natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Viens no svarīgākajiem jautājumiem par Konstitūcijas saturu, uz kuru nepieciešams atbildēt, ir: “Kas ko dara?”
One of the most important questions to which the new constitutional text needed to provide an answer was that of 'who does what?' in Europe.
Tas arī sniegs papildu drošību tiem, kurus biedē pārmērīga iejaukšanas no Savienības puses.
It will also offer an additional safeguard to all those who fear excessive intervention on the part of the Union.
Ar nodomu sniegt šo skaidrojumu, Konstitūcija definē Savienības kompetences, sadalot tās trīs kategorijās, katrai no tām ir cits juridiskais statuss un cita Kopienas iejaukšanās pakāpe – Savienības īpašās kompetences, kompetences, kuras tā dala ar dalībvalstīm, un darbības, kas domātas dalībvalstu atbalstam.
With a view to providing this clarification, the Constitution defines the Union's competences, dividing them into three categories, each with a different legal status and each implying a different degree of Union intervention: the Union's exclusive competences; the competences it shares with the Member States; and action to support or complement action by the Member States.
Šī Savienības pilnvaru definīcija atbilst pilnvaru piešķiršanas pamatprincipiem, t.i., tam, ka Savienībai ir tikai tās pilnvaras, kuras tai saskaņā ar Konstitūciju piešķīrušas dalībvalstis, lai tā sasniegtu šajā dokumentā minētos mērķus.
This definition of the Union's competences is consistent with the basic principle governing the allocation of competences, i.e. that the Union enjoys only those competences which have been conferred on it by the Member States in the Constitution with a view to achieving the objectives laid down in that document.
Šis princips ir pašpietiekams, lai nepieļautu nekādas centralizētas supervalsts izveidošanos, tāpēc, ka visas pilnvaras paliek dalībvalstu ziņā, izņemot tos gadījumus, kad tās tiek uzticētas Savienībai.
This principle is in itself sufficient to prevent the emergence of any kind of centralised superstate, since it implies that all competences rest with the States, except in those cases where they transfer them to the Union.
Konstitūcija nepalielina Savienības kompetences – noteiktais nelielais ‘jauno’ kompetenču daudzums atbilst tām jomām, kurās Savienība jau darbojās saskaņā ar EK īguma 308. pantu, kas ir skaidri definēts Konstitūcijā.
The Constitution does not increase the Union's competences: the small number of 'new' competences laid down correspond essentially to areas in which the Union already took action, under Article 308 of the EC Treaty, and which have been more clearly defined in the Constitution.
Grozījumi, kas veikti III daļā, atspoguļo nepieciešamību, lai tās nosacījumi atbilstu jaunajām lēmuma pieņemšanas procedūrām un jaunajiem likumdošanas instrumentiem, kas minēti I daļā.
The changes made in Part III essentially reflect the need to bring its provisions into line with the new decision-making procedures and the new legal instruments established in Part I.
Papildus tam Konstitūcija nostiprina prasības Savienībai, izmantojot savas pilnvaras, ievērot subsidiaritātes un proporcionalitātes principus; šo prasību ievērošanas pārbaude jau ir dalībvalstu valdību ziņā gan Padomē, gan Parlamentā.
In addition, the Constitution strengthens the requirement for the Union to comply with the principles of subsidiarity and proportionality when exercising its competences; monitoring of that compliance is already a matter for the Member State governments, in the Council, and Parliament.
Lai gan šo Konstitūcijā minēto principu definīcija atbilstu jau spēkā esošo līgumu darbībai, protokols par subsidiaritātes un proporcionalitātes principiem nodrošina jaunu mehānismu, kas garantē pakļaušanos šiem principiem, it īpaši būtiski nostiprinot dalībvalstu parlamentu lomu.
Although the definition of these principles set out by the Constitution corresponds to that already employed in the Treaties in force, the protocol on the principles of subsidiarity and proportionality provides for new mechanisms to guarantee compliance with those principles, in particular by substantially strengthening the role of the national parliaments.
Pēdējie galvenokārt iegūst tiesības tikt savlaicīgi informētiem par visiem Komisijas likumdošanas priekšlikumiem, kuriem jābūt pienācīigi pamatotiem, lai tie būtu saskaņā ar subsidiaritātes un proporcionalitātes principiem.
Above all, the latter gain the right to be informed in good time of all Commission legislative proposals, which must be duly substantiated as regards compliance with the principles of subsidiarity and proportionality.
Šis nosacījums dos iespēju dalībvalstu parlamentiem efektīvāk izmantot savas tiesības valsts līmenī un it īpaši palielinās to spēju ietekmēt savu valdību darbu ministru padomēs.
This provision will enable the national parliaments to exercise more effectively the rights they enjoy at national level and will, in particular, enhance their ability to influence the actions of their governments in the Council of Ministers.
Vēl jo vairāk, kas attiecas uz subsidiaritātes principu, dalībvalstu parlamenti sešu nedēļu laikā pēc priekšlikuma iesniegšanas var nosūtīt sava viedokļa izklāstu tieši Savienības iestādēm, minot iemeslus, kāpēc priekšlikums neatbilst subsidaritātes principam, un šīm iestādēm izklāsts ir noteiktā laikā jāizskata.
Moreover, as regards the subsidiarity principle in particular, the national parliaments may, within six weeks following the forwarding of the proposal, send directly to the Union institutions, which must take due account of them, opinions setting out the reasons why they take the view that a proposal is not consistent with the subsidiarity principle.
Šis 'savlaicīga brīdinājuma' mehānisms pat pieprasa Komisijai pārskatīt priekšlikumu, ja viena trešā daļa no dalībvalstu parlamentiem uzskata, ka attiecīgais priekšlikums neatbilst subsidiaritātes principam.
An 'early warning' mechanism even requires the Commission to reconsider its proposal should one-third of the national parliaments consider that the proposal in question does not comply with the subsidiarity principle.
Visbeidzot, tas pats protokols piedāvā dalībvalstīm iesniegt prasību tiesā sava parlamenta vārdā vai, ja valsts likumdošanas sistēmā pastāv šāds nosacījums, vienas palātas vārdā, pret tiesību akta pieņemšanu, ja tas pārkāpj subsidiaritātes principu.
Finally, that same protocol also offers the Member States the possibility, if the national legal system allows such provision, of bringing an action before the Court of Justice, on behalf of their national parliament or one of its chambers, against a legislative act on the grounds that it violates the subsidiarity principle.
Reģionālā komiteja arī iegūst tiesības iesniegt tādas prasības pret tiesību aktiem, par kuriem saskaņā ar Konstitūciju jākonsultējas ar to pirms aktu pieņemšanas.
The Committee of the Regions also gains the right to bring such actions against legislative acts on which, under the Constitution, it must be consulted prior to their adoption.
Šis mehānisms piedāvā lielāku drošību pret potenciāli nepareizi izmantotām Savienības pilnvarām un paver ceļu Kopienas likumdošanas demokrātiskai kontrolei.
These mechanisms offer further safeguards against any potentially ill-considered exercise of Union competences and will clear the way for much deeper democratic scrutiny of Community legislation.
Protams, lai gūtu pilnīgu priekšstatu par šīm specifiskajām metodēm, lai liktu lietā šīs pilnvaras, definīcijas ir jālasa kopā ar specifiskajiem noteikumiem, kas minēti Konstitūcijas III daļā.
It is true that in order to gain a full picture of the specific methods for implementing these powers the definition must be read in conjunction with the specific provisions set out in Part III of the Constitution.
Tomēr tajā pašā laikā, vien izlasot Konstitūcijas I daļu, Eiropas pilsoņi gūs pietiekami skaidru izpratni par pilnvaru un pienākumu sadali Eiropā.
However, it is equally true that a simple reading of Part I will give European citizens a fairly clear insight into who does what in Europe.
Attiecībā uz pārskatāmību šis fakts ir jūtams uzlabojums.
This represents a substantial improvement in terms of transparency.
Nākamā apsveicamā iezīme ir tas, ka Konstitūcija ar klauzulu, kas ir līdzīga pašreizējam 308. pantam, nodrošina pietiekami elastīgu sistēmu, kas pilnvaro Padomi nepieciešamības gadījumā iejaukties tajās jomā, kurā Savienības pilnvaras beidzas.
One of the further welcome features is that the Constitution provides the system with the requisite degree of flexibility by means of a clause similar to the current Article 308 TEC, which authorises the Council, should the need arise, to adopt measures in areas where the Union has no explicit competences.
Šī elastības klauzula piedāvā dalībvalstīm pilnīgu drošību – vienprātīgu lēmumu pieņemšanu, klauzulas izmantošanu tikai un vienīgi mērķu sasniegšanai, kas noteikti Konstitūcijā; izpildes procedūra ir kļuvusi demokrātiskāka tādā ziņā, ka to jāapstiprina Parlamentam un ka tā jādara zināma dalībvalstu parlamentiem labu laiku pirms lēmuma pieņemšanas.
This flexibility clause offers the Member States full safeguards: decision-making by unanimity and clause to be used solely in order to achieve the objectives laid down in the Constitution; the procedure to put it into effect has become more democratic, in that it is subject to approval by Parliament and the national parliaments must be notified in good time before the decision is taken.
Uzlabotā institucionālā struktūra stiprākai, demokrātiskākai un atklātākai Savienībai
A revamped institutional framework for a stronger, more democratic and more transparent Union
Viens no galvenajiem jautājumiem, kas Konstitūcijai bija jārisina, bija izmaiņas Savienības institūcijās, lai tās varētu tikt galā ar jauno situāciju, kas radās pēc Savienības paplašināšanās, it īpaši ņemot vērā to, ka Savienības institucionālo organizāciju pamatā bija viena un tā pati struktūra gandrīz 50 gadus, lai gan Savienības uzdevumi bija jūtami palielinājušies un dalībvalstu skaits pieaudzis no 6 līdz 25.
One of the key questions which the Constitution was required to resolve was that of the changes to be made to the Union institutions in order to enable them to deal with the new situation resulting from the enlargement, particularly as the Union's institutional organisation has essentially been based on the same structures for almost 50 years, even though the Union’s range of tasks has expanded substantially and the number of Member States has increased from six to 25.
Neskatoties uz daudzu Valdību konferenču darbu, galvenie institucionālie jautājumi palika neatrisināti, un risinājumi, par kuriem vienojās Nicā, neapmierināja pat tos, kas tos bija izvirzījuši.
Despite the work of a series of Intergovernmental Conferences, the key institutional issues had remained unresolved and the solutions agreed on at Nice were not satisfactory even to some of those who had negotiated them.
No savas puses Parlaments atkārtoti vērsa sabiedrības un dalībvalstu līderu uzmanību uz to, ka nepieciešama radikāla institucionāla reforma, lai nodrošinātu Savienību ar efektīvām, demokrātiskām un pārskatāmām iestādēm,, tādējādi nodrošinot institucionālo līdzsvaru un Kopienas metodi – Komisiju, kas ierosina tiesību aktus, Parlamentu un Padomi, kas pieņem lēmumus, un Tiesu, kas garantē pieņemto tiesību aktu ieviešanu.
For its part, Parliament has repeatedly drawn the attention of the public and the leaders of the Member States to the need for a radical institutional reform to endow the Union with effective, democratic and transparent institutions, whilst safeguarding the institutional balance and the Community method: the Commission which proposes legislation, Parliament and the Council which take the decisions, and the Court of Justice which guarantees the application of the texts adopted.
Konstitūcija būtiski palielina Eiropas Parlamenta, vienīgās Eiropas iestādes, kas tieši pārstāv pilsoņu intereses, lomu:
The Constitution substantially enhances the role of the European Parliament, the only European institution which directly represents citizens:
- tā loma kā kopējam likumdevējam tiek pilnībā atzīta, pateicoties pašreizējai kopējo lēmumu pieņemšanas procedūrai, kas tiek pielīdzināta parastai likumdošanas kārtībai, kā arī Parlamenta piedalīšanās biežumam speciālās likumdošanas procedūrās.
- its role as a colegislator is fully recognised, thanks to the general application of the existing codecision procedure, which is elevated to the rank of the ordinary legislative procedure, but also thanks to an increase in Parliament's participation in special legislative procedures.
Nākotnē sabiedrībai būs skaidra izpratne par to, ka Eiropas likumus pieņem palāta, kas pārstāv sabiedrību, un palāta, kas pārstāv valstis; turklāt starptautisko līgumu jomā tās apstiprinājums būs obligāti nepieciešams;
In future the public will have a clear perception that European law is adopted by the chamber which represents them and by the chamber which represents States; in parallel, in the field of international agreements its approval will also be required as a general rule;
- tas iegūst tiesības pieprasīt Konstitūcijas pārskatīšanu un piedalās Konventa darbā (turklāt, ja Padome nolemj nesasaukt Konventu, tai ir nepieciešama Parlamenta piekrišana);
- it acquires a concurrent right of initiative for revision of the Constitution and participates in the Convention procedure (its approval is required for the Council to decide not to convene the Convention);
- budžeta pilnvaras, ko tas dala ar Padomi uz līdztiesīgiem pamatiem, tagad tiek attiecinātas uz visas Savienības izdevumiem;
- its budgetary powers, which it shares with the Council on an equal footing, now extend to all Union expenditure;
- tā pilnvaras uz politisko kontroli ir palielinātas, it īpaši attiecībā uz Komisijas priekšsēdētāja ievēlēšanu;
- its powers of political control are enhanced, particularly by means of the election of the President of the Commission;
- dažādi Savienībai svarīgi lēmumi, kas līdz šim bija vienīgi Padomes kompetencē, tagad ir jāapstiprina Parlamentam – lēmumu uzsākt pastiprinātu sadarbību, elastības klauzulas izmantošanu, lai dotu Savienībai iespējas, kas nav noteiktas Konstitūcijā, lai panāktu rezultātus, kurus tas nosaka; lēmumus par vispārēju ‘pārejas klauzulu’ (‘passerelles’ ) izmantošanu, aizstājot kvalificētā vairākuma balsojumu ar vienbalsīgo balsojumu vai aizvietojot speciālās likumdošanas procedūras ar parasto likumdošanas kārtību; dažiem lēmumiem jāpalielina juridiskais pamatojums, kā tas ir noteikts Konstitūcijā, kā, piemēram, tiem, kas attiecas uz Eiropas prokuroru vai sadarbību krimināllietās;
- various decisions which are of great importance in the life of the Union and which hitherto have rested solely with the Council are now also subject to approval by Parliament: the decision to initiate enhanced cooperation; the use of the flexibility clause enabling the Union to take measures not provided for in the Constitution in order to attain ends for which it does provide; decisions on the use of the general ‘bridging clauses’ (‘passerelles’) substituting qualified majority voting for unanimous voting or replacing special legislative procedures with the ordinary legislative procedure; certain decisions making it possible to extend the scope of legal bases provided for in the Constitution, such as those concerning the European public prosecutor or judicial cooperation in criminal matters;
- pat tādās jomās kā kopējā ārpolitika un drošības politika, kur tas nav pilnvarots pieņemt lēmumus, Eiropas Parlamentam ir tiesības tikt informētam un sniegt konsultācijas.
- even in the field of the common foreign and security policy, where it has no powers of decision, the European Parliament acquires a general right to be informed and consulted.
Nobeigumā varētu teikt, ka, izņemot dažas jomas, kur būtu bijis iespējams iet tālāk, Eiropas Parlaments ir ieguvis līdzdalību lēmumu pieņemšanā praktiski visās Kopienas politikas jomās.
In conclusion it may be said that, despite certain fields where it might have been possible to go further, the European Parliament acquires powers of codecision in virtually all areas of Union policy.
Faktiski, tā ir ES kā valstu un pilsoņu savienības fundamentālās divkāršās likumdošanas idejas īstenošana praksē.
Basically, this is a matter of putting into practice the fundamental idea of the twofold legitimacy of the EU as a union of States and of citizens.
Tādējādi Konstitūcija nenoliedzami ir nozīmīgs ES demokrātisko dimensiju pastiprinošs faktors.
Thus the Constitution undeniably represents a significant enhancement of the democratic dimension of the EU.
Eiropas Parlamenta locekļu skaits nedrīkst būt lielāks par 750 deputātiem.
The number of Members of the European Parliament is limited to 750.
Konstitūcija nenosaka, kā tiek sadalītas vietas starp dalībvalstīm, bet sniedz instrukciju Eiropas Parlamentam pēc tā iniciatīvas un ar tā piekrišanu, nolemt pirms 2009. gada vēlēšanām, kādam ir jābūt tā sastāvam, pamatojoties uz ‘samazinoši proporcionālas’ pārstāvniecības principa, ar ne mazāk par 6 un ne vairāk par 96 vietām katrai dalībvalstij (Konvents ierosināja ne mazāk par 4 vietām, nenosakot lielāko vietu skaitu).
The Constitution does not state how the seats are to be distributed among Member States, but instructs the European Council, on the initiative of the European Parliament and with its assent, to decide, before the 2009 elections, what its composition should be, on the basis of the principle of 'degressively proportional' representation, with a minimum of 6 and a maximum of 96 seats per Member State (the Convention proposed a minimum of 4 and no maximum).
Šis risinājums dotu iespēju elastīgāk atrisināt šo jautājumu, ņemot vērā ES attīstību un katras dalībvalsts intereses.
This solution will make it possible to respond more flexibly to the future development of the EU while preserving the interests of each Member State.
Eiropadome tiek atzīta par autonomu institūciju, kuras loma ir sniegt politiskos stimulus – Konstitūcija skaidri norāda, ka tai nav jāveic nekādas likumdošanas funkcijas
The European Council is recognised as an autonomous institution whose role is to impart political impetus: the Constitution expressly states that it is not to perform any legislative functions
Lai gan Eiropadomei uzticētā ‘neatliekamās palīdzības’ loma attiecībā uz dažiem lēmumiem par sociālo drošību un juridisko sadarbību kriminālo noziegumu jautājumos nozīmē to, ka tā var izšķirošā veidā iejaukties likumdošanas procedūrās, pat ja tā tieši nepilda likumdošanas funkcijas (nepiedalās juridiski saistošu likumu pieņemšanā) - sk. turpmāk 9.1.5 un 9.2.7. punktu. .
Although the role assigned to the European Council in operating an 'emergency brake' in connection with certain decisions concerning social security and judicial cooperation in criminal matters may mean that, even if it does not directly perform legislative functions (it does not participate in the adoption of legally binding rules) it may at least interfere in a virtually decisive manner in a legislative procedure - cf. below, points 9.1.4 and 9.2.7. .
Konstitūcijā ir iekļauti nosacījumi, kas liedz Eiropadomes priekšsēdētājam izpildvaras funkcijas, lai nenonāktu konfliktā ar Komisijas priekšsēdētāju vai Ārlietu ministru.
Provisions are included to prevent the President from exercising executive powers and to avoid any conflicts with the President of the Commission or the Minister for Foreign Affairs.
Tikai prakse parādīs, vai šie nosacījumi ir adekvāti.
Only practice will show whether these provisions are adequate.
Galvenais jautājums bija vēlēšanu procedūra Padomē, kad tā notiek ar balsstiesību vairākumu.
The key issue was that of the procedure for voting within the Council when it acts by a qualified majority.
2003.gada decembra galotņu tikšanās neveiksme ir izskaidrojama daļēji ar dalībvalstu viedokļu atšķirību šajā jautājumā.
The failure of the Brussels summit in December 2003 was partly due to differences of opinion between Member States on this subject.
Pēc viena no ziņotāju viedokļa iedzīvotāju skaita kā kritērija ieviešana vietu un balsu sadalei Eiropas Parlamentā negarantēs sabalansētu sistēmu, un viņš deva priekšroku ietekmes balsu sistēmai Padomē.
In the view of one of the rapporteurs, the introduction of population as a criterion for both the distribution of seats in the European Parliament and votes in the Council did not guarantee a balanced system, and he expressed himself in favour of the weighted votes system for the Council.
Tomēr kopš Dimitrakopoulos/Leinen ziņojuma Eiropas Parlaments ar ievērojamu balsu pārsvaru pieņēma dubultā vairākuma sistēmu.
However, since the Dimitrakopoulos-Leinen report, the European Parliament had opted by a large majority for the double majority system.
Jau kopš Valdību konferenču pirmsākumiem Eiropas Parlaments ir uzstājis, ka dubultā vairākuma princips tam būtu pieņemams (dalībvalstu un iedzīvotāju), jo tas pasvītrotu ES dubulto likumību - kā valstu savienības un kā pilsoņu savienības; tas bija pārliecināts, ka jaunā procedūra būs daudz piemērotāka lēmumu pieņemšanai nekā sistēma, kuru nodrošināja Nicas Līgums.
This is why, since the beginning of the Intergovernmental Conference, the European Parliament had insisted that a solution could only be acceptable to it if it adhered to the principle of a double majority (of Member States and the population), in order to draw attention to the twofold legitimacy underlying the development of the EU as a union of states and a union of citizens, and that the new procedure must make decision-making easier than the system provided for in the Nice Treaty.
Un Konvents patiešām ierosināja dubultā vairākuma sistēmu, un tā tika beidzot pieņemta nevis balsu izvērtēšana.
It was indeed the double majority system proposed by the Convention that was finally adopted instead of weighting of votes.
Lai gan latiņa ir pacelta daudz augstāk, nekā sākotnēji bija ierosinājis Konvents (Konstitūcija tagad pieprasa 55% pozitīva balsojuma no valstīm, nevis 50%, un 65% - no iedzīvotājiem, nevis 60%), tomēr jaunā sistēma atvieglos lēmumu pieņemšanu, jo daudzos gadījumos izvērtēšanas sistēma prasīja daudz lielāku iedzīvotāju skaitu, lai pieņemtu lēmumu, un prasība pēc vismaz četrām dalībvalstīm, lai izveidotu bloķējošu minoritāti, jūtami iespaidos 65% sliekšņa samazināšanu
It may reasonably be considered that, although the thresholds have been set higher than proposed by the Convention (the Constitution now requiring 55% of States rather than 50%, and 65% of the population rather than 60%), the new system will make decision-making easier, as, in many combinations, the weighting system required far higher population thresholds for the adoption of a decision, and because, in many cases, the fact that at least four Member States will be required to form a blocking minority will have the effect of considerably reducing the 65% population threshold
Fakts, ka Valdību konference ieviesa prasību, ka vismaz četrām dalībvalstīm jābalso pret priekšlikumu, lai izveidotu bloķējošo minoritāti, nozīmē, ka dažos gadījumos lēmums var tikt pieņemts ar daudz mazāku iedzīvotāju atbalstu nekā 62% līmenis, kas tika noteikts iedzīvotāju balsošanas kritērijam Nicas Līgumā – tādējādi lēmums, neskatoties uz to, ka to neatbalsta, piemēram, Vācija, Francija un Itālija, tiks pieņemts, lai gan tā atbalstītāji sastāda tikai 55% no iedzīvotājiem, jo šīs dalībvalstis nevar izveidot bloķējošo minoritāti, lai tās pārstāvetu 45% no ES iedzīvotājiem (pašreizējo 25 deputātu veidā).
The fact that the IGC introduced the requirement that at least four Member States should vote against a proposal in order to form a blocking minority means that in some circumstances a decision could be adopted with the support of far less than 62% of the population, which is the threshold set for the population criterion in the Nice Treaty: thus a decision opposed, for example, by Germany, France and Italy would nonetheless be adopted, even though its proponents represented only about 55% of the population, as these three Member States cannot by themselves form a blocking minority even though between them they represent almost 45% of the population of the EU (in its current 25-member form).