natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tā apsvēra vairākas iespējas, tostarp saglabāt pašreizējo sistēmu ar tās nomācošo efektu uz vairākām personu grupām, izvēloties izmantot to plašākās vēlēšanu tiesības, ko tiem piešķir ES pilsonība.
It considered a number of options, including staying with the present system with its depressing effect on the number of individuals choosing to exploit their wider electoral rights as derived from EU citizenship.
Tāpēc Komisija ierosina vairākus pasākumus, kas paredz vienkāršot procedūru un mazināt slogu, kas uzlikts vēlēšanu iestādēm un iedzīvotājiem.
The Commission therefore proposes a number of measures designed to simplify the procedure and to lessen the burden on electoral authorities and individuals.
Tā ierosina atcelt pašreizējo informācijas apmaiņas sistēmu, bet saglabāt kārtību par personu apliecinājumu iesniegšanu, lai nepieļautu divkāršu balsošanu vai kandidēšanu, nostiprināt kontroli ārpus iecirkņiem un palielinātu sodus par pārkāpumiem.
It proposes to scrap the current information exchange system but maintain the individual declaration not to vote or stand twice, strengthen ex-post checks and increase penalties for infringement.
Atcels arī īpašo kandidātu apstiprināšanas sistēmu.
The special attestation of eligibility for candidates would also be abolished.
Referents uzskata, ka Eiropas Parlamentam bez iebildumiem jāpieņem šīs tehniskās izmaiņas.
In the view of the rapporteur, Parliament should welcome these technical proposals without reservation.
Eiropas Parlamentam būtu arī jāatbalsta centieni īstenot šīs izmaiņas 2009. gada vēlēšanām, ieviest pārskata klauzulu pēc 2009. gada un pieprasīt dalībvalstīm informēt Komisiju par direktīvas transponēšanas procesu valsts tiesību aktos.
Parliament should also welcome the intention to give effect to these changes in time for the 2009 elections, the inclusion of a revision clause post-2009, and the requirement for member states to inform the Commission about how they transpose the directive into national law.
Eiropas Parlamentam būtu jāpieprasa, lai Komisija sniedz tam visu informāciju par transponēšanas procesa attīstību.
Parliament should insist that it is kept fully informed by the Commission about the progress of transposition.
Eiropas Parlamenta mērķi
Parliament’s objectives
Ja Eiropas Parlamentam nav grūtību tehniski īstenot ierosinātās izmaiņas, tādas pastāv sākotnējā likuma skaidrošanā, kurai pēc referenta domām ir pārāk šaurs aspekts attiecībā uz tiesību piešķiršanu pilsoņiem kandidēt dalībvalstī, kuras pilsoņi tie nav.
While Parliament would have no difficulty with the technical substance of the changes proposed, there remains the matter of the interpretation of the primary law which interpretation, in the view of the rapporteur, is excessively narrow in respect of giving effect to the right to stand as a candidate in a member state other than one’s own.
Šī problēma ir īpaši būtiska attiecībā uz potenciālajiem kandidātiem ar dubulto pilsonību.
The problem is particularly acute with respect to potential candidates who hold dual nationality.
Eiropas Parlaments ir ieinteresēts palielināt to iedzīvotāju skaitu, kuri izvēlas izmantot vēlēšanu tiesības pilnībā.
Parliament’s interest is in maximising the number of people who choose to exercise their electoral rights to the full.
Laikā, kad ir pastiprināta iedzīvotāju mobilitāte pār Eiropas Savienības iekšējām robežām, ieteicams ieviest pēc iespējas elastīgākas vēlēšanu tiesības „vienotā politiskā tirgū”.
In the age of increased citizen mobility across the internal frontiers of the Union, it is desirable to make electoral rights as portable as possible within the single political market.
Jāatgādina, ka 1976. gada Akts aizliedz balsot vairāk kā vienu reizi (9. pants).
One recalls that the 1976 Act prohibits double voting (Article 9).
Tas neaizliedz kandidēt vairāk nekā vienā vēlēšanu apgabalā.
It does not prohibit standing as a candidate in more than one electoral constituency.
Tādēļ jautājums par kandidēšanu paliek dalībvalsts tiesību jautājums (8. pants).
The matter of candidature, therefore, remains a matter for national law (Article 8).
Direktīvas 19. panta 2. punktā paredzētajā „sīki izstrādātajā kārtībā” jānosaka obligātie pasākumi, kas nepieciešami, lai stātos spēkā abas paredzētās pilsoņu tiesības – balsstiesības un tiesības kandidēt valstī, kuras pilsoņi tie nav.
The ‘detailed arrangements’ prescribed for this Directive in Article 19(2) must be limited to what is strictly necessary to give effect to the two intended rights – that is, both to vote and to stand in a state other than one’s own.
Tiek iekļauti pasākumi dalībvalstīm, lai nodrošinātu likuma ievērošanu.
This includes arrangements for member states to ensure that the law is observed.
Tomēr Padome nevar ieviest jaunus noteikumus ES līmenī kandidēšanas tiesību izmantošanai citādākā veidā nekā to paredz dalībvalsts likumi.
The Council may not, however, introduce new conditions at the EU level for the exercise of the right to stand as a candidate other than or beyond those foreseen in national law.
Tādējādi vismaz trīs Direktīvas 93/109 aspekti nav savstarpēji saskaņoti.
Directive 93/109 is therefore disproportionate in at least three respects.
Pirmkārt, saskaņā ar 3. panta b) apakšpunktu, pilsonim ir tiesības balsot un kandidēt, „ja vien šīs tiesības nav liegtas saskaņā ar 6. un 7. pantu”.
First, according to its Article 3(b), the citizen can vote or stand ‘unless deprived of those rights pursuant to Articles 6 and 7’.
Saskaņā ar 7. pantu dzīvesvietas dalībvalsts pienākums ir apturēt pilsoņa tiesības balsot, ja tiek pierādīts, ka šai personai šīs tiesības ir atņemtas „ar atsevišķu krimināltiesisku vai civiltiesisku lēmumu” piederības dalībvalstī.
Under Article 7 the state of residence is obliged to stop a citizen from voting as soon as it is proven that this person is deprived of those rights ‘through an individual civil law or criminal law decision’ in the home state.
Dzīvesvietas dalībvalstij jālieto šāds aizsarglīdzeklis, neņemot vērā, vai personai būtu atņemtas vēlēšanu tiesības saskaņā ar tās dzīvesvietas dalībvalsts tiesību aktiem, kuru skar tas pats likumpārkāpums un tajā pašā veidā.
The state of residence must take such preventative action regardless of whether the individual would have been deprived of his or her electoral rights according to the national law of the state of residence concerned for the same misdemeanour and in the same manner.
Dzīvesvietas dalībvalstij nav tiesību pēc saviem ieskatiem traktēt katru gadījumu, ņemot vērā valsts tiesisko regulējumu.
The state of residence is not entitled to use its discretion on a case by case basis in the light of its own national legislation.
Tāpēc ir iespējams, ka persona tiek netaisnīgi sodīta un diskriminēta viņa(s) valstspiederības dēļ.
Therefore, it could be that an individual is unfairly penalised and discriminated against on the grounds of his or her nationality.
Turklāt, atbilstīgi 6. panta 1. punktam pilsonis, kam juridiski ir atņemtas tiesības kandidēt „saskaņā ar dzīvesvietas dalībvalsts vai piederības dalībvalsts likumu, nevar izmantot šīs tiesības.”
Moreover, under Article 6(1) a citizen is precluded from standing if legally deprived of his or her right to stand ‘under either the law of the Member State of residence or the law of his home Member State’.
Otrais aspekts neiztur kritiku tāpat kā iepriekšminētais attiecībā uz tiesībām balsot.
The second aspect provokes the same criticism as formulated above with respect to the right to vote.
Interesanti, ka šis kategoriskais aizliegums attiecas vienīgi uz Eiropas Parlamenta vēlēšanām.
Interestingly, this blanket prohibition only pertains to European Parliamentary elections.
Ja ir runa par pašvaldību vēlēšanām, dzīvesvietas dalībvalstij ir izvēles iespējas: „… var paredzēt … liegts izmantot …”
As far as municipal elections are concerned, the state of residence has a power of discretion: ‘… may provide that … shall be precluded …’
5. panta 1. punkts Padomes 1994. gada decembra Direktīvā 94/80/EK, ar kuru paredz sīki izstrādātus noteikumus par to, kā tiesības balsot un kandidēt pašvaldību vēlēšanās izmanto Savienības pilsoņi, kas dzīvo dalībvalstī, kuras pilsoņi tie nav, OV L 368, 31.12.1994., 38. lpp. .
Article 5(1) of Council Directive 94/80/EC of December 1994 laying down detailed arrangements for the exercise of the right to vote and to stand as a candidate in municipal elections by citizens of the Union residing in a Member State of which they are not nationals, OJ L 368 of 31/12/1994, p.38. .
Visbeidzot, acīmredzami pārkāpjot 1976. gada Aktu, 1993. gada direktīvas 4. pants kategoriski nosaka, ka „persona nevar vienās un tajās pašās vēlēšanās kandidēt vairāk kā vienā dalībvalstī.”
Finally, and in apparent breach of the 1976 Act, Article 4 of the 1993 Directive lays down categorically that: ‘No one may stand as a candidate in more than one Member State at the same election.’
Šāds aizliegums nesaskan ar stingri noteikto nosacījumu nodrošināt to, lai ES pilsonis varētu kandidēt atbilstoši tiem pašiem nosacījumiem, ko dzīvesvietas valsts „ar likumu izvirza saviem pilsoņiem” (3. panta b) punkts).
Such a prohibition goes beyond what is strictly necessary to ensure that an EU citizen stands as a candidate under the same conditions as the state of residence ‘imposes by law on its own nationals’ (Article 3(b)).
Šis aizliegums ir pretrunīgs, jo dalībvalsts var droši uzskatīt, ka tai saskaņā ar valsts likumu nav iebildumu vairākām kandidatūrām.
This prohibition is disproportionate because a member state may very well take the view that it has no objection under its national law to multiple candidatures.
Patiešām, daudzās dalībvalstīs ir atļauts kandidēt vairākās vietās savā valstī.
Indeed, many member states permit multiple candidatures within their own state.
(Lieki piebilst, ka vairāk nekā vienā vēlēšanu apgabalā sekmīgi ievēlētajam kandidātam jāizvēlas vieta, kuru tas pārstāvēs Parlamentā.)
(Needless to add, a candidate successful in being elected in more than one constituency has to choose the place for which he or she will sit in the Parliament.)
Īsumā, Eiropas Parlamentam, apspriežoties par šo direktīvu, jāizvirza divi jautājumi:
In short, the Parliament, in being consulted about this Directive, should pose two questions:
Kāpēc, ja vienā dalībvalstī pilsonim ir atņemtas tiesības balsot vai kandidēt, automātiski šīs tiesības tiek atņemtas arī citā?
Why should being deprived of the right to vote or stand as a candidate in one member state automatically deprive the citizen of the same rights in another?
Kāpēc kandidāts nedrīkst kandidēt vairāk nekā vienā dalībvalstī vienā un tajā pašā laikā?
Why should a candidate not be able to stand in more than one member state at the same time?
I. Komisijas priekšlikuma konteksts
I. Background to the Commission proposal
Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 19. pants paredz, ka „ ikvienam Savienības pilsonim, kas dzīvo kādā dalībvalstī, bet nav tās pilsonis, ir tiesības balsot un kandidēt Eiropas Parlamenta vēlēšanās šajā dalībvalstī saskaņā ar tādiem pašiem nosacījumiem kā šīs valsts pilsoņiem ”.
Under Article 19 of the Treaty establishing the European Community, ‘ every citizen of the Union residing in a Member State of which he is not a national shall have the right to vote and to stand as a candidate at European Parliament elections in the Member State in which he resides, under the same conditions as nationals of that State’ .
Kārtību, kādā īsteno šīs balsstiesības un tiesības kandidēt, nosaka Direktīva 93/109/EK.
The detailed arrangements for the exercise of the right to vote and stand as a candidate are laid down in Directive 93/109/CE.
Minētās direktīvas mērķi ir nodrošināt visu Eiropas Savienības pilsoņu piedalīšanos Eiropas Parlamenta vēlēšanās, veicināt visu pilsoņu piedalīšanos šajās vēlēšanās un visiem pilsoņiem, kas dzīvo vienā dalībvalstī (neatkarīgi no tā, vai tie ir attiecīgās valsts pilsoņi), nodrošināt vienādas vēlēšanu tiesības
The objectives of this Directive are to ensure the participation of all citizens of the Union in European Parliament elections, to encourage all citizens to participate in these elections, and to guarantee the same electoral rights for all citizens residing in the same country (nationals or non-nationals)
Minētā direktīva nosaka, ka neviens pilsonis nedrīkst vienās un tajās pašās vēlēšanās piedalīties vairāk kā vienu reizi vai kandidēt vairāk nekā vienā dalībvalstī (direktīvas 4. pants)
The Directive states that no citizen may vote more than once or stand as a candidate in more than one Member State in the same election (Article 4 of the Directive)
To paredz arī 8. pants 1976. gada 20. septembra Aktā par Eiropas Parlamenta pārstāvju ievēlēšanu vispārējās tiešās vēlēšanās. .
Also Article 8 of the Act of 20 September 1976 concerning the election of the representatives of the European Parliament by direct universal suffrage. .
Tomēr, ņemot vērā 2004. gada jūnija Eiropas Parlamenta vēlēšanu pieredzi, Komisija uzskatīja, ka šo kārtību ir iespējams vienkāršot, un tāpēc iesniedza šo direktīvas priekšlikumu.
However, in light of the experience of the European elections in June 2004, the Commission felt it would be possible to simplify the procedure and therefore presented this proposal for a directive.
Tas paredz atcelt dalībvalstu pienākumu apmainīties ar informāciju (13. pants), pastiprināt noteikumus attiecībā uz sankcijām nepatiesas deklarācijas gadījumā (13. pants) un atcelt kandidātu pienākumu iesniegt apliecinājumu, ka nav atņemtas tiesības kandidēt.
The Directive plans to abolish the obligation for Member States to exchange information (Article 13), to strengthen the provisions for sanctions in the event of a false declaration (Article 13), and to abolish the obligation for candidates to provide an attestation that they are eligible to stand as a candidate (Articles 6 and 10).
Direktīvas darbības joma
Scope of the Directive
Šī direktīva attiecas tikai uz tiem Eiropas Savienības pilsoņiem, kas dzīvo dalībvalstī, kuras pilsoņi tie nav.
This Directive is concerned only with citizens of the Union residing in a Member State of which they are not nationals.
Tāpēc direktīvā netiek aplūkoti jautājumi, kas attiecas uz:
As such, the Directive does not discuss
- dubultu pilsonību;
- citizens with dual nationality
- trešo valstu pilsoņiem.
- third-country nationals
Dubultas pilsonības jautājums
Dual nationality
Savā paziņojumā par 2004. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanām
In its Communication on the 2004 European elections
Šādā gadījumā tiešām nav iespējams nodrošināt, ka pilsoņi nebalso vairāk nekā vienu reizi, kas ir pretrunā 8. pantam 1976. gada 20. septembra Aktā par Eiropas Parlamenta pārstāvju ievēlēšanu vispārējās tiešās vēlēšanās.
In such cases, it is impossible to ensure that a citizen does not vote more than once, which is a breach of Article 8 of the Act of 20 September 1976 concerning the election of the representatives of the European Parliament by direct universal suffrage.
Šis jautājums nav Direktīvas 93/109/EK darbības jomā, bet ir viens no divkāršas balsošanas iespējamiem avotiem, un Komisijai tāpēc būtu jāizskata iespējas novērst šādas situācijas.
This issue does not fall within the scope of Directive 93/109/CE but is a potential source of double votes and the Commission should, therefore, study the options for avoiding such situations occurring.
Trešo valstu pilsoņi
Third-country nationals
Šī direktīva attiecas tikai uz Eiropas Savienības pilsoņiem un tāpēc nereglamentē trešo valstu pilsoņu iespējamo piedalīšanos Eiropas Parlamenta vēlēšanās.
This Directive deals only with citizens of the Union and does not cover the possible participation of third-country citizens in European Parliament elections.
Tomēr ir jāpiemin Eiropas Kopienu Tiesas jaunākā judikatūra attiecībā uz šo jautājumu.
However, recent case law developments at the European Court of Justice are worth mentioning.
Tiesā šajā sakarā tika iesniegts jautājums par to, vai dalībvalsts var Eiropas Parlamenta vēlēšanu balsstiesības pamatoti attiecināt uz trešo valstu pilsoņiem – konkrētajā gadījumā uz Britu Sadraudzības pilsoņiem, kas atbilst noteiktiem kritērijiem ( qualifying Commonwealth citizens ) un kas dzīvo Eiropas teritorijā, proti, Gibraltārā.
The Court was consulted about whether a Member State is justified in extending the right to vote in European Parliament elections to third-country nationals, such as Commonwealth citizens fulfilling certain criteria (‘qualifying Commonwealth citizens’), living on European territory such as Gibraltar.
Tiesa savā 2006. gada 12. septembra spriedumā
In its judgment of 12 September 2006
Lieta C-145/04, Spānijas Karaliste pret Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti. norādīja, ka ne EK līguma 190. pants, ne 1976. gada akts tiešā un nepārprotamā veidā nenoteic, kam ir tiesības balsot un tikt ievēlētam Eiropas Parlamentā,
Case C-145/04 Kingdom of Spain/United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland. , the Court pointed out that neither Article 190 EC nor the 1976 Act determines clearly or precisely who is eligible to have the right to vote and stand as a candidate at the European Parliament
Sprieduma 70. punkts. bet ka 1976. gada akta 8. pantā ir precizēts, ka vēlēšanu procedūru katrā dalībvalstī reglamentē valsts tiesību noteikumi
Point 70 of the Judgment. , while Article 8 of the 1976 Act states that the electoral procedure is governed by national provisions
Sprieduma 69. punkts. .
Point 69 of the judgment. in each Member State.
Tiesa secināja, ka „ to personu noteikšana, kurām ir tiesības balsot un tikt ievēlētām Eiropas Parlamenta vēlēšanās, ievērojot Kopienu tiesības, ir katras dalībvalsts kompetencē un ka EKL 189., 190., 17. un 19. pants neaizliedz dalībvalstīm piešķirt šīs balsstiesības un tiesības tikt ievēlētām noteiktām personām, kurām ir ciešas saiknes ar tām un kuras nav to pilsoņi vai Savienības pilsoņi, kas dzīvo to teritorijā ”.
The Court concludes that ‘ the definition of the persons entitled to vote and to stand as a candidate in elections to the European Parliament falls within the competence of each Member State in compliance with Community law, and that Articles 189 EC, 190 EC, 17 EC and 19 EC do not preclude the Member States from granting that right to vote and to stand as a candidate to certain persons who have close links to them, other than their own nationals or citizens of the Union resident in their territory ’ .
Šis spriedums tādējādi uzsver, ka ir iespējams, ka trešo valstu pilsoņiem ir tiesības balstot un tikt ievēlētiem Eiropas Parlamentā, bet ka tas, vai minētajiem pilsoņiem šādas tiesības piešķirt, ir dalībvalstu ziņā.
This judgment points out that is possible for third-country nationals to have the right to vote and to be elected to the European Parliament, but the Member States concerned must decide whether or not to grant these rights.
Referents atbalsta Komisija mērķi vienkāršot veidu, kādā Eiropas Savienības pilsoņi var balsot vai kandidēt savas dzīvesvietas dalībvalstī.
The rapporteur supports the Commission’s aim of simplifying the procedures for European citizens wanting to vote or stand for election in their Member State of residence.
Tā kā šī direktīva veicina Eiropas politiskās kopienas izveidi, tā ir lietderīga un vajadzīga.
In that it contributes to creating a European political community, this Directive is useful and necessary.
Diemžēl Eiropas Savienības pašreizējās politiskās situācijas dēļ nav iespējams izveidot vienotu vēlēšanu sistēmu.
Unfortunately, given the present political climate within the European Union, it is impossible to establish one single electoral system.
Tomēr būtu vēlams, lai Komisija pēc 2009. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanām iesniegtu par šo jautājumu priekšlikumu, ko tad varētu izskatīt Padome un Parlaments.
However, it would be useful if, after the European elections in 2009, the Commission made a proposal regarding this matter, which could then be studied by Council and Parliament.
Referenta pārējo iesniegto grozījumu mērķis ir nodrošināt, lai kārtība, kādā Eiropas Savienības pilsoņi, kas balso savas dzīvesvietas dalībvalstī, var īstenot savas balsstiesības un tiesības kandidēt, būtu identiska kārtībai, ko piemēro šīs dalībvalsts pilsoņiem, kā arī lai atvieglotu direktīvas praktisko īstenošanu.
The other amendments presented by the rapporteur aim to ensure that the detailed arrangements for voting and standing as candidates applicable to Union citizens voting in their Member State of residence are identical to the arrangements applicable to nationals of that Member State, and also to facilitate the practical implementation of the Directive.
Pilsoņu brīvību, tieslietu un iekšlietu komiteja aicina Konstitucionālo jautājumu komiteju kā atbildīgo komiteju savā ziņojumā iekļaut šādus grozījumus:
The Committee on Civil Liberties, Justice and Home Affairs calls on the Committee on Constitutional Affairs, as the committee responsible, to incorporate the following amendments in its report:
-1.A APSVĒRUMS (jauns)
RECITAL -1 A (new)
(-1a) Ir svarīgi nodrošināt Eiropas Savienības pilsoņiem, kas dzīvo dalībvalstī, kuras pilsoņi tie nav, iespēju efektīvā un praktiskā veidā pilnībā īstenot savas politiskās tiesības, no kurām vissvarīgākās ir tiesības balsot un kandidēt Eiropas Parlamenta vēlēšanās dalībvalstī, kurā tie dzīvo.
(-1a) It is essential to guarantee in an efficient and practical way the full exercise of their political rights to citizens of the Union residing in a Member State of which they are not nationals, among which the most important is the right to vote and stand as candidates in elections to the European Parliament in their country of residence.
-1.B APSVĒRUMS (jauns)
RECITAL -1 B (new)
(-1b) Diemžēl Eiropas Parlamenta vēlēšanas nav patiesas Eiropas vēlēšanas, bet, tā kā tām nav vienota tiesiskā regulējuma, ir atkarīgas no divdesmit septiņām atšķirīgām vēlēšanu sistēmām, un pašreizējā politiskajā gaisotnē šādu situāciju diemžēl nevar novērst.
(-1b) It is regrettable that elections to the European Parliament are not true European elections but depend on twenty-seven different electoral systems, given the absence of a common electoral law, a situation which unfortunately cannot be remedied in the present political climate.
Eiropas Savienības pilsonība garantē vienas un tās pašas tiesības visiem ES pilsoņiem neatkarīgi no tā, vai viņi ir dzimuši vai dzīvo Eiropas Savienībā vai trešā valstī.
Union citizenship guarantees the same rights for all EU citizens, whether they were born, or live, in the Union itself or in a third country.
Tādēļ Kopienas iestādēm ir jāraugās, lai Eiropas Savienības pilsoņi, kas dzīvo trešā valstī, varētu izmantot savas tiesības Eiropas Parlamenta vēlēšanu gadījumā.
The Community institutions must therefore be vigilant in ensuring that citizens of the Union resident in a third country are able to exercise their rights in the case of elections to the European Parliament.
(2a) Šī direktīva neattiecas uz un nekas tās noteikumos nedrīkst skart dalībvalstu tiesību aktus par iespējamo balsstiesību piešķiršanu un kandidēšanu vēlēšanās:
(2a) It is beyond the scope of this Directive, and nothing in its provisions may have any effect on the internal legislation of a Member State regarding the possible granting of the right to vote and to stand as candidates to:
(a) trešo valstu pilsoņiem, kas pastāvīgi dzīvo šajā valstī;
(a) third country nationals residing in that Member State ;
(b) šīs dalībvalsts pilsoņiem, kas pastāvīgi dzīvo trešās valstīs;
(b) nationals of the Member State residing in third countries;
(c) bezvalstniekiem un citām personām, kurām nav nevienas valsts pilsonības un kas ilgstoši un pastāvīgi dzīvo šajā dalībvalstī.
(c) stateless persons and others who do not hold the nationality of any country who are long-term residents of a Member State .
1.a) Direktīvas 3. pantu aizstāj ar šādu:
(1a) Article 3 is replaced by the following:
(a) ir Eiropas Savienības pilsonis Līguma 8. panta 1. punkta otrā apakšpunkta nozīmē;
(a) is a citizen of the Union within the meaning of the second subparagraph of Article 8(1) of the Treaty,