natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tik zemas procentu likmes bija iespējamas tikai tādēļ, ka, pateicoties uzticībai ECB pretinflācijas politikai, inflācijas prognozes bija salīdzinoši zemas.
Such low levels of interest rates have been possible because inflation expectations have remained subdued, thanks to the credibility of the ECB’s anti-inflationary policy.
Vai procentu likmes varēja vēl vairāk samazināt, kā tas notiek, piemēram, ASV?
Could interest rates have been lowered even further, as in the US for instance?
Vairāki apstākļi rāda, ka tā nebūtu bijusi pareiza rīcība.
There are several indications that this would not have been appropriate.
Pirmkārt, garš zemu faktisko procentu likmju periods kropļo ekonomiku un līdz ar to, ja vien nav kādu attaisnojošu apstākļu, piemēram, deflācijas, tas nav vēlams.
First, a protracted period of negative real interest rates creates distortions in the economy and is thus not desirable unless exceptional circumstances justify it, such as deflation.
Pēdējos gados eiro zonā nav bijis deflācijas riska, kamēr ASV 2002. gadā inflācija sasniedza salīdzinoši zemu līmeni, radot bažas par iespējumu deflācijas risku.
In recent years the euro area has not been at risk of deflation, while US inflation fell to a relatively low level in 2002, raising concerns of a possible deflationary risk.
Otrkārt, paredzamā inflācija eiro zonā ir saglabājusies 2 procentu līmenī, tāpēc procentu likmju samazināšanai nebija pamata.
Second, projected inflation in the euro area has remained above 2 per cent, thus not justifying further rate cuts.
Treškārt, finanšu tirgiem ir bijusi raksturīga ievērojama likviditāte, kuras dēļ dažās eiro zonas valstīs ievērojami pieaugušas aktīvu un nekustamo īpašumu cenas.
Third, there is evidence that financial markets have been characterised by ample liquidity, that has given rise to substantial increases in asset and housing prices in some euro area countries.
Procentu likmju tālākas samazināšanas gadījumā šī tendence vēl vairāk pieaugtu.
A further reduction in interest rates would have created a risk of fuelling a bubble.
Rezumējot ‑ kad būs sasniegta cenu stabilitāte, monetārā politika varēs atbalstīt saimniecisko darbību.
To sum up, there can be room for monetary policy to support economic activity when price stability has been achieved.
Pēdējo gadu laikā eiro zonā tas jau faktiski notiek.
Such a room has been widely used in the last few years in the euro area.
Īsumā minēšu arī citus veidus, kā ECB var atbalstīt izaugsmi un nodarbinātību eiro zonā.
There are other ways through which the ECB can support growth and employment in the euro area, that I would mention briefly.
Vissvarīgākais no tiem – veicināt integrēta finanšu tirgus, sevišķi naudas tirgus izveidi.
The main one is to contribute to the creation of an integrated financial market, in particular the money market.
Vienots, integrēts Eiropas finanšu tirgus ir viens no svarīgākajiem noturīgas ilgtermiņa izaugsmes nosacījumiem.
A single integrated financial market in Europe is one of the key conditions for sustained long-term growth.
Vēl viens no veidiem ir ECB loma finansiālās stabilitātes veicināšanā, sevišķi pārraugot maksājumu sistēmas un iesaistoties uzraudzības pasākumu saskaņošanā.
Another instrument is the ECB’s role in promoting financial stability, in particular through the oversight of the payment systems and the contribution to the coordination of supervisory activities.
Finansiālā stabilitāte ir svarīgs makroekonomikas stabilitātes priekšnosacījums.
Financial stability is a key ingredient to achieve macroeconomic stability.
Pie šiem jautājumiem es vēl atgriezīšos atbildēs uz C daļas jautājumiem.
I will also address these issues in the answers to the questions of section C.
Saistībā ar diskusijām par Stabilitātes un izaugsmes pakta (SGP) reformu — vai Jūs atbalstāt vai noraidāt pašreizējos reformas priekšlikumus un kādēļ?
Concerning the discussions on the reform of the Stability and Growth Pact (SGP): are you in favour or opposed to the current reform proposals, and why?
Eiropadome 22. un 23. marta sanāksmē atbalstīja Ekonomikas un finanšu padomes ierosināto reformu.
At its 22-23 March meeting, the European Council endorsed the reform proposed by Ecofin.
Pirms sava vērtējuma izklāsta es gribētu sniegt dažus ievadkomentārus.
Before explaining my assessment, let me provide a few preliminary comments.
Vairāk nekā 7 gadus pēc Stabilitātes un izaugsmes pakta stāšanās spēkā bija nepieciešams izvērtēt tā funkcionēšanu, ņemot vērā uzkrāto pieredzi.
More than 7 years after the start of the Stability and Growth Pact, it was reasonable to assess its functioning in light of experience.
Visumā tiek uzskatīts, ka galvenās ar SGP izpildi saistītās problēmas galvenokārt ir radušās tāpēc, ka budžeta politika netika pienācīgi un savlaicīgi grozīta, lai izvairītos no pārmērīga budžeta deficīta.
Overall, it is widely recognised that the main problems with the implementation of the SGP were due primarily to the inability of budgetary policies to pursue appropriate adjustment, especially in good times, so as to avoid excessive deficits.
No otras puses, pieredze rāda, ka ir iespējams uzlabot Pakta noteikumu un procedūru izpildi.
On the other hand, experience also showed that some improvement in the implementation of the rules and procedures of the Pact is possible.
Piemēram, 2002. gadā sāka koriģēt budžeta pozīcijas, lai ņemtu vērā dalībvalstu ciklisko situāciju.
For instance, the correction of budgetary positions to take the cyclical situation of member countries into account was fully introduced only in 2002.
Vēl viens piemērs ir atšķirīgā Padomes un Komisijas juridiskā interpretācija par to, vai Līguma 104. panta 7. punkts ļauj atkārtoti sniegt ieteikumus valstij ar pārmērīgu budžeta deficītu, ja ekonomiskā situācija valstī mainās.
Another example is the different legal interpretation given by the Council and the Commission to whether article 104.7 of the Treaty allowed for a repetition of a recommendation to a country experiencing an excessive deficit if the underlying economic conditions changed.
Eiropas Kopienu Tiesas iesaistīšana un tās spriedums lika precizēt SGP , kā tas norādīts 2004. gada jūnijā valstu un valdību vadītāju parakstītajai Eiropas Konstitūcijai pievienotajā deklarācijā.
The recourse to the European Court of Justice, and the judgment by the latter, made it necessary to clarify the SGP, as indicated in the Declaration annexed to the draft European Constitution approved in June 2004 by the Heads of State or Government.
SGP reforma piedāvā lielākas ekonomikas analīzes un budžeta politikas izvērtējuma iespējas, jo īpaši novērtējot, vai budžeta deficītu var uzskatīt par pārsniegtu.
The reform of the SGP introduces greater room for economic analysis and judgment in the assessment of budgetary policies, and in particular on whether deficits have to be considered excessive.
Tas būs atkarīgs no tā, kā pārskatītā pakta preventīvos un korektīvos aspektus ieviesīs praksē.
Ultimately, it will depend on how the reformed pact will be implemented in concrete terms, both in the preventive and corrective arms.
Taču pastāv risks, ka tuvāko mēnešu laikā reforma var radīt neskaidrības par to, kā, lemjot par budžeta deficīta pārmērīguma novērtēšanu, ņemt vērā atsevišķus “svarīgus faktorus”.
However, in the next few months, there may be a risk that the reform will give rise to some uncertainty on how some “relevant factors” will be taken into consideration in the assessment of an excessive budget deficit.
Dažiem var rasties priekšstats, ka tiks pieļauts lielāks budžeta deficīts, un viņi var sākt attiecīgi rīkoties.
Some may be led to believe that significantly larger budget deficits will now be tolerated, and will act accordingly.
Rezultātā var rasties pārpratumi un pieaugt spriedze.
This could induce some misunderstanding and potential tension.
Ekonomikas un finanšu padomes un Eiropadomes pieņemtajā dokumentā teikts, ka budžeta deficītam, kas pārsniedz 3 procentus un ko attaisno svarīgi faktori un ārkārtas apstākļi, “jātuvinās” 3 procentiem un ka “šāda situācija nedrīkst ieilgt”.
Indeed, the document approved by Ecofin and by the European Council makes it clear that any deficit above 3 per cent, to be justified by relevant factors and by exceptional circumstances, has to be “close to” the 3 per cent and “temporary”.
Ekonomikas un finanšu ministriem ir skaidrs priekšstats par to, ko nozīmē “jātuvinās” un “ieilgt”.
Ecofin ministers have a clear understanding of what is “close to” and “temporary”.
Viens no veidiem, kā izvērtēt neseno reformu, ir paraudzīties uz to no uzkrātas pieredzes viedokļa.
One way to assess the recent reform is to apply it to past experience.
Daži piemēri.
Let me give some examples.
Pirmkārt, lielāks uzsvars uz nepieciešamību grozīt budžetu “labos laikos” būtu ļāvis Komisijai un Padomei izdarīt lielāku spiedienu uz valstīm 1999. un 2000. gadā, kad ekonomiskā situācija Eiropā bija labvēlīga stingrāku budžeta grozījumu ieviešanai.
First, the greater emphasis on the need for stronger budgetary adjustment in “good times” would have enabled the Commission and the Council to put more pressure on countries in 1999-2000, when economic growth was favourable in Europe, to implement stronger budgetary adjustment.
Grūtības, ko pēdējos gados piedzīvojušas vairākas valstis, sevišķi Vācija, Francija un Itālija, ir radušās tāpēc, ka līdz ar iestāšanos EMS budžets vairs netika pielāgots.
Indeed, the main difficulties experienced in recent years in several countries largely derive from the fact that budgetary adjustment stopped after entry in EMU, especially in Germany, France and Italy.
2000. gadā, kad bija vērojama visstraujākā izaugsme pēdējo gadu laikā, cikliski pielāgotais deficīts šajās valstīs nevis uzlabojās, bet pasliktinājās par attiecīgi 5, 2 un 6 procentu punktiem.
In 2000, the year of fastest growth over the recent cycle, the cyclically adjusted deficit of these three countries worsened by .5, .2 and .6 percentage points respectively, instead of improving.
Tieši šī iemesla dēļ 2001. gadā, kad ekonomikas izaugsme palēninājās, šo valstu budžeta deficīts sasniedza vai pat pārsniedza 3 procentu robežu.
This is the reason why, when the economy slowed down in 2001, the respective budgets deteriorated at or above the 3 per cent limit.
Otrkārt, budžeta deficītu, kas ekonomiskās lejupslīdes laikā nedaudz pārsniedz 3 procentus, bet visu laiku ir tuvu 3 procentu robežai, kā tas bija Nīderlandē 2003. gadā, vairs neuzskatīs par pārmērīgu budžeta deficītu.
Second, deficits exceeding slightly the 3 per cent limit during a recession, but remaining close to the reference value, like in the case of the Netherlands in 2003, will not be considered any more as excessive.
Tādējādi budžeta pielāgošana vairs nebūs cikliska.
Pro-cyclicality in adjustment will thus be avoided.
Treškārt, tagad, ja ekonomiskā situācija neļauj veikt straujus un apjomīgus pielāgojums, budžeta deficītu varēs novērst ilgāk nekā viena gada laikā.
Third, it is now possible to have more than one year to correct an excessive deficit, in case the economic situation does not allow for a quick and large correction.
Nākotnē vajadzētu izvairīties no tādām situācijām, kādā 2003. gadā nonāca Portugāle, kad budžeta deficīta novēršana viena gada laikā izraisīja ekonomisko lejupslīdi.
The case of Portugal in 2003, whereby a very large budgetary adjustment in one year led to a recession, should be avoided in the future.
Ceturtkārt, tagad būs iespējams izvairīties no tādām krīzēm, kādu pieredzējām 2003. gada novembrī, jo noteiktos apstākļos būs iespējams grozīt Padomes ieteikumus, ko tā sniegusi saskaņā ar 104. panta 7. punktu.
Fourth, a crisis similar than the one experienced in November 2003 can now be avoided, as the possibility to modify a Council Recommendation produced under article 104.7 will be possible, under certain conditions.
Šie piemēri rāda, ka atsevišķi reformas aspekti var uzlabot pakta izpildi un veicināt virzību.
These examples suggest that some aspects of the reform can improve the implementation of the Pact, going forward.
Visbeidzot, pakta uzlabojumus var panākt tikai ar stingrāku budžeta politiku dalībvalstīs.
Ultimately, a better Pact can only be obtained through more disciplined budgetary policies in the Member States.
Kā Jūs vērtējat situāciju pārdēvētajā Lisabonas procesā, tā saucamajā Izaugsmes un darba vietu stratēģijā?
What is your assessment of the state-of-play of the renamed Lisbon process, the so-called 'Growth and Jobs' strategy?
Kā ECB un makroekonomikas koordinācijas instrumenti (vispārējās ekonomikas pamatnostādnes, nodarbinātības pamatnostādnes) varētu veicināt šīs stratēģijas panākumus?
How could the ECB and the instruments of macroeconomic policy co-ordination (Broad Economic Policy Guidelines, Employment Guidelines) contribute to the success of this strategy?
Kāds ir Jūsu viedoklis par iespējām palielināt iekšējo pieprasījumu un veicināt ieguldījumus ES?
What is your perception as to the possibilities of increasing internal demand and fostering investments within the EU?
Par Lisabonas procesa īstenošanu galvenokārt atbildīgas ir dalībvalstis.
The ultimate responsibility for implementing the Lisbon Process lies with the Member States.
Lisabonas process var radīt tikai salīdzinošās novērtēšanas, savstarpējas salīdzināšanas un savstarpēja spiediena procedūru.
The Lisbon Process can only create a procedure for benchmarking, peer reviewing and peer pressure.
Šis process nevirzījās tā, kā bija cerēts, jo tas bija pārāk sarežģīts, tam bija pārāk daudz mērķu un tajā nepietiekami iesaistījās dalībvalstis.
This process did not work as expected, in part because it was too complex, because it contained too many objectives, and was not sufficiently “owned” by the Member States.
Atjaunotais process ir daudz labāks, jo tajā ir novērsti vairāki trūkumi.
The revitalised process is a substantial improvement as it addresses some of the previous weaknesses.
Tomēr galvenā panākumu ķīla ir dalībvalstu iestāžu vēlme īstenot reformas.
But the ultimate key to success remains the willingness of the national authorities to implement reforms.
Vairākās valstīs jau ir veiktas nopietnas reformas, sevišķi darba tirgū un labklājības sistēmā.
Looking backwards, substantial reforms have been implemented in several countries, in particular in the Labour market and the welfare system.
Tomēr darāmā vēl ir daudz.
But much remains to be done.
Taisnību sakot, reformu procesu dalībvalstīs kavēja neskaidrības, sevišķi neziņa par to, vai ierosinātā reforma pati var efektīvi atrisināt attiecīgo problēmu vai arī vēlāk būs vajadzīgas papildu reformas.
In fact, the reform process within countries has been shed with uncertainties, in particular on whether the proposed reform effectively and definitely addressed the relevant problem, or whether additional reforms would be needed down the road.
Šīs neskaidrības iedragāja patērētāju un uzņēmēju uzticību, un tādējādi samazinājās iekšējais pieprasījums.
This tended to depress consumer and business confidence, and thus domestic demand.
Tā rezultātā pieaudzis piesardzības dēļ veikto noguldījumu apjoms.
As a result, precautionary savings has increased.
Pārskatītais Lisabonas process cenšas atrisināt dažas no pagātnes problēmām, vienkāršojot procedūras un veicinot dalībvalstu iesaistīšanos.
The revised Lisbon process tries to overcome some of the problems of the past, by simplifying the procedures and improving ownership.
Svarīgi ir radīt stimulus dalībvalstu valdībām uzsākt reformas, tostarp tās reformas, kas īstermiņā ir dārgas.
It will also be important to create incentives for Governments to undertake reforms, even those that may be costly in the short term.
Pārskatītajā SGP jau ir daži stimuli, proti, dalībvalstīm dots vairāk laika, lai pielāgotos budžeta politikas vidēja termiņa mērķim.
The revised SGP introduces some incentives, in particular by giving countries more time to adjust towards the medium term objective for budgetary policy.
Nesens piemērs ir Austrija, kas 2003. un 2004. gadā īstenoja nozīmīgas pensijas sistēmas reformu, kura ievērojami uzlaboja tās budžeta deficīta profila noturīgumu un ļāva vienlaikus samazināt nodokļus, tādējādi uz īsu brīdi gan novirzoties no mērķa saglabāt pēc iespējas līdzsvarotāku budžetu.
One recent example is the case of Austria, which introduced in 2003-2004 a major pension reform that substantially improved the sustainability of its future debt profile and was allowed to implement in parallel a tax cut which entailed a temporary deviation from the close-to-balance objective.
Panākot līdzsvaru starp īstermiņa budžeta pasākumiem un reformām un ilgtermiņa pozitīvu ietekmi uz izaugsmi un ilgtspējību, iespējams uzlabot sabiedrības attieksmi pret nozīmīgām reformām.
The trade off between short term budgetary measures and reforms with longer term positive impact on growth and sustainability can be exploited to improve the acceptance by the general public of major reforms.
ECB var veicināt Lisabonas stratēģijas panākumus, pildot savu mandātu, proti, nodrošinot cenu stabilitāti.
The ECB can contribute to the success of the Lisbon Strategy first by sticking to its mandate, i.e. by delivering price stability.
Vēl viens veids, kā ECB var veicināt Lisabonas stratēģijas izpildi, ir integrētāku finanšu tirgu izveide (sk. atbildes uz 13. un 14. jautājumu).
It can also contribute trough the promotion of a more integrated financial markets (see answers to questions 13 and 14 below).
Svarīgi ir uzsvērt, ka labāk funkcionējošs vienotais Eiropas tirgus uzlabos monetārās politikas iespējas panākt cenu stabilitāti un atbalstīt izaugsmi.
It is also important to underline that a better functioning single European market makes it easier for monetary policy to achieve price stability and to support growth.
Kā jau minēju atbildē uz 5. jautājumu, eiro zonas darba un produktu tirgus neelastības dēļ nesenās ekonomiskās lejupslīdes laikā inflācija pārsniedza 2 procentus, neļaujot ECB samazināt procentu likmes un atbalstīt saimniecisko darbību, kā to darīja ASV Federālās rezerves banka.
As mentioned in the answer to question 5, labour and product market rigidities in the euro area have maintained inflation above 2 per cent during the recent slowdown, thus reducing the ability of the ECB to cut interest rates further to sustain economic activity, as the Federal reserve did in the US.
Lai atjaunotu iekšējo pieprasījumu, jāuzlabo mājsaimniecību un uzņēmumu pārliecība par nākotnē sagaidāmiem ienākumiem.
As far as domestic demand is concerned, its revitalization requires an improvement in households’ and business confidence, in particular about future income streams.
Neatrisinātā pensiju problēma turpina radīt neskaidrības par nākotnē paredzamajiem nodokļiem un sociālo palīdzību.
The pending pension problem continues to create uncertainty on the expected level of future taxation and welfare assistance.
Šī situācija veicina piesardzības uzkrājumu veidošanu un samazina patēriņu un īstermiņa investīcijas.
This enhances precautionary savings and discourages consumption and investment in the short term.
Tādas reformas, kas atrisina tikai daļu problēmu, liekot saprast, ka nākotnē tiks īstenotas vēl citas reformas, pasliktina sociālo klimatu un samazina pieprasījumu.
Reforms that only address part of the problems, leading to expectations that further reforms might be needed in the future, tend to worsen the social climate and thus depress demand.
Reformām ir mērķtiecīgi jārisina ekonomikas strukturālās problēmas, lai atjaunotos sabiedrības uzticība, kas ir pieprasījuma pieauguma priekšnoteikums.
Reforms need to tackle in a focused way the structural problems of the economy so as to restore confidence, which is a prerequisite for higher aggregate demand.
Lūdzu, svarīguma secībā nosauciet struktūrreformas, kuras Jūs uzskatāt par prioritārām ES, un pamatojiet savu izvēli!
Please list in order of importance the structural reforms which you believe are a priority in the EU and justify your choices.
Salīdzinot ienākumus uz vienu iedzīvotāju ES un ASV, mēs redzam, ka produktivitāte no vienas darba stundas ASV ir līdzīga ES rādītājam, taču Eiropā ir daudz zemāks nostrādāto stundu skaits uz vienu iedzīvotāju un zemāki nodarbinātības rādītāji.
A comparison between the EU and US income per capita shows that while productivity per hour worked is more or less similar across the Atlantic, the average number of hours worked per capita and the participation rate is much lower in Europe.
Ja mēs vēlamies konkurēt ar ASV un sasniegt ASV dzīves līmeni, Eiropā ir nepieciešama darba tirgus reforma.
This suggests that labour market reform is still key in Europe if we want to compete with the US and reach their standards of living.
Eiropiešiem ir jāstrādā vairāk, un darba tirgū jāiesaista vairāk iedzīvotāju, sevišķi sieviešu un vecāka gadagājuma cilvēku.
We need to work more, and more people need to work in Europe, especially female and aged workers.
Cita svarīga reformu joma ir produktu tirgus, sevišķi pakalpojumu sektora liberalizācija.
Another important area for reform is product market liberalisation, especially in the services sector.
Salīdzinājums ar ASV rāda, ka Eiropa pakalpjumu sektors lēnāk sāk izmantot jaunākās tehnoloģijas.
Again, a comparison with the US shows that Europe is lagging behind in incorporating technological progress in the services sector.
Šķēršļi dalībai tirgū ierobežo tirgus lielumu un neļauj pilnībā izmantot apjomradītas ekonomikas priekšrocības, samazinot interesi par investīcijām, sevišķi investīcijām zinātnē un pētniecībā.
Barriers to entry limit market size and thus do not allow economies of scale to be fully exploited, therefore rendering investment, especially in R&D, less attractive.
Visbeidzot, lai Eiropā būtu lielākas iespējas mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, Eiropas finanšu sistēmai mazumtirdzniecības līmenī ir jābūt efektīvākai un integrētākai.
Finally, the broader base for SMEs in Europe requires a more efficient and integrated European financial system at the retail level.
Vajadzīga tālāka rīcība, lai uzlabotu finanšu tirgu ES (sk. atbildes uz 13. jautājumu).
Further action is required to improve financial market integration in the EU (see answer to question 13 below).
Kā Jūs vērtējat USD un EUR maiņas kursa neseno attīstību?
How do you assess the recent evolution of the USD/EUR exchange rate?
Kā Jūs vērtējat ES un ASV sadarbību valūtas maiņas kursa jomā?
How do you evaluate EU/US co-operation in the field of exchange rates?
Vai Jūs uzskatāt, ka centrālās bankas spēj efektīvi cīnīties pret pārmērīgām svārstībām?
Do you think that Central Banks are able to fight efficiently against excessive volatility?
Kādu nozīmi Jūs šajā sakarā piešķirat briesmām, ko rada ASV divkāršais deficīts?
What importance do you give in this context to the dangers posed by the twin US deficits?
Vai Jūs uzskatāt, ka būtu jāveicina eiro starptautiskā nozīme?
Do you think that the international role of the Euro should be encouraged?
Nesenajai ārvalstu valūtu tirgus attīstībai bijis raksturīgs pārāk liels ASV dolāru pieplūdums, līdzsvara starp uzkrājumiem un investīcijām zudums un liberāli monetārie apstākļi ASV.
Recent developments in foreign exchange markets have been characterised by an excess supply of US dollars, fuelled by the combination of the savings-investment imbalance and the very accommodative monetary conditions in the US.
Šo tendenci iespējams izbeigt, pārvarot iepriekš minētos faktorus.
The end of such a trend requires that these two main factors be reversed.
Pavisam nesen Federālā rezerve palielināja procentu likmes, un monetārie apstākļi kļuva mazāk liberāli.
More recently, monetary conditions have become less accommodative, as the Fed raised interest rates.
Tā rezultātā ASV valūta vismaz uz laiku kļuva stabilāka.
This contributed to stabilise the US currency, at least temporarily.
Taču, ja ņem vērā ekonomikas izaugsmes tempu un pieaugošo inflācijas spiedienu, ASV procentu likmes vēl aizvien ir zemas.
However, the level of US interest rates remains low, in light of the pace of growth of the economy and the increasing inflationary pressures.
Federālā rezerve jau ir norādījusi, ka tā turpinās paaugstināt procentu likmes.
The Federal Reserve has already indicated that it will continue with the tightening trend.