natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Piemēram, šķiet, ka joprojām ir īpaši sarežģīti noteikt piemēroto(s) kontaktpunktu(s), ar ko saskaņoti darboties, pārbaudot transponēšanas pasākumu atbilstību.
As an example, it seems that it is still particularly complex to identify the appropriate contact(s) with whom to liaise when checking the conformity of the transposition measures.
Kā ierosināts paziņojumā, atbilstīgu koordinācijas punktu izveide katrā dalībvalstī varētu nodrošināt Komisiju ar vienotu kontaktpunktu jautājumiem, kas attiecas uz transponēšanu, Kopienas tiesību piemērošanu un koordināciju ar valstu ministrijām un reģionālajām vai vietējām varas iestādēm
As suggested in the Communication, the setting up of appropriate coordination points in each Member State could provide the Commission with a single point of contact for questions concerning transposition, for the application of Community law and for coordination with national ministries and regional or local authorities
Šajā kontekstā Komisija 2004. gada 12. jūlija ieteikumā par labāko transponēšanas pieredzi, lai palīdzētu dalībvalstīm to centienos uzlabot transponēšanu, ir nopietni ieteikusi dalībvalstīm „veikt organizatoriskus vai cita veida pasākumus, kuri ir vajadzīgi, lai ātri un efektīvi nodarbotos ar to tiesisko saistību nemitīgas pārkāpšanas galvenajiem iemesliem, kas attiecas uz iekšējā tirgus direktīvas pareizu un laicīgu transponēšanu”. .
In this context, in its Recommendation of 12 July 2004 on best Transposition Practices to assist Member States in their efforts to improve their transposition, the Commission has strongly recommended that the Member States " take the steps, organisational or otherwise, that are necessary to deal promptly and effectively with the underlying causes of their persistent breaches of their legal obligation to transpose internal market Directives correctly and on time". .
Atbildot uz Komisijas ierosinājumu, dažas dalībvalstis jau ir veiksmīgi izveidojušas centrālu pārraudzības iestādi valdības līmenī, lai koordinētu visu transponēšanas politiku.
In response to the Commission's suggestion, some of the Member States have already successfully set up a central monitoring body at governmental level to coordinate for the whole transposition policy.
Tas ir noticis Maltā, Polijā, Portugālē, Īrijā un Beļģijā.
This seems to be the case in Malta, Poland, Portugal, Ireland and Belgium.
Igaunija, Slovākija Čehijas Republika, Malta, Polija, Ungārija un Francija arī ir noteikušas ministriju, kas ir atbildīga par katru direktīvu
Estonia, Slovakia, Czech Republic, Malta, Poland, Hungary, and France have also designated a Ministry responsible for each directive
Lai izpildītu 2004. gada 12. jūlija Ieteikumu, 2005. gada maijā komisārs C. McCreevy aicināja dalībvalstis informēt Komisiju par galvenajiem dalībvalstu iekšējās izvērtēšanas rezultātiem.
As a follow up to the Recommendation of 12 July 2004, in May 2005 Commissioner McCreevy invited Member States to inform the Commission of the main results of their internal screening exercise.
Komisija ir saņēmusi 21 atbildi no dalībvalstīm.
The Commission has received 21 responses from the Member States.
Dalībvalstis, kuras nav sniegušas atbildi, ir Itālija, Nīderlande, Grieķija un Austrija, no kurām divās (Grieķijā, Itālijā) ir vismazākais transponēto tiesību aktu skaits.
Member States which have not replied are Italy, The Netherlands, Greece and Austria, two of them (Greece, Italy) among those with the highest deficit in transposition.
Šī informācija attiecas uz atbildēm, kuras ir saņēmusi Komisija un kuras ir neoficiāli ir paziņotas Parlamentam. .
This information refers to the responses received by the Commission and informally communicated to the Parliament. .
Katrā ziņā ir jāatbalsta Komisijas centieni uzlabot tās īstenošanas politiku, koncentrējoties uz vajadzību nodrošināt koordināciju dažādu kompetentu varas iestāžu starpā valstu līmenī.
The Commission's efforts to improve its implementation policy by focusing on the need to ensure the coordination among different competent authorities at national level are certainly to be welcomed. .
Tomēr uzsverot organizatoriskos jautājumus un informācijas plūsmas, nevajadzētu noslēpt to, ka daudzi nepareizas īstenošanas gadījumi radušies saistībā ar dalībvalstu apzinātiem centieniem politisku un ekonomisku iemeslu dēļ vājināt Kopienas tiesību aktus.
An emphasis on organizational issues and communication flows should not, however, hide the fact that many instances of incorrect implementation are the result of conscious efforts by Member States to undermine Community legislation for political and economic reasons.
Atkal jāsaka, ka īpaši tie attiecas uz vides jomu.
Again, this seems especially true for the environmental field.
Kā piemēru var minēt 11 gadījumus par Itālijas tiesību aktu neatbilstību saistībā ar atkritumiem, kā arī 4 ietekmes novērtējuma gadījumus, kā konstatēts pēdējā Sestajā gada pārskatā par 2004. gada Kopienas tiesību aktu īstenošanu un ieviešanu vides jomā
A clear example are the 11 cases of non-conformity of the Italian legislation on waste as well as the 4 on impact assessment, as stated in the latest Sixth Annual Survey on the implementation and enforcement of Community environmental law of 2004
Šī ir diezgan unikāla situācija tāpēc, ka citām dalībvalstīm ir tikai viena vai divas neatbilstības problēmas šajā jomā, un vairumam tādu nav.
This is quite a unique situation, since other member states have at most one or two non-conformity problems in this field and the majority have none.
Pat nepārprotamāk nekā nepaziņošanas gadījumi jautājums par neatbilstību skaidri parāda, ka ES tiesību aktu nepilnīga piemērošana perspektīvā varētu izraisīt „ à géométrie variable ” un „ à la tête du client ” ar negatīvām sekām attiecībā uz ticamību tiesību aktiem un ilgtermiņā uz ticamībai ES.
Even more clearly than for non-notification cases, the issue of non-conformity is a clear demonstration that bad application of EU legislation could progressively lead to EU law “à géométrie variable” and “à la tête du client” , with negative consequences for the certainty of the law and in the long term for the credibility of the EU.
Turklāt atkal vērojamas skaidras pretrunas starp principiem, kas ir pamatā tiesiskumam un zināmai iecietības un sarunu praksei, ko izraisījusi Komisija, piemērojot EK līguma 226. pantu.
And again, there is a clear contradiction between the principles underlying the rule of law and a certain practice of indulgence and negotiation engendered by the Commission through its use of Article 226 EC.
Tātad ES iestādēm atkal ir jākoncentrējas uz šo jautājumu, un tas ir jāizvirza kā prioritāte visā „likumu labākas izstrādes” izpausmē.
Once again, EU institutions need to focus altogether on this question, and to make of it a priority issue in the whole “better lawmaking” exercise.
Neatbilstības tāpat kā paziņošanas gadījumā Komisijai būtu jāspēj rīkoties ātri, un dalībvalstīm vajadzētu būt pietiekami motivētām, lai noregulētu situāciju, negaidot, ka lietu nodod EK Tiesai.
As with notification, in the case of non conformity, the Commission should also be able to act quickly and Member States should be sufficiently motivated to adjust the situation before it goes to Court.
Varētu izpētīt vairākas iespējas, sākot no „valstu melnā saraksta”, par kurām regulāri jāapspriež kompetentā EP komitejā, līdz regulārām īpašām sesijām, kas jāsasauc, piedaloties dalībvalstu pārstāvjiem.
Several options could be examined, from a “name and shame list” to be regularly discussed in the competent committee in the EP, to regular special sessions to be held with representatives of the Member States.
Bet, lai to visu īstenotu, ir ļoti svarīgi, lai Komisija nolemtu publiskot šos jautājumus un paātrināt gan pārbaudes procesu, gan reakciju attiecībā uz dalībvalstīm, kuras neizpilda savas saistības.
But in order to do all this, it is very important that the Commission decides to go public on these issues and to accelerate both the checking process and the reaction towards Member States who do not fulfil their obligations.
Kā mēs arī redzēsim tiesību aktu ieviešanas nodaļā, ir grūti izsekot atbilstības jautājumiem, daži paliek noslēpumaini paslēpti Komisijas birojos, līdz pilsoņa „sūdzība” liek Komisijai rīkoties.
As we will also see in the law enforcement chapter, conformity questions are difficult to track, some remain mysteriously hidden in the offices of the Commission before a "complaint" of a citizen obliges the Commission to act.
Notiek EK tiesību aktu ieviešana dalībvalstīs.
The enforcement of EC law is carried out in the Member States.
Tas nozīmē, ka privāti un sabiedriski uzņēmumi, organizācijas un varas iestādes faktiski ievēro noteikumus.
It involves the actual respect of the provisions by private and public entities, bodies and authorities.
Līguma 226. un 228. pantā paredzēta procedūra, ja Komisija uzskata, ka dalībvalsts nepilda saistības atbilstīgi Kopienas tiesībām.
Article 226 and 228 of the Treaty provide for a procedure in cases where the Commission considers that a Member State has failed to fulfil an obligation under Community law.
Ir ļoti svarīgi pieminēt to, ka neskaitāmiem pilsoņiem, asociācijām, vietējām varas iestādēm un uzņēmumiem iespēja iesniegt sūdzību Komisijai nozīmē neaizstājamu instrumentu apziņas veidošanā par piederību tiesiskai Kopienai, kas sniedzas aiz viņu valsts robežām; ne tikai tāpēc, ka – pretēji vairumam tiesu lietu – sūdzība Komisijai neko nemaksā, bet arī tāpēc, ka daudzos gadījumos nav cita veida kā piespiest dalībvalsti ievērot ES tiesību aktus.
It is very important to mention the fact that for countless citizens, associations, local authorities and companies the possibility of a direct complaint to the Commission represents an irreplaceable instrument for forming a consciousness of belonging to a community of law that goes beyond their State; not only because - contrary to most judicial cases- a complaint to the Commission does not cost anything, but also because in many cases there is no other way to force a Member State to comply with EU law.
Tas ir vēl viens iemesls, kāpēc laikā, kad ir nopietnas šaubas par ES spēju uzklausīt savus pilsoņus, spēja nodrošināt svarīgu tiesību aktu īstenošanu, īpaši attiecībā uz iekšējo tirgu, patērētāju tiesībām, veselības aizsardzību un vidi, var nodrošināt veidu, kā atgūt pilsoņu uzticību, kam vajadzētu būt ES iestāžu galvenajai prioritātei.
This is another reason why, in a moment of serious doubts about the capability of the EU to listen to its citizens, the ability to ensure the implementation of important pieces of legislation, notably concerning internal market, consumer rights, health and environment, could represent a way to regain citizens’ confidence that should be given the utmost priority by EU institutions.
Saskaņā ar 21. pārskatu 2003. gada 31. decembrī izmeklēšanā bija 3927 pārkāpumu lietas.
According to the 21st report, 3,927 infringement cases were ongoing on 31.12.2003.
Starp tām bija 1855 lietas, par kurām tika uzsākta tiesvedība, 999 lietas, par kurām tika nosūtīts argumentēts atzinums, 411 lietas, kuras tika nodotas EK Tiesā un tikai 69 lietas, par kurām tika ierosināta tiesvedība atbilstīgi 228. pantam .
Among these were: 1,855 cases for which proceedings have commenced, 999 cases for which a reasoned opinion has been sent, 411 cases which have been referred to the Court of Justice and only 69 cases for which Article 228 proceedings have begun .
No šīm 69 lietām 40 attiecās uz vides sektoru.
Of these 69 cases, 40 concern the environmental sector .
Ziņojums cita starpā piemin Komisijas ierosināto pārkāpumu lietu kopējā skaita pieaugumu par 15 % (no 2356 lietām 2002. gadā līdz 2709 lietām2003. gadā).
The Report refers inter alia to an increase in the total volume of infringement cases initiated by the Commission of 15% (from 2,356 in 2002, to 2709 in 2003).
Lietu skaits, kuras ierosinājusi Komisija, pamatojoties uz savu izmeklēšanu, ir samazinājies no 318 lietām 2002. gadā līdz 253 lietām 2003. gadā, kas ir samazināšanās par 20,44 %.
The number of cases initiated by the Commission on the basis of its own investigations decreased in 2003, dropping from 318 in 2002 to 253 in 2003, a decrease of 20.44%.
Sūdzības joprojām veido lielāko daļu pārkāpumu procedūrās (1290 sūdzības 2003. gadā) un atkal galvenokārt attiecas uz vides sektoru (493 sūdzības) un iekšējā tirgus sektoru (314 sūdzības).
Complaints still form the bulk of infringement procedures (1290 in 2003) and concerned above all once again the environmental sector (493 complaints) and the internal market sector (314 complaints).
2004. gada pārskata īsa analīze rāda, ka skaitļi par 2003. un 2004. gadu atspoguļo stāvokli, kurš būtiski neatšķiras no iepriekšējiem gadiem.
A brief analysis of the 2004 Report shows that the figures for 2003 and 2004 reflect a position not substantially different from previous years.
2002. gada 31. decembrī izmeklēšanā bija 3541 likuma pārkāpumu lietas.
3541 infringement cases were in motion on 31.12.2002.
Šī ir noderīga tabula situācijas par iepriekšējiem desmit gadiem salīdzināšanai.
This is a useful table to compare the situation in the past ten years.
Atklātie pārkāpumi
Infringements detected
Pēc pašiniciatīvas atklātās lietas
Own initiative cases
Lietas saistībā ar īstenošanas pasākumu nepaziņošanu
Non-communication cases
2155 no kuriem
2155 of which
1978 no kuriem
1978 of which
2134 no kuriem
2134 of which
2270 no kuriem
2270 of which
2434 no kuriem
2434 of which
2179 no kuriem
2179 of which
2356 no kuriem
2356 of which
2709 no kuriem
2709 of which
2146 no kuriem
2146 of which
2993 no kuriem
2993 of which
21. pārskatā minēts, ka „gadu gaitā Komisija ir pastāvīgi centusies izvērst pirmstiesas posmu, kurš notiek pirms lietas nodošanas EK Tiesā.
The 21st Report mentions the fact that “Over the years the Commission has tried constantly to develop the pre-litigation phase which precedes the referral to the Court of Justice.
Komisija īpaši lielu nozīmi ir piešķīrusi atsevišķām sūdzībām, lai „panāktu, ka tiesiskums ir jūtama realitāte Eiropas pilsoņiem”.
In particular, the Commission has made a lot of the role of individual complainants in ‘making the rule of law a tangible reality for Europe’s citizens”.
Tomēr šis uzslavas cienīgais izteiksmes veids nespēj noslēpt, ka saskaņā ar EK līguma 226. panta procedūru pilsoņiem nav nekādu tiesību, atskaitot sūdzības iesniegšanu , kas dod Komisijai ļoti lielu rīcības brīvību izlemt, vai lietu nodot turpmākai izmeklēšanai, vai nē.
That laudable language, however, cannot disguise the fact that the Article 226 EC procedure gives citizens no rights whatsoever beyond lodging the complaint , and gives the Commission a very large discretion in deciding to take the case further or not.
Turklāt EK Tiesa ir atkārtoti uzsvērusi šīs procedūras politisko dabu, atsakoties pilsoņiem piešķirt jebkādus tiesiskās kompensēšanas līdzekļus attiecībā uz Komisijas darbību (vai bezdarbību).
The Court of Justice has, moreover, emphasised the political nature of the procedure repeatedly, by refusing to grant citizens any means of judicial redress against action (or non-action) by the Commission.
Tiesiska pārskata neesības gadījumā, ES tiesību aktu īstenošanas visu aspektu un Komisijas ierobežoto resursu neapmierinošā kontekstā ir vērts apsvērt, kā izstrādāt Eiropas Parlamentam pārredzamāku pieeju un strukturētāku piekļuvi Komisijas lēmumiem , neiejaucoties neierobežotajā varā, kāda ir Komisijai, lemjot, kā rīkoties konkrētos pārkāpumu gadījumos.
In the absence of judicial review, in an unsatisfactory context in terms of all aspects of implementation of EU law and of limited resources of the Commission, it is worth considering how to develop a more transparent approach and a more structured access for the European Parliament to the Commission's decisions, without interfering into the discretionary power the Commission has in deciding how to deal with specific infringement cases.
EP jau ir nozīme pārkāpumu procedūrā tāpēc, ka bieži procedūras, kuras ierosina pilsoņi, ir arī parlamentāro jautājumu mērķis; turklāt ENVI komiteja iepriekšējā leģislatūrā ieviesa regulāru sesiju par īstenošanas jautājumiem, kura ļauj tai rūpīgi sekot zināmam konkrētu procedūru skaitam.
The EP already plays a role in the infringement procedure because often procedures brought by citizens are also the object of Parliamentary questions; moreover, the ENVI committee introduced in the course of the past legislature a regular session on implementation, which allows it to follow closely a certain number of concrete cases.
Pārējās komitejas apsver iespēju darīt to pašu.
Other committees are considering doing the same.
Tomēr tas ir viss, ko mēs varam darīt.
Yet this is as far as we can go.
Ja Kopienas tiesiskajā kārtībā ir nolemts, ka EK līguma 226. pants ir politiska procedūra pēc būtības – kura Komisijai piešķir varu, bet nepiešķir tiesiskas saistības, tad politiska kontrole pār „Līgumu sargu” Eiropas pilsoņu vārdā būtu jāveic Parlamentam (vai nu iesaistītajiem EP deputātiem, vai kompetentai komitejai, vai instrumentiem, kas izveidoti pēc iestāžu dialoga) vai pašām ieinteresētajām pusēm.
If it is decided in the Community legal order that Article 226 EC is essentially a political procedure- granting powers but not legal obligations to the Commission, then political control over the ‘guardian of the Treaties’ on behalf of Europe’s citizens should be exercised by the Parliament (be it the MEP concerned or the competent committee or specific instruments of inter-institutional dialogue to be established) or by interested parties themselves.
Rīcības brīvība var būt nenovēršams ļaunums modernā valdībā; tomēr absolūta rīcības brīvība savienojumā ar absolūtu pārredzamības trūkumu būtībā ir pretējība tiesiskumam.
Discretion may be a necessary evil in modern government; absolute discretion coupled with an absolute lack of transparency, however, is fundamentally contrary to the rule of law .
Projekta sagatavotāja ir pārliecināta, ka lielāka atklātība un pārredzamība būtu ne tikai ES pilsoņu, bet arī Komisijas un tās ticamības interesēs.
The Committee on Legal Affairs is convinced that more openness and transparency would be in the interest not only of EU citizens but also of the Commission and its credibility.
Nesen pieņemtajā paziņojumā „Kopienas tiesību kopuma piemērošanas labāka uzraudzība”, kā paziņots Komisijas Baltajā grāmatā par pārvaldi, Komisija ievēroja savas saistības vadīt uzraudzību un efektīvi un godprātīgi uzsākt tiesvedību pārkāpumu gadījumos, nosakot un piemērojot prioritātes kritērijus , kuri atspoguļo potenciāla nozīmību vai zināmo neatbilstību tiesību aktiem.
In the recently adopted communication on "Better Monitoring of the application of Community law", as announced in its White Paper on Governance, the Commission respected its commitment to conduct surveillance and to bring proceedings against infringements effectively and fairly by defining and applying priority criteria reflecting the seriousness of the potential or known failure to comply with the legislation.
Prioritāros kritērijus var apkopot šādi:
The priority criteria can be summarised as follows:
a) pārkāpumi, kuri iedragā tiesiskuma pamatus;
(a) Infringements that undermine the foundations of the rule of law
b) pārkāpumi, kuri iedragā Kopienas tiesību sistēmas labi organizēto funkcionēšanu;
(b) Infringements that undermine the smooth functioning of the Community legal system
c) pārkāpumi, kuri saistīti ar direktīvu netransponēšanu vai nepareizu transponēšanu.
(c) Infringements consisting in the failure to transpose or the incorrect transposition of directives.
Projekta sagatavotāja uzskata prioritātes kritēriju noteikšanu par Komisijas pozitīvu mēģinājumu ievērot pārredzamāku pieeju darbā ar pārkāpumu procedūrām.
The Committee considers the identification of the priority criteria a positive attempt of the Commission to follow a more transparent approach when dealing with infringement procedures.
Tomēr neskatoties uz to, ka Komisija ir skaidri paziņojusi, ka „prioritātes kritēriju piemērošanu vērtēs katru gadu, kad tiks apspriests pārskats par Kopienas tiesību kopuma piemērošanas labāku uzraudzību”, 21. pārskatā nav atsauces uz nekādiem Komisijas veiktiem konkrētiem novērtējumiem attiecībā uz šo kritēriju piemērošanu.
Nevertheless, despite the fact that the Commission has expressly declared that "the application of the priority criteria will be assessed annually, when the report on the monitoring of the application of Community law is discussed", in the 21st report there is no reference to any specific assessments made by the Commission on the application of these criteria.
Projekta sagatavotāja ir arī norūpējusies par to, ka prioritātes kritēriju noteikšana varētu būt veids, lai samazinātu pārmērīgi lielo pārkāpumu procedūru loku; būtu svarīgi, lai Komisija novērtētu, vai vienkārša pieejamo resursu nostiprināšana tiem ģenerāldirektorātiem, kuri visvairāk nodarbināti ar pārkāpumiem, nebūtu vēlams risinājums sūdzību izmeklēšanas kapacitātes uzlabošanai.
The Committee is also concerned that the identification of priority criteria might be a way to reduce excessively the scope of the infringement procedures; it would be important that the Commission evaluates if a simple strengthening of the available resources in the most exposed DG would not be a preferable solution in order to improve the capability of the complaints' follow-up.
Būtu jāturpina informēt Eiropas Parlaments par šādu novērtējumu rezultātiem, un ar to jāapspriežas par jebkurām iespējamām izmaiņām prioritātes kritēriju saturā.
The European Parliament should be kept informed on the results of such evaluations and be consulted on any possible change on the content of the priority criteria.
Komisijai šajā kontekstā vienmēr būtu jāstāda tiesiskuma pamati un pilsoņu pieredze augstāk par tīri ekonomiskiem kritērijiem un novērtējumiem un rūpīgi jāuzrauga pamatbrīvību un Līguma vispārējo principu, kā arī regulu un pamatdirektīvu ievērošana.
In this context, the Commission should always place the fundamentals of the rule of law and citizens' experience above purely economic criteria and evaluations and should monitor carefully the respect of the fundamental freedoms and general principles of the Treaty as well as of regulations and framework directives.
Attiecībā uz c) prioritātes kritēriju projekta sagatavotāja ir pārliecināta, ka ir nozīmīgi padarīt atbilstības pārbaudi par svarīgu lietu, protams, bez jebkādas ES tiesību aktu piemērošanas katram konkrētam gadījumam.
As for the (c) priority criteria, the Committee is convinced of the importance of making the conformity checking an important issue, without any of course of the case-by-case application of EU legislation.
Šajā kontekstā Komisijas dienesti, kuri nodarbojas ar valstu tiesību aktu atbilstības pārbaudes un nepilnīgas piemērošanas jautājumiem, būtu jānodrošina ar papildu cilvēkresursiem un finanšu resursiem.
In this context, additional human and financial resources should be made available to the Commissions' services dealing both with the checking of conformity of national legislation and bad application .
Šai sakarā projekta sagatavotāja uzskata, ka, kā apstiprinājies no EK Tiesā
In this context, it is the Committee's opinion that, as confirmed by the leading cases of European Court of Justice
Lieta C-158/96 Kohll [1998] ECR I-1931; lieta C-120/95 Decher [1998] ECR I-1831; lieta C-157/99 Smits un Peerbooms [2001] ECR I-5473; lieta C-368/99 Vanbraekel un citi [2001] ECR I-5363; lieta C-385/99 Müller-Fauré un van Riet [2003] ECR I-4509; lieta C-56/01 Inizan [2003] ECR I-12403; lieta C-8/02 Leichtle [2004] ECR I-2641.
Case C-158/96 Kohll [1998] ECR I-1931; Case C-120/95 Decher [1998] ECR I-1831; Case C-157/99 Smits and Peerbooms [2001] ECR I-5473; Case C-368/99 Vanbraekel and Others [2001] ECR I-5363; Case C-385/99 Müller-Fauré and van Riet [2003] ECR I-4509; Case C-56/01 Inizan [2003] ECR I-12403; Case C-8/02 Leichtle [2004] ECR I-2641.