natgillin/translations-raw huggingface dataset:
No 58. pantā minētajiem ar nodokļiem saistītiem pasākumiem, kas neattiecas uz ierobežojumu aizliegumu, netieši izriet, ka finanšu darījumu aplikšanu ar nodokļiem var uzskatīt par ierobežojumu.
From the tax measures referred to in Article 58, which are not subject to the embargo on restrictions, it is indirectly apparent that a tax on transactions would be regarded as a restriction.
Kā jau es kopumā minēju, manuprāt, finanšu darījumu aplikšana ar nodokļiem ir nederīgs instruments, lai samazinātu valūtas maiņas kursu.
As has already been noted in general terms above, I regard a tax on transactions as an unsuitable instrument for reducing exchange rate volatility.
Tām ES dalībvalstīm, kuras vēlas ieviest eiro, nepieciešama saskaņota un uz stabilitāti orientēta makroekonomiska politika, lai samazinātu savas valūtas maiņas kursu.
For those Member States wishing to introduce the euro, a consistent macroeconomic policy which aims at stability is the key to limiting the exchange rate volatility of their currency.
Turklāt kandidātvalstis pārsvarā jau ir iesaistītas tirdzniecībā ar eiro zonas valstīm.
And incidentally, the candidate nations are already conducting a major part of their trade with the euro area.
Ņemot vērā to, ka divas no Eiropas Savienības dibinātājām dalībvalstīm referendumā ir noraidījušas Līgumu par Konstitūciju Eiropai, un to, ka tiek nopietni apšaubīta monetārās savienības ilgtspējība, ja nepastāv politiska savienība, kāda, Jūsuprāt, ir monetārās savienības tuvākā un tālākā perspektīva ?
Based on the fact that the Constitutional Treaty has been rejected by referendum in two of the founding member states of the European Union and that there are serious doubts on the sustainability of a monetary union in the absence of a political union, what are your views on the future of the European monetary union in the short term and the longer term?
Vispirms ir jāatceras garais un kopumā veiksmīgais Eiropas integrācijas ceļš, kura svarīgākais notikums bija kopējas valūtas, eiro, ieviešana.
First we should remember the long and on the whole successful path to European integration, which achieved its high-point with the introduction of a common currency, the euro.
Šis ceļš nekad nav bijis viegls.
That path was never straightforward.
Ir bijušas gan krīzes, gan neveiksmes, kuras vienmēr vajadzēja pārvarēt, bet kuras veicināja Eiropas apvienošanos.
There were crises and set-backs, but they were always overcome and advanced European union.
Arī pašlaik Eiropa atrodas kritiskā punktā.
The EU is currently in a critical phase.
Pēc monetārās savienības izveidošanas var manīt zināmu nogurumu attiecībā uz integrāciju.
Following the creation of monetary union it is possible to detect an element of integration fatigue.
Arī pēc ES paplašināšanās ar desmit jaunām dalībvalstīm ir radies iespaids, ka mainās Eiropas politikas principi.
The expansion of the EU to include 10 new Member States has created an impression that there has been a change in the paradigm for European policy.
Tas, ka Līgums par Konstitūciju Eiropā pagaidām ir cietis neveiksmi, ir tikai viena no pašreizējā kritiskā perioda daudzajām pazīmēm.
The temporary failure of the Constitutional Treaty is only one of many symptoms of the current critical phase.
Manuprāt, varētu nosaukt arī vēl citas:
In my view the following might also be mentioned:
- nepietiekami rezultāti, pārbaudot Lisabonas stratēģijas izpildi,
- the disappointing results of the half-time review of the Lisbon strategy,
- Ekonomikas un monetārās savienības institucionālo pamatu vājināšanās, grozot Stabilitātes un izaugsmes paktu,
- the weakening of the institutional basis for economic and monetary union by changes to the Stability and Growth Pact,
- strīdi par ES budžeta turpmāko finansējumu,
- differences on future funding of the EU budget,
- pieaugošās aizsargājošās tendences ES, kas varētu kaitēt kopējam iekšējam tirgum.
- an increase in protectionist tendencies in the EU, which may threaten the common internal market.
Turklāt visas šīs attīstības iezīmes ir saistītas ar ne visai draudzīgu attieksmi pret integrāciju dalībvalstīs, pastiprinātu valsts politikas īstenošanu un vēlēšanos konkrētas politikas jomas pārņemt valsts pārziņā.
Behind all of these trends there stands a less integration-friendly disposition in Member States, the tendency towards more single-state policy and signs of a desire for re-nationalisation in some policy areas.
Šādas attīstības iezīmes es vēroju ar lielām bažām tāpēc, ka monetārajai savienībai, kas pati ir politiskās savienības daļa, lai tā varētu pienācīgi darboties, nepieciešams kopējs politisks pamats un politiskas saistības.
I am concerned about these trends because monetary union – which is itself an element of political union – needs a common political foundation and a political commitment to function smoothly.
Tas ir vajadzīgs, lai varētu izmantot kopējās valūtas priekšrocības un Ekonomikas un monetārā savienība gūtu ilgstošus panākumus.
This is essential if the advantages of a common currency are really to be exploited and a lasting success made of economic and monetary union.
Tehniskos priekšnoteikumus monetārās savienības spējai funkcionēt radīja ar EK līgumu (Māstrihtas Līgums) un pirms trešā posma sākšanās, tie ir
The technical conditions for the operation of monetary union were created by the Maastricht Treaty before we entered the third phase, to wit
- neatkarīga centrālo banku sistēma,
- an independent system of central banks,
- ar Stabilitātes un izaugsmes paktu ieviesti konkrēti dati, lai izvairītos no pārmērīga valsts deficīta,
- a framework for avoiding excessive national deficits with the Stability and Growth Pact,
- ekonomikas politikas pamatprincipi, kas nosaka dalībvalstu ekonomikas politiku saskaņošanas iespējas ES un kam jārada elastīgāki darba, preču un pakalpojumu tirgi.
- the Broad Economic Policy Guidelines which set the scene for the coordination of Member States’ economic policies in the EU and among other things are intended to result in more flexible labour, goods and service markets.
Saskaņā ar iepriekšējo pieredzi pašlaik es redzu nepieciešamību valstu ekonomikas politiku vairāk piemērot Ekonomikas un monetārās savienības prasībām, kas it īpaši lielajās dalībvalstīs līdz šim ir noticis ļoti nepietiekami.
In view of previous experience I see a need in the short term to align national economic policies more effectively with the requirements of economic and monetary union, which hitherto has not been happening enough, especially in the larger Member States.
Tas nav tikai Eiropas interesēs, bet gan katras dalībvalsts interesēs.
This is in the interests not only of Europe, but of every individual Member State.
It īpaši tas attiecas uz strukturālām reformām, kas mūsu tautsaimniecību padarītu elastīgāku un spēcīgāku pret ārējiem šokiem, kā arī paaugstinātu izaugsmes potenciālu.
In particular it includes structural reforms to make our national economies more flexible and more resistant to external shocks and to increase potential for growth.
Kāds ir Jūsu viedoklis par to, kā Padome un ECB katra īsteno eiro zonas ārējo pārstāvību?
What is your view on the respective roles of the Council and the ECB in terms of external representation of the Euro zone?
Eiro zonas pārstāvība, kuru patlaban veido Padome (Eirogrupa) un ECB, atspoguļo politiskās, ekonomiskās un monetārās integrācijas pakāpi Eiropā.
External representation of the euro area, as it is now practised by the Council (Eurogroup) and the ECB, reflects the degree of political, economic and monetary integration in Europe.
Saskaņā ar šo pienākumu sadali 111. panta 4. punkts paredz, ka Padome starptautiskā līmenī attiecībā uz Kopienas kopējo pozīciju var uzdot jautājumus, kuriem ir īpaša nozīme saistībā ar Ekonomikas un monetāro savienību.
In accordance with that allocation of powers Article 111(4) provides that the Council shall decide on the Community’s position at international level as regards issues of particular relevance to economic and monetary union.
Eirosistēma atbild par naudas politiku un citiem ar to saistītiem uzdevumiem.
The Eurosystem is empowered to represent monetary policy and its other responsibilities externally.
Padome un ECB dala atbildību par valūtas kursa politiku.
Responsibility for exchange rate policy is divided between the Council and the ECB.
Šāds darbu dalījums darbojas labi.
This division of work works well.
ECB rīkojas Eirosistēmas vārdā un pārstāv to svarīgākajos starptautiskos forumos, kuri ir nozīmīgi, lai varētu īstenot Eirosistēmas uzdevumus.
The ECB acts as the voice of the Eurosystem externally and is represented in the most important international forums which are relevant to the tasks of the Eurosystem.
Nosacījumi par Kopienas ekonomiskās politikas ārējo pārstāvniecību nav tik skaidri definēti.
Provisions for the external representation of Community economic policy are less clear.
To uzskatāmi rāda iekšējās atbildības sadalījums starp dalībvalstīm, Padomi, Eirogrupu un Komisiju.
This is reflected in the division of internal responsibilities between the Members States, the Council, the Eurogroup and the Commission.
Atbildība par ekonomikas politiku galvenokārt ir palikusi dalībvalstu pārvaldībā.
Responsibility for economic policy largely remains with the Member States.
Tas attiecas arī uz atbildību par konkrētiem starptautiskiem jautājumiem, piemēram, dalība Starptautiskajā Valūtas fondā (SVF).
This also applies to responsibility for some international matters, such as membership of the IMF.
Dalībvalstis, proti, to emisijas bankas, savus noguldījumus glabā SVF, līdz ar to tās uzņemas finansiālu atbildību un tām ir jāatskaitās valstu parlamentiem.
Member States or their money-issuing banks hold deposits with the IMF, and thus bear financial responsibility and are accountable for them to their national parliaments.
Katrs grozījums pašreizējos nosacījumos attiecībā uz ārējo pārstāvību ir uzmanīgi jāizvērtē, turklāt jāņem vērā, ka, no vienas puses, Eiropai starptautiskā līmenī jāveicina savas ietekmes ekonomikā un politikā stiprināšana, no otras puses, jāievēro pienākumu sadale starp Kopienu un dalībvalstīm.
Any change in the existing provisions for external representation must be judged carefully and take account, on the one hand, of the fact that Europe’s influence at international level should reflect its economic and political importance and, on the other, that the agreed allocation of powers between Community level and the Member States is respected.
Lai iedarbīgi īstenotu Eiropas ārējo pārstāvību jeb lai efektīvi pārstāvētu Eiropas intereses starptautiskā līmenī, trūkst dalībvalstu atbilstīgas gatavības turpināt Eiropas politisko integrāciju.
Effective European external representation, i.e. the effective pursuit of European interests at international level, is inhibited by a lack of will on the part its Member States to push ahead with the political integration of Europe.
Kā Jūs vērtējat ES un ASV sadarbību valūtas maiņas kursa jomā?
How do you evaluate EU/US cooperation in the field of exchange rates?
Vai Jūs uzskatāt, ka valstu centrālās bankas spēj efektīvi cīnīties pret pārmērīgām svārstībām?
Do you think that Central Banks are able to fight efficiently against excessive volatility?
Noraidošā attieksme pret eiro 2005. gadā un 2006. gada sākumā pretstatā ASV dolāram galvenokārt ir saistīta ar ASV stipro ekonomiku.
Devaluation of the euro in 2005 and at the beginning of 2006 in relation to the US dollar reflects in the first instance the strength of the US economy.
Kaut arī šādu attieksmi var skaidrot ar īslaicīgām tendencēm, piemēram, ar jauniem datiem par konjunktūras attīstību eiro zonā salīdzinājumā ar ASV un cerībām attiecībā uz procentu samazināšanos, spiediens uz ASV dolāru no 2002. gada līdz 2004. gadam galvenokārt bija saistīts ar bažām par amerikāņu produktivitātes bilances un budžeta deficīta lielumu.
While some of these developments can be explained by short-term tendencies, for example new data on economic trends in the euro area in comparison with the United States and the expected trends in interest differentials, the downward pressure on the US dollar between 2002 and 2004 was essentially driven by concerns about the size and continued existence of America’s balance of trade deficit and its budgetary deficit.
Pamatojoties uz valūtas kursa režīma maiņu Austrumāzijā attiecībā uz ASV dolāru, eiro jau ir īstenojis lielu daļu no valūtas kursa maiņas piemērošanas procesa, turklāt tas nav radījis nekādas pārmaiņas globālā mērogā.
Because of the exchange rate regime in East Asia vis-à-vis the US dollar, the euro has already made a considerable contribution to the adjustment of exchange rates, although there are no indications that global imbalances have been corrected.
Ekonomiskā un finanšu sadarbība ar Amerikas Savienotajām Valstīm, kā arī ar citiem nozīmīgiem globāliem partneriem tiek veikta pārbaudītos veidos, tostarp tās ir G7 un G20 regulāras tikšanās, kā arī Starptautiskā Valūtas fonda veiktā uzraudzība.
Cooperation on economic and financial policy with the United States and with other important global partners follows established channels, including regular meetings in the context of G7 and G20, and multilateral supervision with the IMF.
Šajos forumos apmainās ar informāciju un diskutē par pasaules ekonomikas problēmu galvenajiem cēloņiem, kā arī meklē kopējus politiskus risinājumus.
These forums are marked by the exchange of information and agreement on the essential reasons for problems in the world economy, and joint policy recommendations.
Šāds problēmu risinājumu veids ir svarīgs, jo mudina katru dalībnieku dot savu ieguldījumu globālās nelīdzsvarotības uzlabošanā, kas bijusi raksturīga pasaules ekonomikā pēdējos gados.
This approach to solving global problems has proved to be useful, inasmuch as it encourages all of the participants to contribute to the smooth adjustment of the global imbalances which have characterised the world economy in recent years.
Es piekrītu vispārējiem uzskatiem, ka valūtas maiņas kursiem jāatspoguļo ekonomikas pamatdati un ka pārmērīgas atšķirības un straujas valūtas maiņas kursu svārstības ir nevēlamas, jo tās ietekmē ekonomikas izaugsmi.
I share the general view that exchange rates should reflect fundamental economic data and that excessive volatility and abrupt movement in exchange rates are undesirable because they have an adverse affect on economic growth.
Straujas svārstības valūtas maiņas kursos atstāj ietekmi arī uz finanšu tirgiem un sarežģī centrālo banku vērtējumu attiecībā uz inflācijas perspektīvām vidējā laika posmā.
Abrupt movement in exchange rates also affects financial markets and makes it difficult for central banks to assess medium-term perspectives on inflation.
Saistībā ar globālo nelīdzsvarotību starptautiskā kopiena ir vienprātīgi nolēmusi, ka katrai valstij un katram ekonomikas reģionam jādod ieguldījums pakāpeniskā globālās nelīdzsvarotības uzlabošanā.
As regards these global imbalances there is a consensus in the international community that each country and each economic region should contribute to a gradual adjustment of global imbalances.
Amerikas Savienotajās Valstīs tas nozīmē uzlabot produktivitātes bilances deficītu, samazinot budžetu un privātos ieguldījumus.
For the United States this means tackling its balance of trade deficit by removing the budgetary deficit and promoting private savings.
Eiropa un Japāna globālo nelīdzsvarotību var uzlabot, ja tās stiprina savu izaugsmes potenciālu, īstenojot strukturālās reformas preču un finanšu tirgos.
Europe and Japan can contribute to adjusting global imbalances by reinforcing their potential for growth by means of structural reforms in goods and factor markets.
Taču lielāka valūtas maiņas kursa elastība nozīmīgākajās jaunattīstības valstīs ir nepieciešama.
And, not least, greater flexibility in exchange rates remains a priority in the important emerging countries.
Es esmu pārliecināts, ka laikus veikta un nopietna šo politisko mērķu īstenošana var radīt globālā un ekonomikas ziņā labvēlīgus apstākļus, kas ir nepieciešami, lai samazinātu globālo nelīdzsvarotību.
I am personally convinced that the prompt and serious implementation of these political recommendations would create a global and economic environment, which would be essential to the smooth removal of global imbalances.
Saistībā ar centrālo banku iespējām novērst valūtas maiņas kursu svārstības, es domāju, ka liela un noslēgta ekonomikas reģiona, kāda ir eiro zona, monetārajai politikai nav nepieciešams tieši vai netieši sekot valūtas maiņas kursam.
As far as the ability of the central banks to combat excessive exchange rate volatility is concerned, I believe that it is inappropriate for the monetary policy of a large and relatively closed economic region like the euro area to pursue an exchange rate objective either implicitly or explicitly.
Šāda politika var nonākt konfliktā ar mērķi nodrošināt cenu stabilitāti.
A policy of this kind might result in conflict with the objective of price stability.
Ieguldījums, ko lielās centrālās bankas, piemēram, ECB, dod starptautiskās finanšu sistēmas stabilizēšanā, ir saistīts ar valūtas maiņas kursu svārstību ierobežošanu, piemērojot uz cenu stabilitāti orientētu monetāro politiku.
The contribution which the large central banks such as the ECB can make to the stabilisation of the international financial system consists in limiting exchange rate volatility by means of monetary policy with the aim of price stability.
Turklāt ECB uzmanīgi vēro, kā attīstās valūtas maiņas kurss, jo tas var izraisīt cenu izmaiņas nākotnē.
Certainly the ECB is monitoring exchange rate trends very closely, as they may have an impact on future price trends.
Valūtas izmantošanu starptautiskā līmenī nosaka galvenokārt tirgus dalībnieku lēmumi.
The international use of currencies is essentially determined by the decisions of market participants.
Tāpēc ECB attiecībā uz eiro starptautiskās nozīmes veicināšanu ieņem neitrālu pozīciju, tas nozīmē, ka tā neliek šķēršļus eiro starptautiskai pielietošanai, taču šo procesu arī neveicina.
The ECB therefore adopts a neutral position as regards the internationalisation of the euro, i.e. it neither obstructs nor promotes the internationalisation of the euro.
Arī šeit es varu teikt, ka lielākais ieguldījums, ko ECB var dot attiecībā uz eiro starptautisku pielietošanu, ir īstenot ticamu politiku, kas rada un stiprina uzticību kopējai valūtai.
Here, too, it is true to say that the best contribution which the ECB can make to the international use of the euro is a credible policy which promotes and strengthens confidence in a common currency.
Kādas pārmaiņas Jūs sagaidāt pēc Ben Bernanke nesenās iecelšanas ASV Federālo rezervju padomes priekšsēdētāja amatā, īpaši saistībā ar inflācijas līmeni, un kā šīs pārmaiņas varētu ietekmēt Eiropas monetāro savienību un ECBS monetāro politiku ?
What changes do you expect from the recent nomination of Ben Bernanke as chairman of the Fed Board notably concerning the inflation rate and what could be their impact on the European monetary union and the ESCB monetary policy?
Es nevēlos runāt par iespējamiem grozījumiem Federālo rezervju ( FED ) monetārajā politikā.
It is not for me to speculate on any prospective change in the Fed’s monetary policy.
Jaunais FED priekšsēdētājs atkārtoti uzsver, ka saglabās pašreizējo politiku.
The Fed’s new chairman has repeatedly emphasised that he will maintain continuity.
Tāpat kā viņa priekšgājējs, viņš jau no sākuma skaidri uzsvēra, ka „...veicinās cenu stabilitāti ilgtermiņā, kas ir nozīmīgākais ieguldījums kopējās ekonomikas izaugsmē un nodarbinātības paaugstināšanā”.
Like his predecessor, he has made it clear from the start that he intends ‘… (to) maintain our focus on long-term price stability as monetary policy’s greatest contribution to general economic prosperity and maximum employment.’
Tas norāda, ka visi piekrīt tam, ka cenu stabilitāte ir nozīmīgākais ieguldījums, ko centrālās bankas var dot ekonomikas izaugsmei un nodarbinātībai.
This shows that there is a broad consensus that price stability is the most effective contribution which central banks can make to economic growth and employment.
Ļoti svarīgi abām ekonomikas sistēmām, eiro zonai un ASV, būs turpināt divpusējās sadarbības tradīciju un dialogu, pamatojoties uz abpusēju informāciju, domu apmaiņu un izvērtējumu.
It will be of considerable importance to both economic regions – the euro area and the United States – to continue the tradition of bilateral cooperation and dialogue by means of reciprocal information, the exchange of ideas and analysis.
Kā Jūs vērtējat Ķīnas juaņa renminbi situāciju?
How do you evaluate the situation of the renminbi ?
Es pilnībā piekrītu politiskiem apgalvojumiem, it īpaši G7 finanšu ministru un centrālo banku prezidentu ieteikumiem, kurus viņi no 2003./2004. g. ir attiecinājuši uz jaunattīstības valstīm Āzijā.
I fully share the policy statements and in particular the recommendations of the G7 Finance Ministers and Central Bank Governors who have been making them to emerging nations in Asia since 2003/2004.
Kā to formulēja G7, lielāka valūtas maiņas kursu elastība ir nepieciešama galvenokārt tur, kur tādas trūkst.
As G7 put it, greater flexibility in exchange rates is particularly desirable wherever such flexibility is lacking.
Jo tā varētu uzlabot pasaules ekonomiku un palīdzēt ierobežot turpmākas globālās nelīdzsvarotības attīstību.
For this would help the world economy to function more effectively, and help limit any further increase in global imbalances.
Ķīnas iestādes piekrīt mērķim virzīties uz lielāku valūtas maiņas kursa elastību, kā to pagājušajā mēnesī parādīja Ķīnas valūtas tirgus reformas.
The aim of moving towards greater exchange rate flexibility is shared by the Chinese authorities, as was demonstrated by the reforms in China’s foreign exchange market in recent months.
Tās sākās ar pārmaiņām valūtas maiņas sistēmā 2005. gada 21. jūlijā un tika papildinātas ar institucionāliem pasākumiem, lai sagatavotu finanšu sistēmu ieviest vairāk uz tirgu orientētus valūtas maiņas kursus.
These were initiated with a change in the exchange rate regime on 21 July 2005, and augmented by institutional measures to prepare the financial system for more market-determined exchange rates.
Kāds ir Jūsu viedoklis par pašreizējo koordinācijas līmeni, piemēram, pirms SVF Valdes sanāksmēm?
What are your views on the current level of coordination, e.g. before IMF board meetings?
Kopš pagājušā gadsimta 90. gadu beigām ir izveidoti vairāki forumi (piemēram, Finanšu stabilitātes forums) un ir īstenoti vairāki SVF instrumenti [Iespējamā kredītlīnija, Finanšu nozares novērtēšanas programma ( FSAP ) un Ziņojumi par standartu un kodeksu ievērošanu ( ROSC )].
Since the end of the 1990s, several forums have been set up (such as the Financial Stability Forum), several IMF tools implemented (Contingent Credit Line, FSAP, and ROSC....): is it possible to assess the impact of such changes on international financial stability?
Tāpēc pienākumu sadalījumu piemēro vai nu starptautiskā, vai valstu līmenī.
The responsibilities are accordingly exercised at either supranational or national level.
Manuprāt, eiro zonas valstu galvenajam mērķim būtu jābūt līdz maksimumam palielināt valstu kopējo nozīmi un ietekmi starptautiskās finanšu iestādēs.
To my mind it should be the prime objective of the euro nations to maximise their combined weight and their influence in international financial institutions.
Tajā pašā laikā ir svarīgi palielināt arī jaunattīstības valstu nozīmi.
At the same time the call for greater importance for ambitious emerging countries is also legitimate.
Starptautisko finanšu iestāžu reformas ietvaros jāņem vērā abi aspekti.
Both factors should be taken into account in the context of a reform of international financial architecture.
Pašreizējais politiskās integrācijas līmenis ierobežo kopēju, pārliecinošu un saskaņotu eiro zonas valstu pozīciju attīstību.
The present level of political integration restricts the development of common, convincing and inherently consistent positions for the euro countries.