natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ir visai nožēlojami, ka, it kā uzsākot vispārēju diskusiju, kurā var piedalīties visas ieinteresētās personas (zvejnieki, zivsaimniecības nozares uzņēmumi, pārvaldes iestādes, patērētāji un citi iesaistītie dalībnieki, piemēram, nevalstiskās organizācijas vai citas jau pastāvošas sertifikācijas struktūras), paziņojuma visinteresantākā daļa – tā, kurā it kā jābūt ekomarķējuma sistēmas jomas definīcijām, kā arī mērķiem un prasībām, kas jāievēro, veidojot kontrolējamas ekomarķējuma sistēmas, – ir iekļauta tikai divos pielikumos, kas izstrādāti tikai vienā Eiropas Savienības valodā.
The Commission's methodology also draws criticism, given that if what it claims to be doing is launching a general debate to include all of the parties concerned (fishermen, fishing companies, administrative bodies, consumers, and other relevant parties, such as NGOs or existing certifying bodies), it is extremely regrettable that the most interesting part of the communication, including definitions of eco-labelling schemes, objectives and criteria to be considered when establishing verification systems for eco-labelling, is relegated to the two Annexes and written in just one Community language.
Tādējādi daudzām ieinteresētajām personām šī daļa, kas ir visas ekomarķējuma sistēmas pamats, nav bijusi pieejama.
Many of the parties concerned have, therefore, been denied access to what is a fundamental component of any eco-labelling scheme.
Tāpat kā, iespējams, pārāk vispārīgie mērķi, kas uzskaitīti paziņojuma 4. punktā, šīs sadaļas saturs ir nedaudz pārsteidzošs – šķiet, ka Komisija jau pašā sākumā ir noraidījusi jebkādu iespēju ieviest vienotu valsts ekomarķējumu.
Coinciding with the objectives (perhaps too generic in nature) listed in section 4 of the communication, the wording of the chapter is none the less surprising, implying that the Commission is rejecting in advance the establishment of a single, public eco-labelling scheme.
Ir skaidrs, ka, lai radītu Kopienas ekomarķējumu, kompetentajai iestādei būs jāievēro ļoti sarežģītas procedūras, un tas, bez šaubām, prasīs daudz vairāk līdzekļu.
It is clear that the establishment of a single 'Community eco-labelling scheme' would bring with it more complicated processes for the relevant authorities and also undoubtedly greater costs.
Neraugoties uz to, izdevīgumu, kas būtu vienotās etiķetes izveidošanai, nevajadzētu novērtēt par zemu.
Yet the advantages of a single eco-labelling scheme must not be undervalued.
Šāda etiķete, ņemot vērā visas priekšrocības, kādas tās iegūšana dotu tirgū, sniegtu daudz lielāku juridisko drošību visiem tiem, kuri vēlētos pievienoties ekomarķējuma sistēmai, piešķirtu lielākas patērētāju uzticības garantijas, ļautu izvairīties no ieslīgšanas nedrošībā un juceklī, palielinoties etiķešu skaitam, un, pats galvenais, ļautu sistēmu viennozīmīgi apvienot ar ilgtspējīgas attīstības sekmēšanas mērķiem.
A Community label would bring greater legal certainty for those wishing to join the eco-labelling system, offer increased guarantees of reliability for consumers, prevent overlapping and confusion in the face of a proliferation of labels and, above all, ensure that the system is clearly associated with sustainable development and objectives.
Turklāt tā būtu daudz pievilcīgāka zvejniekiem un uzņēmumiem, kuri atbalsta ekomarķējumu, tā radītu lielāku konkurenci starp šiem uzņēmumiem attiecībā uz selektīvāku zvejas paņēmienu izmantošanu, un daudz veiksmīgāk pārliecinātu patērētājus ar savu naudu iesaistīties jūras vides uzlabošanā.
It would also encourage fishermen and businesses to use eco-labelling more widely, foster greater competition amongst them in the use of more selective fishing techniques, given the advantages that obtaining the eco-label would bring in the market, and do more to convince consumers that they are in fact contributing to the recovery of the marine environment by parting with their money.
Komisija ierosina trīs variantus attiecībā uz Kopienas ekomarķējuma sistēmas izveidošanu: 1. variants: nedarīt neko; 2. variants: izveidot vienotu Kopienas ekomarķējuma programmu zivīm un zivsaimniecības produktiem; 3. variants: noteikt minimālās prasības brīvprātīgām ekomarķējuma programmām.
The Commission assesses three options in respect of the implementation of a Community labelling scheme: (i) 'Non-action', (ii) 'Creating a single Community eco-labelling scheme for fish and fishery products', (iii) 'Establishing minimum requirements for voluntary eco-labelling schemes'.
Tomēr nav gluži skaidra atšķirība, ko Komisija noteikusi starp otro un trešo variantu, jo ir zināms, ka neatkarīgi no starptautiskajām prasībām šajā jautājumā, jo īpaši no tām, ko noteikusi FAO , struktūra, kuras uzdevums ir noteikt minimālās prasības, kas jāievēro, lai iegūtu ekomarķējumu, faktiski kļūst par sistēmas īpašnieku.
On the other hand, the differentiation that the Commission makes between the second and third options is not at all clear, since according to all other international criteria, particularly those set out by the FAO, the organisation which fixes the minimum requirements for accession to an eco-labelling scheme must in fact take ownership of that system.
Ņemot vērā, ka trešais variants atbildību noteikt šīs prasības atstāj Komisijai, ekomarķējuma sistēma līdz ar to kļūst par valsts sistēmu tieši tāpat kā otrajā variantā, kaut gan pēdējais nekādā gadījumā negarantē vienota marķējuma pastāvēšanu.
Given that in the third option it is the Commission that is responsible for fixing those requirements, this automatically converts the eco-labelling scheme into a public system, as laid out in the second option, although it would not guarantee the existence of a single eco-labelling scheme.
Turklāt sistēmas pārvaldība var būt gan valsts, gan privātu struktūru kompetencē neatkarīgi no tā, vai tās īpašnieks ir valsts vai privātpersonas.
Moreover, it is the system's management that may fall to either public or private bodies, whether the ownership of the system is public or private.
Tādējādi vienlaikus varētu pastāvēt dažādi ekomarķējumi, kam būtu viens un tas pats normatīvais pamats, un tas ir tas, ko, šķiet, vēlas Komisija.
We could therefore find ourselves in a situation where several eco-labelling schemes exist side by side, as appears to be the wish of the Commission, yet all of them would be subject to the same regulatory framework.
Tātad pats svarīgākais ir noteikt iepriekšminētās minimālās prasības, ieviest sistēmas uzraudzības sistēmu un tajā pašā laikā nodrošināt saglabāšanas ķēdes pārredzamību un ievērošanu.
The important thing, therefore, is to fix the aforementioned minimum requirements, the supervision of the system and its transparency, as well as to guarantee the chain of custody.
Un atkarībā no tā, cik ierobežojošas būs šīs prasības, izveidotā normatīvā sistēma būs vairāk vai mazāk pārredzama, neatkarīga, droša un nediskriminējoša.
Depending on whether these requirements are more or less stringent, they will then give rise to a regulatory system that is also more or less transparent, independent, secure and free from discrimination.
Vides, sabiedrības veselības un pārtikas nekaitīguma komiteja S ATZINUMS
OPINIONOF THE COMMITTEE ON THE ENVIRONMENT, PUBLIC HEALTH AND FOOD SAFETY
par diskusiju uzsākšanu par Kopienas nostāju attiecībā uz zivsaimniecības produktu ekomarķējuma programmām
on launching a debate on a Community approach towards eco-labelling schemes for fisheries products
Vides, sabiedrības veselības un pārtikas nekaitīguma komiteja aicina par jautājumu atbildīgo Zivsaimniecības komiteju rezolūcijas priekšlikumā, ko tā pieņems, iekļaut šādus ierosinājumus:
The Committee on the Environment, Public Health and Food Safety calls on the Committee on Fisheries, as the committee responsible, to incorporate the following suggestions in its motion for a resolution:
2. uzskata, ka šī sistēma būs papildu līdzeklis tiesiskajam pamatam, lai saglabātu zivsaimniecības resursus, kam joprojām jābūt par kopējās zivsaimniecības politikas galveno mērķi;
Considers that this system will complement the legislative framework for the preservation of fisheries resources, which should remain the common fisheries policy's fundamental objective;
8. aicina izveidot vienotu izstrādes un sertifikācijas procedūru, kas vienlaicīgi sekmētu ilgtspējīgas ražošanas un zivsaimniecības resursu izmantošanas metodes, ar noteikumu, ka marķējums paredz stingrus nosacījumus:
Calls, therefore, for a uniform development and certification procedure to be set up that, in the long run, allows sustainable methods of producing and exploiting fisheries resources to be promoted, provided that the labels entail strict requirements regarding:
– pēc iespējas lielāku piezvejas samazināšanu;
- minimising by-catches,
– zveju pēc “maksimāli ilgtspējīgu zivju resursu” principa, un
- catches regulated on the basis of the 'maximum sustainable yield' principle,
– efektīvu izpildi un pārraudzību, lai apkarotu nelikumīgu praksi;
- effective enforcement and supervision in order to combat illegal practices;
10. atbalsta turpmāku valsts un citu marķējumu izmantošanu zivsaimniecības produktiem, kas jo īpaši raksturo zvejas metodes, piemēram, “neapdraud delfīnu dzīvību”, vai produkta kvalitāti;
Advocates the continued existence of national and other labels for fishery products indicating, inter alia, particular features of catch methods, such as harmlessness to dolphins or the quality of the product;
13 iesaka, lai pievienošanās sistēmai notiktu brīvprātīgi, un ierosina paredzēt atvieglojumus uzņēmumiem, jo īpaši MVU un nerūpnieciskās zvejas veicējiem, lai veicinātu to pievienošanos,
Recommends that participation in the system should be on a voluntary basis and suggests that there should be incentives to encourage companies, particularly SMEs, and non-industrial fishermen to participate in the system put in place;
1997. gada decembrī Komisija pirmo reizi atzina nepieciešamību pēc nediskriminējošu brīvprātīgu ekomarķējuma sistēmu apspriešanas.
In December 1997, the Commission first addressed the need to discuss non-discriminatory, voluntary eco-labelling schemes.
2002. gadā tā pieņēma Kopienas rīcības plānu, lai kopējā zivsaimniecības politikā iekļautu vides aizsardzības prasības, un paziņoja par nodomu uzsākt diskusiju par zivsaimniecības produktu ekomarķēšanu.
In 2002, it adopted a Community Action Plan to integrate environmental protection requirements into the Common Fisheries Policy and announced its intention to launch a debate on the eco-labelling of fisheries products.
2005. gada 29. jūnijā Eiropas Komisija iesniedza paziņojumu, ar kuru uzsāka diskusiju par Kopienas līmeņa pieeju zivsaimniecības produktu ekomarķējuma sistēmām.
On 29 June 2005, the European Commission presented its Communication launching a debate on a Community approach towards eco-labelling schemes for fisheries products.
Saskaņā ar nesen īstenoto kopējās zivsaimniecības politikas reformu ir jāapspriež ekomarķējuma sistēmas ieviešana kā līdzeklis, ar kuru zivsaimniecības jomā labāk integrēt vides aizsardzības jautājumus.
The recent reform of the Common Fisheries Policy makes it necessary to discuss the issue of the introduction of eco-labelling schemes as a means of better integrating environmental protection concerns into the fisheries sector.
Turklāt dažādu “ekomarķējuma” produktu parādīšanās šajā nozarē rada jautājumus par konkurenci, ārējo tirdzniecību un patērētāju aizsardzību.
In addition, the recent emergence of various "eco-labelled" products in this sector raises questions with respect to competition, external trade, and consumer protection.
Viens no Komisijas mērķiem ir veicināt ilgtspējīgu zivsaimniecību un atbilstīgu jūras ekosistēmas aizsardzības līmeni, saskaņotu pieeju ekomarķējuma sistēmām un pārskatāmu un objektīvu informāciju patērētājiem.
Among its objectives, the Commission aims to promote sustainable fisheries and an adequate level of protection of the marine eco-system, a harmonised approach to eco-labelling schemes and transparent and objective information for consumers.
Komisija paredz trīs iespējas:
The Commission considers three options:
Nerīkoties un ļaut tirgū brīvi izstrādāt ekomarķējuma sistēmas bez valsts sektora iejaukšanās un īstenotas kontroles.
Non-action and freedom to develop eco-labelling schemes on the market, without any intervention and control from the public sector.
Radīt vienotu Kopienas ekomarķējuma sistēmu zivīm un zivsaimniecības produktiem.
Create a single Community eco-labelling scheme for fish and fisheries products.
Noteikt minimālās prasības brīvprātīgām ekomarķējuma programmām.
Establishing minimum requirements for voluntary eco-labelling schemes.
Komisija savā paziņojumā skaidri izvēlas 3. iespēju.
In its Communication, the Commission clearly favours Option 3.
Referente tomēr vēlas izteikt bažas par šo izvēli, jo ar to nepietiks, lai sasniegtu Komisijas noteiktos ambiciozos mērķus.
However, the draftswoman wants to express her concerns about this option which would not be sufficient if it aims to achieve the ambitious objectives defined by the Commission.
Minimālo prasību noteikšana brīvprātīgām ekomarķējuma programmām tikai risinās pašreizējo situāciju un novērsīs maldinošu sertifikātu izsniegšanu.
The single establishment of minimum requirements for voluntary eco-labelling schemes would only regulate the current situation and prevent the emergence of misleading certifications.
Tā nesniegs skaidru informāciju, kas varētu veicināt patērētāju un ražotāju izpratni.
It would not send a clear message able to stimulate awareness to both consumers and producers.
Turklāt marķējumu skaita palielināšanās var apdraudēt ekomarķējuma iespējamo lomu.
Moreover, a proliferation of labels risks weakening the role an eco-label can play.
Tie ir daži no argumentiem, kāpēc referente atbalsta iespēju, ka ir jāveido vienota Kopienas ekomarķējuma sistēma ar ambicioziem kritērijiem.
These are some of the reasons why the draftswoman is in favour of the creation of a single Community eco-labelling scheme with ambitious criteria.
Ņemot vērā paziņojumā noteiktos mērķus un iesaistoties ieinteresētajām personām, Komisija varētu izveidot pārredzamu, pieejamu un uzticamu ekomarķējuma sistēmu.
In the light of the objectives defined in the Communication and with the involvement of the stakeholders, the Commission should establish a transparent, accessible and credible eco-labelling system.
Komisijai jānodrošina, ka šis marķējums nerada šķēršļus tirdzniecībai.
The Commission must ensure that this label does not act as a barrier to trade.
Tādējādi šādam marķējumam jābūt pilnīgi saskaņotam ar ANO Pārtikas un lauksaimniecības organizācijas noteiktajām starptautiskajām pamatnostādnēm par ekomarķējuma sistēmām un jābalstās uz Atbildīgas zvejas rīcības kodeksu
Therefore, such a label has to be fully coherent with the international guidelines for eco-labelling schemes, as agreed by the FAO and based on its Code of Conduct for Responsible Fisheries
Zivsaimniecības komitejas divdesmit trešās sesijas ziņojums (Roma, Itālija, 1999. gada 15.­19. februāris), ANO Pārtikas un lauksaimniecības organizācija
Report of the twenty-third Session of the Committee on Fisheries (Rome, Italy, 15-19 February 1999), FAO
Lai izvairītos no jaunas struktūrvienības izveides, referente arī iesaka marķējuma pārvaldē iesaistīt Eiropas Zivsaimniecības kontroles aģentūru.
In order to prevent the creation of a new structure, the draftswoman also suggests involving the European Fisheries Control Agency in the management of this label.
Jebkurā šāda veida sistēmā īpaša uzmanība ir jāpievērš skaidrai saziņai ar patērētāju, lai nodrošinātu pēc iespējas lielāku marķējuma ietekmi.
In any such scheme, the importance of clear communication to the consumer must be of particular consideration in order to ensure the greatest possible impact of the label.
Visbeidzot, ar marķējumu jāpanāk konkrēti rezultāti attiecībā uz zivju krājumu aizsardzību un ilgtspējības veicināšanu ES ūdeņos.
Ultimately, the label must generate concrete results in terms of protecting and enhancing the sustainability of fish stocks in EU waters.
Diskusiju uzsākšana par Kopienas nostāju attiecībā uz zivsaimniecības produktu ekomarķējuma programmām
Launching a debate on a Community approach towards eco-labelling schemes for fisheries products
Iecelšanas datums
Rapporteur(s) Date appointed
attiecībā uz Padomes kopējo nostāju, lai pieņemtu Eiropas Parlamenta un Padomes regulu par Eiropas Sociālo fondu (ESF) un atceltu Regulu (EK) Nr. 1784/1999
on the Council common position for adopting a regulation of the European Parliament and of the Council on the European Social Fund and repealing Regulation (EC) No 1784/1999
– ņemot vērā Padomes kopējo nostāju (9060/4/2006 – C6‑0188/2006 ),
– having regard to the Council common position (9060/4/2006 – C6‑0188/2006 ),
6.7.2005. pieņemtie teksti, P6_TA(2005)0281 . attiecībā uz Komisijas priekšlikumu Eiropas Parlamentam un Padomei ( KOM(2004)0493 )
Texts Adopted, 6.7.2005, P6_TA(2005)0281 . on the Commission proposal to Parliament and the Council ( COM(2004)0493 )
OV vēl nav publicēts. ,
OJ not yet published. ,
– ņemot vērā Nodarbinātības un sociālo lietu komitejas ieteikumus otrajam lasījumam ( A6‑0220/2006 ),
– having regard to the recommendation for second reading of the Committee on Employment and Social Affairs ( A6‑0220/2006 ),
Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par Eiropas Sociālo fondu un Regulas (EK) Nr. 1784/1999 atcelšanu
Proposal for a regulation of the European Parliament and of the Council on the European Social Fund and repealing Regulation (EC) No 1784/1999
par sabiedrības „ Equitable Life Assurance Society ” krīzi
on the crisis of the Equitable Life Assurance Society
Izmeklēšanas komiteja saistībā ar sabiedrības „ Equitable Life Assurance Society ” krīzi
Committee of Inquiry into the crisis of the Equitable Life Assurance Society
PE 374.130v01-00
PE 111.222v02-00
- ņemot vērā EK līguma 193. pantu,
- having regard to Article 193 of the EC Treaty,
- ņemot vērā Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas 1995. gada 19. aprīļa Lēmumu 95/167/EK, Euratom , EOTK par sīki izstrādātiem Eiropas Parlamenta izmeklēšanas tiesību izmantošanas noteikumiem
- having regard to Decision 95/167/EC, Euratom, ECSC of the European Parliament, the Council and the Commission of 19 April 1995 on the detailed provisions governing the exercise of the European Parliament's right of inquiry
OV L 113, 19.5.1995., 2. lpp. ,
OJ L 113, 19.5.1995, p.2. ,
- ņemot vērā tā 2006. gada 18. janvāra lēmumu par izmeklēšanas komitejas izveidi saistībā ar sabiedrības „ Equitable Life Assurance Society ” krīzi
- having regard to its decision of 18 January 2006 on setting up a Committee of Inquiry into the crisis of the Equitable life Assurance Society
Pieņemtie teksti, P6_TA(2006)0011 ,
Texts adopted, P6_TA(2006)0011 ,
- ņemot vērā Reglamenta 176. pantu,
- having regard Rule 176 of its Rules of Procedure,
- ņemot vērā izmeklēšanas komitejas starpposma ziņojumu par sabiedrības „ Equitable Life Assurance Society ” krīzi ( A6-0221/2006 ),
- having regard to the interim report of the Committee of Inquiry into the crisis of the Equitable Life Assurance Society ( A6-0221/2006 ),
A. tā kā EK līguma 193. pantā ir noteikts juridiskais pamats Parlamenta tiesībām izveidot pagaidu izmeklēšanas komiteju, lai izskatītu pārkāpumus vai kļūdas, kas pieļautas, īstenojot Kopienas tiesību aktus; tā kā šī ir svarīga Parlamentam piešķirto uzraudzības pilnvaru daļa;
A. whereas Article 193 of the EC Treaty provides a legal basis for the establishment by the Parliament of a temporary Committee of Inquiry to investigate alleged contraventions or maladministration in the implementation of Community law; whereas this constitutes an important element of the Parliament's supervisory powers,
B. tā kā izmeklēšanas komitejas īpašais uzdevums ir analizēt spēkā esošos Kopienas tiesību aktus un izvērtēt, kā Komisija un dalībvalstis tos īsteno, un tā kā izmeklēšanas darbības jomu ierobežo gan izmeklēšanas komitejas mandāts, gan primārie un sekundārie Kopienas tiesību akti;
B. whereas the particular nature of a Committee of Inquiry is to look at the existing body of Community legislation and the way it has been implemented, either by the Commission or by the Member States and whereas the scope of the inquiry is limited by the mandate of the Committee of Inquiry as well as by primary and secondary Community law,
C. tā kā, pamatojoties uz Priekšsēdētāju konferencē izteikto priekšlikumu, Parlaments savā 2006. gada 18. janvāra plenārsesijā nolēma izveidot izmeklēšanas komiteju, lai izmeklētu sabiedrības „ Equitable Life Assurance Society ” krīzi, kā arī pieņēma lēmumu, ka izmeklēšanas komiteja izvērtēs virkni ar šo gadījumu saistītu pieņēmumu un sniegs priekšlikumus, ko tā uzskatīs par nepieciešamiem šajā jautājumā;
C. whereas on the basis of a proposal by the Conference of Presidents, the Parliament decided at its plenary session on 18 January 2006 to set up a Committee of Inquiry to look into the crisis of Equitable Life Assurance Society, and that the Committee of Inquiry would investigate a large series of related issues and would make any proposals that it deemed necessary in the matter,
D. tā kā izmeklēšanas komitejas darbības specifika neļauj tai nākt klajā ar secinājumiem, kas radušies izmeklēšanas gaitā, ja tā uzskata, ka tās mandāts vēl nav īstenots; tā kā tādējādi nav ne iespējams, ne arī vēlams šajā darba sākotnējā posmā izmeklēšanas komitejai sniegt novērojumus saistībā ar dažādiem tās mandāta aspektiem;
D. whereas the nature of a Committee of Inquiry prevents it from advancing any conclusions arising out of its investigations before it considers that its mandate has been fulfilled; whereas, therefore, it is neither possible nor desirable for the Committee of Inquiry to submit any observations on the various aspects of its mandate at this early stage of its work,
E. tā kā izmeklēšanas komiteja ir apstiprinājusi darba dokumentu, kurā norādīta strukturāla pieeja un izstrādātas darbības un izmeklēšanas vadlīnijas;
E. whereas the Committee of Inquiry has approved a working document setting out a structured approach and establishing clear lines of action and investigation,
F. tā kā izmeklēšanas komiteja, izmantojot ekspertīzei paredzēto budžeta finansējumu, ir uzdevusi veikt ārējus pētījumus saistībā ar darba dokumentā norādītajām pirmajām trīs rindām attiecībā uz izmeklēšanu un pašlaik gaida rezultātus;
F. whereas the Committee of Inquiry has commissioned external studies under its expertise budget concerning the first three lines of investigation identified in the working document, and is currently awaiting the results,
G. tā kā jautājumu, ar ko nodarbojas izmeklēšanas komiteja, vispārējais nozīmīgums sniedzas tālāk par to Eiropas pilsoņu konkrētām interesēm, kurus šie jautājumi tieši skāruši, sevišķi attiecībā uz iekšējā tirgus atbilstīgu darbību saistībā ar apdrošināšanas pakalpojumiem, Kopienas tiesību aktu pareizu īstenošanu un iedzīvotājiem pieejamo kompensācijas mehānismu atbilstību, jo īpaši pārrobežu situācijās, ja attiecīgais regulators ir mītnes valsts pārraudzībā;
G. whereas the issues dealt with by the Committee of Inquiry have a general significance that goes beyond the particular concerns of the European citizens who are directly affected, in particular as regards the adequate functioning of the internal market for insurance products, the correct implementation of Community law and the adequacy of redress mechanisms available to citizens, in particular in cross-border situations where the regulator concerned is under home-country control,
H. tā kā jautājumiem, kurus risina izmeklēšanas komiteja, varētu būt vispārēja nozīme saistībā ar „Maksātspēja II” (Solvency II) projektu, īpaši attiecībā uz iespējamiem nākamajiem noteikumiem, ar ko nosaka apdrošināšanas sabiedrību aktīvus un saistības, saskaņo aktīvus un saistības, kā arī nosaka pārapdrošināšanas kārtību un iespējamos grāmatvedības un aktuārās politikas rezultātus;
H. whereas the issues dealt with by the Committee of Inquiry may have a general significance for the Solvency II project, in particular for possible future provisions on the rules governing the assets and liabilities of insurance undertakings, matching assets to liabilities, reinsurance arrangements, and the implications of accounting and actuarial policies,