natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Lietojot jēdzienu “bruto iemaksu proporcionalitāte ienākumiem visās dalībvalstīs”; tomēr ir jāpiezīmē, ka pašlaik pastāvošajā sistēmā pilnīgu objektivitāti nevar gaidīt, jo PVN resurss turpinās dot ieņēmumus, kas netiks samēroti ar valsts ienākumiem. bruto budžeta iemaksās.
In the sense of “proportionality of gross contributions to income across Member States”; it has to be noted, however, that under the current system perfect equity cannot be expected since the VAT resource will continue to yield revenues which will not be correlated with national income. in gross budget contributions.
Šis uzlabojums varētu panākt dalībvalstu maksātspējas ciešāku savstarpējo saistību ar to faktiskajiem iemaksu līmeņiem, tomēr tajā pašā laikā tradicionālo pašu resursu samazināšanās rezultātā ir notikusi Eiropas Savienības finanšu autonomijas zaudēšana.
While this development might lead to a closer correlation of the Member States' ability to contribute with their actual levels of contributions, at the same time, the decline of traditional own resources has resulted in a loss of financial autonomy for the European Union.
Pašreizējā pašu resursu sistēma – problēmas un trūkumi
The current Own Resources system - Problems and shortcomings
Neto iemaksu veicēju jautājums
The net-payer debate
Tradicionālie pašu resursi ir vienīgais Savienības īstais pašu resurss (lai gan dalībvalstis tiecas arī to uzskatīt par valstu iemaksām).
Traditional own resources are the only true own resources of the Union (although Member States tend to also regard them as national contributions).
Jo zemākas kļūst to daļas, jo ES būs vairāk atkarīga no tā, ko uzskata par klasiskiem starpvalstu pārskaitījumiem.
The lower their share becomes, the more the EU will depend on what is considered classical intergovernmental transfers.
Savukārt tas gandrīz automātiski novedīs pie dalībvalstu centieniem maksimizēt koncepcijas par to kāds labums ir valstij no ES budžeta.
This, in turn, will almost automatically lead Member States to try and maximise concepts of the national benefit from the EU budget.
Jo vairāk būs vispārēji jūtams, ka uz Briseli pārskaitītie līdzekļi drīzāk ir dalībvalstu nauda, nekā ES patiesie pašu resursi, jo vairāk dalībvalstis pievērsīs uzmanību tam, ko tās saņem pretī.
The more it is generally felt that it is the Member States' money that is transferred to Brussels rather than the EU’s genuinely own resources, the more Member States will concentrate on what they get in return.
Šī iemesla dēļ tik svarīgi ir kļuvuši tādi jēdzieni kā “budžeta līdzsvars” un “neto maksātāju” un “neto saņēmēju” loma.
This is why the concept of “budgetary balances”, the roles of “net payers” and “net receivers”, have become so important.
Budžeta līdzsvars
Budgetary balances
Neraugoties uz to, ir jāuzsver – kaut gan pastāv sistēma dalībvalstu budžeta līdzsvara aprēķināšanai
Nevertheless, it has to be pointed out that - although there is an established system of calculating Member States' budgetary balances
Komisijas lietotā metode ir pamatota uz tiem pašiem principiem kā metode, kas tiek izmantota, lai aprēķinātu Apvienotās Karalistes budžeta nelīdzsvarotības korekciju.
The method used by the Commission is based on the same principles as the method used for the calculation of the correction of budgetary imbalances in favour of the UK.
Šī ir vienīgā oficiāli atzītā metode, kuras pamatā ir 1984. gada jūnija Fontenblo nolīgums.
This is the only method that has a degree of formal recognition, based on the June 1984 Fontainebleau agreement.
Attiecīgi, tradicionālie pašu resursi, kas ir tīrs Kopienas ienākums, netiek ietverti līdzsvara aprēķinos.
Accordingly, traditional own resources being pure Community revenue are not included in the calculation of the balances.
Tā vietā aprēķinos tiek izmantota dalībvalstu uz PVN pamatoto un uz NKP/NKI pamatoto maksājumu atslēga. – tas ir tikai veids, kā aprēķināt tīrās finansiālās izmaksas un ieguvumus, kas katrai dalībvalstij rodas saistībā ar Savienību.
Instead, it is the allocation key of Member States' VAT-based and GNP/GNI-based payments which is used for the calculations. - this is merely an accounting exercise of the purely financial costs and benefits that each Member State derives from the Union.
Šī sistēma neņem vērā daudzus citus ieguvumus, ko sniedz ES ieturētā politika, piemēram, tos, kas attiecas uz iekšējo tirgu un ekonomisko integrāciju, nemaz nerunājot par politisko stabilitāti un drošību.
It does not take any account of many of the other benefits gained from EU policies such as those relating to the internal market and economic integration, not to mention political stability and security.
Paturot prātā šos ierobežojumus, ko budžeta līdzsvars faktiski parāda?
Bearing in mind these limitations, what do the budgetary balances actually show?
Tas parāda attiecību starp dalībvalsts daļu kopīgajos uz PVN pamatotajos maksājumos un uz NKP/NKI pamatotajos pašu resursos un tās daļu kopīgajās ES darbības izmaksās (t.i., izņemot administratīvos izdevumus), kas piešķirtas dalībvalstīm.
They show the relation between the share of a Member State in total payments of the VAT-based and GNP/GNI-based own resources and its share in total EU operating expenditure (i.e. excluding administrative expenditure) allocated to the Member States.
Nākošā tabula sniedz šīs budžeta bilances „darbības” ainu (Apvienotās Karalistes atlaides piemērošanas) laikā starp 1997. un 2003. gadu:
The following table gives a picture of these "operational" budgetary balances (after deduction of the UK rebate) between 1997 and 2003:
Sešu vēstule
Letter of the Six
Kā skaidri redzams, šis dalībvalstu sadalījums neto-ieguldītājos un neto-saņēmējos pēdējo dažu gadu laikā nav būtiski mainījies.
As can be clearly seen, this division among the Member States between net-contributors and net-receivers, as little indication as it might give on the overall benefits of EU-membership, has not significantly changed over the last few years.
Tas ir devis pamatu slavenajai vēstulei, kuru parakstīja sešu valstu vadītāji – visi neto-ieguldītāji – pēc Briseles Eiropadomes par turpmāko ES izdevumu līmeni:
It provides the context for the famous letter signed by six Heads of State - all net-contributors - after the European Council of Brussels on the future EU expenditure level:
Šajā kontekstā nav iespējams domāt par ES budžeta apjomu, kas būtu tuvu pašu resursu pašreizējiem griestiem.
We see in this context no room for a EU-budget near the current ceiling for own resources.
Pēc mūsu domām, vidējam izdevumu līmenim nākamajā finanšu plānā jābūt nostabilizētam pašreizējo izdevumu robežās, un tam nevajadzētu pārsniegt 1,0% no NKI, ieskaitot lauksaimniecības izdevumus 2002. gada oktobra Eiropadomes noteikto griestu robežās.
Average expenditure during the next financial perspective should in our view be stabilised around current expenditure levels, and should not exceed 1.0% of GNI, including agriculture spending within the ceiling set by the European Council in October 2002.
Tas tomēr pieļautu ikgadēju ES budžeta pieaugumu, jūtami pārsniedzot valstu budžetu pieauguma tempus vairumā dalībvalstu, un atstātu pietiekamu rezervi šīs politikas ieviešanai paplašinātajā Eiropas Savienībā.
This would still allow for annual increases on the EU-budget well above growth rates of national budgets in most Member States , and permit a sufficient margin for policy-implementation in the enlarged Union .
Ar šo vēstuli galvenie neto-ieguldītāji ES budžetā ir stingri pauduši viedokli, kas ir kļuvis par gandrīz oficiālu sākuma punktu sarunām par jauno finanšu perspektīvu 2007.-2013. gadam.
With this letter the main net-contributors to the EU budget have made a strong statement which has become almost an official starting point for the negotiations on the new financial perspectives 2007-2013.
Šobrīd diskusijas ir aizgājušas pat tik tālu, ka tiek norādīts, ka 1.0% no NKI, kā minēts vēstulē, attiecas uz saistību apropriācijām un nevis uz maksājumiem, kā sākotnēji tika uzskatīts par pašsaprotamu.
In the meantime, the discussion has even gone so far as to imply that the figure of 1.0% of GNI, as mentioned in the letter, refers to commitment appropriations and not to payments as initially taken for granted.
Salīdzinājums: ES budžets – valstu budžeti
Comparison EU budget - national budgets
Spriežot pēc Sešu vēstules, varētu likties, ka pēdējos gados ES budžets ir pilnīgi zaudējis kontroli.
Judging from the Letter of the Six it might seem as if the EU budget has gone totally out of control in the recent past.
Tomēr rūpīgāk palūkojoties uz ES budžeta attīstību dažu pēdējo gadu laikā atklājas, ka laika periodā no 1996.
However, a closer look at the development of the EU budget over the last few years reveals that during the period 1996
1996. gads bija pirmais, kad kopējā ES budžetā ietilpa visas 15 pašreizējās dalībvalstis. līdz 2002. gadam ES budžets ir pieaudzis tikai par 8,2 %, kamēr valstu budžeti ir pieauguši vidēji par 22.9 %:
1996 was the first year when the entire EU budget involved all 15 current Member States. -2002 the EU budget only increased by 8,2 % while the national budgets increased by an average of 22.9 %:
Pašreizējās cenas, miljoni eiro
Current prices, € million
ES budžets
EU budget
Šis ļoti mērenais pieaugums ir jo nozīmīgāks, ja ņem vērā faktu, ka šobrīd Savienība ir kļuvusi atbildīga par arvien pieaugošu politikas jomu skaitu.
This very modest increase is even more remarkable considering the fact that, in the meantime, the Union has become responsible for more and more policies.
Tādējādi tā ir ieguvusi daudz zināšanu, vienlaicīgi iztiekot ar ļoti ierobežotiem finanšu resursiem.
It has thus gained a great number of competencies while at the same time its financial resources have remained very limited.
Nesaskaņa starp izdevumu griestiem un faktiskajiem izdevumiem
Discrepancy between expenditure ceilings and actual expenditure
Ne tikai ES budžets ir audzis daudz lēnāk nekā dalībvalstu budžeti: attiecībā uz maksājumiem
Not only has the EU budget grown much more slowly than the budgets of the Member States: Concerning payments
Bez šaubām, tas ir spēkā arī attiecībā uz saistībām, kur faktiskie budžeta skaitļi nekad nav pat pietuvojušies griestiem, ko noteica lēmums par pašu resursu sistēmu, t.i., 1.31% no NKI un 1.24% NKI maksājumu apropriācijās. , dažu pēdējo gadu ES budžets ne tikai ir saglabājies ievērojami zemāks par maksimālajiem dalībvalstu noteiktajiem pašu resursu griestiem, kas ir 1,27% no NKP/1,24% no NKI, bet arī zem esošās finanšu perspektīvas maksājumu griestiem, kuru minimālā robeža bija 1,07% no NKI 2000. gadā, bet maksimālā - 1,11% no NKI 2003. un 2004. gadā:
Of course, the same is true for commitments where the actual budget figures have never even come close to the ceiling established by the decision on the system of own resources of 1.31% of GNI and 1.24% in payment appropriations of GNI. , the EU budgets of the last few years have not only remained considerably under the maximum own resources ceiling of 1,27% of GNP/1,24% of GNI set by the Member States but also under the payment ceilings of the current financial perspective which range from a minimum of 1,07% of GNI in 2000 to a maximum of 1,11% of GNI for 2003 and 2004:
Maksājumi % no NKP/NKI
Payments in % of GNP/GNI
No 1986. līdz 2002. gadam pamatoti uz veiktajiem maksājumiem.
1986 to 2002 based on the outturn in payments.
No 2003. līdz 2005. gadam pamatoti uz budžetu.
2003 to 2005 based on the budget.
Tas nozīmē, ka ES ir izdevusi miljoniem eiro mazāk nekā tā būtu varējusi izdot atbilstīgi dalībvalstu lēmumam.
This means that the EU has spent millions of euro less than, according to the decision of the Member States, it could have.
Jo īpaši pēc budžeta procedūras 2005. gadam, kad pirmo reizi tik nozīmīga loma tika piešķirta Sešu vēstules ieviestajam 1% slieksnim, paliek jautājums, kā lai attaisno atšķirību starp pašu resursu griestiem, kas ir 1,24%, un faktiskajiem maksājumu izdevumiem.
Especially after the budgetary procedure for 2005, when the 1% threshold introduced by the Letter of the Six for the first time played such a prominent role, the question remains how the gap between the own resources ceiling of 1,24 % and the actual payment expenditure can be justified.
Kam tiek atstāta rezerve?
What is the margin left for?
Kritikai, kas vērsta pret Parlamenta atbalstu finanšu perspektīvām ar to stingro izdevumu klasifikāciju un samērā neelastīgajiem kategoriju griestiem, vienmēr ir minēts pretarguments, ka tajā pašā laikā finanšu perspektīvas garantē vienmērīgu izdevumu pieaugumu, kas vajadzīgs, lai finansētu jaunas, Eiropas pilsoņiem svarīgas politikas.
Criticism of Parliament's agreement to the financial perspectives with their rigid classification of expenditure and their rather inflexible heading ceilings, has always been countered by pointing out that at the same time the financial perspectives would guarantee the steady growth of expenditure necessary to finance new policies important to the European citizens.
Tomēr reālie skaitļi (iepriekš minētā tabula) rāda, ka tas tā nav.
However, the real figures (see table above) indicate that this has not been the case.
Maza rezerve manevriem
Small margin for manoeuvre
Visumā ES izdevumu struktūra dažu pēdējo gadu laikā ir saglabājusies vairāk vai mazāk nemainīga.
Overall, the structure of EU-expenditure has remained more or less the same over the past few years.
Neraugoties uz pieliktajām pūlēm mainīt situāciju, lauksaimniecības izdevumi joprojām veido aptuveni 50% no Eiropas Savienības budžeta
Despite all efforts to the contrary, agricultural expenditure still accounts for around 50% of the European Union's budget
No 1997. līdz 2002. gadam pamatots uz veiktajiem maksājumiem.
1997 to 2002 based on the outturn in payments.
No 2003. līdz 2005. gads pamatots uz budžetu. :
2003 to 2005 based on the budget. :
Lauksaimniecības izdevumu daļa kopējos ES izdevumos
Share of agricultural spending in total EU expenditure
* Budžeti ES 25
* Budgets EU 25
Lauksaimniecības daļa izdevumos kopā ar iemaksām struktūrfondos atstāj ļoti maz vietas manevriem, lai elastīgi finansētu jaunas politikas jomas vai prioritātes.
The agriculture share in expenditure together with the structural funds payments leave very little room for manoeuvre for flexibility with regard to the financing of new policies or priorities.
Piemēram, vai šobrīd pieejamie resursi patiešām dos iespēju strādāt pie Lisabonas mērķu sasniegšanas attiecībā uz izaugsmi, nodarbinātību un konkurenci?
For example, will the resources at hand truly allow for efforts towards reaching the Lisbon goals for growth, employment and competitiveness?
Vēl vairāk vispārinot, vai vispār būs iespējams finansēt 25 (vai 27) dalībvalstu vajadzības, ņemot vērā acquis communautaire saglabāšanu, vienotības palielināšanu un jaunas kaimiņattiecību politikas nostiprināšanu?
Or even more general, will it be at all possible to finance the needs of 25 (or 27) Member States with regard to maintaining the acquis communautaire, enhancing cohesion and strengthening new neighbourhood policies?
Vai šajā finanšu struktūrā Savienība spēj izpildīt Nicas Līguma 6. panta 4. punkta nosacījumus, kur teikts: „Savienība nodrošina līdzekļus, kas vajadzīgi, lai sasniegtu tās mērķus un īstenotu tās politiku.” ?
Given this financial framework, can the Union fulfil the provisions of article 6, paragraph 4, of the Nice Treaty according to which "the Union shall provide itself with the means necessary to obtain its objectives and carry through its policies" ?
Atbilstīgi iepriekš minētajam, savos priekšlikumos jaunajām finanšu perspektīvām Komisija meklē līdzsvaru starp divām izvēlēm: dot Savienībai līdzekļus tās mērķu realizēšanai (Lisabonas process) no vienas puses, un apsvērt Sešu vēstulē pēc Briseles Eiropadomes izteiktos budžeta samazinājumu draudus, no otras puses.
Accordingly, in its proposals for the new financial perspectives, the Commission moves between two options: to give the Union the means to realise its objectives (Lisbon process) on the one hand and to consider threats of budgetary cuts expressed in the Letter of the Six after the European Council of Brussels on the other.
Tajā pašā laikā, kad 1%-diskusijas ir saņēmušas pamudinājumu, RAL (nenomaksātās saistības, kas rodas kā rezultāts tam, ka maksājumu līmenis ir zemāks par saistību līmeni)
At the same time as the 1%-discussions have gained momentum, the RAL (outstanding commitments as a consequence of level of payments lower than level of commitments)
RAL, pirmkārt, tādējādi ir tiešs un „normāls” rezultāts diferencētajām apropriācijām.
RAL, in the first place, thus are a direct and "normal" consequence of differentiated appropriations.
Tomēr bez šī normālā RAL , kopējais RAL kā nenomaksāto saistību kopums, kurš paliek apmaksai, kad tiek izpildīti maksājuma nosacījumi, satur arī iespējami nenormālu RAL un faktiski nenormālu RAL .
However, besides this normal RAL , overall RAL as the total of outstanding commitments which remain to be paid once the conditions for payment are fulfilled also contains potentially abnormal RAL and actually abnormal RAL .
Pēc definīcijas, iespējami nenormāls RAL ir slēptās saistības, attiecībā uz kurām pēdējo divu finanšu gadu laikā nav veikts neviens maksājums, vai vecas saistības, kas ir kontos jau vismaz piecus finanšu gadus.
Per definitionem, potentially abnormal RAL are dormant commitments in respect of which no payment has been made for the last two financial years or old commitments that have been in the accounts for at least five financial years.
Pretēji, faktiski nenormāls RAL ir saistību summa, kas ierakstīta kontos, trūkstot likumīgam vai faktiskam maksājuma pamatojumam. turpina vienmērīgi pieaugt, patiesībā, daudz straujāk nekā budžeti.
In contrast, actually abnormal RAL is the sum of commitments recorded in the accounts which lack a legal or factual justification for payment. have kept increasing at a steady pace, in fact, much faster than the budgets.
Nākošā tabula atspoguļo vispārējo RAL tendenci attiecībā pret budžetu (III iedaļa, 1996.-2005. gads, miljoni eiro):
The following table shows the evolution of overall RAL against the budget (Section III, 1996-2005, in EUR million):
1996. gadā kopējais RAL veidoja tikai 56% no budžeta, turpretī 2003. gadā tas bija pieaudzis jau līdz 107% no budžeta.
In 1996, overall RAL represented only 56% of the budget, while in 2003 it had already increased to 107% of the budget.
Tā kā 1. un 5. kategorijas, kas kopā veido apmēram 50% no budžeta, sastāv galvenokārt no nediferencētām apropriācijām, līdz ar ko tajās nav RAL, nenomaksātās saistības atrodas 2., 3., 4. un 7. kategorijā.
Since Headings 1 and 5, which together represent some 50% of the budget, are mainly composed of non-differentiated appropriations and have thus no RAL, the outstanding commitments concentrate in Headings 2, 3, 4 and 7.
Pat ņemot vērā to, ka jautājums par to, kāds RAL apjoms/procents ir „normāls” un kāds ir „nenormāls”, vienmēr ir bijis strīdīgs, vispārējais priekšstats par RAL kā „neizlietotām apropriācijām” neapšaubāmi ir jautājums, kurš tiks izvirzīts nākamajās diskusijās par pašu resursu nākotni.
Even considering the fact that there has always been some controversy as to which amount/percentage of RAL is "normal" and which is "abnormal", the general perception of RAL as "unspent appropriations" is undoubtedly a factor that will be raised in the coming discussions on the future of own resources.
Pašreizējo Eiropas Savienības finanšu situāciju raksturo arī fakts, ka politiskā atbildība par ES ienākumiem un izdevumiem ir sadalīta starp daudzām savstarpēji neatkarīgām pusēm.
The current situation with the European Union's finances is also characterised by the fact that political responsibility for EU revenue and expenditure is split up among a number of independent key actors.
Ja valstu parlamenti papildus to līdzdalībai lēmumos par pašu resursiem per se nosaka Savienības ienākumus caur savu valstu nodokļu politiku, Eiropas Parlaments un Padome pieņem lēmumus par Savienības izdevumiem.
While it is the national parliaments which, in addition to their involvement in the own resources decisions per se, determine the Union's revenue via the tax policies of their countries, it is the European Parliament and Council which decide upon the Union's expenditure.
Šeit atkal pastāv atbildību nodalīšana – kas ne tuvu nav caurskatāma – saskaņā ar ES izdevumu raksturu, kuri ir obligāti vai neobligāti.
Here again, there is a splitting of responsibilities - which is anything but transparent - according to the nature of EU-expenditure being obligatory or non-obligatory.
Atšķirībai starp obligātajiem izdevumiem, par kuriem pēdējais vārds pieder Padomei, un neobligātajiem izdevumiem, par kuriem galīgā lēmuma pieņemšana ir Parlamenta ziņā, iespējams, ir vēsturiski iemesli, taču šodien tā vairs nav loģiska un padara sistēmu vēl nesaprotamāku.
The difference between obligatory expenditure where Council has the last say and non-obligatory expenditure where it is up to Parliament to take the final decision may have historical reasons but is not logical anymore and makes the system even more obscure.
No vienas puses, Eiropadome arvien biežāk pieņem lēmumus par jaunām politikas jomām vai prioritātēm ar tālejošām finansiālām sekām, acīmredzami īpaši nedomājot par to, kā budžeta lēmējinstitūcija spēs iegūt vajadzīgos līdzekļus šaurajos ietvaros, ko nosaka finanšu plāna kategorijas.
The European Council, on the other hand, more and more often takes decisions on new policies or new priorities with far-reaching financial consequences seemingly without giving too much thought to how the budgetary authority is going to make the necessary funds available within the tight framework of the headings of the financial perspective.
Scenāriji Eiropas Kopienu pašu resursu nākotnei
Scenarios for the future of the European Communities' own resources
Pašreizējā 2000. gada 29. septembra Padomes lēmuma par Eiropas Kopienu pašu resursiem
The current Council Decision of 29 September 2000 on the system of the European Communities' own resources
OV L 253, 7.10.2000., lpp.
OJ L 253, 7.10.2000, p.
Saskaņā ar 5. panta 1. punktu tiek samazinātas Austrijas, Vācijas, Nīderlandes un Zviedrijas iemaksas par Apvienotās Karalistes atlaidi līdz vienai ceturtdaļai no parastā maksājuma apjoma, kā izriet no aprēķina metodes. noteikto iemaksu samazinājumu Austrijai, Vācijai, Nīderlandei un Zviedrijai.
Article 5(1) restricts the financing share in the cost of the British rebate of Austria, Germany, the Netherlands and Sweden to one fourth of their normal share resulting from the calculation method. .
Atbildot uz pieprasījumu no Eiropas Parlamenta un vienojoties ar Padomi, Komisija apņemas daudz ātrāk iesniegt iepriekš minēto pārskatu par finansēšanas sistēmas darbību.
In response to a request from the European Parliament and in agreement with Council, the Commission committed itself to present the above mentioned report on the functioning of the financing system at a much earlier date.
2004. gada 14. jūlijā tā publicēja savu pārskatu par pašu resursu sistēmas darbību
On 14 July 2004 it published its Report on the operation of the own resources system
COM(2004) 505 galīgā versija un priekšlikumu jaunam Padomes lēmumam par pašu resursiem, kam sekoja priekšlikums par korekcijas pasākumu ieviešanu Regulā sakarā ar budžetu nelīdzsvarotību
COM(2004)0505 . together with a proposal for a new Council Decision on own resources, accompanied by a proposal for a Regulation on the implementing measures for the correction of budgetary imbalances
Tas, ko Parlaments vēlējās panākt ar jauno pašu resursu sistēmu, jau bija formulēts tā grozījumos 1999. gada priekšlikumam, saskaņā ar kuru Eiropas Savienībai vajadzēja:
What Parliament expected from a new own resources system it had already formulated in its amendments to the proposal of 1999, stating the need for the European Union
· izveidot „vienkāršu un sabiedrībai viegli saprotamu” sistēmu,
· to create a system that must be "simple and readily understood by the public"