natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Šis pārskatu skaidrības trūkums varēja pārkāpt 10. panta prasības, kas pieprasa, lai AK regulators sīki iedziļinās un pieprasa iesniegt dokumentus vai veic izmeklēšanas uz vietas.
This lack of clarity of the returns could contravene the requirements of Article 10, which requires of the UK regulator that it make detailed enquiries and require the submission of documents or carry out on-the-spot investigations.
Cita liecība, šķiet, rosina domāt, ka regulatori vienmēr bija pārmērīgi uzmanīgi un pat bailīgi ELAS vadības priekšā.
Other evidence seems to suggest that the regulators were always excessively respectful and even fearful of the ELAS management.
G. W. Penrose ir vēl kas sakāms par pārskatiem: „Analīzes ziņojumi par „Equitable” regulatīvajiem pārskatiem, sākot no 80. gadu vidus, bija samērā īsi, skopi dokumenti, kas parasti nepārsniedza lappusi vai pusotras.
Penrose has more to say on returns: "The scrutiny reports on Equitable's regulatory returns from the mid to late 1980s were relatively brief, terse documents, normally running to a page or a page and a half.
Tos gatavoja VSD ...
They were prepared by GAD ...
Analīzes ziņojumi mēdza atzīmēt dažus galvenos skaitļus, jauno noslēgto apdrošinājumu skaitu, kustību matemātiskajās rezervēs un nepieciešamās minimālās maksātspējas rezerves (NMMR) saistību segumam ar aktīviem”.
The scrutiny reports would record a few headline figures, the amount of new business written, the movement in mathematical reserves and the cover for the required minimum margin (RMM) of assets over liabilities."
Sabiedrības NMMR segums nepārprotami bija svarīgs rādītājs ... , kas kritās no 80. gadu vidus līdz beigām no 8,5x 1984. gadā līdz 3,5x 1988. gada pārskatos.
The Society's cover for the RMM was clearly a key index ... dropping through the mid to late 1980s, from 8.5x in 1984 to 3.8x in the 1988 returns.
Sarakstes materiālu neesamības dēļ nav iespējams pateikt precīzi, kādas varēja būt bijušas šaubas par pārskatiem vai kā šī lejupslīdes tendence NMMR segumā tika uzskatīta, bet neliekas, ka šis jautājums būtu radījis liELAS bažas regulatoriem. ” (16 ‑3. nod.) „ Nav materiālu par TRM saraksti attiecībā uz „Equitable” par laika posmu pirms 1991. gada.
In the absence of the correspondence files, it is not possible to say exactly what doubts may have existed over the returns, or how the downwards trend in cover for RMM was regarded, but it would not appear to have been an issue of any great concern to regulators."
1998. gadā, kamēr regulatīvo pārskatu mapes vēl bija pieejamas (atskaitot par 1987. un 1988. gadu), sākot no 1981. gada. ” (15‑46., 47.
A group of earlier files was destroyed ... in 1998 while the regulatory return files were still available (1987 and 1988 missing) back to 1981."
Trešās dzīvības apdrošināšanas direktīvas 10. pants netiek ievērots: resursu nepietiekamība un PRE neievērošana
Article 10 of the 3LD not respected: under-resourcing and non-respect of PRE
M. Lake, runājot H 1, apgalvo, ka „ apdrošināšanas regulatoriem nopietni trūka resursu visā 90. gadu laikā ” pretrunā ar 1 LD 23. panta 3. punktu, kas grozīts ar 3 LD (10. pantu).
Mr. LAKE in H1 claims that the " insurance regulators were seriously under-resourced throughout the 1990s ", contravening Article 23(3) of the 1LD as amended by the 3LD (Article 10).
Viņš turpina, sakot, ka 1 LD 23. panta 3. punkta b) apakšpunkts ar grozījumiem 3 LD (10. pantā) prasa pietiekamas pilnvaras un līdzekļus, kas kompetentajām iestādēm dotu iespēju novērst vai labot jebkādus pārkāpumus, kas kaitē apdrošinājuma ņēmēju interesēm, kas šajā gadījumā netika izdarīts.
He then goes onto argue that Article 23(3)(b) of the 1LD as amended by the 3LD (Article 10) requires that the powers and means be sufficient to allow the competent authorities to be able to prevent or remedy any irregularities prejudicial to the interests of the policyholders, which was not done in this case.
Arī R. Baird ziņojums ( WE 17) atbalsta šo domu, ka izšķirošajos gados, kad attīstījās ELAS krīze, apdrošināšanas regulatoru rīcībā nebija pietiekami līdzekļi.
The Baird Report (WE 17) also gives support to the idea that insurance regulators were under-resourced during the crucial years when the ELAS crisis developed .
Ziņojums pievēršas darbinieku dalījumam, kas bija iesaistīti apdrošināšanas regulēšanā 1999. gada 1. janvārī: „ ... kopējais darbinieku skaits aptuveni 200 apdrošināšanas sabiedrību piesardzīgajā regulēšanā bija mazāks par 135 cilvēkiem.
It refers to the breakdown of staff involved in the insurance regulation on 1 January 1999: “...the total number of staff involved in the prudential regulation of approximately 200 insurance companies (…) was less than 135.
Salīdzinājumam 400 licencētu AK banku, celtniecības organizāciju un ne ES institūciju AK filiāļu regulēšanā bija iesaistīti aptuveni 135 darbinieki ” (2.23.5. punkts).
By way of comparison, there were approximately 135 staff involved in the regulation of 400 authorised UK banks, building societies and UK branches of non-EU institutions” (paragraph 2.23.5).
J. Holmes ( WE 84) arī piekrīt R. Baird ziņojumam, kritizējot regulatoriem pieejamo līdzekļu trūkumu 90. gados.
Mr. HOLMES (WE 84) also gives credence to the Baird report when criticizing the lack of means available to regulators during the 1990’s.
Turklāt viņš apgalvo, ka „pat atzīstot dalībvalstīm piederošās tiesības lemt par regulatoru resursu pienācīgo līmeni, jāšaubās, vai AK nodrošināja savas kompetentās iestādes ar uzraudzībai nepieciešamajiem līdzekļiem, ņemot vērā standartu, kas skaidri noteikts Kopienas tiesību aktos kopš 1992. gada.
In addition, he states that “ even allowing for the discretion which Member States possess in deciding upon an appropriate level of regulatory resources, it must be open to doubt whether the UK provided its competent authorities with the means necessary for supervision, the standard explicitly laid down in the Community legislation since November 1992.
No vienas puses jāprasa, vai pietiekami liels skaits darbinieku bija iesaistīti uzdevuma veikšanā.
On the one hand, it must be asked whether in numerical terms sufficient staff were devoted to the task.
No otras puses jāprasa, vai pieejamais personāls bija pietiekami kvalificēts, lai nodrošinātu efektīvu uzraudzību. ”
On the other hand, it must also be asked whether the personnel that were available were appropriately qualified to provide supervision which was effective.”
M. Lake arī saka H 1, ka 1 LD 23. panta 1., 2. un 3. punkts ar grozījumiem 3 LD (10. pantā) pieprasa gada pārskatus un periodiskus pārskatus kopā ar statistikas dokumentiem, kas nepieciešami uzraudzības veikšanai, lai ļautu kompetentajām iestādēm veikt piemērotus un nepieciešamus pasākumus uzņēmuma darbības turpmākās saskaņotības nodrošināšanai ar katras dalībvalsts likumiem, tostarp ar piederības dalībvalsts likumiem.
Mr. LAKE, also in H1, argues that Articles 23(1), 23(2) and 23(3) of the 1LD as amended by the 3LD (Article 10) require annual accounts and the periodical returns, together with statistical documents, necessary for the purposes of supervision, which must enable the competent authorities to take any measures that are appropriate and necessary to ensure that the undertaking's business continues to comply with the laws in each Member State, including the home Member State.
M. Lake arī apgalvo, ka AK vienkārši neieviesa tiesiskās prasības, kas ļautu iestādēm pārraudzīt savas valsts likuma piemērošanu attiecībā uz PRE , neskatoties uz to, ka tas bija piemēroti un nepieciešami, un tādējādi pārkāpa Kopienas tiesību aktus.
Mr. LAKE also claims that the UK simply did not implement the legal requirements to enable the authorities to monitor the application of its own law in respect of PRE, despite its being appropriate and necessary, and thus breaching Community law.
AK regulatīvā režīma atbilstība, dažādi uzskati
Adequacy of UK regulatory regime, differing views
Pretēji citiem lieciniekiem Charles Thomson , pašreizējais ELAS izpilddirektors, apgalvo H 2, ka „ daudzus gadus regulatoriem AK bija ļoti plašas pilnvaras uzdot jautājumus sabiedrībām un ievērojamas tiesības iejaukties ārkārtējos gadījumos.
Contrary to other witnesses, Charles THOMSON, current CEO of ELAS states in H2 that " for many years the Regulators in the UK had very extensive powers to raise questions with companies and considerable powers to intervene in exceptional cases.
Konkrēti valsts sekretāram bija pilnvaras iejaukties, ja apdrošinājuma ņēmēju vai nākamo apdrošinājuma ņēmēju pamatotās izredzes netika izpildītas.
Specifically, the Secretary of State had the power to intervene if the reasonable expectations of policyholders or prospective policyholders were not being met.
Īsi sakot, manas domas ir, ka attiecīgajiem AK regulatoriem gan pirms, gan pēc Konsolidētās dzīvības apdrošināšanas direktīvas radītajām izmaiņām bija pietiekami daudz pilnvaru, lai efektīvi regulētu .”
In short, my view is that the relevant regulators in the UK both before and after the changes made as a consequence of the consolidated life directive had sufficient powers to regulate effectively. "
AKFM pārstāvis Clive Maxwell, runājot H 4, atzīst to, ka „ tajā laikā tur bija problēmas ar regulatīvo sistēmu.
Mr Clive MAXWELL from HMT in H4 acknowledges the fact that there were "problems with the regulatory system in place at the time.
Nav gluži tā, ka atsevišķas direktīvas – Trešā dzīvības apdrošināšanas direktīva, piemēram, ‑ ‑ nebūtu pienācīgi transponētas; drīzāk, izmantojot iespēju atskatīties no tāluma, pati sistēma nebija modernizēta: tā nebija gluži vislabākā sistēma, kāda bija iespējama.”
It is not that individual directives – the Third Life Directive, for example – were not transposed properly; rather, with the benefit of hindsight, the system in place was not modernised: it was not necessarily the optimum system to be in place."
Resursu nepietiekamība regulatoriem nenozīmē, ka AK pieeja bija neatbilstīga
Under-resourcing of regulators not necessarily means UK approach was inappropriate
3 LD 10. pants nosaka, ka kompetentajām iestādēm ir jābūt „pilnvarām un līdzekļiem, lai veiktu jebkādus pasākumus, lai novērstu vai labotu jebkādus pārkāpumus, kas kaitē apdrošināto personu interesēm”.
Article 10 of the 3LD states that competent authorities must have ‘the power and the means to take any measures to prevent or remedy any irregularities prejudicial to the interests of the assured persons’.
M. McElwee uzskata, atsaucoties uz G. W. Penrose atklājumiem, ka AK „ regulatori (...) dažos laika posmos nebija labi finansēti. ”
Mr MCELWEE believes, referring to Lord Penrose’s findings, that UK “ regulators were not (…) in some periods well-funded.”
Šo uzskatu atbalstīja H 4 Clive Maxwell , kas, komentējot jautājumus par resursu piešķiršanu regulatoriem, saka, ka „ savā ziņojumā G. W. Penrose pievērš uzmanību dažiem jautājumiem, piemēram, regulatīvās sistēmas noteiktu aspektu finansēšanai, kāda pastāvēja dažādos laika posmos.
This view was supported by Clive MAXWELL in H4, who, when commenting on resourcing issues of the regulators, says that "in his report, Lord Penrose draws attention to some issues such as the resourcing of certain aspects of the regulatory system in place at various points in time.
Tomēr, es domāju, ka godīgi jāsaka, ka viņš komentēja, izmantojot laika atskata dotās priekšrocības, un daudzējādā ziņā atspoguļoja savus paša uzskatus par stingrākas regulēšanas formas nepieciešamību. [...]
However, I think it is fair to say that his comments were made with the benefit of hindsight and in many ways reflected his own views about the need for a stronger form of regulation. [...]
Tāpēc šāda veida komentāri par resursu piešķiršanu ir jāskata tādā gaismā ”.
So those sorts of comments about resourcing need to be seen in that light".
18. pants – tehniskās rezerves; 23. pants – maksātspējas rezerve
Article 18 – Technical provisions; Article 25 – Solvency margin
AK sistēma neņem vērā direktīvas nolūku
UK system not respecting intention of the Directive
M. Josephs ( H 2) uzskata, ka direktīvas nolūks bija, lai apdrošināšanas līgumi tiktu ļoti rūpīgi izvērtēti, aprēķinot saistības.
Mr JOSEPHS (H2) believes that the intention of the Directive was that contracts of insurance should be very carefully valued to compute the liabilities.
Būtu jābalstās uz katra līguma veida precīzu formulējumu.
This should be based on the precise wording of each class of contract.
M. Josephs uzskata, ka „ AK sistēma to nedarīja nemaz, spriežot pēc tā, ko liecina dažādām lietām veltītais laiks – t.i., ko regulatora darbinieki redzēja, ko viņi darīja un tā tālāk ”.
Mr JOSEPHS believes that " the UK system was not doing that at all, judging by the evidence of the amount of time given to various things - i.e., what the regulator's staff saw, what they did and so on ".
Vai Trešās dzīvības apdrošināšanas direktīvas 18. un 25. pants netiek ievērots?
Articles 18 and 25 of 3LD not respected?
Dažādi maksātspējas aprēķināšanas veidi
Different ways to calculate solvency
M. Josephs , runājot H 2, arī apstiprina šo uzskatu, apgalvojot, ka 3 LD 18. pants par tehniskajām rezervēm netika ņemts vērā, jo „ Equitable uzstājīgi pieprasīja vienādu attieksmi pret visām polisēm, neskatoties uz to, vai tās bija izrakstītas kā „garantēta guvuma” līgumi, vai kā vēlākā laika „ieguldījuma” līgumi. ”
Mr. JOSEPHS, in H2, also reinforces this view by claiming that Article 18 of the 3LD on technical provisions was not respected given that " Equitable insisted on treating all policies alike, whether they were written as ‘defined benefit’ contracts, or in the later form as ‘investment’ contracts ."
18. pants obligāti prasa, lai šīs tiesības tiek atspoguļotas šo polišu aprēķinātajās saistībās, kas tomēr, spriežot pēc M. Josephs teiktā, tā nenotika.
Article 18 makes it an obligation that this right be reflected in the calculated liabilities for those policies, which, according to Mr. JOSEPHS, was not the case.
Viņš secina, ka tas „ deva iespēju veikt ilgstošus aktīvu pārvedumus no jaunāko apdrošinājumu ņēmējiem uz izredzēto kohortām ”.
He concludes that it " enabled the continued transfer of assets from holders of the newer policies to the favoured cohorts. "
Tomēr Christopher Daykin , valdības aktuārs, VSD priekšnieks, apgalvo H 4, ka „ attiecībā uz rezerves bāzi, „Equitable Life” izvēlējās bruto piemaksu rezervēšanas pieeju, kas atšķīrās no pieejas, kādu lietoja vairums citu sabiedrību, bet tai bija jābūt ekvivalentai tam, ko tā darīja ar neto piemaksu rezerves prasībām.
However, Christopher DAYKIN, Government Actuary, Head of GAD, claims in H4 that "as regards the reser ving basis, Equitable Life adopted a gross premium reserving approach, which was different to the approach used by most other companies but it had to demonstrate the equivalence of what it was doing to the net premium reserve requirement.
Tas vienmēr bija izdevies sekmīgi.
It always succeeded in doing that satisfactorily.
Tādējādi sabiedrības rezerves – vismaz līdz 1998. gadam – vienmēr atbilda noteikumu prasībām. ”
So its reserves – at least up until 1998 – were always in line with the requirements of the regulations."
25. pantā par minimālās maksātspējas rezervi pieprasa, lai sabiedrības aktīvi pārsniedz pasīvus vismaz par summu, kas līdzīga prasībai par maksātspējas rezervi.
Article 25 on the minimum solvency requirement requires a company to have an excess of assets over liabilities, at least equivalent to the solvency margin requirement.
Tomēr liekas, ka ir dažādi maksātspējas aprēķināšanas veidi.
However, it seems there are different ways of calculating solvency.
David Strachan no FPRI mēģina skaidrot šo jautājumu H 4, sakot, ka „ Equitable” vienmēr ir bijusi maksātspējīga, un tā savos regulatīvajos pārskatos vienmēr ir ziņojusi, ka tā pašreiz pilda savas regulatīvās maksātspējas prasības.
David STRACHAN, FSA tries to clarify the issue in H4 by saying that "Equitable has always been solvent and in its regulatory returns it has always reported that it is currently meeting its regulatory solvency requirements.
Reāli ir vismaz trīs dažādas aprēķina bāzes, kas tiek lietotas: pieeja, ko aprakstījis Cris Daykin, kas raksturīga 90. gadu lielākās daļas režīmam un kas bija atbilstīga Trešajai dzīvības apdrošināšanas direktīvai; aprēķina bāze, ko savā ziņojumā devis G. W. Penrose un kas balstījās uz skaitļiem, ko „Equitable Life” bija veidojusi saviem nolūkiem – šie skaitļi netika sniegti regulatoram; trešā bāze, kas ir pašreiz, ir FPRI jaunās reālistiskās prasības maksātspējai ”.
There are, in fact, at least three different bases that are used: the approach Chris Daykin has described which characterised the regime for much of the 1990s and was consistent with the Third Life Directive; there is a basis of calculation which was produced by Lord Penrose in his report that was based on figures produced by Equitable for its own purposes – those figures were not provided to the regulator; the third basis, which is the current basis, is the FSA’s new realistic solvency requirements".
Tomēr, atbildot uz deputāta jautājumu H 5 laikā, „Annuity Direct” rīkotājdirektors Stuart Bayliss saka, ka AK regulatori „ uzklausīja „Equitable” stāstu par maksātspējas rezervēm ļoti ilgu laiku.
However, answering a Member's question during H5, Stuart BAYLISS, Managing Director of Annuity Direct, says that the UK regulators "had been buying Equitable’s story on solvency margins for a very long time.
Tas aizved pie jauno pārdevumu piemēra: tik ilgi, kamēr jūs radāt jaunus pārdevumus, lai ar to tiktu galā, viss jums ir kārtībā.
It goes back to that illustration on new sales: as long as you are generating new sales to cope with it, then you are OK.
Ja jūsu jaunā darbība ir pietiekami liela, jūs varat aizpildīt robu.
If your new business is big enough, you can backfill the hole.
Tieši to viņi darīja, un var pieņemt, ka zināmā mērā dažiem regulatoriem tas būtu bijis jāredz.
That is what they were doing and, to a certain extent, some of the regulators presumably must have seen that.
Es nevaru iedomāties, ka viņi to nebūtu varējuši redzēt, jo tas bija kaut kas tāds, ko sabiedrības augšanas modelis prasīja no viņiem ” .
I cannot imagine that they could not have done, because it was something that the growth pattern of the company required them to keep growing".
Alan Beverly no Komisijas arī izsakās par šo punktu H 6, attiecībā uz apdrošināšanas garantijas shēmām: „Būtība „Equitable Life” lietā ir tā, ka „Equitable Life” nekļuva maksātnespējīga, viņa nezaudēja maksātspēju.
Alan BEVERLY, from the Commission, also builds on this point in H6, with reference to insurance guarantee schemes: "the point on the Equitable Life case is that Equitable Life did not become insolvent, it did not fail.
Tāpēc pat pašreizējā kompensācijas shēma – AK apdrošināšanas garantijas shēma – „Equitable Life” gadījumā netika iedarbināta. [...]
Therefore, even the existing compensation scheme – the insurance guarantee scheme in the UK – did not come into play in the case of Equitable Life. [...]
Tāpēc pat, ja būtu bijusi Eiropas līmeņa direktīva, kas nosaka saskaņotu apdrošināšanas garantijas shēmas sistēmu, pavisam nav skaidrs, vai tā būtu attiecināma uz „Equitable Life” gadījumu, jo te nebija maksātnespējas vai neveiksmes kā tādas. ”
Therefore, even if there had been a directive at European level setting up a harmonised insurance guarantee scheme system, it is far from clear that would have been relevant in the case of Equitable Life because there was no insolvency or failure as such".
Pastāvīgs aktīvu trūkums nepietiekamu rezervju dēļ
Persistent asset shortfall due to poor reserving
Saistībā ar 18. pantu par tehniskajām rezervēm liecībā WE 79 (Investoru asociācijas dokuments par aktīvu trūkumu) ir sniegts noderīgs ieskats par to, kas, kā tajā apgalvo, radīja situāciju, kādā tagad ir ELAS .
On the issue of Article 18 on Technical provisions, WE 79 (Paper by Investors Association on asset shortfall) gives useful insight into what it claims were the causes for ELAS' situation.
Dokumentā teikts, ka ,,galvenā nepilnība konsultatīvajā režīmā, ko piemēroja AK, bija tas, ka tas neparedzēja nekādu noteikumu par nākotnes ieguldījumu peļņas izmaksāšanu cilvēkiem, kuriem bija tiesības uz šādu peļņu, proti, apdrošinājuma ņēmējiem, kuri bija nopirkuši ,,ieguldījumu polises”.
The paper states that "the key weakness in the prudential regime as operated in the UK was that it made no provision for paying future investment returns to the people who were entitled to those returns, namely the policyholders of ‘investment policies’.
Šie noteikumi bija apzināti atstāti neskaidri, lēmumu par noteikumu attiecībā uz nākotnes piemaksām atstājot aktuāra ziņā.
The rules were deliberately left vague with the decision on provision for future bonuses left at the whim of the Actuary.
Tomēr sekas, ko radīja šādi neskaidri noteikumi, nebūt nebija neskaidras, jo šo noteikumu neesība gandrīz neapšaubāmi nozīmēja šo fondu ar dalību apdrošinātāja peļņā neveiksmi.”
However the consequences of not making such provisions were not vague at all, since in the absence of those provisions the with-profits fund would almost certainly fail."
Ziņojumā izsaka viedokli, ka ELAS galvenā problēma bija šis milzīgais aktīvu trūkums, salīdzinot tos ar reālajām saistībām, kas bija jāpilda.
The report is of the opinion that the overarching problem at ELAS was a massive shortage of assets, as measured against the realistic liabilities.
Šis aktīvu trūkums pastāvēja vismaz kopš 1985. gada līdz brīdim, kad Equitable pārtrauca jaunu līgumu slēgšanu 2000. gada beigās.
This asset shortage persisted from 1985 at the latest, up until the point when Equitable closed to new business at the end of 2000.
To veidoja šādi elementi:
It was made up of the following elements:
,,A) nespēja pienācīgi nodrošināt nākotnes garantētās piemaksas, uz kurām ,,ieguldījumu” polišu īpašniekiem bija tiesības saskaņā ar līgumu;
"A) Failure to allow properly for future guaranteed bonuses to which holders of investment policies were contractually entitled;
B) Nespēja līgumos paredzēt atbilstīgu noteikumu par garantijām (piemēram, bēdīgi slavenās GPLG);
B) Failure to make proper provision for guarantees in the contracts (such as the notorious GARs);
C) Nespēja paredzēt jebkādu reālu noteikumu par negarantētajām piemaksām, kuras jau bija piešķirtas;
C) Failure to make any visible provision for non-guaranteed bonuses already allotted;
D) Pārmērīgi brīva un pašapmierinoša juridisko noteikumu (un, iespējams, profesionālo pamatnostādņu) interpretācija.”
D) An excessively liberal and self-serving interpretation of the Statutory Rules (and possibly the Professional Guidance)."
Ziņojumā secina, ka laika periodā no 1990. gada līdz 2000. gadam nepārtraukti pastāvēja aktīvu trūkums no aptuveni 5 miljardi līdz aptuveni 7 miljardi sterliņu mārciņu apmērā, neietverot ,, nekādu noteikumu par ,,gala piemaksām”, kuras sabiedrība apzīmēja kā ,,negarantētas”, lai gan apdrošinājuma ņēmējiem bija pamats uzskatīts, ka arī šīs piemaksas izmaksās saskaņā ar tirgus stāvokli brīdī, kad persona pārtrauca dalību fondā.
The report concludes that, throughout the period 1990 to 2000, there was a persistent asset shortage ranging from around £5 billion to around £7 billion excluding "any provision for the ‘Final Bonuses’, which it was claimed were ‘non-guaranteed’, despite the fact that policyholders had been led to expect that those bonuses would also be paid, depending only on the state of the markets at the time of leaving the Fund.
Patiesībā šajā periodā nekādi aktīvi nesedza neko no šīm gala piemaksām. [...]
In effect, the whole of final bonus was uncovered by any assets throughout the period in question. [...]
Šīs summas bija ievērojamas un tiek lēsts, ka no 3 miljardiem sterliņu mārciņu 1990. gadā tās pieauga līdz 11 miljardiem sterliņu mārciņu 2000. gadā - vidēji 45 % aktīvu šo 11 gadu laikā.”
The sums in question were substantial, and we estimate them to have increased from around £3 billion in 1990 to £11 billion in 2000, averaging about 45% of assets over the 11 years in question."
Nav rezervju gala piemaksām: AK tiesību aktos piedāvātā izvēles iespēja bija neizdevīga
No reserves for terminal bonuses: choice of option in UK law was detrimental