natgillin/translations-raw huggingface dataset:
─ Attiecībā uz procedūru tā vietā, lai tradicionāli noteiktu vietu skaitu un sadalījumu līgumos, tajā paredzēts, ka tie tiks noteikti ar vienprātīgi pieņemtu Eiropadomes lēmumu, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta ierosmi un pēc tā piekrišanas saņemšanas (Līguma I-20. panta 2. punkta otrā daļa).
─ As far as the procedure is concerned, instead of the traditional definition of the number and the distribution of seats being enshrined in the treaties, it stipulates that these shall be established by a decision of the European Council, adopted by unanimity, on the basis of an initiative of the European Parliament and with its consent (article I-20 TEU, paragraph 2, second subparagraph).
Tas nozīmē, ka turpmāk vietu sadalījums kļūs par sekundāro tiesību aktu jautājumu, ievērojot līgumos noteiktos ierobežojumus, un vairs netiks noteikts primārajos tiesību aktos.
This means that the distribution of the seats will henceforth become a matter for secondary legislation, within the limits defined in the treaties, and no longer be established in primary law.
Tas nozīmē arī to, ka šis jautājums tiks pakļauts Tiesas jurisdikcijai, ja līgumos noteiktie principi netiks atbilstoši ievēroti.
This means also that it will be submitted to the jurisdiction of the Court of Justice in case the principles established in the treaties will not be implemented in an appropriate way.
─ Attiecībā uz būtību jāievēro šādi ierobežojumi un principi (I-20. panta 2. punkta pirmā daļa):
─ Concerning the substance, the following limits and principles must be respected (article I-20, paragraph 2, first subparagraph):
─ kopējais deputātu vietu skaits Parlamentā nedrīkst pārsniegt 750;
─ total size of Parliament limited at 750 seats;
─ nevienai dalībvalstij nedrīkst būt vairāk par 96 deputātu vietām (kas nedaudz samazina lielāko valstu ietekmi, jo pašreiz maksimālais deputātu vietu skaits vienai dalībvalstij ir 99 vietas Vācijai);
─ no Member State can be allocated more than 96 seats (which slightly reduces the weight of bigger countries, since the current ceiling of seats for a Member State is 99 in the case of Germany);
─ minimālais deputātu vietu skaits vienai dalībvalstij ir 6 (patlaban Maltai ir 5 vietas).
─ a minimum threshold of 6 seats per Member State (it is at present 5 in the case of Malta).
─ Ievērojot šos ierobežojumus, vietu sadalījumā jāievēro arī „ degresīvās proporcionalitātes ” princips.
─ Within these limits, the distribution of seats must respect the principle of “ degressive proportionality ”.
Turpmākā rīcība
IV- The way forward
Reformu līguma projekts atkārtoti apstiprina Konstitucionālajā līgumā noteiktos ierobežojumus un uzsver „degresīvās proporcionalitātes” principu.
The draft revision of the treaties reaffirms the limits established in the Constitutional Treaty and emphasises the principle of "degressive proportionality".
Tādējādi satura piešķiršana šim „degresīvās proporcionalitātes” principam paliek Parlamenta ziņā:
It is thus up to the Parliament to give content to this principle of "degressive proportionality":
─ teorētiski deputātu vietas varētu sadalīt starp dalībvalstīm stingri proporcionāli to iedzīvotāju skaitam.
─ in theory, seats might be allocated among the Member States on a strictly proportional basis according to population.
Taču pat tad, ja „degresīvās proporcionalitātes” princips to neaizliedz, komiteja uzskata, ka šajā Eiropas Savienības politiskās integrācijas stadijā tā nav reāla iespēja ;
However, even if the principle of "degressive proportionality" does not forbid it, the Committee on Constitutional Affairs feels that this is not a realistic option at this stage of political integration of the Union;
─ viena no iespējām būtu pārskatīt formulu, uz kuras balstījās 1992. gada lēmums, jaunajā variantā saglabājot degresīvās proporcionalitātes principu, bet sākot ar zemāku minimālo deputātu skaitu un piešķirot mazāk vietu par iedzīvotāju skaitu, un/ vai izmainot iedzīvotāju skaita sadalījuma robežas.
─ one option would be to produce a revised version of the formula on which the 1992 decision was based, maintaining the principle of digressive proportionality but starting from a lower minimum number of members and allocating fewer seats per capita and/or altering the population bands.
Tomēr ir svarīgi atcerēties , ka degresīvās proporcionalitātes elements samazinās visvairāk apdzīvoto dalībvalstu parlamentāro pārstāvību vēl vairāk nekā iepriekš, jo pat pēc izmaiņu ieviešanas formula joprojām būs izdevīgāka citām valstīm, it īpaši tām ar vidēji lielu iedzīvotāju skaitu;
It is important to remember, however, that the degressive proportionality element would reduce the parliamentary representation of the most populous Member States even more than in the past, because the formula, even after modification, will continue to benefit the other countries, particularly those with a medium-sized population;
─ vēl viena iespēja būtu lineāri samazināt to deputātu vietu skaitu, kas noteikts saskaņā ar līdz šim izmantoto formulu .
─ another option would be a linear reduction in the number of seats allocated by the formula used until now.
Tad paplašināšanās procesam būtu tāda pati relatīvā ietekme uz deputātu vietu sadalījumu.
An enlargement process would then have the same relative impact on the distribution of the number of members.
Samazinājuma koeficientu būs jāaprēķina katru reizi, kad tiks uzņemta jauna dalībvalsts, kā funkciju no attiecības starp 750 deputātu vietu limitu un teorētisko deputātu kopskaitu, kāds tiktu iegūts, piemērojot esošo formulu gan pašreizējām dalībvalstīm, gan pievienošanās valstīm.
The factor for the reduction would have to be calculated on each new accession, as a function of the ratio of the 750-member limit to the theoretical total number of members that would result from application of the current formula for both current Member States and the accession countries.
Tomēr Konstitucionālo jautājumu komiteja uzskata, ka pagaidām nebūtu jāplāno nevienas dalībvalsts deputātu skaita turpmāka samazināšana (sk. infra 16. un 18. punktu).
But the Committee on Constitutional Affairs feels that no further cuts in the number of MEPs of any Member State should be envisaged for the moment (see infra, points 16 and 18).
Cenšoties piešķirt degresīvās proporcionalitātes noteikumam funkcionālu saturu, mēs varētu vienoties par šādiem principiem:
In trying to give an operational content to the rule of degressive proportionality we could agree on the following principles:
a) efektivitātes princips – EP nespēj darboties, ja deputātu skaits pārsniedz zināmu skaitli (tādēļ ierobežojums par ne vairāk kā 750 deputātu vietām ir pamatots);
a) the principle of efficiency – the EP could not function with more than a certain number of members (therefore the limitation to 750 is rational);
b) valstu pārstāvības un valstu motivācijas princips – katram valsts vēlēšanu apgabalam (dalībvalstij) jāparedz minimālais deputātu vietu skaits, lai varētu ievēlēt atbilstošu skaitu likumdevēju, kuri pārstāv valsts galvenos politiskos spēkus EP, tādējādi stimulējot valsts pilsoņus piedalīties vēlēšanās un tātad arī ES demokrātiskajā procesā;
b) the principle of national representation and motivation of voters – each Member State should have a minimum number of seats in order to send a relevant number of parliamentarians representing the national political main streams in the EP, thus stimulating the national citizens to participate in voting and consequently in the EU democratic process;
c) Eiropas solidaritātes princips – ievērojot šo principu, valstis ar lielāku iedzīvotāju skaitu piekrīt saņemt mazāk deputātu vietu, nekā tās varētu iegūt, stingri piemērojot integrālās proporcionalitātes principu, lai nodrošinātu valstīm ar mazāku iedzīvotāju skaitu labāku pārstāvību nekā to, kas šādām valstīm pienāktos saskaņā ar integrālo proporcionalitāti;
c) the principle of European solidarity – following this principle, the more peopled states accept to get less seats than those which could be allocated to them by a strict application of full proportionality in order to let the less peopled states to get a better representation than that to which they would be entitled by the application of full proportionality;
d) relatīvās proporcionalitātes princips – iedzīvotāju skaita / deputātu vietu skaita attiecība būs lielāka, jo lielāka ir valsts, un attiecīgi mazāka, jo mazāka ir valsts;
d) the principle of the relative proportionality – the ratio population / number of seats is bigger the bigger the state is and respectively smaller the smaller the state is;
e) taisnīgā sadalījuma princips – nevienai valstij nebūs vairāk deputātu vietu kā lielākai valstij vai mazāk vietu nekā par to mazākai valstij;
e) the principle of fair distribution – no state will have more seats than a bigger state or less seats than a smaller state;
f) pamatota elastīguma jeb elastīgas tiešās proporcionalitātes/degresivitātes princips – ievērojot pārējos principus, var tikt panākta vienošanās par nelielām izmaiņām deputātu vietu skaitā, izmantojot pārredzamu procedūru, kuras uzdevums ir pēc iespējas izlīdzināt atšķirības starp valstīm attiecībā uz iedzīvotāju skaitu un deputātu vietu skaitu.
f) the principle of the justified flexibility or of a flexible direct proportionality / degressivity – while observing the other principles, slight modifications of the number of seats could be agreed through a transparent procedure meant to bring as close as possible the differences between States in terms of population and in terms of seats.
Rezultātā būtu jāiegūst tik lineāra līkne, cik vien tas iespējams.
This should lead to an as linear curve as possible.
Kādai jābūt turpmākajai rīcībai šajos apstākļos?
Within this context, how to go forward?
Ideāla alternatīva būtu vienoties par „degresīvās proporcionalitātes” neapstrīdamu matemātisku formulu, kas nodrošinātu risinājumu ne tikai pašreizējai parlamenta sastāva pārskatīšanai, bet arī saistībā ar turpmāku Eiropas Savienības paplašināšanu vai pārveidojumiem sakarā ar demogrāfiskām izmaiņām.
The ideal alternative would be to agree on an undisputed mathematical formula of "degressive proportionality" that would ensure a solution not only for the present revision but for future enlargements or modifications due to demographic changes.
Tomēr, analizējot dažādus priekšlikumus, kas šajā ziņā tika izteikti debatēs, kļūst skaidrs, ka jebkāda degresīvās proporcionalitātes matemātiska formula balstās uz iepriekšējiem politiskiem pieņēmumiem un tās rezultātā ieguvējas būs dažas dalībvalstu grupas.
However, an analysis of the different proposals in that sense put forward in the debate makes it clear that any mathematical formula for degressive proportionality is based on some prior political assumptions and will result, in the end, in benefiting some groups of Member States.
Piemēram, tā dēvētā „paraboliskā metode” ir racionāli ļoti pievilcīga, taču atkarībā no tā, vai līkne ir vairāk ieliekta vai izliekta, tā būs izdevīgāka vai nu lielākām vai mazākām valstīm...
For instance, the so called "parabolic method" is rationally very attractive, but depending whether the curve is more concave or more convex, it will benefit the bigger countries or the smaller countries...
Patiesībā tas nozīmē, ka problēmai, kas pēc būtības ir politiska, nav abstrakta, neitrāla, visiem gadījumiem piemērota matemātiska risinājuma.
This means in fact that there is not an abstract, impartial, good for all cases mathematical solution for a problem that is essentially political.
Taču tas ir acīmredzami, ka ir jāpanāk, lai degresīvās proporcionalitātes principam būtu vismaz minimāls saturs, lai būtu iespējams novērst dažas situācijas, kas nepārprotami ir pretrunā ar šo principu.
Nonetheless it is obvious that the principle of degressive proportionality must be given a minimum of content which allows us to rule out some situations as obviously contrary to this principle.
Šķietami vienkāršākais veids, kā neitrāli noformulēt šo saturu, būtu izmantot attiecību starp konkrētās valsts iedzīvotāju skaitu un šai dalībvalstij piešķirto deputātu vietu skaitu Eiropas Parlamentā.
The most obvious way of defining that content in neutral terms is based on the ratio between the inhabitants of a given Member State and the seats allocated to that Member State in the European Parliament.
Ja mēs ievērotu integrālās proporcionalitātes principu, šai attiecībai būtu jābūt vienādai (vai ļoti līdzīgai) visās dalībvalstīs.
If we were to follow a full proportionality principle this ratio should be the same (or very close) in all Member States.
Tas nozīmē, ka jebkuras dalībvalsts katram deputātam būtu jāpārstāv vairāk vai mazāk vienāds iedzīvotāju skaits (piemēram, 2009. gadā, pieņemot, ka 27 dalībvalstu iedzīvotāju skaits saglabāsies nemainīgs ap 492 miljoniem iedzīvotāju kā patlaban un Parlamentā būs 750 deputātu vietas, katram Eiropas Parlamenta deputāta mandātam būtu jāatbilst vairāk vai mazāk 657 000 iedzīvotāju).
This means that every MEP of all Member States should then represent more or less the same number of inhabitants (for instance: in 2009, admitting that the population of the 27 Member States keeps stable around the present 492 million inhabitants, if the Parliament was made up of 750 MEPs each seat in the European Parliament should correspond more or less to 657 000 inhabitants).
Tādā gadījumā būs diezgan viegli aprēķināt katrai valstij piešķiramo deputātu vietu skaitu.
The number of Members attributed to each country would then be rather easy to calculate.
Taču integrālās proporcionalitātes vietā mums ir „degresīvās proporcionalitātes” koncepcija, ko ieviesīs reformu līgums.
But instead of full proportionality it is a concept of "degressive proportionality" that will be imposed by the amending treaty.
Tādēļ būtu taisnīgi teikt, ka šai attiecībai būtu jābūt mainīgai atkarībā no dažādu dalībvalstu iedzīvotāju skaita – jo lielāks ir dalībvalsts iedzīvotāju skaits, jo lielākam jābūt viena deputāta pārstāvēto iedzīvotāju skaitam; jo mazāks ir dalībvalsts iedzīvotāju skaits, jo mazākam jābūt to iedzīvotāju skaitam, kurus pārstāv katrs šīs dalībvalsts deputāts.
Consequently, it is fair to say that the ratio should vary according to the size of the population of the different Member States: the bigger the population of a Member State, the higher must be the number of inhabitants that each MEP represents; the smaller the population of a Member State is, the lower must be the number of inhabitants that each MEP of that Member State represents.
Minēto apsvērumu dēļ kļūst skaidrs, ka tad, ja iedzīvotāju skaita/deputātu vietu skaita attiecība dalībvalstij ar mazāku iedzīvotāju skaitu ir lielāka (vai pat vienāda ar) tādas dalībvalsts attiecību , kurā ir vairāk iedzīvotāju, degresīvās proporcionalitātes ideja ir nepārprotami pārkāpta.
On this ground it becomes clear that if the ratio population/MEPs of a Member State with less population is higher (or even equal) to the ratio of a Member State with more population, then there is a clear breach of the idea of degressive proportionality.
Tik tiešām, analizējot deputātu vietu sadalījumu, kāds noteikts 2009.-2014. gadam, jau ņemot vērā izmaiņas, ko nenovēršami ieviesīs reformu līguma projekts, par kuru pašlaik notiek sarunas (Vācija automātiski zaudēs 3 deputātu vietas no 99 uz 96 deputātu vietām un Malta automātiski saņems vēl vienu vietu, 5 deputātu vietā iegūstot 6), secinām, ka dažos gadījumos šis noteikums netiek ievērots
Indeed, if one analyses the distribution that would apply for the period 2009/2014, already taking into consideration the changes that would inevitably derive from the draft revision of the treaties currently being negotiated (Germany automatically losing 3 seats, from 99 to 96, and Malta automatically gaining 1, from 5 to 6), one concludes that in some cases this rule is not respected
Sk. I un II pielikumu, 9. un 10. lpp. .
See Annex I and II, pages 9 and 10. .
Šie rezultāti tiek apstiprināti, ja izmantojam alternatīvu pieeju, kas skaidri rāda katras dalībvalsts relatīvo stāvokli atbilstoši attiecībai starp tās iedzīvotāju skaitu un pārstāvību Eiropas Parlamentā jeb attiecībai starp katrai dalībvalstij piešķirto deputātu vietu procentuālā izteiksmē (no kopējā deputātu vietu skaita Parlamentā) un katras valsts iedzīvotāju skaitu procentuālā izteiksmē (no kopējā Savienības iedzīvotāju skaita).
These results are confirmed if we follow an alternative approach which shows clearly the relative position of each Member State in what concerns the relation between its population and its representation in the European Parliament: the ratio between the percentage of the seats allocated to each Member State (in terms of the whole number of seats of the Parliament) and the percentage of the population of each Member State (in terms of the whole population of the Union).
Ja vēlamies ievērot „degresīvo proporcionalitāti”, šai attiecībai valstīs ar mazāku iedzīvotāju skaitu jābūt lielākai nekā valstīs ar lielāku iedzīvotāju skaitu.
If "degressive proportionality" is to be respected, then this ratio should be higher for less populated Member States than for more populated Member States.
Tomēr mēs varam secināt, ka dažos gadījumos šis noteikums tiek pārkāpts
What we can conclude however is that this rule is breached in some cases
Sk. III pielikumu, 11. lpp. , un tie ir tie paši gadījumi, kuros mēs varam redzēt, ka iedzīvotāju skaita/deputātu vietu skaita attiecība liecina par degresivitātes idejas pārkāpumu.
See Annex III, page 11. , which correspond exactly to the same cases in which we can see that the ratio population/seats shows a violation of the idea of degressivity.
Taču, pirms piedāvāt risinājumu, mums jāizlemj, vai jau ņemsim vērā iespējamo paplašināšanos nākotnē.
Before suggesting a solution, however, we have to decide if we do already deal with possible future enlargements or not.
Tā kā nav garantijas, ka kādas valsts pievienošanās tiks pabeigta ļoti īsā laikā, mēs uzskatām, ka mums jāatrod risinājums pašreizējai situācijai un, pievienojoties jaunām dalībvalstīm, jārīkojas kā parasti, proti, uz laiku jāpārsniedz maksimālais limits un jāatrod problēmas turpmāks risinājums pievienošanās sarunās saskaņā ar līgumos ietvertajiem principiem un ievērojot nākotnē ieviesto procedūru.
Since it is not guaranteed that any accession will be completed during the very short term, we are of the opinion that we should find a solution for the present situation and do as always in the case of new accessions, that is, to provisionally go above the top-limit and solve the problem for the future in the accession negotiations, in accordance with the principles laid down in the treaties and respecting the future procedure.
Tai pat laikā mēs varētu vienoties pieņemt par pamatnostādni to, ka 2009. gadā nevienai dalībvalstij netiks vēl vairāk samazināta tās pašreizējā pārstāvība, izņemot izmaiņas, kas jau izriet no Protokola par nosacījumiem un noteikumiem Bulgārijas un Rumānijas uzņemšanai Eiropas Savienībā.
In parallel we could agree to follow as a guideline that for 2009 no Member State should suffer further losses in its present representation than those already resulting from the Protocol concerning the conditions and arrangements for the accession of Bulgaria and Romania to the European Union.
Šo kritēriju kopīga piemērošana nozīmē, ka mums ir 16 „brīvas deputātu vietas”, ko pārdalīt – 750-736 = 14 (starpība starp reformu līguma projektu un pēc Bulgārijas un Rumānijas uzņemšanas pārskatīto Nicas līgumu) plus 2 deputātu vietas, kas iegūtas sakarā ar to, ka atbilstoši reformu līguma projektam Vācija automātiski zaudēs 3 deputātu vietas un Malta saņems 1 papildu vietu, tātad 14+3-1= 16.
The combined application of theses criteria means that we have 16 "free seats" to redistribute: 750-736 = 14 (the difference between the draft revision of the treaties and the Treaty of Nice as revised after the enlargement to Bulgaria and Romania), plus 2 seats resulting from the fact that due to the draft reform treaty Germany will automatically loose 3 seats and Malta gets an extra seat l, which makes 14+3-1= 16.
Sākot šo deputātu vietu pārdalīšanu, mums jāatrisina tās situācijas, kurās esam konstatējuši nepārprotamus degresīvās proporcionalitātes loģikas pārkāpumus.
In proceeding to the redistribution of these seats we must solve those situations identified as clear breaches of any logic of digressive proportionality.
Jebkurus citus taisnīguma vai politiska rakstura kritērijus var izmantot vienīgi šo limitu ietvaros.
Only within these limits can any other criteria of fairness or political nature intervene.
Konstitucionālo jautājumu komiteja uzskata, ka tās ierosinātais priekšlikums godprātīgi atspoguļo šos argumentus un nodrošina ļoti sarežģītas problēmas saprātīgu, taisnīgu un līdzsvarotu risinājumu.
The Committee on Constitutional Affairs believes that the proposal it puts forward reflects faithfully this reasoning and constitutes a sound, fair and balanced solution for a very complicated problem.
Šos kritērijus var turpmāk attīstīt un sašaurināt, lai nākotnē iegūtu pat vēl principiālāku risinājumu.
These criteria could be further developed in order to move even closer to a solution which accords more completely with these principles.
Līdz tam mēs varam censties izstrādāt daudz precīzākas pamatnostādnes, ko izmantot turpmākajā paplašināšanā, tādējādi izvairoties no tradicionālās, uz valstu interesēm balstītās politiskās kaulēšanās vai ievērojami samazinot to.
We might then try by that time to come closer to more precise guidelines that would be applied in future enlargements and thus avoid or substantially reduce the traditional political bargains based on national interests.
Turklāt, pirmoreiz veicot piedāvātās sistēmas pārskatīšanu, ir jāizvērtē tehniskās un politiskās iespējas ņemt vērā nevis iedzīvotāju, bet pilsoņu skaitu, ko katru gadu nosaka Eiropas Kopienu Statistikas birojs (Eirostat).
On the occasion of the first revision of the proposed system, it will also be desirable to consider the technical and political feasibility of taking account, not of the number of inhabitants as ascertained annually by the Statistical Office of the European Union (Eurostat), but of the number of European citizens.
Šī divu posmu pieeja ļaus reaģēt uz jautājuma steidzamību, ņemot vērā nākamās vēlēšanas 2009. gadā, bet vienlaikus ar pārskatīšanas klauzulu, kas ir iekļauta sakarā ar 2014. gadā gaidāmajām vēlēšanām turklāt varēs ņemt vērā arī to, ka līdz tam laikam Padomē būs ieviesta dubultā vairākuma balsošanas sistēma.
This two-tier approach will make it possible to respond to the urgency due to the next elections in 2009, but at the same time the review clause inserted to this end with a view to the 2014 elections will also make it possible to take into account the implementation by that date of the double majority voting system in the Council.
Patiesībā, lai arī no demokrātiskās likumības viedokļa būtu vēlams rūpīgāk pārskatīt deputātu vietu sadalījumu Parlamentā, tas ir iespējams tikai plašākā kontekstā, pārskatot vispārējo līdzsvaru starp Savienības iestādēm.
In fact, a more thorough revision of the distribution of seats in the Parliament, although desirable from the point of view of democratic legitimacy, may only be made in a wider context of a review of the overall balance between the Union's institutions.
% no EU-27 iedzīvotājiem
% of the popula-tion of the EU -27
Deputātu vietas līdz 2009. g.
Seats until 2009
„Nica” pārsk. – Attiecība Iedzīvotāji/Deputāti
'Nice' rev. - Ratio population/MEPs
„Jaunais” - Attiecība Iedzīvotāji/Deputāti
Proposal by rapp.
(2) „Nica" pārsk.: Deputātu vietu dalījums saskaņā ar Līguma 189. pantu, kā tas grozīts ar Akta par Bulgārijas un Rumānijas pievienošanos 9. pantu.
2) 'Nice' rev. Allocation of seats in accordance with Art. 189 of the ECT as amended by Art. 9 of the Act of Accession of BG/RO.
(3) „Jaunais": Jaunais priekšlikums, kas balstās uz jaunā Līguma 9.A pantu (I-20).
3) 'New': New proposal pursuant to Art. 9a of the new TEU (I-20).
(4) Jaunie skaitļi par Vāciju un Maltu automātiski izriet no reformu līgumu projekta nosacījumiem.
(4) The new figures for Germany and Malta follow automatically from the draft reform of the provisions of the treaty.
Galīgā balsojuma rezultāti
RESULT OF FINAL VOTE IN COMMITTEE