natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Šīs izņēmums jāierobežo ar vispārīgiem aizliegumiem un tas nevar attiekties uz tādiem valstu režīmiem, kas, lai arī neaizliedz noteiktu darbības veidu vispārīgi, tomēr rezervē šo darbību veikšanu vienam vai vairākiem īpašiem operatoriem, vai kas aizliedz kādas darbības veikšanu, nesaņemot iepriekšēju atļauju.
That derogation should be limited to general prohibitions and should not, for example, cover national schemes which, while not prohibiting an activity in a general manner, reserve the exercise of that activity to one or several specific operators, or which prohibit the exercise of an activity without prior authorisation.
Fakts, ka dalībvalsts atļauj kādu darbību, bet rezervē to noteiktiem operatoriem, nozīmē, ka uz šo darbību neattiecas vispārīgs aizliegums un ka tā netiek uzskatīta kā pēc būtības pretēja sabiedriskajai kārtībai, sabiedrības drošībai vai sabiedrības veselībai.
The fact that a Member State permits an activity, but reserves it to certain operators, means that the activity is not subject to a general prohibition and is not regarded as inherently contrary to public policy, public security or public health.
Tāpēc šādas darbības izslēgšana no Direktīvas darbības sfēras nav attaisnojama.
Consequently, the exclusion of such an activity from the scope of the Directive would not be justified.
Dalībvalstīm jābūt tiesībām uzraudzīt un kontrolēt visas savā jurisdikcijā esošās ekonomiskās darbības, ja tās to dara pilnībā ievērojot proporcionalitāti un no Līguma izrietošās saistības.
Member States should have the right to monitor and control all economic activity within their jurisdiction, provided that they do so in full respect of proportionality and of their obligations under the Treaty.
(43) Izcelsmes valsts principam nevajadzētu attiekties uz īpašām prasībām, kas noteiktas valstī, uz kuru pakalpojumu sniedzējs ir devies, kas ir nesaraujami saistītas ar vietas īpašībām, kurā pakalpojums tiek sniegts, un kas ir jāievēro, lai tiktu uzturēta sabiedriskā kārtība, sabiedrības drošība, sabiedrības veselība vai vides aizsardzība.
(43) The country of origin principle should not apply to specific requirements, laid down by the Member State to which a provider has moved, the rationale for which is inextricably linked to the particular characteristics of the place where the service is provided, and which must be fulfilled in order to maintain public policy, public safety, public health or the protection of the environment.
Tā būtu, piemēram, gadījumos, kad atļaujas saņemšana ir nepieciešama, lai aizņemtu vai izmantotu valsts automaģistrāles, vai saistībā ar prasībām, kas attiecas uz sabiedrisko pasākumu organizēšanu vai prasībām, kas attiecas uz drošību būvlaukumos.
Such would be the position, for example, in the case of authorisations to occupy or use the public highway, requirements relating to the organisation of public events or requirements relating to the safety of building sites.
Fakts, ka no izcelsmes valsts principa izņem jautājumus par transportlīdzekļu reģistrāciju, kas iznomāti ES teritorijā ārpus dalībvalsts, kurā tos lieto, izriet no Eiropas Kopienu Tiesas pieņemtās prakses, ka dalībvalsts atbilstīgi samērīgiem apstākļiem var noteikt šādas saistības attiecībā uz transporta līdzekļiem, ko lieto tās teritorijā.
(45) The exclusion from the country of origin principle of matters relating to the registration of vehicles leased in a Member State other than that in which they are used follows from the case-law of the Court of Justice, which has accepted that a Member State may impose such an obligation, in accordance with proportionate conditions, in the case of vehicles used on its territory.
Šis izņēmums neattiecas uz gadījuma rakstura vai īslaicīga nomu;
That exclusion does not cover occasional or temporary rental.
Ir lietderīgi attiecināt izcelsmes valsts principu uz patērētāju noslēgtajiem līgumiem par pakalpojumu piegādi tikai tādā apmērā, kādu Kopienas direktīvas paredz attiecībā uz pilnīgu saskaņošanu, jo šādos gadījumos patērētāju aizsardzības līmeņi ir līdzvērtīgi.
(46) It is appropriate to apply the country of origin principle to the field of contracts concluded by consumers for the supply of services only to the extent that Community Directives provide for full harmonisation, because in such cases the levels of consumer protection are equivalent.
Atkāpe no izcelsmes valsts principa saistībā ar pakalpojumu sniedzēja nelīgumisko atbildību par nelaimes gadījumu, kurā cietis cilvēks un kurš noticis pakalpojumu sniedzēja darbības dēļ dalībvalstī, kurp viņš uz laiku ir pārcēlies, attiecas uz fizisku vai materiālu kaitējumu, kas kādam cilvēkam nodarīts šā nelaimes gadījuma rezultātā;
The derogation from the country of origin principle relating to the non-contractual liability of a provider in the case of an accident involving a person and occurring as a consequence of the service provider's activities in the Member State into which he has moved temporarily concerns physical or material damage suffered by a person in the accident.
Dalībvalstīm noteiktu iemeslu, piemēram, pakalpojumu drošības, dēļ izņēmuma kārtā un katrā gadījumā atsevišķi ir jādod iespēja veikt pasākumus, kas atkāpjas no izcelsmes valsts principa attiecībā uz pakalpojumu sniedzēju, kura uzņēmums ir dibināts citā dalībvalstī.
(47) It is necessary to allow Member States the possibility, exceptionally and on a case-by-case basis, of taking measures which derogate from the country of origin principle in respect of a provider established in another Member State , for certain reasons such as the safety of services.
Šādus pasākumus ir iespējams veikt tikai tad, ja Kopienas līmenī nav veikta saskaņošana.
It should be possible to take such measures only in the absence of harmonisation at Community level.
Turklāt šāda iespēja nedod tiesības veikt ierobežojošus pasākumus jomā, kurās citas direktīvas liedz jebkādas atkāpes attiecībā uz pakalpojumu brīvu apriti, piemēram, Direktīva Nr. 1999/93/EK vai Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 20. novembra Direktīva Nr. 98/84/EK par tiesisku aizsardzību pakalpojumiem, kas pamatojas uz ierobežotu piekļuvi vai nodrošina to.
Moreover, that possibility should not permit restrictive measures to be taken in areas in which other Directives prohibit all derogation from the free movement of services, such as Directive 1999/93/EC or Directive 98/84/EC of the European Parliament and the Council of 20 November 1998 on the legal protection of services based on, or consisting of, conditional access.
Šāda iespēja nepieļauj arī citās direktīvās, piemēram, Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīvā Nr. 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos paredzēto atkāpju pagarināšanu, vai Direktīvā Nr. 2000/31/EK, paredzēto atkāpju paplašināšanu vai ierobežošanu;
Nor should that possibility permit the extension or limitation of derogations provided for in other Directives, such as Council Directive 89/552/EEC of 3 October 1989 on the coordination of certain provisions laid down by law, regulation or administrative action in Member States concerning the pursuit of television broadcasting activities or Directive 2000/31/EC.
(51) Saskaņā ar Eiropas Kopienu Tiesas noteiktajiem principiem attiecībā uz brīvību sniegt pakalpojumus un neapdraudot dalībvalstu sociālās drošības sistēmu finansiālo stabilitāti, jānodrošina lielāka juridiskā noteiktība par veselības aprūpes izmaksu atlīdzināšanu pacientiem, kas kā pakalpojumu saņēmēji gūst labumu no pakalpojumu brīvas aprites, kā arī veselības aprūpes speciālistiem un sociālās drošības sistēmu vadītājiem.
(51) In accordance with the principles established by the Court of Justice with regard to the freedom to provide services, and without endangering the financial balance of Member States’ social security systems, greater legal certainty as regards the reimbursement of health costs should be provided for patients, who benefit as recipients from the free movement of services, and for health professionals and managers of social security systems.
Lai arī Eiropas Kopienu Tiesas prakse jau ir noteikusi, ka pacientiem noteiktos apstākļos ir tiesības piekļūt medicīniskai aprūpei citā dalībvalstī (piemēram, ja tā saprātīgā termiņā nav pieejama to uzturēšanās valstī), ir par agru pieņemt likumdošanas aktus attiecībā uz veselības pakalpojumu brīvu apriti, neizskatot pacientu mobilitātes pārskata slēdzienus.
While the case-law developed by the European Court of Justice has already established a right for patients to gain access to medical treatment in another Member State under certain conditions (e.g. if it is not available within a reasonable time-frame in their country of residence), it is premature to legislate on the free movement of health services prior to examining the conclusions of the review of patient mobility.
Šāda veida horizontālas uzbūves direktīva nav piemērots instruments medicīnas aprūpes jautājumu risināšanai.
A horizontal framework directive of this nature is not an appropriate instrument to deal with health services.
Tādēļ ir lietderīgāk pieņemt specifiskus tiesību aktus, kas attiecas uz medicīnas pakalpojumu sniegšanu un slimnieku mobilitātes uzlabošanu.
It is therefore preferable to adopt specific legislation on health services and improvement of patient mobility.
Saskaņā ar grozījumiem, kas svītro 23. pantu.
In line with the amendment deleting Article 23.
(52) Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula (EEK) Nr. 1408/71 par sociālās drošības režīma piemērošanu darba ņēmējiem, pašnodarbinātajiem un to ģimenes locekļiem, kas pārvietojas Kopienā un jo īpaši tās noteikumi , kas attiecas uz pievienošanos sociālās drošības sistēmai, pilnā mērā attiecas uz darba ņēmējiem vai pašnodarbinātajiem, kas sniedz pakalpojumu vai piedalās pakalpojuma sniegšanā.
(52) Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to self-employed persons and to members of their families moving within the Community and, in particular, its provisions regarding affiliation to a system of social security, fully applies to employed and self ‑employed workers who provide or take part in the supply of a service.
(53) Regulas (EEK) 1408/71 22. pants, kas attiecas uz autorizāciju saņemt izdevumus par veselības aprūpu, kas tiek nodrošināta citā dalībvalstī, kā ir uzsvērusi Tiesa, sekmē brīvu pacientu kustību un ārvalstu medicīnisko pakalpojumu sniegšanu.
(53) Article 22 of Regulation (EEC) No 1408/71, which concerns authorisation for assuming the costs of health care provided in another Member State, contributes, as the Court of Justice has emphasised, to facilitating the free movement of patients and the provision of cross-border medical services.
Šī nosacījuma mērķis ir nodrošināt to, lai apdrošinātajām personām, kam ir autorizācija, būtu iespēja saņemt veselības aprūpi citā Dalībvalstī par tādiem pašiem izdevumiem tikpat labvēlīgos apstākļos, kādi ir apdrošinātajām personām tajā Dalībvalstī.
The purpose of that provision is to ensure that insured persons possessing an authorisation have access to health care in another Member State under conditions which, as regards the assumption of costs, are as favourable as those applying to insured persons in that Member State.
Tādējādi tas piešķir apdrošinātajām personām tiesības, kuras viņiem citkārt nebūtu, un veicina brīvu pakalpojumu kustību.
It thus confers on insured persons rights they would not otherwise have and facilitates the free movement of services.
No otras puses šis nosacījums nepakļaujas izmaiņām, ne arī jebkādā veidā neattur no izdevumu atlīdzības pēc tādām likmēm, kādas ir piesaistītajai Dalībvalstij attiecībā uz izmaksām, kādas ir noteiktas citā Dalībvalstī pat, ja nav iepriekšējas autorizācijas.
On the other hand, that provision does not seek to regulate, nor in any way to prevent, reimbursement, at the rates applicable in the Member State of affiliation, of the costs of health care provided in another Member State , even in the absence of a prior authorisation.
Tā kā precedentu tiesības, kuras ir izstrādājusi Eiropas Tiesa, nosaka pacientu tiesības saņemt medicīnisko ārstēšanu citā Dalībvalstī ar noteiktiem nosacījumiem (piem., ja tas nav iespējams noteiktās laika robežās savās mītnes zemēs), ir pāragri ar likumdošanu noteikt medicīnas pakalpojumu brīvu kustību pirms nav izpētes rezultātu secinājumi par pacientu kustību.
While the case-law developed by the European Court of Justice has already established a right for patients to gain access to medical treatment in another Member State under certain conditions (e.g. if it is not available within a reasonable time-frame in their country of residence), it is premature to legislate on the free movement of health services prior to examining the conclusions of a review of patient mobility.
Tas izriet no 14.,53.53.54.55.56. grozījumu izklāsta un no 2,2.(d), 4.(10), 17.(18), 23. panta.
Consequential to amendments to Recitals 14, 53, 54, 55, 56, 57 and to Articles 2.2, 4(10), 17(18), 23.
Vietējas nozīmes direktīva nav pareizais instruments, kas noteiktu veselības aprūpes pakalpojumus.
A horizontal framework directive is not an appropriate instrument to deal with health services.
(54) Saskaņā ar precedentu tiesībām, kuras izstrādājusi Tiesa par brīvu pakalpojumu kustību, ir nepieciešams likvidēt prasību par iepriekšēju autorizāciju izmaksu atlīdzināšanai no Dalībvalsts sociālās apdrošināšanas sistēmas par ambulatorās aprūpes nodrošināšanu citā Dalībvalstī un Dalībvalstij jāizdara attiecīgie grozījumi savā likumdošanā.
(54) In the light of the case-law developed by the Court of Justice on the free movement of services, it is necessary to abolish the requirement of prior authorisation for reimbursement by the social security system of a Member State for non-hospital care provided in another Member State , and Member States must amend their legislation accordingly.
Līdz šim, kas attiecas uz šādu aprūpi, tā ir garantēto apjomu robežās, ko garantē piesaistītās Dalībvalsts veselības apdrošināšanas programma, un, iespējams, nav īpaša iemesla iepriekšējas autorizācijas likvidācijai, lai neizjauktu sociālās apdrošināšanas sistēmas finansiālo līdzsvaru.
In so far as the reimbursement of such care remains within the limits of the cover guaranteed by the sickness insurance scheme of the Member State of affiliation, abolition of the prior authorisation requirement is not likely seriously to disrupt the financial equilibrium of social security systems.
Kā jau Tiesa nepārtraukti uzsver, apstākļi, kādos Dalībvalstis sniedz ambulatoro aprūpi savā teritorijā, paliek spēkā tad, kad aprūpe tiek nodrošināta Dalībvalstī, nevis piesaistītajā Dalībvalstī, ja vien šie nosacījumi ir saskaņā ar Kopienas likumu.
As the Court of Justice has consistently held, the conditions under which Member States grant non-hospital care on their own territory remain applicable in the case of care provided in a Member State other than that of affiliation in so far as those conditions are compatible with Community law.
Tādā pašā veidā autorizācijas shēmai par izmaksu saņemšanu citā Dalībvalstī jābūt saskaņā ar Direktīvu, kas attiecas uz nosacījumiem nodrošināt autorizāciju un attiecīgās procedūras.
By the same token, authorisation schemes for the assumption of costs of care in another Member State must comply with this Directive as regards the conditions for granting authorisation and the related procedures.
(55) Kā Tiesa ir nepārtraukti uzsvērusi attiecībā uz pakalpojumu brīvu kustību, ir redzams, ka iepriekšējās autorizācijas sistēma slimnīcas aprūpes izdevumu atlīdzināšana citā Dalībvalstī, ir attaisnojama, lai veiktu slimnīcu infrastruktūru, ģeogrāfisko atrašanās vietu, pārvaldes organizēšanas, attiecībā uz iekārtu un pat medicīnas pakalpojumu plānošanu.
(55) As the Court of Justice has consistently held with regard to the free movement of services, a system of prior authorisation for the reimbursement of hospital care provided in another Member State appears justified by the need to plan the number of hospital infrastructures, their geographical distribution, the mode of their organisation, the equipment with which they are provided and even the nature of the medical services which they are able to offer.
Šādas plānošanas mērķis ir katrā Dalībvalstī nodrošināt pietiekami pastāvīgu, kvalitatīvu un sabalansētu veselības aprūpi slimnīcā, lai nodrošinātu efektīvu izmaksu kontroli un, tāpat kā līdz šim, iespēju izvairīties no liekas finanšu tehnisko vai cilvēku resursu izmantošanas.
The aims of such planning are to ensure, within each Member State, sufficient permanent access to a balanced range of quality hospital care, to secure efficient cost management and, so far as is possible, to avoid wastage of financial, technical or human resources.
Saskaņā ar Tiesas noteiktajām precedentu tiesībām, ir pareizi jādefinē koncepcija par veselības aprūpi slimnīcā un iepriekšējās autorizācijas sistēmai jābūt atbilstošai galvenajiem mērķiem.
In accordance with the case-law of the Court of Justice, the concept of hospital care must be objectively defined and a system of prior authorisation must be proportionate to the general interest objective pursued.
Izrietošs no grozījumiem (14. ,53., 54., 55., 56., 57. apsvērumiem un 2. panta 2. punkta d) apakšpunktam, 4. panta 10. punktam, 17. panta 18. punktam un 23. pantam), kā mērķis ir izslēgt medicīnas pakalpojumu sniegšanu no šī tiesību akta darbības lauka.
Consequential to amendments (to Recitals 14, 53, 54, 55, 56, 57 and to Articles 2.2, 4(10), 17(18), 23) which aim at removing health services from the scope of this legislation.
(56) Padomes Regulas 1408/7122(EEC) 22. pants nosaka apstākļus, kuros kompetenta nacionālā institūcija var neatteikt autorizāciju, kas tiek pieprasīta uz šī nosacījuma pamata.
(56) Article 22 of Council Regulation (EEC) No 1408/71 specifies the circumstances in which the competent national institution may not refuse an authorisation sought on the basis of that provision.
Dalībvalstis var neatteikt autorizāciju tajos gadījumos, kad nepieciešamās aprūpes izmaksas viņu teritorijas slimnīcā tiek segtas no viņu sociālās apdrošināšanas sistēmas, un ārstēšanu, kas ir identiska vai tik pat efektīva, nevar saņemt viņu teritorijā saskaņā ar nosacījumiem, kas izklāstīti viņu sociālās apdrošināšanas sistēmas nosacījumos.
Member States may not refuse authorisation in cases where the hospital care in question, when provided in their territory, is covered by their social security system, and treatment which is identical or equally effective cannot be obtained in time in their territory under the conditions laid down by their social security system.
Tiesa ir nepārtraukti uzsvērusi to, ka nosacījumi attiecībā uz pieņemamu kavēšanos ir jāizskata kopā ar visiem apstākļiem katrā atsevišķā gadījumā, īpaši ņemot vērā ne tikai pacienta veselības stāvokli tajā brīdī, kad tiek pieprasīta autorizācija, bet arī viņa slimības vēsture, un, iespējams, pat slimības gaita.
The Court of Justice has consistently held that the condition relating to acceptable delay must be considered together with all the circumstances of each case, taking due account not only of the medical condition of the patient at the time when authorisation is requested, but also his medical history and the probable evolution of his illness.
(57) Izdevumi, kurus saņem Dalībvalstu apdrošināšanas sistēmas par veselības aprūpi, kuru nodrošina citā Dalībvalstī, nedrīkst būt zemāki par veselības aprūpes izdevumiem, ko nodrošina viņu pašu sociālās apdrošināšanas sistēma savā teritorijā.
(57) The assumption of costs, by the social security systems of the Member States, in respect of health care provided in another Member State must not be lower than that provided for by their own social security system for health care provided in their territory.
Kā jau Tiesa ir nepārtraukti norādījusi attiecībā uz pakalpojumu brīvu kustību, izdevumi, kuri tiek atmaksāti par ambulatoro aprūpi autorizācijas nesaņemšanas gadījumā, saskaņā ar piesaistītās Dalībvalsts normām būtiski neietekmētu tās sociālās apdrošināšanas sistēmas finansēšanu.
As the Court has consistently pointed out with regard to the free movement of services, in the absence of authorisation, the reimbursement of non-hospital care in accordance with the scales of the Member State of affiliation would not have a significant effect on the financing of its social security system.
Gadījumos, kad autorizācija tiek piešķirta saskaņā ar Nr. 1408/71(EEC) Regulas 22. pantu, izdevumu saņemšanu veic saskaņā ar likmēm, kas noteiktas Dalībvalstī, kurā tiek nodrošināta veselības aprūpe.
In cases where authorisation has been granted, in the framework of Article 22 of Regulation (EEC) No 1408/71, the assumption of costs is made in accordance with the rates applicable in the Member State in which the health care is provided.
Tomēr, ja izdevumu līmenis ir zemāks, kāds pienāktos pacientam, ja viņš saņemtu tādu pašu aprūpi piesaistītajā Dalībvalstī, tai būtu jāsaņem izdevumu starpība.
However, if the level of coverage is lower than that to which the patient would have been entitled if he had received the same care in the Member State of affiliation, the latter must assume the remaining costs up to the level which would have applied.
Ir jāizbeidz reglamentēto profesiju īstenotais komerciālās komunikācijas pilnīgais aizliegums, nevis atceļot aizliegumus par komerciālās komunikācijas saturu, bet gan aizliegumus, kuri vispārējā veidā un kādai noteiktai profesijai liedz vienu vai vairākas komunikācijas formas, piemēram, aizliegumu vienam vai vairākiem noteiktiem plašsaziņas līdzekļiem ievietot jebkādu reklāmu.
(64) It is necessary to put an end to the total prohibitions of commercial communications by the regulated professions, not by removing bans on the content of a commercial communication but rather those which, in a general way and for a given profession, forbid one or more forms of commercial communication, such as a ban on all advertising in one or more given media.
Attiecībā uz komerciālās saziņas saturu un metodēm ir jāmudina profesionāļi Kopienas līmenī veidot Kopienas tiesību normām atbilstošus ētikas kodeksus;
As regards the content and methods of commercial communication, it is necessary to encourage professionals to draw up, in accordance with Community law, codes of conduct at Community level.
Dažas dalībvalstis atsevišķu profesiju komerciālās komunikācijas ierobežojumus jau sen uzskata par nepieciešamiem, lai veicinātu patērētāju tiesību aizstāvēšanu kā arī pašu profesiju integritātei un prestižam.
The regulation of commercial communications by certain professions has long been considered necessary by some Member States as contributing to the protection of the consumer as well as to the integrity and dignity of the professions themselves.
Apmērs, kādā tas skar katru attiecīgo dalībvalsti, ir atkarīgs no vairākiem faktoriem, tostarp valsts kultūras un tradīcijām.
The extent to which this is the case in any given Member State will depend on a number of factors including aspects of national culture and tradition.
Nav pieņemama Komisijas cenšanās panākt tik plašu dalībvalstu atbildības interpretāciju iekšējā tirgus tālākai attīstībai, ka tā sāk iejaukties jautājumos, kas ir tiešā dalībvalstu kompetencē.
It is inappropriate for the Commission to attempt to establish such a broad interpretation of its responsibility to further the internal market that it begins to interfere in matters which are rightly in the exclusive competence of the Member States.
(68) Šī Direktīva nav pretrunā ar likumdošanu vai citām iniciatīvām patērētāju aizsardzības jomā .
(68) This Directive is without prejudice to any legislative or other initiatives in the field of consumer protection.
(68) šī direktīva neierobežo jebkādu tiesisko vai citu priekšlikumu patērētāju, kā arī vides aizsardzības, darbinieku veselības un drošības vai sabiedrības veselības jomā ;
(68) This Directive is without prejudice to any legislative or other initiatives in the fields of consumer protection, environmental protection, workers’ health and safety, public health and patient mobility.