natgillin/translations-raw huggingface dataset:
sk. mutiskās liecības H 1 un H 7 – neatlaidīgi apgalvoja, ka tai nav jāpieņem lēmums par iespējamo pagātnē pieļauto AK regulatoru konsultatīvās uzraudzības neatbilstību EK tiesību aktiem Equitable Life lietā, ja tagad ir nodrošināta regulatīvā režīma atbilstība.
see oral evidence in H1 and H7. - persistently claimed that it did not need to take a decision on the alleged past incompatibility with EC law of UK regulators' prudential supervision over Equitable Life, as long as the current compatibility of the regulatory regime was ascertained.
Komisārs C. McCREEVY liecībā H8 apstiprināja, ka „ Komisijas galvenais uzdevums ir nodrošināt Kopienas tiesību aktu pareizu īstenošanu ”, piebilstot, ka „ Kopienas tiesību aktu īstenošanas pārbaude dalībvalstīs ir grūts uzdevums .
In H8 Commissioner Mr. McCREEVY confirmed that it is " the Commission's key job of making sure that Community legislation is properly implemented", adding that "checking Member States' implementation of Community legislation is a difficult exercise.
Tas ir laika un resursu ziņā ietilpīgs process.
It is time and resource-intensive.
Tajā ir lingvistiskas problēmas.
There are linguistic problems.
Ne vienmēr ir pieejami tulkojumi.
Translations are not always available.
Dalībvalstis bieži īsteno mūsu direktīvas, grozot daudzas esošo tiesību aktu daļas, un bieži nespēj iesniegt transponēšanas tabulas.”
Member States frequently implement our directives by amending multiple pieces of existing legislation and often fail to provide transposition tables".
Viņa skaidrs secinājums bija, ka „ Komisija nav atbildīga par atsevišķu apdrošināšanas uzņēmumu uzraudzību.
His clear message was that "the Commission is not responsible for the supervision of individual insurance undertakings.
CEIOPS un „ Sjēnas protokols ”
CEIOPS and the ' Siena Protocol'
Eiropas Apdrošināšanas un profesionālo pensiju pārraudzītāju komiteju (CEIOPS
The Committee of European Insurance and Occupational Pensions Supervisors (CEIOPS
papildu informāciju sk. www.ceiops.org ), ko agrāk sauca par Eiropas apdrošināšanas uzraudzītāju konferenci, izveidoja atbilstīgi 2003. gada 5. novembra Lēmumam 2004/6/EK, un tā sāka darboties 2004. gada 28. maijā.
for further information consult www.ceiops.org. ) - previously called 'European Conference of Insurance Supervisors' - was established pursuant to Decision 2004/6/EC of 5 November 2003 and began its operations on 28 May 2004.
CEIOPS sastāvā ir augsta līmeņa pārstāvji no ES dalībvalstu apdrošināšanas un profesionālo pensiju uzraudzības iestādēm
CEIOPS is composed of high-level representatives from the insurance and occupational pensions' supervisory authorities of the EU Member States
Eiropas Ekonomikas zonas dalībvalstu (Norvēģijas, Īslandes un Lihtenšteinas), kā arī ES kandidātvalstu iestādes un Eiropas Komisija piedalās CEIOPS kā novērotājas .
The authorities of the European Economic Area Member States (Norway, Iceland and Liechtenstein) and EU candidate countries, as well as the European Commission, participate in CEIOPS as observers. .
Piemērojot „ Lamfalussy procesu”
In application of the "Lamfalussy Process"
„ Lamfalussy process” ir pieeja finanšu pakalpojumu nozares regulēšanas attīstībai, kas pieņemta ES (nosaukta tās izveidotāja, ES padomdevēja komitejas priekšsēdētāja vārdā), un tajā ir četri līmeņi:
The ' Lamfalussy process' is an approach to the development of financial services industry regulation adopted by the EU (named after the chair of the EU advisory committee that devised it), consisting of four levels:
1. līmenis: EP un Padome pieņem tiesību aktu koplēmuma procesā, nosakot pamatprincipus un pamatnostādnse par īstenošanas pilnvarām.
· Level 1: The EP and Council adopt legislation in co-decision, determining framework principles and guidelines on implementing powers.
2. līmenis: Tehniskās īstenošanas pasākumi turpmāko direktīvu un/vai regulu veidā, ko pieņem saskaņā ar pirmajā līmenī deleģētajām pilnvarām.
· Level 2: Technical implementing measures taking the form of further directives and/or regulations, adopted under powers delegated at level one.
3. līmenis: Tīklu veidošana starp regulatoriem ar nolūku veidot kopējus skaidrojošus ieteikumus, saskanīgas pamatnostādnes un kopējus standartus, kolēģu pārskatus un regulatīvās pieredzes salīdzinājumus, lai nodrošinātu saskanīgu īstenošanu un piemērošanu.
· Level 3: Networking between regulators with a view to producing joint interpretative recommendations, consistent guidelines and common standards, peer review, and comparisons between regulatory practice to ensure consistent implementation and application.
4. līmenis: Eiropas Komisijas pārraudzība pār MS atbilstību ES tiesību aktiem un piespiešanas pasākumi nepieciešamības gadījumā. banku un kapitāla tirgus nozarei, CEIOPS izpilda „3. līmeņa komitejas” funkcijas apdrošināšanas, pārapdrošināšanas un profesionālo pensiju nozarē.
· Level 4: Monitoring by the European Commission of MS compliance with EU legislation and enforcement action where necessary to the banking and capital markets sectors, CEIOPS has been performing the functions of 'Level 3 Committee' for the insurance, re-insurance and occupational pensions sectors.
Šī loma ietver padomu sniegšanu Komisijai pamatdirektīvu ieviešanas pasākumu projektu sagatavošanai (piemēram, par Maksātspēja II), kas ir tās galvenais pasākums pašlaik
This role involves providing advice to the Commission on the drafting of implementation measures for framework directives (for example on 'Solvency II', its core undertaking at present
Sk. H 7, H. Bjerre-Nielsen un nākamo 11. nodaļu ) un konsultēšanu par apdrošināšanu un profesionālo pensiju regulēšanu, kā arī uzraudzības standartu noteikšanu.
see H7, Mr. Bjerre-Nielsen, and the following chapter 11. ) and advising on insurance and occupational pensions' regulations as well as the establishing of supervisory standards.
Tās ieteikumu un pamatnostādņu mērķis ir regulu konverģences un efektīvas piemērošanas uzlabošana, tādējādi veicinot sadarbību starp dalībvalstu uzraudzītājiem un 1997. gada „ Siena Protocol” atjaunināšanu.
Its recommendations and guidelines aim at enhancing the convergence and effective application of the regulations, thus facilitating cooperation between national supervisors and upgrading the 1997 ' Siena Protocol' .
Tomēr attiecībā uz tās īpašajām ieviešanas pilnvarām CEIOPS ir jāuzskata par „ starpniecības mehānismu, kurā dalībvalstu regulatori ir pakļauti kolēģu spiedienam, nevis neapstrīdamai likuma izpildei
However, concerning its specific implementing powers, CEIOPS has to be seen as a 'mediation mechanism where national regulators are subject to peer pressure, not to cogent enforcement .'
sk. H 7, H. Bjerre-Nielsen . ”
see H7, Mr. Bjerre-Nielsen.
“Siena Protocol”, ko parakstīja 1997. gada 30. oktobrī, attiecas uz ES dalībvalstu uzraudzības iestāžu sadarbību, piemērojot direktīvas par dzīvības un nedzīvības apdrošināšanu.
The ' Siena Protocol' , signed on 30 October 1997, relates to the collaboration of the supervisory authorities of the EU Member States in the application of the Directives on life and non-life insurance.
Tas uzskatīja, ka „ 3LD apdrošināšanas un dzīvības apdrošināšanas pamatdirektīvu pieņemšana, kas nosaka vienotu pilnvarošanu un vienotu uzraudzību, jo īpaši finanšu uzraudzību, ko īsteno tikai mītnes valsts kompetentās iestādes, parāda to sadarbības padziļināšanas nepieciešamību, ko jau ietver protokoli, ar ko piemēro Pirmo un Otro direktīvu .”
It considered that " the adoption of the 3LD insurance and life assurance framework Directives, which set up single authorisation and single supervision, particularly financial supervision exercised only by the competent authorities of the home Member State, makes necessary a deepening of their co-operation, which is already covered by protocols applying the First and Second Directives. "
Uzraudzības iestādes paziņoja, ka „ uzņēmumu stāvokļa analīzei attiecīgajās valstīs ir vajadzīgas dažādas uzraudzības metodes un pieredze, kā arī dažādu grāmatvedības dokumentu un statistikas vākšana .
The supervisory authorities declared that " the analysis of the situation of undertakings in their respective countries calls for a variety of supervisory methods and practices and for a collection of different accounting documents and statistics.
Uzraudzības standartizāciju varētu uzlabot, izmantojot vienotu analīzes valodu un apdrošināšanas grāmatvedības dokumentu un statistikas saskaņošanu.
The standardisation of supervision would be improved by means of a common language of analysis and harmonisation of insurance accounting documentation and statistics.
Uzraudzības iestādes apstiprina, ka tām ir vajadzīgs standarta dokuments, kas ļauj tām pārbaudīt maksātspējas normas stāvokli, jo tas nav uzreiz redzams uzņēmuma pārskatu analīzē.”
The supervisory authorities confirm that they must have a standard document allowing them to verify the state of the solvency margin, since this is not immediately apparent from an examination of an undertaking's accounts."
sk. WE 55 I daļas 1.3. punktu
see WE55, part I, point 1.3.
Atsaucoties uz sadarbību un dienesta noslēpumu, uzraudzības iestādes vienojās, „ kad vien iespējams, apmainīties ar konfidenciālu informāciju Trešās direktīvas noteikumos paredzētajās robežās ..., lai uzlabotu apdrošināšanas uzraudzības efektivitāti Eiropas Kopienā ”, piebilstot, ka „ protokolā izklāstītie sadarbības noteikumi var izrādīties nepietiekami, saskaroties ar reālām lietām, un piekrīt, ka tādēļ tos vajadzības gadījumā paplašinās .”
Referring to cooperation and professional secrecy, the supervising authorities agreed to " exchange confidential information whenever possible, within the limits of the rules laid down in the Third Directives...) in order to improve the effectiveness of insurance supervision in the European Community" adding that "the rules for collaboration set out in the protocol may show themselves to be inadequate when faced with actual cases and agree that as a result they will be expanded as the need arises."
sk. WE 55 I daļas 1.4.-1.6. punktu
see WE55, part I, points 1.4-1.6.
Runājot par darbu, kas notiek pie apdrošināšanas uzņēmējdarbības galvenā regulatīvā projekta izstrādes
Referring to the ongoing work on the main regulatory project for the insurance business
Priekšlikums jaunai apdrošināšanas nozares maksātspējas struktūrai (Maksātspēja II) ir jāpieņem Komisijai 2007. gada otrā pusē, lai tas varētu stāties spēkā 2010. gadā , komisārs C. McCREEVY ( H 8) konstatēja, ka Solvency II projekts „ jau ir radījis jaunu klimatu uzraudzības sadarbībai ES līmenī ”, apstiprinot, ka tā ir Komisijas „ pašreizējā augstākā apdrošināšanas prioritāte” ar vērienīgu mērķi veikt „ne mazāk kā ES apdrošināšanas regulēšanas un uzraudzības fundamentālu pārskatīšanu .
The proposal for a new solvency framework for the insurance sector (Solvency II) should be adopted by the Commission in the second half of 2007, aiming at entry into force in 2010. , Commissioner McCREEVY (H8) stated that the Solvency II project "has already created a new climate of supervisory cooperation at EU level ", confirming that it was the Commission's " current top insurance priority " with the ambitious aim of bringing about " nothing less than a fundamental revision of insurance regulation and supervision in the EU.
Pašreizējais maksātspējas režīms... ir novecojis.
The current solvency regime... is showing its age!
Maksātspējas normas prasības apdrošinātājiem tika pirmo reizi ieviestas ES līmenī pirms vairāk nekā trīsdesmit gadiem, un tās aprēķināšanas metodes kopš tā laika nav būtiski mainījušās.
Solvency margin requirements for insurers were first introduced at EU level over thirty years ago and the method of calculation has remained essentially unchanged since then.
Tās tika izstrādātas apdrošināšanas nozarei un pasaulei, kas vairs nepastāv...
They were designed for an insurance industry and a world that no longer exist...
Solvency II ir izaicinošs uzdevums panākt līdzsvaru starp patērētāju, uzraudzītāju un apdrošinātāju vēlmēm.
Solvency II has the challenging job of achieving a balance between the expectations of consumers, supervisors and insurers.
Ir izšķiroši svarīgi, lai nozare nezaudētu tās tieksmi uz risku pārmērīgu uzraudzības saistību dēļ.
It is crucial that the industry should not lose its appetite for risk because of excessive supervisory obligations.
Taču ir arī svarīgi, lai sabiedrības pilnībā apzinās riskus, ko tās uzņemas, un pieņem attiecīgās sekas.
But it is also important that companies are fully aware of the risks they are taking on and accept the corresponding consequences.
Solvency II struktūrā maksātspējas prasības būs pamatotas uz sabiedrības riska profila analīzi.
Within the Solvency II framework, solvency requirements will be based on the company’s risk-profile.
Apdrošinātājam, kurš labāk pārvalda savus riskus, varētu atļaut turēt mazāku kapitālu.”
An insurer that better controls its risks may then be permitted to hold less capital."
Īsumā: Solvency II mērķis nav paaugstināt vispārējos kapitāla prasību līmeņus, bet drīzāk nodrošināt augstu risku novērtēšanas standartu un efektīvu kapitāla piešķiršanu.
In brief: the aim of Solvency II is not to increase overall levels of capital requirements but rather to ensure a high standard of risk assessment and efficient capital allocation.
Tam būtu jānodrošina labāka tirgus pārredzamība un jāpalīdz veidot vienādus spēles noteikumus visā Eiropā kā galveno soli patiesi vienota finanšu pakalpojumu tirgus īstenošanā.
This would contribute to increased market transparency and help developing a level playing field across Europe, as a key step in the implementation of a true single market in financial services.
Patiesībā tas, ka apdrošināšanas sabiedrībām pieprasītais kapitāls saskaņā ar Solvency II pašreiz šķiet neadekvāti piešķirts, ir novedis pie regulējuma pastiprināšanās vairākās dalībvalstīs, tādējādi radot maksātspējas noteikumu savārstījumu.
In fact, as the capital currently required from insurance companies under Solvency I appears to be inadequately allocated, it led to the strengthening of regulations in a number of Member States, thus creating a patchwork of solvency rules.
Jaunā kopējā maksātspējas sistēma tādēļ varētu tikt pamatota uz skaidriem ekonomikas principiem, ko izmanto aktīvu un saistību mērīšanai, ar risku, kas noteikts pēc saskaņotiem principiem un kapitāla prasībām, kas pamatotas tieši uz šiem mērījumiem
The new common solvency framework should therefore be based on clear economic principles for the measurement of assets and liabilities, with risk measured on the basis of consistent principles and capital requirements based directly on these measurements.
sk. arī „ Solvency II Introductory Guide ”, CEA 2006 un WE-Conf 18 sīkākas informācijas iegūšanai .
see also 'Solvency II Introductory Guide', CEA 2006 and WE-CONF18 for more specific details
Tādējādi pareizas ieviešanas gadījumā Solvency II sistēmai varētu būt pozitīva ietekme uz apdrošinājuma ņēmējiem, sniedzot viņiem labāku aizsardzību ar to, ka nodrošinātu sabiedrību riska pārvaldības prakses uzlabošanos un panāktu, ka tās uztur adekvātus kapitāla līmeņus.
Thus, if implemented correctly, the Solvency II framework would have a positive impact on policyholders, giving them better protection by ensuring companies improve their risk management practices and hold appropriate levels of capital.
Tajā pašā laikā tas novestu pie efektīvākas kapitāla piešķiršanas nozarei, zemāka sabiedrību sabrukuma riska, un rezultātā pie lielākas uzticības apdrošināšanas uzņēmējdarbībai un tās finansiālajai stabilitātei.
At the same time, it would lead to a more efficient capital allocation across the industry, a lower risk of company failure and, consequently, greater confidence in the insurance business and its financial stability.
Analizējot EK tiesību aktu noteikumus, kā to saistībā ar šo pilnvarojuma daļu nosaka Trešā dzīvības apdrošināšanas direktīva, Komitejai bija jārod atbildes uz šādiem jautājumiem:
Analyzing the EC law provisions as defined by the Third Life Directive in the context of this part of the mandate, the committee had to find answers to the following questions:
Vai AK uzraudzības un regulēšanas iestādes bija efektīvi izveidotas un adekvāti nodrošinātas ar personālu un resursiem, lai izpildītu pienākumus, kas sīki izklāstīti 3LD 10. panta 3. punktā?
Were UK supervisory and regulatory bodies effectively created and adequately equipped with staff and resources to fulfil the duties detailed in Article10(3) of 3LD ?
Ko- un kad – AK regulatīvajām iestādēm būtu pamatoti vajadzējis atklāt Equitable Life lietā, ja tās būtu pareizi izmantojušas savas uzraudzības un regulatīvās pilnvaras par piesardzīgu regulēšanu saskaņā ar noteikumiem, kas sīki izklāstīti 3LD 10. un 13. pantā?
What - and when - could the UK regulatory bodies have reasonably been expected to discover in the Equitable Life case, if they had correctly exercised their supervisory and regulatory powers on prudential regulation following provisions detailed in Articles 10 and 13 of 3LD ?
Vai AK regulatori reaģēja laikus un pareizā veidā, kad viņi uzzināja par Equitable Life problēmām, it īpaši pēc to risku saskatīšanas un izgaismošanas, kas raksturīgi GAR, kā to paredz 3LD 13. panta 3. punkts?
Did UK regulators react in a timely and correct manner once problems with Equitable Life became known to them, in particular on spotting and highlighting the risks inherent in GARs, as requested by Article 13(3) of 3LD ?
Vai AK regulatori un regulatori citās iesaistītajās dalībvalstīs pareizi uzraudzīja uzņēmējdarbības vadības noteikumu piemērošanu savā teritorijā?
Did the UK regulators and regulators in other Member States concerned correctly supervise the application of conduct of business rules on their territory?
Vai viņi palīdzēja apdrošinājuma ņēmējiem, kuri sūtīja sūdzības regulatoriem?
Did they assist policyholders addressing complaints to regulators?
Vai bija pienācīga informācijas plūsma un vienota rīcība starp AK regulatoriem un citu dalībvalstu regulatoriem saistībā ar EL darbību viņu teritorijā?
Was there an appropriate flow of information and concerted action between UK regulators and regulators of other Member States in relation to EL's activities on their territory?
Kopš „ Life Assurance Companies Act” pieņemšanas 1870. gadā AK apdrošināšanas sabiedrībām ir jāiesniedz sīkas grāmatvedības un aktuārās atskaites
UK insurance companies have been required to make detailed accounting and actuarial returns
Apdrošināšanas sabiedrību akts 1982 noteica dzīvības apdrošināšanas sabiedrībām iesniegt „Ieceltā aktuāra novērtējuma ziņojuma” kopsavilkumu, „Gada ziņojumu” un sabiedrības „Gada atskaites”, kas paredzētas Sabiedrību aktos .
The Insurance Companies Act 1982 required life insurance companies to submit the abstract of the 'Appointed Actuary's valuation report', the 'Annual report' and the company's 'Annual Accounts' required under the Companies Acts .
Sekundārie tiesību akti tālāk konkretizēja to normatīvo atskaišu saturu, kuru garums 90. gadu beigās varēja sasniegt vairākus simtus lappušu. (sal.
Secondary legislation further specified the content of prescribed regulatory returns which - in the late 1990s - could run to several hundred pages. (compare.
WE 32, 44. punkts , lai varētu pārraudzīt to maksātspējas stāvokli.
WE32, para.44) to enable the monitoring of their state of solvency since the adoption of the " Life Assurance Companies Act" of 1870.
Oficiālāka atļauju piešķiršanas kārtība, pamatota uz regulatīvām pilnvarām, tika ieviests 1967. gadā un vēlāk pastiprināta, ieviešot jēdzienu „ apdrošinājuma ņēmēju pamatotas izredzes ” ( PRE)
A more formal authorisation regime backed by regulatory powers was consequently introduced in 1967 and later strengthened by the introduction of the concept of " policyholders' reasonable expectations" (PRE)
Kā konkretizēts WE 32, 30.–31. punkts, „apdrošinājuma ņēmēju pamatotās cerības” nekad nav tikušas īpaši definētas, un to izcelsme nav EK tiesību aktos, t.i., EK tiesību akti nekad nav radījuši PRE ekvivalentu tiesisku prasību.
As specified in WE32, para.30-31, the concept of 'policyholders' reasonable expectations' has never been specifically defined and did not have its origin in EC legislation, i.e. EC legislation never created an equivalent legal requirement to PRE.
Tā bija unikāla AK, bet, lai gan šim standartam būtu vajadzējis nodrošināt sabiedrības saistību konservatīvu novērtējumu, tas acīmredzami neizrādījās noderīgs EL lietā. un statūtos noteikto „ iecelto aktuāru ” amatus 1974. gadā.
It was unique to the UK but although this standard should have lead to a conservative estimation of a company's liabilities, it clearly did not prove helpful in the EL case. and the statutory role of " Appointed Actuaries " in 1974
Sk. Apdrošināšanas sabiedrību akts 1974 , 2.15 iedaļu.
see Insurance Companies Act 1974, section 2 (15). .
Šķiet, ka AK īstenoto dzīvības apdrošināšanas sabiedrību piesardzīgas uzraudzības sistēmu tradicionāli ir iedvesmojusi doktrīna „ brīvība ar publicitāti ”, kas nozīmē to, ka „ dzīvības apdrošināšanas sabiedrībām būtu jāveic savas darbības atklāti, izvietojot finansiālo informāciju publiskajā sfērā .”
It appears that UK prudential supervision of life insurance companies had been traditionally inspired by a doctrine of “freedom with publicity” defined as " life insurance companies would make their affairs public through financial information being placed in the public domain."
Tādēļ bija vēlams, lai būtu „ dzīvības apdrošināšanas uzņēmējdarbības piesardzīga uzraudzība, lai aizsargātu apdrošinājuma ņēmēju intereses, taču bija arī vēlams neierobežot komerciālo brīvību ... jo pārmērīgi uzmācīga piesardzīga uzraudzība varētu kavēt inovatīva un konkurētspējīga dzīvības apdrošināšanas tirgus attīstību ...
Accordingly, it was desirable to have "some prudential supervision of life insurance business to safeguard policyholders’ interests but it was also desirable not to restrict commercial freedom ... as excessively intrusive prudential supervision could have an inhibiting effect on the development of an innovative and competitive life insurance market ...
Savā būtībā uzraudzības režīms drīzāk palika pamatots uz apdrošināšanas sabiedrību rīcības brīvību nekā uz likumā noteiktiem noteikumiem .”
At its heart, the supervisory regime remained one based on insurance companies’ freedom of action rather than on prescriptive rules."
ES finanšu pakalpojumu tiesību aktu ieviešana AK tiesību aktos nav iedragājusi AK finanšu regulēšanas sistēmu, kas pamatota uz „mīkstā pieskāriena” principiem.”
The implementation of EU financial services law into UK law has not undermined the UK ’s ‘soft touch’ principles-based system of financial regulation."
Sk. Prof. Kern Alexander, WE-File 31, 4.1. punkts
see Prof. Kern Alexander, WE-FILE 31, point 4 (1).
Pēdējo divu desmitgažu laikā AK dzīvības apdrošināšanas sabiedrību regulatīvā un uzraudzības sistēma ir attīstījusies dažādos veidos, kas noveduši pie vienotas Finanšu uzraudzības iestādes ( FSA ) izveidošanas, kura ieguva regulatīvās pilnvaras tikai 2001. gada decembrī.
Over the past two decades, the regulatory and supervisory framework of life insurance companies in the UK has evolved in different steps, leading to the creation of the single Financial Supervising Authority (FSA), which gained its full regulatory powers only in December 2001.
Līdz tam laikam AK apdrošināšanas sabiedrības, kas pārdeva ilgtermiņa ieguldījumu produktus, regulēja divi AK valdības departamenti: Tirdzniecības un rūpniecības ministrija ( DTI ) no 1989. gada līdz 1997. gadam un pēc tam AK Ekonomikas un finanšu ministrija ( HMT ) no 1998. gada līdz 2001. gadam
Until then, UK insurance companies that sold long-term investment products were regulated from within two UK Government departments: the Department of Trade and Industry (DTI) from 1989-1997, and later HM Treasury (HMT) from 1998 to 2001
HMT noslēdza apakšlīgumu ar FSA, nododot tās pārziņā apdrošināšanas sabiedrību ikdienas uzraudzību, bet saglabāja kompetenci likumīgo pilnvaru realizācijā saskaņā ar ICA 82 ar Valdības statistikas departamenta (VSD) palīdzību
HMT contracted out the day-to-day supervision of insurance companies to the FSA, but remained solely competent to exercise the statutory powers under ICA82. , with the technical assistance of the Government's Actuary Department (GAD)