natgillin/translations-raw huggingface dataset:
· 1986. gada Finanšu pakalpojumu akta 62. nodaļa nosaka civilās tiesības rīkoties gadījumos, kad investors ir cietis zaudējumus tāpēc, ka pilnvarota persona ir pārkāpusi zināmus noteikumus.
· Section 62 of the Financial Services Act 1986 provides a civil right of action where an investor has suffered loss as a result of a breach by an authorised person of certain rules.
Attiecīgajā laikā Equitable Life bija saņēmis pilnvarojumu no DAPFUO un uz to attiecās šīs organizācijas noteikumi.
At the material time, Equitable was authorised by LAUTRO and subject to its rules.
Ne-GPLG apdrošinājuma ņēmējam būtu pamats lietas ierosināšanai, ja 1) saskaņā ar DAPFUO noteikumiem ELAS būtu bijis pienākums atklāt GPLG riska pastāvēšanu iespējamajiem apdrošinājuma ņēmējiem, 2) ELAS neatklāja šo risku un 3) apdrošinājuma ņēmējs paļāvās uz neatklāšanu.
A non-GAR policyholder would have a cause of action if (1) under LAUTRO rules, the Society was required to disclose the existence of the GAR risk to prospective policyholders, (2) the Society failed to disclose the risk and (3) the policyholder relied on the non-disclosure.
Visbeidzot 4) apdrošinājuma ņēmējam ir jāparāda, ka viņš būtu atteicies pieņemt Equitable Life piedāvāto apdrošinājumu, ja šis risks būtu atklāts.
Finally (4), the policyholder must show that he or she would have declined to take the policy offered by Equitable Life if the risk had been disclosed.
55. un 60. lpp. ir apgalvots, ka „ ELAS bija pienākums [saskaņā ar DAPFUO noteikumiem] atklāt GPLG riska esību iespējamiem apdrošinājuma ņēmējiem ”.
Pages 55 and 60. contends that " ELAS was required [under LAUTRO rules] to disclose the existence of the GAR risk to prospective policyholders ".
Tāpat tajā minēts, ka „ ir visai apšaubāmi, ka ELAS neatklāja šo risku, jo ELAS izmantotajos materiālos nebija īpašas atsauces uz to ”.
It furthermore states that " it is highly arguable that the Society failed to disclose the risk since in material circulated by the Society, there was no specific reference to it ".
Tomēr galvenais jautājums šajā sakarā būtu noteikt to laika periodu, kad GPLG risks kļuva reāls un tādējādi radīja pienākumu to atklāt.
A key question, however, in this respect would be to determine the point in time when the GAR risk became material and therefore gave rise to an obligation to disclose.
Daudz grūtāk būtu noteikt paļaušanās un cēloņsakarību jautājumus, un slogs gulstas uz apdrošinājuma ņēmēju ( ES 3
Issues of reliance and causation would be more difficult to establish and the onus lies with the policyholder (ES 3
· Tāpat ne-GPLG apdrošinājuma ņēmējs varētu saņemt tiesisko aizsardzību par faktu sagrozīšanu saskaņā ar 1967. gada Faktu sagrozīšanas aktu vai saskaņā ar vispārējām tiesībām.
· A non-GAR policyholder could also have a remedy for misrepresentation arising under the Misrepresentation Act 1967 or under common law.
ELAS polisēs nebija nekāda skaidri izteikta nosacījuma attiecībā uz GPLG polišu esību un iespējamo ietekmi uz ne-GPLG apdrošinājuma ņēmēju ienākumiem.
The Society's policies did not have any express terms dealing with the existence and possible effect of the GAR policies on the returns of non-GAR policyholders.
· Turklāt ne-GPLG apdrošinājuma ņēmējam varētu būt līgumiska prasība pret ELAS , ja varētu apgalvot, ka bija izteikts netiešs līgumisks solījums vai garantija, ka visi fakti ir atklāti, izņemot galvenā dokumenta faktus, tas ir, ja ELAS bija līgumisks pienākums atklāt GPLG risku. „ Tomēr šķiet, ka šāds līgumisks pienākums nepastāv.
· Furthermore, a non-GAR policy holder might have a contractual claim against the Society if it could be said that there was an implied contractual promise or warranty that there are no further facts to disclose other than those contained in the Key Features document, i.e. if there was a contractual duty on the part of the Society to disclose the GAR risk. "
Tas nav skaidri noteikts, tāpat to nevar ieviest kā netiešu nosacījumu vai garantiju.
Such a contractual duty however does not appear to exist.
Galvenajā dokumentā iekļautā informācija un atspoguļotie dati nav polises sastāvdaļa.
It is not expressly laid down nor may be established as an implied term or warranty.
Tajā izdarītie paziņojumi nav pušu paredzēti līgumiski solījumi, ko devis ELAS .”
The information and representation contained in the Key Features document do not form part of the policy.
( ES 3
The statements made therein are not intended by the parties to be contractual promises given by the Society " (ES 3
Tādējādi kopumā „ ne-GPLG apdrošinājuma ņēmējs var izvirzīt prasību pret Equitable Life saskaņā ar 1986. gada Finanšu pakalpojumu akta 62. nodaļu vai par faktu sagrozīšanu vai paviršu konsultāciju ” atbilstīgi ES 3
In summary, therefore, " a non-GAR policyholder may have a claim against Equitable under section 62 of the Financial Services Act 1986 or for misrepresentation or for negligent advice " according to ES 3
17. lpp. . „ Turpretim kopumā būtu grūti panākt līgumā paredzētās darbības izpildi. ”
Page 17. . "
( ES 3
By contrast, in general, an action in contract would be difficult to succeed " (ES 3
Kā norādīts ES 3
As outlined in ES 3
Šis ierobežojumu periods attiecas uz prasībām saskaņā ar Finanšu pakalpojumu akta 62. nodaļu un 1967. gada Faktu sagrozīšanas akta 2. nodaļas 1. iedaļu.
This limitation period applies to claims under section 62 FSA and section 2(1) of the Misrepresentation Act 1967.
Pamats tiesiskai darbībai rodas, kad apdrošinājuma ņēmējs pirmo reizi cieš zaudējumus.
The cause of action arises where a policyholder first sustains loss.
Vispārējos tiesību aktos noteiktās tiesiskās darbības par nolaidību (paviršu konsultāciju vai maldīgu paziņojumu) termiņš ir seši gadi no brīža, kad radās pamats šādai darbībai, vai gadījumā, ja tas notika vēlāk, – trīs gadus no datuma, kurā prasītājs uzzināja informāciju, kas vajadzīga, lai uzsāktu tiesisku darbību par zaudējumiem attiecībā uz minēto zaudējumu, un uzzināja par tiesībām uzsākt šādu darbību.
An action in negligence in common law (negligent advice or misstatement) is six years from when the cause of action accrued or, if later, three years from the date on which the plaintiff first had both the knowledge required for bringing an action for damages in respect of the relevant damage and a right to bring such an action.
Attiecībā uz Equitable Life jāatzīmē, ka tūlīt pēc G. W. Penrose ziņojuma publicēšanas ELAS vajadzēja papildu laiku, lai sagatavotu atbildi uz noteiktām sūdzībām, kas izrietēja no šī ziņojuma.
In relation to Equitable Life it is to be noted that, shortly after the Penrose Report was published, the Society sought extra time to prepare its response to certain complaints arising out of it.
Šī iemesla dēļ 2004. gada 10. maijā FPRI izsniedza atteikšanās dokumentu, atbrīvojot Equitable Life no vajadzības izmeklēt sūdzības par jautājumiem, kas izriet no standarta termiņiem, kurus piemēro saskaņā ar FPRI noteikumiem.
For this reason, on 10 May 2004, the FSA issued a waiver dispensing Equitable Life from the need to investigate complaints about the matters arising within the standard timescale applicable under FSA rules.
Šī atteikšanās dokumenta nosacījums bija tāds, ka Equitable Life ir jānodrošina „ rakstiska apņemšanās, ka gadījumā, ja tas mēģinās atsaukties uz 1980. gada Ierobežojumu aktu, lai iegūtu aizsardzību pret jebkuru tiesīga sūdzības iesniedzēja prasību tiesas vai ombuda tiesvedībā, tas atbilstīgi šim aktam neņems vērā nevienu periodu, kurā tiesīga sūdzības iesniedzēja lieta ir bijusi attiecināta šajā sakarā ”.
A condition of this waiver was that Equitable Life provided “ a written undertaking that, if it seeks to rely on the Limitation Act 1980 as a defence to any claim by an eligible complainant whether in Court or Ombudsman proceedings, it will not count for the purpose of that Act any period within which the eligible complainant’s case has been subject to this direction ”.
Sākotnēji FPRI piešķīra šo atteikšanās dokumentu līdz 2004. gada 30. jūnijam un pēc tam pagarināja līdz 2004. gada 30. septembrim.
The FSA originally granted the waiver until 30 June 2004, and subsequently extended it to 30 September 2004.
Lai gan praksē tas nozīmēja ierobežojumu perioda pagarinājumu par dažiem mēnešiem, nospiedošam vairākumam apdrošinājuma ņēmēju līdz tam laikam būtu iestājies noilgums saskaņā ar Ierobežojumu aktu.
Although this meant in practice a prolongation, by some months, of the limitation period, the overwhelming majority of policyholders would by now be time barred under the Act.
Kā apgalvoja S. Scawen ( H3 ), visiem ELAS apdrošinājuma ņēmējiem līdz 2006. gada beigām bija iestājies noilgums.
According to Mr SCAWEN (H3) all ELAS policyholders have been time barred since the end of 2006.
Civilu tiesvedību var uzsākt valsts tiesā vai Augstākajā tiesā atkarībā no lietas apstākļiem.
Civil legal action could be started in the county court or in the High Court, depending on the circumstances of the case.
Ja prasība ir par GBP 15 000 vai mazāk, tā jāsāk izskatīt valsts tiesā.
If the claim is for £15,000 or less, it must be started in the county court.
Ja izskatāmā lieta ir vienkārša, valsts tiesa izvēlēsies izmantot maza apmēra prasību procedūru un iekļaus šo lietu „maza apmēra prasību sarakstā”.
If the case is a simple one, the county court will decide to use the small claims procedure and will allocate the case to the ‘small claims track’.
Vairumā gadījumu tiesa neliks advokāta izmaksas segt zaudējušajai pusei maza apmēra prasību lietā.
In most cases, the court will not order solicitors’ costs to be paid by the losing party in a small claims case.
Ja prasītājs piesaista advokātu, viņam/viņai būs jāsedz attiecīgās izmaksas.
If a claimant instructs a solicitor he/she will have to pay the costs.
Šī iemesla dēļ vairumam prasītāju izskata maza apmēra prasības bez advokāta palīdzības.
For this reason most claimants deal with a small claim without the help of a solicitor.
Ja lietas vērtība ir GBP 5000 vai mazāk, tā parasti tiek iekļauta maza apmēra prasību sarakstā.
If the value of a case is £5,000 or less, it will generally be allocated to the small claims track.
P. Weir ( H2 ) un P. Scawen ( H3 ) norādīja, ka daži apdrošinājuma ņēmēji ir izvēlējušies šo iespēju un iesnieguši prasības maza apmēra prasību tiesā vai draudējuši ELAS to darīt.
Mr WEIR (H2) and Mr SCAWEN (H3) indicated that some policyholders have taken this choice and launched claims through the Small Claims Court or threatened ELAS to do so.
Tomēr viņi atgādināja, ka šādas lietas maksimālā vērtība nevar pārsniegt GBP 5000 un ka tādējādi attiecīgās summas un iespējamā kompensācija būtu ierobežotas.
He recalled, however, that that the maximum value of the case is essentially restricted to £5,000 and that therefore the amounts involved, and thus possible compensation, would be limited.
Lielāko daļu apdrošinājuma ņēmēju prasību būtu jāizskata Augstākajā tiesā.
A vast majority of policyholders' claims would have to be dealt with by the High Court.
Tomēr, kā norādīja apdrošinājuma ņēmēji, prasītājam būtu jāsedz atbildētāja izmaksas gadījumā, ja tiesa lemtu par labu ELAS ( T. Lake , H1 ; P. Weir , H2 ; P. Scawen , H3 ).
However, as policyholders pointed out, the claimant would have to meet the defendant's cost in the event that the Court decides in favour of the Society (Mr LAKE, H1; Mr WEIR, H2; Mr SCAWEN; H3).
ES 3
In ES 3
51. lpp. ir teikts, ka „tiesāšanās ir grūta cīņa, kas saistīta ar praktiskām grūtībām un augstām procesa izmaksām, kā arī to, ka attiecīgie tiesību akti nav skaidri un tiesāšanās ir neizdevīga patērētājam prasības par nozīmīgumu, paļaušanos un noteikumu attiecībā uz pienākumu pierādīt dēļ ”.
Page 51. it is noted that " litigation is an uphill struggle because of practical difficulties and high transaction costs, the substantive law is unclear and, because of requirements of materiality, reliance on the rules pertaining to the onus of proof, it is loaded against the consumer ".
P. Scawen ( H3 ) apgalvoja, ka lielākā daļa apdrošinājuma ņēmēju nevar atļauties iespējamās izmaksas, kas saistītas ar prasības izskatīšanu pret ELAS .
Mr SCAWEN (H3) suggested that the potential costs of pursuing a claim against the Society lie outside the financial resources of the overwhelming majority of policyholders.
Turklāt viņš uzsvēra, ka būtu grūti atrast juristus un advokātus, kas izprot attiecīgos sarežģītos pensiju noteikumus.
In addition, he stressed that it would be difficult to find lawyers and barristers who understand the complexity of the relevant pension provisions.
WE 23
IN WE 23
Tas neizskatās pēc rentablas pieejas, nemaz jau nerunājot par to, ka man nav tādas riska naudas, jo mana prasība ir tikai par GBP 70 000 (EUR 101 000). ...
Apart from the fact that I do not have that sort of risk money, as my claim is only of the order of £70,000, (EUR 101,000), it does not seem to be a cost effective approach. ...
Spriežot pēc man pieejamiem datiem, ir skaidrs, ka prasības pret ELAS iesniegšanas izmaksas līdz brīdim, kad ELAS piedāvā izlīgumu, ir no GBP 56 000 līdz GBP 180 000, vidēji apmēram GBP 101 000.
With data that I have had access to it is clear that the costs of pursuing a claim against the Society to the point at which the Society settles out of court vary from £56,000 to £180,000, with an average of approximately £101,000.
Ir skaidrs, ka lielākā daļa Lielbritānijas pilsoņu to nevar atļauties, nemaz jau neņemot vērā risku, ka būs jāmaksā tāda pati summa arī ELAS juristiem, ja prasītāji zaudē vai padodas tiesas procesa stresa un grūtību rezultātā.”
Clearly this lies outside the financial resources of the overwhelming majority of British citizens, quite apart from the risks of paying an equivalent sum to the Society’s lawyers if they lose or give up under the stresses and strains of the legal process. "
P. Scawen apgalvo, ka juridiskās profesijas pārstāvji AK atzīst šo problēmu, un citē ziņojumu
Mr SCAWEN suggests that the problem is recognised by the legal profession in the UK quoting from a report
TIESAS PIEEJAMĪBA – tiesu arhīva vadītāja augsti godājamā lorda Woolf galīgais ziņojums; 1996. gada jūlijs; Galīgais ziņojums lordam kancleram par civiltiesību sistēmu Anglijā un Velsā. par civiltiesību sistēmu Anglijā un Velsā: „ Mūsu pašreizējā sistēmā atklātie ... trūkumi ... bija tādi, ka tā ir pārāk dārga attiecībā uz izmaksām, kas bieži pārsniedz prasības vērtību; tā ir pārāk lēna, novedot lietas līdz spriedumam, un pārāk nevienlīdzīga: trūkst vienlīdzības starp ietekmīgu, bagātu lietā iesaistīto pusi un lietā iesaistīto pusi, kurai ir nepietiekami resursi.
ACCESS TO JUSTICE Final Report by The Right Honourable the Lord Woolf, Master of the Rolls; July 1996; Final Report to the Lord Chancellor on the civil justice system in England and Wales. on the civil justice system in England and Wales: " The defects ... identified in our present system were that it is too expensive in that the costs often exceed the value of the claim; too slow in bringing cases to a conclusion and too unequal: there is a lack of equality between the powerful, wealthy litigant and the under-resourced litigant.
Valda pārāk liela neskaidrība: grūtības paredzēt, cik tiesas process izmaksās un cik ilgi tas turpināsies, rada bailes par nezināmo; un tas ir neizprotams daudzām lietā iesaistītajām pusēm.
It is too uncertain: the difficulty of forecasting what litigation will cost and how long it will last induces the fear of the unknown; and it is incomprehensible to many litigants.
WE 23 ir iekļauta vēstule, ko kāds juridiskais birojs nosūtījis FPRI, atbildot uz apspriežu dokumentu.
WE 23 includes a letter sent by a law firm to the FSA in answer to a consultation paper.
Tajā ir minēts: „ Tiesas process Augstākajā tiesā par nepareizu finanšu pakalpojumu pārdošanu, kurš tiek novests līdz tiesai, var izmaksāt no GBP 30 000 līdz GBP 150 000.
It notes the following: " A lawsuit in the High Court concerning a financial services mis-sale, which is defended up to the point of trial, can cost anything from £30,000 to £150,000.
Tikai nedaudzi korporatīvie klienti un vēl mazāk privāto klientu var atļauties šādus izdevumus. ...
Few business clients, and even fewer private clients, can afford this kind of outlay. ...
Iznākuma neparedzamība un risks, ka būs jāsedz otras puses izmaksas, ir ievērojams šķērslis. ”
The uncertainty of the outcome and the risk of paying the other side’s costs are a significant disincentive. "
Kā secināja P. Scawen ( H3 ), „ izņemot dažus salīdzinoši bagātus prasītājus, šī pieeja ir vairāk vai mazāk liegta parastam apdrošinājuma ņēmējam AK ”.
" Apart from a small number of relatively wealthy claimants, this approach is more or less closed to the average policyholder in the UK ", Mr SCAWEN (H3) concluded.
Gan EMAG ( H1 ), gan P. Weir ( H2 ) liecībās apgalvots, ka tikai nedaudzi indivīdi un grupas, kuru rīcībā ir resursi ar augstu neto vērtību, ir uzsākuši tiesas procesu vai draudējuši ELAS to darīt.
The evidence obtained from both EMAG (H1) and Mr WEIR (H2) suggests that only a few high net-worth individuals and groups have issued court proceedings or threatened to do so against ELAS.
Protams, komiteja centās iegūt liecības par tādu tiesā izskatīto lietu skaitu, ko apdrošinājuma ņēmēji uzsākuši pret ELAS , un šādu lietu iznākumu.
Naturally, the committee sought to obtain evidence as to the number of court cases issued by policyholders against ELAS and the outcome achieved.
Tādēļ komiteja sazinājās ar vairākiem lieciniekiem, lūdzot tiem tiesas dokumentus un spriedumus.
It therefore contacted several witnesses asking them to make available court documents and judgements.
Rezultātā tā saņēma vienas prasības kopiju par polises anulēšanu un zaudējumu piedziņu par nepareizu interpretāciju un/vai likumā noteikto pienākumu nepildīšanu, ko 2002. gada 13. maijā iesniedza kāds apdrošinājuma ņēmējs, kurš 2002. gadā bija ieguldījis vairāk nekā GBP 850 000; ir zināms, ka šo prasību apmierināja pilnā apmērā pirms uzklausīšanas (skatīt WE-CONF 15 ).
In response, it received a copy of one claim for rescission and damages for misinterpretation and/or breach of statutory duty issued on 13 May 2002 by a policyholder who had invested more than £850.000 in 2002, which was reportedly settled in full before the hearing (see WE-CONF 15).
Izņemot šo dokumentu, netika saņemta neviena cita rakstiska liecība par tiesā izskatītām lietām, kuras ierosināja apdrošinājuma ņēmēji.
Apart from this document, no written evidence on court cases initiated by policyholders was received.
S. Bain ( H8 ) ziņoja par lietu, kurā sūdzības iesniedzējam, kuram, iespējams, tika nelikumīgi pārdota pensiju polise ar pazeminātu ienākumu, ELAS piedāvāja kompensāciju GBP 522 apjomā.
Mr BAIN (H8) reported a case where a complainant, who had allegedly been mis-sold an income drawdown pension policy was offered a compensation of £522 by ELAS.
Pēc S. Bain teiktā, pēc tam, kad šis sūdzības iesniedzējs piedraudēja ELAS ar tiesvedību, ELAS piekrita izmaksāt viņam GBP 81 907.
After he threatened ELAS with legal action, the Society agreed to pay him £81,907, according to Mr BAIN.
( P. Weir , H2 ) T. Lake izteica līdzīgu apgalvojumu, ka lietas vienmēr tika nokārtotas „ ar ierobežojošu vienošanos, kas aizliedza papildus apspriest kompensācijas nosacījumus ” ( T. Lake , H1 ).
Likewise, Mr LAKE (H1) stated that cases were always settled at the cost of " gagging agreements which prohibit any wider discussions of the terms of the settlement " (Mr LAKE, H1).
P. Scawen apstiprināja to, apgalvojot, ka, „ pēc manā rīcībā esošās informācijas, visas šīs lietas tika atrisinātas, neuzsākot tiesas procesu, ar ļoti striktiem konfidencialitātes nosacījumiem ” ( WE 23/2
Mr SCAWEN confirmed this, stating that " t o the best of my knowledge all of these cases have been settled out of court, prior to trial under very strict confidentiality clauses " (WE 23/2
Kāds cits apdrošinājuma ņēmējs to raksturoja šādi: „ Apstāklis, kas vienoja visas ... lietas, ir tāds, ka tās nekad netika izskatītas tiesā, jo tās vienmēr tika pilnībā nokārtotas vienu dienu pirms tiesas ar konfidencialitātes nolīgumu.
Another policyholder put it the following way: " T he point about all ... cases is that they were never heard by the court because they were always settled in full the day before with a confidentiality agreement.
Tiklīdz „saprātīgs piedāvājums” bija izteikts, tiesa neļāva prasītājam ierasties tiesā un varēja tam pat uzlikt soda naudu.
Once a 'reasonable offer' has been made, the court would not allow the plaintiff to have their day in court and could even award costs against them.
Tādējādi ir ļoti grūti atklāt patiesību.
So it is very hard to see the truth.
Equitable Life stratēģija bija aizbiedēt iespējamās lietā iesaistītās puses, draudot ar augstām tiesvedības izmaksām, kas tām būtu jāsedz zaudētas lietas gadījumā.
Equitable’s strategy has been to scare away potential litigants by threatening to run up high legal costs which they would have to pay if they lost.
C. Thomson komitejai pauda tikai to, ka „ daudzas lietas tika izskatītas AK tiesās ” un ka „ visās šajās lietās tika izmaksāta atbilstīga kompensācija... ”
Mr THOMSON merely stated before the committee that " a number of cases have been pursued through the UK courts " and that "in all of those cases, appropriate compensation has been paid... "
Tādējādi komitejai trūkst informācijas par konkrētu lietu skaitu, ko apdrošinājuma ņēmēji pagātnē uzsākuši pret ELAS .
Thus, the committee lacks information about the exact number of cases initiated by policyholders against ELAS in the past.
No liecībām var spriest, ka netika pieņemts neviens spriedums, jo lietas parasti tika nokārtotas ārpus tiesas ar konfidencialitātes nosacījumu palīdzību.
Evidence seems to suggest that there has not been any judgement because cases were usually settled out-of-court under confidentiality clauses.
Attiecībā uz pašreizējām lietām P. Scawen ( H3 ) informēja komiteju, ka patlaban grupa pensijas saņēmēju ar dalību apdrošinātāja peļņā ir iesniegusi prasības pret ELAS .
As regards ongoing cases, the committee was made aware by Mr SCAWEN (H3) that a group of with-profits annuitants is currently pursuing claims against the Society.
Viņš paskaidroja, ka šī grupa ir izveidojusi mehānismu, ar kuru prasītāji „ savstarpēji apdrošina ” viens otru gadījumam, ja viena vai vairākas lietas tiek zaudētas, un ka iesniegt šādu prasību bija iespējams tikai tāpēc, ka juristu birojs uzņēmās šo lietu pēc principa „nav uzvaras, nav samaksas”.
He explained that the group has developed a mechanism by which the claimants " mutually insure " each other if one or more of the cases failed and that the claim was only made possible by a law firm which was willing to take on the case on a 'no win, no fee' basis.
Turklāt komiteja ir saņēmusi informāciju, ka viens apdrošinājuma ņēmējs no Īrijas ir uzsācis tiesas procesu un ka vēl viena lieta drīz tiks iesniegta Vācijas tiesā (skatīt turpmāk).
In addition, the committee was informed that one Irish policyholder has commenced litigation and that another case is said to be pending before a German court (see below).
Kopumā ņemot, tiesvedības uzsākšana pret ELAS saskaņā ar 1986. gada Finanšu pakalpojumu akta 62. nodaļu vai par faktu sagrozīšanu vai paviršu konsultāciju bija teorētiski iespējams veids, kā cietušajiem apdrošinājuma ņēmējiem iegūt kompensāciju.
In summary, the launch of court proceedings against ELAS under Section 62 of the Financial Services Act 1986 or for misrepresentation or for negligent advice was, in theory, a possible route for aggrieved policyholders to obtain redress.
Tomēr praksē netieši pierādījumi parāda, ka tikai daži bagāti apdrošinājuma ņēmēji izmantoja šo iespēju un attiecīgi panāca vienošanos ar ELAS , turpretim ievērojamais finansiālais risks AK tiesību sistēmā atturēja parasto apdrošinājuma ņēmēju iesūdzēt ELAS tiesā.
In practice, however, circumstantial evidence suggests that only few affluent policyholders took this route and consequently reached settlements with the Society, whereas the significant financial risks under the UK legal system prevented the average policyholder from suing the Society.