natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Sākot no 1988. gada līdz eiro ieviešanai (2002 . g.), es Eiropas līmenī konsultēju dalībvalstis (1998. gada maijā Briselē) jautājumos par monetārās integrācijas procesu (Hannoveres Eiropas Padome) attiecībā uz lēmumiem par Ekonomikas un monetārās savienības trešo posmu, bet vēlāk pats aktīvi piedalījos Eiropas komiteju darbā (Monetārā komiteja, ECOFIN ).
At European level I initially took part in the process of monetary integration from 1988 onwards (European Council at Hanover) in an advisory capacity, via decisions on the launch of the third stage of economic and monetary union and the group of participating nations (Brussels, May 1998), until the introduction of the euro (2002), and subsequently actively helped shape it on European committees (Monetary Committee, ECOFIN Council).
No 1993. gada rudens līdz 1998. gada vasarai es piedalījos visās ECOFIN un Eiropas Padomes (valsts vadītāju) sēdēs.
Between the autumn of 1993 and the summer of 1998 I took part in all of the meetings of the ECOFIN Council and the European Councils (heads of state and government).
Mana pamatnostādne sarunās par Ekonomikas un monetārās savienības trešā posma sagatavošanu bija saistīta ar Ekonomikas un monetārās savienības juridisko un institucionālo principu nodrošināšanu.
In the preparatory talks on the third stage of economic and monetary union my remit was to secure permanent legal and institutional foundations for economic and monetary union.
Saskaņā ar EK līgumu pie tiem pieder cenu stabilitāte kā prioritārais Eirosistēmas (105. pants) mērķis, ECB un dalībvalstu centrālo banku monetārā neatkarība (108. pants) un budžeta ievērošana (104. pants), it īpaši Stabilitātes un izaugsmes pakts.
Under the terms of the EC Treaty this includes ensuring price stability as the principal aim of the Eurosystem (Article 105), the independence of the monetary policy of the ECB and national central banks (Article 108) and budgetary discipline (Article 104), especially the Stability and Growth Pact.
Šie faktori, manuprāt, ir nepieciešami priekšnoteikumi, lai eiro ilgtermiņā kļūtu par stabilu un akceptētu valūtu.
In my view these elements are indispensable conditions for the lasting success of the euro as a stable and accepted currency.
Starptautiskā līmenī pagājušā gadsimta 90. gadu otrajā pusē es kā G7 finanšu ministru ( G7 ‑Finanz ‑Deputies ) pārstāvis piedalījos dažādu valstu finanšu krīžu pārvaldībā (Meksika, Dienvidaustrumāzija, Dienvidamerika).
At international level, as a member of the G7 Finance Ministers (G7 Finance Deputies), I was involved in the management of financial crises in a number of emerging nations during the second half of the 1990s (Mexico, Southeast Asia, South America).
No 1993. gada, precīzāk, no 1995. gada līdz 1998. gadam es piedalījos visās G7 finanšu ministru konferencēs, kā arī no 1993. gada visās SVF sesijās.
Between 1993/1995 and 1998 I took part in all of the conferences of the G7 Finance Ministers and since 1993 in all of the IMF conferences.
Svarīgs aspekts krīžu pārvaldībā bija sabiedriskā sektora loma, it īpaši SVF finansiālās palīdzības apjoms.
An important aspect of crisis management was the role of the public sector and in particular the scope of the respective financial aid from the IMF.
Arguments saistībā ar „tūlītēju problēmas risinājumu”, piešķirot lielu finansiālu palīdzību, tika noraidīts, jo tas varētu radīt negatīvas ekonomiskas un politiskas sekas attiecībā uz konkrēto valsti, starptautisko finanšu situāciju, kā arī starptautisko finanšu un monetāro sistēmu.
The argument for ‘immediate problem-solving’ using large financial rescue packages is countered by the potential negative economic and political consequences for the country concerned and for the international financial institutions and the international monetary and financial system.
Vēlāk es nodarbojos ar valstu un starptautisko krīžu novēršanu dažādos un daļēji jaunos forumos, kā arī Finanšu un stabilitātes forumā un G20, lai paaugstinātu starptautiskās valūtas un finanšu sistēmas pretestību.
As a result I have endeavoured to improve national and international crisis prevention in a variety of forums, some of them new, such as the Financial Stability Forum and G20, in order to increase the international monetary and financial system’s resistance to shock.
Kad biju Vācijas kanclera konsultants no 1995. gada līdz 1998. gadam, man bija iespēja papildināt un padziļināt savu starptautisko un politisko pieredzi.
Between 1995 and 1998 I further deepened and broadened my experience of international policy-making as ‘Sherpa’ to the Federal Chancellor.
Saistībā ar attiecīgā Ekonomikas samita G7 sagatavošanu bija jāizstrādā daudzas globālas politiskās tēmas (piem., pasaules tirdzniecības politika, parādu izlīdzināšana jaunattīstības valstīs, attīstības politika, globālās vides problēmas, ANO reformas, novecojošās sabiedrības, reģionālās un globālās migrācijas problēmas).
In the run-up to and during the respective G7 economic summits a large number of global policy topics had to be addressed (including world trade policy, debt reduction for emerging nations, development policy, global environmental problems, UN reforms, ageing societies and regional and global migration).
No 1998. gada septembra Vācijas Valsts bankas priekšsēdētāja vietnieka amatā es esmu atbildīgs par Eiropas un starptautiskām attiecībām (skatīt atbildi uz jautājumu A. 1.).
Since September 1998, as Vice-President of the Deutsche Bundesbank, I have been responsible for European and international relations (see also my answer to Question A 1).
Pašlaik manos uzdevumos ietilpst arī „tirgus” un „kontroles” jomas.
Meanwhile my responsibilities also embraced the fields of ‘markets’ and ‘controls’.
Mana darbība pēdējos gados bija saistīta ne tikai ar Vācijas Valsts bankas priekšsēdētāja konsultēšanu monetārās politikas jomā, bet arī ar Stabilitātes pakta izpildi Eiropas līmenī un ar SVF reformu un finanšu sistēmas stabilitātes aspektiem starptautiskā līmenī.
As well as providing the President of the Bundesbank with advice on monetary policy my work in the past has been determined at European level by the implementation of the Stability Pact, and at international level by the reform of the IMF and aspects of stability in the financial system.
Kādi ir nozīmīgākie lēmumi, kuru pieņemšanā Jūs esat piedalījies savas profesionālās darbības laikā?
What are the most important decisions to which you have been party in your professional life?
Esmu piedalījies daudzu politisku lēmumu pieņemšanā, kā arī valdības uzdevumā patstāvīgi pieņēmis lēmumus saistībā ar Eiropas un starptautisko sadarbību.
I have been involved in a large number of policy decisions or made decisions myself in the context of European and international cooperation on behalf of my government.
Ne katram valdības loceklim savas darbības laikā ir lemts piedalīties vēsturiskos likumdošanas procesos.
But not every government employee is offered the chance to become involved in historic decision-making processes during their professional career.
Šeit es gribētu izcelt divus nozīmīgus un tālejošus lēmumus.
In this connection I should like to draw particular attention to two significant and far-reaching decisions.
Tie nav tieši saistīti savā starpā, bet tomēr katrs par sevi iezīmē svarīgu pagrieziena punktu Eiropas vēsturiskā attīstības procesā pēdējo gadu desmitu laikā.
While they may not have a direct causal relationship, separately and together they represent important waymarks for the historic reshaping of Europe in recent decades:
Vācijas atkalapvienošanās vairāk nekā pēc 40 gadiem.
The reunification of Germany after 40 years of division.
Es piedalījos sarunās par Vācijas–Vācijas monetāro, ekonomikas un sociālo savienību, kuras noveda līdz Vācijas markas ieviešanai toreizējā VDR.
I took part in the talks on German-German monetary, economic and social union, which resulted in the introduction of the deutschmark in what was then the GDR.
Kopīgas Eiropas valūtas ieviešana.
The creation of a common European currency.
Es piedalījos sarunās un lēmumu pieņemšanā par:
In this connection I would refer in particular to my involvement in the talks and decisions on
- Māstrihtas Līgumu,
- the Maastricht Treaty,
- Stabilitātes un izaugsmes paktu,
- the Stability and Growth Pact,
- dalībvalstīm, kuras piedalīsies Ekonomikas un monetārās savienības trešajā posmā.
- the participating nations at the launch of the third stage of economic and monetary union.
Kādi varētu būt galvenie mērķi, kurus Jūs kā Eiropas Centrālās bankas Valdes loceklis centīsieties sasniegt astoņu gadu ilgajā pilnvaru laikā ?
What would be the guiding objectives you will pursue during your eight-year mandate as a Member of the Executive Board of the European Central Bank?
Mani mērķi turpmākajiem astoņiem gadiem, ja mani ievēlēs par Eiropas Centrālās bankas Valdes locekli:
If I were made a Member of the Executive Board of the European Central Bank my guiding objectives for the next eight years would be:
1. saskaņā ar EK līgumu un ECBS un ECB statūtiem es visiem spēkiem, pēc labākās sirdsapziņas un neatkarīgi no politiskām un citām instancēm pildīšu pilnvaras, uzdevumus un pienākumus, kā arī darbošos tikai eiro zonas interesēs;
1. to carry out the authorities, responsibilities and duties conferred by the EC Treaty and the Statute of the ESCB and of the ECB with all the powers at my disposal, to the best of my knowledge and belief and independently of political and other bodies and to act in the general interests of the euro area as a whole;
2. pielietošu visas savas zināšanas un pieredzi, lai nodrošinātu Monetārās savienības un kopējās valūtas panākumus;
2. to deploy all my ability and experience to contribute to the success of monetary union and the common currency;
3. veicināšu eiro atzīšanu Eiropas Savienības pilsoņu vidū, stiprinot uzticību Eirosistēmas iespējām un politikai, lai šādi nostiprinātu stabilitāti Eiropā.
3. to contribute to the acceptance of the euro by the citizens of Europe by promoting the reinforcement of confidence in the capabilities and policies of the Eurosystem, with a view to contributing thereby to the establishment of a culture of stability in Europe.
Kā Jūs vērtējat Eiropas Centrālo banku sistēmas (ECBS) 7 gadus īstenoto monetāro politiku?
What is your assessment of the monetary policy as it has been implemented by the ESCB for 7 years?
Kādas izmaiņas, ja, Jūsuprāt, tādas ir vajadzīgas, Jūs veicinātu, kļūstot par Valdes locekli?
What changes, if any, would you promote when becoming a member of the executive board?
Konkrēti, kā Jūs vērtējat procentu likmes pieaugumu 2005. gada decembrī un 2006. gada martā?
Notably what is your assessment of the rise in interest rate implemented in December 2005 and March 2006?
Eirosistēmas monetārajai politikai jau no paša sākuma vajadzēja cīnīties ar problēmām, kas pilnībā atšķīrās no centrālo banku problēmām.
From the start the monetary policy of the Eurosystem was faced with challenges which differed greatly from those facing other central banks.
- Jaunajām institūcijām bija svarīgi ātri iegūt uzticību pilnīgi jaunā politiskā sistēmā ar centralizētu monetāro politiku un decentralizētām dalībvalstu ekonomikas un budžeta politikas jomām.
- It was important that the new institution should acquire credibility and build confidence quickly in a completely new political regime with a centralised monetary policy and decentralised economic and budgetary policies in Member States.
- Attīstīt un ieviest atbilstīgu un saprotamu monetāro stratēģiju, kā arī definēt mērķi „Vidējā laika posmā nodrošināt cenu stabilitāti”.
- It was also necessary to develop and implement an appropriate and comprehensible monetary policy strategy and define the goal of ‘securing price stability in the medium term’.
Turklāt Eirosistēmā bija jāievēro vairāki tehniski aspekti ar vēl nezināmu ietekmi, kā arī jāpārvar dažādas krīzes, kas radīja nedrošību un ietekmēja inflāciju.
The Eurosystem also had to take account of a number of technical factors with unknown effects and survive many and diverse shocks which resulted in uncertainties and influenced the inflation rate.
Savā pastāvēšanas laikā Eirosistēma ir ieguvusi patērētāju, ieguldītāju un investoru lielāku ticamību un uzticību.
Since its creation the Eurosystem has acquired a considerable level of credibility and confidence among consumers, savers and investors.
Tas jaunajai institūcijai katrā ziņā nebija viegli.
This was not in any way inevitable for a young institution.
Turklāt ir izstrādāta un ieviesta Eirosistēmai atbilstīga monetārās politikas stratēģija, kas atbilst eiro zonas īpatnībām.
An independent and monetary policy strategy has also been successfully developed and implemented for the euro area, which takes account of its special features.
To nevar salīdzināt ar citu centrālo banku stratēģijām.
It cannot be compared with the strategies of other central banks.
Vienotās monetārās politikas īstenošanā jau no paša sākuma neradās saspīlējumi vai citas sarežģītas problēmas.
From the beginning there were no tensions or serious problems with the implementation of the uniform monetary policy.
Orientēšanās uz vidēju laika posmu skaidri norāda uz to, ka monetārās politikas īstenošanā nav iesaistīti konjunktūras ciklu vadības instrumenti.
The medium-term orientation makes it clear that the monetary policy does not possess the tools to fine-tune the trade cycle.
Aktīvai politikai, kas īslaicīgi izmanto Tradeoffs starp cenām un ekonomiskām aktivitātēm, ilgtermiņā nav reālas iedarbības, tā saistās ar augstiem izdevumiem un var novest pie nestabilitātes.
An activist policy which takes advantage of short-term trade-offs between prices and economic activity has no real impact in the long term, is associated with high prices and can contribute to instability.
Es uzskatu, ka atbilstīga ir cenu stabilitātes definīcija, kurā patērētāju saskaņotā cenas indeksa ( HICP ) ikgadējais pieaugums vidējā laika posmā ir zem 2 %, bet tuvu tiem.
I consider the definition of price stability as an annual increase in the Harmonised Index of Consumer Prices of just below 2% in the medium term to be reasonable.
Skumīgi ir tas, ka pēdējos sešos gados šī vērtība ir nedaudz pārsniegta.
However, it is regrettable that in the last six years this figure has easily been exceeded.
Ņemot vērā eiro zonas samērā vājo ekonomisko attīstību šajā laikā, tas ir neapmierinoši.
In view of the relatively weak economic development of the euro area during that period this is in the first place unsatisfactory.
Taču tas ir izskaidrojams ar to, ka cenu inflāciju negatīvi ietekmē augstās pārvaldības cenas un netieši nodokļi eiro zonas tautsaimniecībā.
One significant contributory factor, however, is the fact that inflation in consumer prices has been adversely affected by, amongst other things, higher administered prices and indirect taxation in the national economies in the euro area.
ECB Padome pilda savus pienākumus, ievērojot stratēģiju un cenu stabilitātes definīciju.
With both strategy and the quantification of price stability the ECB Council is taking account of its terms of reference.
- ECB Padomes monetārā politika kļūst uzskatāmāka, jo izvērtēšanas process un politiskais mērķis ir skaidri formulēti.
- The ECB Council’s monetary policy is becoming more transparent because the analytical path and the political objective have been formulated clearly.
- Sabiedrība var pārliecināties par monetārās politikas panākumiem ar objektīvi pārbaudāmu skaitlisku vērtību.
- The public can judge the success of monetary policy by means of a quantifiable value.
- Cenu stabilitātes definīcija iedzīvotājiem noder par orientējošu faktoru attiecībā uz inflāciju.
- The definition of price stability serves as a benchmark for the public’s expectations for inflation.
No šodienas viedokļa, manuprāt, nav vajadzības grozīt stratēģiju vai cenu stabilitātes definīciju.
In my opinion, viewed from current perspectives, there is no need to make any changes to strategy or the definition of price stability.
Grozījumi varētu radīt nedrošību un kaitēt Centrālās bankas ticamībai.
Changes of that kind might only result in a sense of insecurity and damage confidence in the credibility of the Central Bank.
Sākotnējā kritika, it īpaši no akadēmiskajām aprindām, saistībā ar divu pīlāru stratēģiju un ECB komunikācijas politiku ir norimusi, un to nomainījusi saprātīga izvērtēšana un lielāka izpratne.
Initial criticism, in particular from academic circles, of the two-pillar strategy and sometimes also of the ECB communications policy, is now largely a sober judgement and has to a considerable degree given way to understanding.
Neskatoties uz to, ka 2005. gada decembrī un 2006. gada martā ECB Padome paaugstināja vadošos procentus, procentu likmes eiro zonā palika tuvu tām, kādas tās bija savā viszemākajā punktā.
Despite increases in the base rate by the ECB Council in December 2005 and March 2006 interest rates in the euro area remain close to their historical minimum.
Tas attiecas uz visu procentu struktūru, nominālām un reālām.
This is true of the structure curve of interest as a whole, both nominal and actual.
Vēl joprojām eiro zonā apgrozībā ir pietiekami daudz brīvu līdzekļu, katrā ziņā vairāk brīvu līdzekļu nekā nepieciešams iedarbīgai un no inflācijas brīvai attīstībai.
There is still an abundance of liquidity in the euro area, at any rate more than is needed to fund lasting, inflation-free growth.
Visi monetārie un finanšu indikatori rāda ekspansīvas tendences un līdz ar to pieaugošus inflācijas riskus: naudas daudzums, kredītu izsniegšana, īpašumu cenas.
All of the monetary and financial indicators show expansionary trends and thus increasing risks of inflation: money supply, lending, asset prices.
Vajadzīgo procentu piemērošanas novilcināšana no vidēja laika posma līdz ilgtermiņam radītu nestabilitāti, kā arī augstākas piemērošanas izmaksas.
A delay in the necessary adjustment of interest would have resulted in instability in the medium- to long-term and ultimately made any adjustment an expensive matter.
Finansēšanas nosacījumi vēl joprojām ir izdevīgi.
Conditions for credit remain favourable.
Procentu līmenis nerada šķēršļus ieguldījumu darījumiem un turpmākajai ekonomikas atlabšanai eiro zonā.
Interest levels still do not inhibit investment activity or continuing economic recovery in the euro area.
Bieži tiek apgalvots, ka strukturālu pārmaiņu dēļ pasaules ekonomikā patēriņa cenu inflācija ir kļuvusi par aktīvu cenu inflāciju.
It is often asserted that due to structural changes in the world economy inflation has shifted from inflation in consumer prices to inflation in asset prices.
Ko Jūs domājat par šo apgalvojumu, un kā, Jūsuprāt, iepriekšminētais ietekmē monetāro politiku?
What is your view on this assertion and which consequences for the monetary policy do you see?
Kāpinājuma likmes patērētāju cenās visā pasaulē pēdējos gados ir kritušās.
In recent years the rate of increase in consumer prices has abated around the world.
Taču tajā pašā laikā ir vērojams straujš kāpums naftas un citu izejvielu cenās, ko var izskaidrot ar augošo pieprasījuma attīstību valstīs.
But at the same time a considerable increase can be detected in the price of oil and other raw materials, which is largely due to increasing demand from emerging nations enjoying rapid growth.
Arī īpašuma cenas pēdējos gados ir strauji palielinājušās.
Asset prices have also increased significantly in recent years.
Saistībā ar inversu inflāciju kā svarīgākos var minēt divus faktorus:
Two factors may be identified as critical to decreasing inflation in consumer prices:
Pasaules ekonomikas strukturālās pārmaiņas.
Structural changes in the world economy.
Globalizācija jeb augošā preču un finanšu tirgus atvēršana, elastīgi tirgi, turpinot deregulāciju un integrējot jaunattīstības valstis pasaules ekonomikā, ir radījuši pastiprinātu konkurenci un ražošanas kapacitātes paaugstināšanos.
Globalisation, i.e. increasing access to goods and financial markets, more flexible markets because of progressive deregulation and the integration of major emerging nations into the world economy have strengthened competition and expanded manufacturing capacities.
Tas ievērojami ir samazinājis ražotāju iespējas samazināt cenas precēm un pakalpojumiem.
This has noticeably reduced the freedom of commercial goods manufacturers and service providers to fix prices.
Centrālo banku neatkarība un ar to saistītā pieaugošā ticamība, apkarojot inflāciju.
The independence of central banks and the associated increase in the credibility of the war on inflation.
Šī attīstība ir ietekmējusi arī ilgstošo tendenci attiecībā uz inversām inflācijas likmēm.
This development must have been influenced by the longer-term downward trend in inflation rates.
Visā pasaulē pēc pēdējās augstās inflācijas fāzes septiņdesmitajos gados ir radusies sapratne, ka politiski neatkarīgās centrālās bankas var nodrošināt labāku cenu stabilitāti.
Around the world the final phase of high inflation during the 1970s gave rise to the discovery that politically independent central banks could guarantee greater price stability.
Uz pieredzi pamatoti pētījumi tiešām rāda pozitīvu saistību starp centrālās bankas monetārās politikas neatkarību un naudas vērtības stabilitāti.
Empirical studies actually demonstrate this positive relationship between the independence of a central bank in monetary policy and stability in the value of money.
Papildus daudzos gadījumos ir pierādīts, ka skaidri definēta un galvenokārt uz cenu līmeņa stabilitāti orientēta stratēģija ir lietderīga un vajadzīga.
In many cases a clear strategy oriented primarily towards stability in price levels has proved to be meaningful and helpful.
Ņemot vērā ilggadējo dezinflācijas procesu, kas radīja cenu paaugstināšanos, daudzas centrālās bankas ar vēsturiski zemiem procentiem ilgu laiku ir nodarbojušās ar pārāk elastīgu monetāro politiku.
In view of the process of disinflation, protracted over a number of years, which has resulted in lower rates of price increases, many central banks have operated a somewhat relaxed monetary policy using historically low interest rates for a lengthy period.
Tas radīja ievērojamu monetāro ekspansiju sākumā bez stiprākām inflācijas tendencēm.
This has resulted in considerable monetary expansion, so far without any indication of an increased trend towards inflation.
Taču ir zināms, ka brīvie līdzekļi atrod savu ceļu un ilgtermiņā inflācija ir monetārs fenomens.
But it is well known that liquidity finds its own way: in the long term inflation is a monetary phenomenon.
Kaut arī ir ļoti grūti pierādīt saistību starp brīviem līdzekļiem un īpašuma cenu attīstību, tomēr iespēja piekļūt brīviem līdzekļiem varētu būt galvenais cēlonis novērojamajam īpašuma cenu pieaugumam.
Even if is not easy to demonstrate a causal relationship between liquidity and asset price trends, the availability of surplus liquidity must be one of the driving forces behind the obvious increase in asset prices.
Jaunākie pētījumi, kā arī ECB un BIZ rāda, ka liels naudas daudzuma pieaugums saistībā ar ātru īpašuma cenu palielināšanos vēlāk bieži noved pie ievērojamām cenu maiņām.
Recent work by both the ECB and the BIS shows that a combination of strong growth in the money supply and rapid increases in asset prices often result subsequently in expensive price corrections.
Vai vispār un kādā veidā centrālajām bankām reaģēt uz konkrētu īpašuma cenu attīstību, ir strīdīgs jautājums.
Whether and, if so, how central banks are meant to react to specific trends in asset prices is highly contested.
Bet jāapspriež un jāizvērtē ir jautājums, vai vispār var atzīt pārspīlējumus īpašumu tirgū un fundamentāli nepamatotus novērtējumus.
But before action there is analysis and the question of whether exaggerations in asset markets, i.e. evaluations which are fundamentally unjustified, can even be regarded as such.
Es šaubos, vai centrālajām bankām ir visi nepieciešamie analītiskie instrumenti un pieredze, lai izdarītu šādu novērtējumu.
I doubt if central banks have the analytical tools and expertise needed to undertake an assessment of this kind.
Problēma ir arī attiecībā uz politisko darbību iespējām.
There are also limits to the options for implementing policies.
Centrālajām bankām ir tikai viens instruments, un tas ir īslaicīgā procentu likme.
Central banks possess only one tool, to wit the short-term interest rate.