It should also be stressed that the precautionary principle, the 'polluter pays' principle, the principle of producer responsibility and the principles of proximity and self‑sufficiency must continue to be fully applied in future EU waste policy.
Atsevišķa ražotāja atbildības princips var dot pozitīvus rezultātus galvenokārt attiecībā uz specifisku atkritumu plūsmām, piemēram, izlietoto iepakojumu, baterijām, automašīnām un elektroiekārtām.
Above all for specific waste streams, the principle of individual producer responsibility can produce positive results, as, for example, in the case of packaging, batteries, cars and electrical equipment.
Galvenie pasākumi
The key measures
Komisija ir ierosinājusi pasākumu kopumu, kurus var iedalīt četrās galvenajās jomās.
The Commission has proposed a package of measures, which may be divided into four main areas.
Šie pasākumi ir izklāstīti un komentēti turpmāk.
These measures are set out, and commented on, below:
Komisija ierosina precizēt, atšķirīgi piemērot un atšķirīgi interpretēt vairākas definīcijas.
The Commission is proposing that a number of definitions be clarified, applied in a different way or interpreted differently.
Šīs definīcijas attiecas uz atkritumiem, to apglabāšanu, reģenerāciju un pārstrādi.
The definitions concerned are those of waste, disposal, recovery and recycling.
Prakse rāda, ka ir dažādi pārpratumi un nenoteiktība attiecībā uz definīcijām, kuras izmanto ES atkritumu politikā.
In practice, it has become apparent that there are various misunderstandings, and some uncertainty, surrounding the definitions used in EU waste policy.
Galvenais iemesls ir tas, ka situācija praksē, kur iesaistītas visu veidu dažādu atkritumu plūsmas un dažādi atkritumu pārstrādes veidi, ir ļoti sarežģīta.
The main reason for this is that the situation in practice, involving all kinds of different waste streams and different types of waste handling, is very complex.
Turklāt atkritumu pārstrādes nozare tiesās ir bieži pieprasījusi, lai Eiropas tiesību aktos atkritumu jomā tiktu oficiāli noteiktas robežas, kurā brīdī atkritumi ir atbilstīgi pārstrādāti.
Moreover, the waste industry has often insisted on testing the boundaries of European waste legislation in the courts.
Tādēļ Eiropas Kopienu Tiesa ir pieņēmusi vairākus nolēmumus attiecībā uz tiesību aktu interpretāciju un precizēšanu.
This has led to a number of rulings by the European Court of Justice interpreting or clarifying the legislation.
Kopumā Eiropas Kopienu Tiesa tikai pārbauda lietas saistībā ar esošo likumdošanu.
Generally speaking, the idea is that the Court of Justice only tests cases against current legislation.
Tā kā esošie tiesību akti vietām tomēr ir acīm redzami neskaidri un tajos ir trūkumi, Tiesa ir uzņēmusies zināmā mērā veikt likumdevējas iestādes darbu.
As, however, the current legislation is evidently unclear in places and contains shortcomings, the Court has been stepping to a greater extent into the shoes of the legislature.
Likumdevēju (Eiropas Parlamenta un Padomes) uzdevums tagad ir labot nepilnības un neskaidrības tiesību aktos.
The task of the legislature (the European Parliament and Council) is now to rectify the problem of the shortcomings and lack of clarity in the legislation.
Tomēr ir ļoti svarīgi tās risināt labi pārdomātā veidā.
It is very important, however, to approach this in a well thought‑out way.
Ja definīcijas tiks mainītas, atkal varētu iestāties ilgs nenoteiktības periods un atjaunoties problēmas par to, kā interpretēt jaunās definīcijas.
If definitions are changed, this could again lead to a long period of uncertainty and to fresh problems regarding how to interpret the new definitions.
Tāpēc ir labāk par pamatu ņemt esošās definīcijas un vajadzības gadījumā tās precizēt un papildināt.
It is therefore better to take the existing definitions as the basis and to only clarify and supplement them where necessary.
Ir ieplānots definīciju kopums, lai Eiropas tiesību aktiem atkritumu jomā nodrošinātu skaidru pamatu.
The complete set of definitions is designed to provide a clear framework for European waste legislation.
Definīciju grozīšanas nolūks nekādā gadījumā nav nodarboties ar tēla veidošanas jautājumiem vai apiet atsevišķus noteikumus par vides aizsardzību, kuri iekļauti tiesību aktos atkritumu jomā.
The purpose of amending definitions is absolutely not to deal with problems of image or to get round certain rules on environmental protection laid down in waste legislation.
Atkritumu definīcijas grozīšana nolūkā klasificēt atsevišķas atkritumu plūsmas kā produktus un noņemt tām piešķirto negatīvo apzīmējumu „atkritumi”, nav pamatots iemesls, lai ieviestu šādu grozījumu.
Amending the definition of waste in order to classify certain waste streams as products so as to remove the negative 'waste' label attaching to them is not a legitimate reason for introducing such an amendment.
Tas pats attiecas uz reģenerācijas definīcijas grozīšanu nolūkā atbrīvoties no negatīvā priekšstata par apglabāšanu.
The same applies to amending the definition of recovery with a view to getting away from the negative image of disposal.
Tas, ka nav sasniegti citās direktīvās izvirzītie mērķi par atkritumu plūsmu izmantošanu, pārstrādi un reģenerāciju, arī nav pamatots iemesls definīciju grozīšanai.
Failure to achieve targets for re‑use, recycling and recovery of waste streams under other directives is also not a good reason for amending definitions.
Vēlreiz būtu jāuzsver, ka definīcijas vajadzētu grozīt, pamatojoties uz loģiku, konsekvenci un skaidrību.
It should be stressed again that definitions should be amended on grounds of logic, consistency and clarity.
Ja pastāv problēmas saistībā ar mērķiem, varbūt tomēr ir jāgroza mērķi, nevis definīcijas!
If there are problems in connection with targets, it may perhaps be necessary to amend the targets, not, however, the definitions!
Komisija ierosina atļaut klasificēt atkritumu plūsmas kā produktus, kas nav atkritumi.
The Commission is proposing to allow the possibility of classifying waste streams as non‑waste.
Šajā nolūkā ir izstrādāti „atkritumu stadijas beigas” kritēriji.
So-called 'end‑of‑waste' criteria have been established to that end.
Tomēr šīs pieejas īstenošana prasa īpašu rūpību.
However, great care must be exercised in taking this approach.
Sākumā ir svarīgi konkretizēt, ka tas var attiekties tikai uz ierobežotu skaitu atkritumu plūsmu.
It is important to specify at the outset that this may only apply to a limited number of waste streams.
Proti, uz homogēnām atkritumu plūsmām, kurām nav (un nevar būt) negatīva ietekme uz vidi.
That means homogenous waste streams which do not (and cannot) have a negative impact on the environment.
Papildu priekšnoteikums ir tas, ka neatkritumu statuss nedrīkst novest pie vides aizsardzības pavājināšanās.
A further prerequisite is that non‑waste status must not lead to a reduction in environmental protection.
Visbeidzot, neatkritumu statusu drīkstētu iegūt vienīgi pēc atkritumu pārstrādes, kuras rezultātā rodas produkts, kas atbilst specifiskiem Eiropas kvalitātes kritērijiem, nodrošinot tā lietošanu paredzētajam nolūkam drošā un ekoloģiski atbildīgā veidā.
Finally, non‑waste status should only be able to be obtained after the waste has undergone treatment which results in a product that meets specific European quality criteria, ensuring that it may be used for the intended purpose in a safe and environmentally responsible way.
Atkritumu plūsmas, kuras var būt piemērotas, lai tām piešķirtu neatkritumu statusu, ir pārstrādāts komposts un iznīcināšanas un nojaukšanas atkritumu inertā daļa (granulēti nojaukšanas materiāli).
Waste streams that may be eligible to be accorded non‑waste status are recycled compost and the inert part of destruction and demolition waste (granulated rubble).
Tas, kā Eiropas Kopienu Tiesa interpretē pašreizējos tiesību aktos esošās definīcijas, neveicina paraugpraksi vides jomā.
The definitions laid down in current legislation, as interpreted by the European Court of Justice, do not tend to promote good environmental practice.
Piemēram, Tiesa uzskata, ka atkritumu līdzsadedzināšana cementa krāsnī ir atkritumu reģenerācija, bet atkritumu dedzināšana specializētā dedzināšanas krāsnī ir atkritumus apglabāšana, lai gan vides standarti, ko piemēro piesārņotāju emisijām nav tik stingri kā līdzsadedzināšanas rūpnīcām.
For example, co- incineration of waste in a cement kiln is deemed by the Court to constitute recovery and incineration of waste in a specialised incineration kiln to constitute disposal, although the environmental standards applying to pollutant emissions are less stringent in the case of co-incineration plants.
Lai atrisinātu šo problēmu, Komisija ierosina piešķirt reģenerācijas statusu atkritumu dedzināšanas rūpnīcām ar augstu enerģijas efektivitāti.
In order to resolve this problem, the Commission is proposing to accord recovery status to incineration plants with high energy efficiency.
Šī pieeja izraisa jautājumus, jo ir skaidrs, ka atkritumu dedzināšana ir galvenokārt paredzēta, lai apglabātu atkritumus.
This approach raises questions, as the incineration of waste is, clearly, designed in particular to dispose of waste.
Būtu labāk atrisināt šo problēmu, prasot gan atkritumu dedzināšanas, gan līdzsadedzināšanas rūpnīcām ievērot vienādus vides apstākļus.
It would be better to resolve the problem in relation to incineration and co‑incineration plants by imposing the same environmental conditions on both.
Praktiski to var izdarīt, izdarot grozījumus direktīvā par atkritumu dedzināšanu, lai piemērotu vienādus emisiju un enerģijas efektivitātes kritērijus dedzināšanas un līdzsadedzināšanas rūpnīcām.
In practice, that may be done by amending the directive on waste incineration in order to apply the same emissions and energy efficiency standards to both incineration and co-incineration plants.
Komisija piešķir svarīgu nozīmi tehniskajām komitejām, kurām jāizlemj, kad atkritumi pārstāj būt atkritumi, vai kad darbību var uzskatīt par apglabāšanu un kad to var uzskatīt par reģenerāciju.
The Commission gives technical committees an important role in determining when waste ceases to be waste or when an activity may be regarded as disposal and when it may be regarded as recovery.
Tā kā šādiem lēmumiem var būt svarīgas sekas, tie ir jāpieņem politiskā līmenī koplēmuma procedūrā.
Given that such decisions may have important consequences, they must be taken at the political level, through the codecision procedure.
Komisija ierosina, ka, lemjot par labāko veidu, kā rīkoties ar atkritumu plūsmām, ir jāveic aprites cikla analīze.
The Commission is proposing that, when deciding on the best way of handling a waste stream, a life cycle analysis be carried out.
Šāda analīze ļauj noteikt, kāda rīcība ir vislabākā videi, ņemot vērā visu aprites ciklu, sākot no ražošanas līdz atkritumu apstrādei, iekļaujot pēdējo šajā ciklā.
With the help of such an analysis, it is possible to determine what way of handling waste is best for the environment taking account of the whole of the life cycle, from production up to and including the treatment of waste.
Principā šādu pieeju uzskata par pozitīvu tāpēc, ka tā pamatota uz vispārējo ietekmi uz vidi.
In principle, this approach is to be viewed positively, as it is based on looking at the overall environmental impact.
No otras puses, pastāv risks, ka šī pieeja pēc rakstura ir galvenokārt teorētiska.
On the other hand, there is a risk that this approach is chiefly theoretical in nature.
Praksē būs ļoti grūti veikt objektīvu aprites cikla analīzi.
In practice, it will be very difficult to carry out an objective life cycle analysis.
Ja analīzē būs nenoteikti faktori, sāksies plašas diskusijas.
If there are uncertain factors in the analysis, there will be a lot of room for discussion.
Tas var ātri novest pie novērtējuma, kas veikts vairāk aiz politiskiem, nevis tīri tehniskiem apsvērumiem.
That can quickly lead to an assessment being made on the basis of political, rather than purely technical, considerations.
Tāpēc sākumā ir labāk saglabāt pašreizējo piecu pakāpju atkritumu hierarhiju.
It is therefore better to retain the current five‑step waste hierarchy as the starting point.
Tomēr ir iespējams paredzēt novirzes no šīs hierarhijas, ja ir ierobežots specifisku atkritumu plūsmu skaits.
It is possible to envisage deviating from this hierarchy, however, in the case of a limited number of specific waste streams.
Protams, saistībā ar to ir pārliecinoši jāparāda, ka rīcībai ar atkritumiem hierarhijas zemākā līmenī ir skaidri ieguvumi attiecībā uz vidi.
It is necessary, of course, to clearly demonstrate, in that connection, that the handling of waste at a lower level in the hierarchy has clear environmental benefits.