natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Šajā kontekstā 2003. gada 16. decembra Iestāžu nolīgumā par tiesību aktu labāku izstrādi ES iestādes uzsvēra ES tiesību aktu vienkāršošanas un to skaita samazināšanas nozīmi.
In this context, in the Interinstitutional Agreement on better law-making of 16 December 2003, the EU institutions insisted on the importance of simplifying and reducing the volume of EU legislation.
Atbilstīgi Iestāžu nolīgumam Komisija savā 2005. gada 16. marta paziņojumā darīja zināmu nodomu „ izvērtēt Padomes/Parlamenta vēl neizlemtos priekšlikumus pēc to vispārējā svarīguma, ietekmes uz konkurētspēju un citām ietekmēm”.
In accordance with the Inter-institutional Agreement, in its Communication of 16 March 2005
Publiskajās debatēs un, ievērojot dalībvalstīs un daļēji EP esošo tendenci, Komisija atkārtoti paziņoja, ka tās jaunā pieeja ir samazināt tiesību aktu apjomu un atbrīvoties no neiedarbīgiem tiesību aktiem.
In the public debate, and following a tendency present in the Member States and partially in the EP, the Commission repeatedly declared that its new approach is to reduce the volume of legislation and to get rid of ineffective legislative acts.
Šai sakarā radušās konkrētas bažas par to, ka „labāka likumdošana” aizvien vairāk sašaurināsies, un to varētu vienkārši skaidrot kā noteikumu atcelšanu un izmantot kā aizbildinājumu tie, kas cenšas neievērot sociālos un vides aizsardzības pasākumus.
In this context, there is a certain concern that the meaning of ‘better regulation’ will become increasingly narrower and could be simply interpreted as de-regulation and used as an excuse for those seeking to roll back social and environmental protection measures.
Likumdošanas kvalitāte, pirmkārt un galvenokārt, būtu jānosaka pēc tā, cik apzinātas un spēcīgas bijušas politiskās debates un pēc tās spējas sasniegt mērķus, kuru izpildei tā vispirms tika izstrādāta.
The quality of regulation should be first and foremost determined by informed and vigorous political debate and by its capacity to fulfil the objectives for which it was drafted in the first place.
Ja Komisija un Padome izmantos „labākas likumdošanas” līdzekļus kā aizbildinājumu, lai izvairītos, aizkavētu vai apietu šīs politiskās debates korporatīvo interešu labā vai lai mazinātu dalībvalstu ES līmenī veicamos pienākumus, šai iniciatīvai būs ļoti maza nozīme Eiropas pilsoņu pārliecināšanā
If the Commission and the Council use the tools of the ‘better regulation’ as an excuse to avoid, prevent, or bypass that political debate to the benefit of corporate interests or in order to diminish Member states obligations at EU level, the initiative will do preciously little to reassure Europe’s citizens
Skatīt Eiropas Vides politikas institūts „Labāk vai sliktāk?
See Institute for European Environmental Policy "For Better or for Worse?
ES labākas likumdošanas darba kārtība un vide”, 2005. gada novembris .
The EU's 'Better Regulation' s Agenda and the Environment", November 2005 .
No otras puses, pēc paplašināšanās ieviesto tiesību aktu apjoma samazināšana ir jākompensē, vairāk akcentējot īstenošanu.
On the other hand, after enlargement, a reduction in the amount of legislation produced must be compensated by placing a larger emphasis on implementation.
Visuzskatāmākais Komisijas 21. pārskata analīzes rezultāts ir tas, ka būtisks resursu daudzums, kas piešķirts tiesību aktu izstrādei un apspriešanai tagad ir jāvelta efektīvai un pareizai spēkā esošo Eiropas tiesību aktu transponēšanai un īstenošanai dažādās atbildīgās iestādēs, kuras nodarbojas ar pārkāpumu lietām.
The most obvious result of an analysis of the 21st Report of the Commission is that a relevant amount of resources attributed to the drafting and follow up of legislation should be now dedicated to the effective and correct transposition and implementation of existing European legislation in the different competent units dealing with the infringement cases.
Atbilstīgi Līguma 211. pantam, Komisijas pienākums ir nodrošināt, lai dalībvalstis pareizi ievērotu un īstenotu Kopienas tiesības.
In accordance with Article 211 of the Treaty, it is the task of the Commission to ensure that Member States observe and implement Community law properly.
Īpaši EK līguma 226. pantā izklāstītā procedūra piešķir Komisijai ievērojamu varu ierosināt tiesvedību pret dalībvalstīm, kuras pēc Komisijas uzskatiem pārkāpj Kopienas tiesībās noteiktās dalībvalstu saistības.
In particular, the procedure set out in article 226 of the EC Treaty gives the Commission a significant power to bring enforcement proceedings against Member States which it considers to be in breach of their obligations under Community law.
Ir vērts pieminēt, ka 226. pants, kā Komisija netieši norāda sava 21. pārskata pašā pirmajā punktā, neierobežo šo varu attiecībā uz noteikumiem, „kuri ir pretrunā ar Līgumos ietverto Kopienas tiesību pamatprincipiem”; 226. pants pilnvaro Komisiju veikt pasākumus pret dalībvalstīm par jebkuru Līgumā noteikto dalībvalstu saistību nepildīšanu
It is worth noting that Article 226 does not, as the Commission intimates in the very first paragraph of its 21st Report, limit this power to rules ‘which are contrary to the fundamental principles of Community law as enshrined in the Treaties’; Article 226 empowers the Commission to take action against Member States for any failure to fulfil their obligations under the Treaty
Līguma 226. pantā paredzēta procedūra attiecībā uz lietām, par kurām Komisija uzskata, ka dalībvalsts nav izpildījusi Kopienas tiesībās noteiktās saistības, un tādēļ Komisija raksta „ oficiālu paziņojuma vēstuli ” attiecīgajai dalībvalstij, kuru uzskata par attiecīgā likuma pārkāpēju, dodot tai iespēju iesniegt savus novērojumus.
Article 226 of the Treaty provides for a procedure in cases where the Commission considers that a Member State has failed to fulfil an obligation under Community law, whereby the Commission writes a " letter of formal notice " to the Member State allegedly committing the infringement concerned, giving it the opportunity to submit its observations.
Pēc tam Komisija sniedz „ argumentētu atzinumu ”.
After that, the Commission delivers a " reasoned opinion ".
Ja dalībvalsts joprojām atsakās ievērot likumu, Komisija var nodot lietu EK Tiesai.
If the Member State still refuses to comply, the Commission may bring the matter before the Court of Justice.
Ja EK Tiesa konstatē, ka dalībvalsts nav izpildījusi Līgumā noteiktās saistības un neveic vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu EK Tiesas nolēmumu noteiktajā laikā, tā var sākt tiesvedību atbilstīgi 228. pantam.
If the Court of Justice finds that a Member State has failed to fulfil an obligation under the Treaty and the Member State fails to take the necessary measures to comply with the Court's judgement within the time limit, proceedings can be commenced according to article 228.
Komisija var nodot lietu EK Tiesai, nosakot vienreizēju naudas summu vai naudas sodu, kas dalībvalstij jāsamaksā. .
The Commission may bring the case before the Court of Justice specifying the amount of the lump sum or penalty payment to be paid by the Member State. .
Komisija ierosina tiesvedību saistībā ar tiesību aktu ieviešanu vai nu kā atbildi uz dalībvalstī esošā „sūdzības iesniedzēja” sūdzību, vai pēc pašas iniciatīvas (no informācijas, kas iegūta, piemēram, no preses, Eiropas Parlamenta jautājumiem, utt.).
The Commission initiates the enforcement proceedings either in response to a complaint from "a complainant" within the Member State, or on its own initiative (information gained for example through the press, European Parliament questions, etc).
Tiesību aktu pareiza un acīm redzama īstenošana paplašinātajā ES ir svarīga, jo tādējādi ir piešķirta jēga visam Eiropas Savienības projektam.
In an enlarged EU the fact that laws are correctly and visibly implemented is essential to give a meaning to the whole European project.
Tas nav tikai jautājums par juridiskām saistībām, bet arī jautājums par politisko atbildību.
This is not only a matter of legal obligation, but also a question of political responsibility.
Ja ES tiesību aktus neuztver kā obligātus visiem un ja to transponēšana un īstenošana ir atkarīga no vienas vai otras valdības labas gribas vai paļaušanās uz dažādiem skaidrojumiem, mēs drīz nonāksim ES politiku objektīvas renacionalizācijas situācijā ar acīm redzamu negatīvu ietekmi uz iekšējo tirgu un visu „ acquis communautaire ”.
If EU laws are not perceived to be mandatory for all and if their transposition and implementation depend on the good will of this or that government or rely on different interpretations, we will soon have a situation of objective re-nationalisation of EU policies with obvious negative effects on the internal market and on the whole “acquis communautaire”.
Kā redzēsim vēlāk šajā pārskatā, situācija jau ir diezgan satraucoša, visvairāk vides un iekšējā tirgus sektoros, kuros saistībā ar pašreizējām pārkāpumu procedūrām soda ilgums un vieglums draud likvidēt jebkuru patiesi iebiedējošu sankcijas iedarbību.
As we will see later in this report, the situation is already quite worrying, above all in the environment and the internal market sectors, where the length and weakness of the punishment of the current infraction procedures threaten to cancel out any real deterrent effect of the sanction.
Projekta sagatavotāja uzskata, ka Komisijai nopietni, skaidri jāapspriež un jānosaka jauna prioritāte jautājumam par īstenošanas kontroli, īpaši ņemot vērā nesen likto uzsvaru uz apgalvojumiem par to, ka steidzami jāsamazina likumdošanas iniciatīvu apjoms.
It is the Committee's opinion that the Commission needs to give serious, visible consideration and a new priority to the question of implementation control, especially considering the emphasis given lately to the alleged urgency of diminishing the amount of legislative initiatives.
Neskatoties uz pieejamo resursu samazināšanos, ir svarīgi, lai uzsvars, kas 2001. gadā izdotajos Eiropas pārvaldes dokumentos likts uz sadarbību ar dalībvalstīm, tiktu atkārtoti izvērtēts, ņemot vērā to, ka vairums dalībvalstu nav gatavas daudz darīt šajā nolūkā.
Despite the decreasing resources available, it is important that the emphasis given in the Governance Papers in 2001 to the cooperation with Member States should be re-evaluated in light of the fact that most Member States are not ready to do much to this effect.
Tas nekļūdīgi apstiprinājās sarunu laikā 2003. gadā par pēdējo Iestāžu nolīgumu par tiesību aktu labāku izstrādi, kad Padome atteicās no jebkādām saistībām jautājumos attiecībā uz transponēšanu un īstenošanu.
This was patently confirmed during the negotiations on the last Better Regulation Inter-institutional agreement in 2003, when Council refused any commitment in matters concerning transposition and implementation.
Projekta sagatavotāja arī uzskata, ka EP šai ziņā ir svarīga nozīme gan atbalstot, gan stimulējot Komisiju, protams, neiejaucoties tās īpašajās prerogatīvās.
It is also the opinion of the Committee on Legal Affairs that the EP has an important role to play in this respect, both to support and stimulate the Commission, without of course intruding in its exclusive prerogatives.
Tas no mums katrā ziņā prasīs daļēji novirzīt uzmanību no likumdošanas jomas arī uz īstenošanas kontroli.
This will certainly require from our side that we partly shift our attention from the legislative field to implementation control as well.
Jaunajā dialogā ar Komisiju un Padomi par labāku likumdošanu mums būs vēlreiz jāmēģina pārliecināt Padomi šai ziņā uzņemties zināmu atbildību.
And in the framework of a new dialogue with Commission and Council on Better Regulation, we will have to try once again to convince the Council to take some responsibility in this respect.
21. pārskats par Kopienas tiesību piemērošanas pārraudzību
The 21st report on monitoring the application of community law
Komisijas 21. pārskatā par Kopienas tiesību piemērošanas pārraudzību sniegts pārskats par Komisijas darbībām saistībā ar Kopienas tiesību piemērošanas pārraudzību 2003. gadā.
The 21st report from the Commission on monitoring the application of Community law gives an account of the Commission's activities in connection with monitoring the application of Community law in 2003.
Kopienas tiesību piemērošanas pārraudzība sastāv galvenokārt no:
Monitoring the application of Community law mainly consists of:
1) pārbaudīšanas, vai dalībvalstis ir pieņēmušas valsts īstenošanas pasākumus un paziņojušas tos Komisijai noteiktajā laikā;
1) verifying if Member States have adopted implementing national measures and communicate them to the Commission within the prescribed time limit;
2) pārbaudīšanas, vai transponēšanas pasākumi valstī atbilst Kopienas tiesību aktiem;
2) verifying the conformity of national transposition measures with Community legislation;
3) nodrošināšanas, lai privātie un valsts uzņēmumi, organizācijas un varas iestādes patiesi ievērotu noteikumus ( likuma ieviešana ).
3) ensuring the actual respect of the provisions by private and public entities, bodies and authorities ( enforcement ).
1) Valsts īstenošanas pasākumu pieņemšana un paziņošana
1) Adoption and communication of national implementing measures
Tiesvedību gadījumu skaits par valstī nepieņemtiem un nepaziņotiem īstenošanas pasākumiem ir gandrīz dubultojies salīdzinājumā ar 2001. un 2002. gada skaitļiem.
The number of proceedings for failure to adopt and communicate national implementing measures has almost doubled compared to the figures of 2001 and 2002.
2003. gada statistika rāda pieaugumu par 92,1 % salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu, lietu skaitam pieaugot no 607 līdz 1166.
The statistics for 2003 show an increase of 92.1% from the previous year, from 607 cases to 1,166.
Turklāt nepaziņošana, šķiet, tiek pastāvīgi praktizēta dalībvalstu vidū: turpretī saistību neizpildīšana citās jomās parāda milzīgas atšķirības dalībvalstu uzvedībā, transponēšanas pasākumu (un tehnisko noteikumu projektu saskaņā ar Direktīvu 98/34/EK) nepaziņošana ir raksturīga gandrīz visām dalībvalstīm.
The failure to notify seems, moreover, a consistent practice among Member States: whereas other areas of failure to fulfil obligations show enormous differences in the behaviour of Member States, the failure to notify transposition measures (and draft technical regulations under Directive 98/34/EC) is shared almost equally.
Ir mulsinoši, ka Komisijai joprojām ir jāvelta daudz laika un centienu, lai lūgtu dalībvalstis vienkārši pieņemt valsts pasākumus un paziņot par tiem .
It is embarrassing that a lot of Commission's time and effort still has to go into the business of soliciting Member States to simply adopt and communicate national measures .
Ļoti bieži nepietiek ar oficiālu paziņojuma vēstuli, lai atrisinātu šo lietu: EK Tiesai ir jāiejaucas, pieņemot nolēmumu gandrīz par 10 % visu uzsākto nepaziņošanas lietu.
Very often, a basic letter of formal notice is not sufficient to settle the matter: the Court of Justice has to intervene to render judgment in almost 10% of all cases of non-notification that are opened.
Ir skaidrs, ka dalībvalstis lielā mērā ir atbildīgas par šo situāciju.
It is clear that Member States carry a large part of the responsibility for this situation.
To nevajadzētu uzskatīt par nenozīmīgu jautājumu vai sīkumu, pirmkārt, tāpēc, ka pēc paplašināšanās situācija noteikti neuzlabosies, ja šis jautājums netiks izvirzīts par politisku prioritāti.
This should not be considered a minor question or detail, above all because after enlargement, the situation is certainly not going to improve if no political priority is given to this.
Tomēr ir arī skaidrs, ka iespaidīgais nepaziņošanas gadījumu skaits liek apšaubīt visu sistēmu un esošās kontroles efektivitāti.
It is also clear, however, that the spectacular increase in notification failure questions the whole system and the efficiency of the controls in place.
Ja mēs nevaram pat panākt, lai dalībvalstis nosūtītu paziņojumus par saviem transponēšanas pasākumiem, vai mēs varam sagaidīt Eiropas pilsoņu uzticēšanos Komisijas, kā arī Padomes un EP varas efektivitātei, kad tās aizstāv Eiropas pilsoņu pastāvīgās tiesības uz Kopienas tiesību kopumu?
If we cannot even get Member States to send notifications of their transposition measures, how much faith can we expect Europe’s citizens to have in the Commission’s, and also the Council's and EP's, effectiveness in upholding their substantive Community law rights?
2) Transponēšanas periods un atbilstības pārbaude
2) Transposition period and conformity checking
Eiropas Parlaments ir atkārtoti izteicis bažas par dalībvalstu vājo darbību iekšējā tirgus direktīvu pareizā un laicīgā transponēšanā.
The European Parliament has repeatedly expressed concern about the poor records of Member States in transposing internal market Directives correctly and on time.
2003. gada 16. decembra Iestāžu nolīgumā par tiesību aktu labāku izstrādi arī uzsvērta vajadzība dalībvalstīm ievērot Līguma 10. pantu
The Inter-institutional Agreement on better law-making of 16 December 2003 also emphasised the need for Member States to comply with Article 10 of the Treaty
Līguma 10. pants paredz dalībvalstīm veikt visus atbilstošos pasākumus gan vispārīgos, gan īpašos, lai nodrošinātu to saistību izpildi, kas noteiktas Līgumā vai kas izriet no Kopienas iestāžu rīcības. , un dalībvalstis ir aicinātas nodrošināt Kopienas tiesību atbilstīgu un nekavējošu transponēšanu valsts tiesību aktos noteiktajos termiņos.
Article 10 of the Treaty requires Member States to take all appropriate measures, whether general or particular, to ensure fulfilment of their obligations arising out of the Treaty or resulting from action taken by the institutions of the Community. and called upon Member States to ensure that Community law is properly and promptly transposed into national law within the prescribed deadlines.
Neskatoties uz šiem aicinājumiem un to, ka laicīga un pareiza transponēšana ir tiesisks pienākums, ļoti bieži transponēšanas periods beidzas, pirms dalībvalstis sāk pieņemt īstenošanas pasākumus.
Despite these calls and the fact that timely and correct transposition is a legal obligation, very often the transposition period expires before Member States start adopting implementation measures.
Pašlaik atbilstības pārbaude bieži tiek veikta ilgi pēc tam, kad dalībvalstis ir paziņojušas Komisijai par transponēšanu dalībvalsts tiesību aktos.
Conformity checking is currently often carried out long after the Member States have notified the Commission of the transposing national legislation.
Par prioritāti būtu jānosaka atbilstības pārbaude praksē.
Conformity checking should be made a priority in practice.
Tā būtu jāpabeidz cik vien ātri iespējams pēc paziņojuma saņemšanas par valsts transponēšanas pasākumiem.
It should be finalised as soon as possible following the receipt of the notification of national measures.
Šajā kontekstā Komisija ir piesaistījusi līgumdarbiniekus konkrētai izpētei, lai pārbaudītu dalībvalstu tiesību aktu atbilstību Eiropas direktīvām.
In this context, the Commission has outsourced specific studies in order to check the conformity of national legislation with European directives.
Projekta sagatavotāja ir pārliecināta par šo pētījumu nozīmi, kuru rezultātā Eiropas iestādēm būs radies objektīvs priekšstats par vissvarīgāko direktīvu transponēšanas stāvokli un uzskata, ka, ja Komisija visu šos pētījumus publiskos, tā būs efektīvas pārredzamības zīme.
The Committee on Legal Affairs is convinced of the importance of these studies in order for the European institutions to have an objective idea of the state of transposition of crucial directives and thinks that the publication of all these studies will represent a sign of effective transparency from the Commission.
Šai sakarā būtu jāpiešķir papildu cilvēkresursi un finanšu resursi tiem Komisijas dienestiem, kuri nodarbojas ar dalībvalstu tiesību aktu atbilstības pārbaudi un kuriem būtu jāizmanto piesaistīto līgumdarbinieku pētījumi kā svarīgas informācijas avots.
In this context, additional human and financial resources should be made available to the Commissions' services dealing with the checking of conformity of national legislation, which should use the studies the Commission has outsourced as an important piece of information.
Turklāt, lai veicinātu valstu tiesību aktu atbilstības pārbaudi, direktīvās būtu sistemātiski jānosaka dalībvalstīm kopā ar tiesību aktu transponēšanas paziņojumu iesniegt tabulu, kurā precīzi norādīts, kuri direktīvas panti un kuros valsts tiesību akta noteikumos ir transponēti (atbilstības tabula).
Furthermore, in order to facilitate the conformity checking of national legislation, directives should systematically require Member States to provide, accompanying the notification of transposing legislation, a table indicating in detail which articles of the Directive have been transposed and by which provisions of national law ( concordance table).
Starplaikā, izstrādājot un apspriežot jaunu direktīvu, Eiropas iestādēm būtu jāgarantē atbilstības tabulas sistemātiska iekļaušana katrā jaunā direktīvā, paziņojot par transponēšanas pasākumiem (valsts un/vai reģionālā un vietējā līmenī).
In the meantime, when drafting and negotiating a new Directive, the European institutions should guarantee the systematic inclusion in each new Directive of the concordance table with the communication of transposition measures (at national and/or regional and local level).
Bieži gadās (īpaši iekšējā tirgus tiesību aktos), ka dalībvalstis vienkārši sūta savu transponēto tiesību aktu, nenorādot, kā pārliecināties par transponēšanas kvalitāti un novērtēt to, un reizēm neapspriežoties ar Komisiju par pareizo tiesību akta skaidrojumu.
It often happens (especially for internal market legislation), that member states simply send their act of transposition, without giving any guide on how to find and evaluate the quality of transposition and sometimes without any consultation with the Commission on the correct interpretation of the law.
Kā nesenu piemēru Itālijā var minēt direktīvas par publisku uzaicinājumu uz konkursu transponēšanu kodeksā, kurā ir vairāk nekā 250 pantu, bez jebkāda dialoga ar Komisiju.
A recent example is the transposition of the Directive on public tendering in Italy, which has been transposed in a code of more than 250 articles, without any dialogue with the Commission.
Komisija, protams, labi apzinās šo situāciju un kopš 2003. gada šajā jomā ir gūti panākumi.
The Commission is of course well aware of this situation and some important progress has been made in this respect since 2003.
No 117 direktīvām, kas ierosinātas 2004. gadā, 49 direktīvās ir iekļauts noteikums par „atbilstības tabulu” (41,8 %).
Of the 117 directives proposed in 2004, 49 included the provision for a concordance table (41.8%).
No 93 direktīvām, kas pieņemtas 2005. gadā, 58 direktīvās ir iekļauts noteikums par „atbilstības tabulu” (62,3 %).
Of the 93 directives adopted in 2005, 58 included the provision of a ‘concordance table’ (62.3%).
Tomēr joprojām nav konsekventas pieredzes attiecībā uz atbilstības tabulām, kas pieņemtas galīgajos tiesību aktos visos gadījumos, un, pirmkārt, ir daudz jāveic, lai panāktu, ka dalībvalstis faktiski sagatavo atbilstības tabulu un nosūta to Komisijai, galvenokārt, attiecībā uz tām direktīvām un pasākumiem, kam tās būtu visnoderīgākās.
Still, there is as yet no consistent practice of concordance tables being adopted in final legislation in all cases, and above all there is a lot to do to get Member States to actually prepare a concordance table and send it to the Commission, above all for those directives and measures for which they would be most useful.
Jau pieminētajā Komisijas paziņojumā „Kopienas tiesību kopuma piemērošanas labāka uzraudzība” Komisija atklāja joprojām pastāvošos administratīvos un organizatoriskos šķēršļus, strādājot ar valstu varas iestādēm.
In the already mentioned Commission Communication "Better monitoring of the application of Community Law", the Commission denounced the administrative and organisational obstacles it still encounters when dealing with national authorities.