natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ņemot vērā Apvienotās Karalistes, kuru var uzskatīt par pionieri VPP izmantošanā, kā arī citu valstu pieredzi, pagaidām var secināt, ka
From experience in the United Kingdom, which may be termed a ‘pioneering country’ in the application of PPPs, and other countries the following provisional conclusions can be drawn.
- visas jomas nav vienādi piemērotas VPP modeļu izmantošanai.
- Some sectors would seem better suited than others to the application of PPP models.
Infrastruktūras projekti dzelzceļa un autoceļu jomā parasti rada izmērāmu pievienoto vērtību.
Infrastructure projects in the road and rail industries have as a rule produced a measurable added value.
Atliek izvērtēt, vai līdzīgu rezultātu var iegūt arī veselības, izglītības un citās jomās.
It remains to be seen whether similar results can be obtained in the health and education sectors, and in other areas.
Tā kā līgumdarbība pastāv neilgu laiku, tad te vēl nav iespējams sniegt gala izvērtējumu.
As contracts have only been running for a short while a conclusive assessment is not yet possible here.
Tādās jomās kā IT, kuras pakļautas straujai tehnoloģiju attīstībai, VPP projekti nav piemēroti.
But sectors that are subject to rapid technological change, such as the IT industry, would not appear to be suitable for PPP projects.
Te praktiski nav iespējams noteikt ticamu kvalitātes standartu ilgākam laika posmam, tādējādi nekavējot pakalpojumu kvalitātes uzlabošanu un iespējamo inovāciju procesu,
It is virtually impossible to lay down credible quality standards over a relatively long period without obstructing potential innovation and improvement in the quality of services.
- lai varētu noteikt VPP projekta izmaksu un ieguvumu attiecību, jāizvēlas īstie parametri,
- The right choice of parameters seems important for measuring the cost-benefit ratio of a PPP project.
- VPP projektiem, salīdzinot ar tradicionālo publiskā iepirkuma līguma piešķiršanu, plānošanas un būvniecības posmā bieži vien ir priekšrocības, tomēr ievērojamas grūtības rodas ekspluatācijas laikā,
- There are signs that PPP projects often have the edge over traditional task allocation methods at the planning and construction stages, but sometimes run into serious problems at the operational stage.
- turklāt ir nepieciešams uzlabot līdzekļus efektīvai privātā sektora darbu izpildes pārbaudei un to ietekmēšanai.
- There is also a need for better ways of effectively reviewing and influencing implementation by the private sector.
Te ir minamas arī ticamas sankcijas, piemēram, klauzulas par maksājuma ieturēšanu vai līguma darbības pārtraukšanu,
This also involves credible penalties, such as clauses for withholding payment or cancelling the contract.
- VPP attīstība un panākumi ir atkarīgi arī no valstu politiskās nostājas un tās kompetencēm.
- Finally, national policies and available skill levels play a key role in PPPs’ development and success.
Valsts pārvaldes atsevišķu nodaļu izveide, kā arī vadības kompetenču attīstība kā privātajā, tā arī valsts sektorā, iespējams, ar laiku dos pozitīvu rezultātu.
The creation of specialist government departments and improvement of management skills in the private as well as the public sector are likely to result in better results in future.
Daudzviet valsts pārvaldē nāksies mainīt domāšanas veidu.
A change of mindset in public administration will be needed in many areas.
Kopsavilkumā var secināt, ka VPP nav universāls līdzeklis.
To sum up, PPPs are no panacea.
VPP ir grūti plānot, īstenot un pārvaldīt.
They are difficult to plan, implement and run.
Ir nepieciešams ilgs laiks, lai iegūtu „taustāmu“ rezultātu.
They take a long time to produce tangible results.
Tādēļ jau iepriekš ir detalizēti jāizvērtē, vai valsts sektoram vajag uzņemties VPP un kā to veidot.
Hence it is all the more important to check thoroughly beforehand whether the public authority should set up a PPP and if so what form it should take.
Pirms VPP piemērot arī citās jomās, valdībām vispirms būtu jāuzlabo to pārvaldes spējas un izvērtēšanas metodes.
Governments should to start with concentrate on improving their administrative capacities and assessment methods rather than extending the use of PPPs to other sectors.
Būtu jānodrošina, ka VPP risku uzņemas tā puse, kura spēj to labāk pārvaldīt, un tiek efektīvi izmantotas tās priekšrocības, ko dod privātā sektora piesaistīšana.
It needs ensuring that with PPPs the risks are allocated to the side that can best deal with them and that the advantages of involving the private sector are used effectively.
Ignorējot šādu pieeju, valsts sektors var bez pamatota iemesla uzsākt VPP projektus, piemēram, lai īslaicīgi uzlabotu budžeta situāciju, tādējādi negatīvi ietekmējot ilgtermiņa finansiālo stabilitāti.
Without that approach there is a danger that the public sector will run PPP projects for the wrong reasons, such as for short-term improvement of the budget situation at the expense of sound financial management in the longer term.
Attiecībā uz esošo VPP tiesisko regulējumu ir jākonstatē, ka trūkst Eiropas normatīvo aktu gan attiecībā uz privātā partnera izvēli, gan ieviešanas posmu.
On the present legal framework of PPPs it should be noted that there is no special provision in European law, either for selecting the private partner or for the implementation stage.
Uz partnera izvēli attiecas EK līguma pamatprincipi, kā arī spēkā esošās publiskā iepirkuma direktīvas.
For selecting the partner the general principles of the EC Treaty apply, as do the current directives on public contracts.
Saskaņā ar EK līgumu visiem līgumiem, kuros ir valsts iestādes pasūtījums, piemēro brīvas uzņēmējdarbības veikšanas un brīvas pakalpojumu aprites principus, kas izriet no EK līguma 43. līdz 49. pantam.
Under the EC Treaty all agreements in which a public authority awards a contract are subject to the general principles on freedom of establishment and freedom to provide services in Articles 43 to 49.
Tātad VPP līgumiem jāatbilst pārredzamības, vienlīdzīgas attieksmes, samērības un savstarpējas atzīšanas principiem.
It follows that PPP agreements must satisfy the requirements of transparency, equal treatment, proportionality and mutual recognition.
Turklāt VPP līgumiem, kas ir kvalificējami kā publiskā iepirkuma līgumi, jāpiemēro vispārējās direktīvas par valsts līgumu piešķiršanas procedūrām.
In addition, PPP agreements that count as public contracts are subject to the application of the public procurement directives.
Uz būvdarbu koncesijām attiecas daži īpaši nosacījumi, toties pakalpojumu koncesijas līdz šim nav iekļautas sekundārajos tiesību aktos.
Some special provisions apply to building concessions, while service concessions are not at present covered by secondary law.
Ieviešot VPP, piemēro valsts normatīvos aktus, kuriem ir jāatbilst EK līguma noteikumiem.
On the implementation of PPPs the national laws apply and they must concord with the provisions of the EC Treaty, which take precedence.
Trūkstot vienotam VPP tiesiskam regulējumam Eiropas līmenī un saskaņotiem valstu likumiem, rodas jautājums, vai ir nepieciešamas vienotas tiesību normas, kas nodrošinātu pārredzamību un tirgus dalībnieku efektīvu konkurenci.
In the absence of a uniform legal framework for PPPs at European level and in view of the heterogeneity of national laws the question arises, whether uniform provisions are needed to safeguard transparency and effective competition between market participants.
Apspriežot Zaļo grāmatu, neliels vairākums izteicās pret VPP horizontālu regulējumu, tomēr atbalstīja iniciatīvu koncesiju, institucionalizēto VPP un „iekšējo darījumu” jomā, nevienojoties par iniciatīvas veidu.
In the consultations that followed the Green Paper a small majority of those taking part came out against the blanket regulation of PPPs but favoured initiatives on concessions, IPPPs and in-house relations.
Netika panākta vienošanās par iespējamo iniciatīvu formu, proti, vai priekšroka dodama normatīviem vai nenormatīviem pasākumiem.
There was no agreement on the form of possible initiatives, i.e. whether legislative or non-legislative measures were to be preferred.
VPP principā ir viens no publiskā iepirkuma veidiem.
PPPs are essentially a form of public contracting.
Tomēr Eiropas Kopienu Tiesas prakse ir radījusi juridiskas nenoteiktības situāciju, kas ir jānovērš.
But because of the proliferating case-law of the Court of Justice, in particular, a situation of legal uncertainty has come about that ought to be tidied up.
Ir rūpīgi jāpārbauda, kur var veidot vienotas tiesību normas, saglabājot svarīgas atšķirības.
There also needs to be a careful look at where provisions can be standardised without blurring serious differences.
Attiecībā uz organizācijas politiku jābūt skaidrai nostājai, ka visur, kur tiek izvēlēts privāts partneris, procedūrai jābūt pārskatāmai.
In legal terms there needs to be a clear statement that wherever a private partner is being selected transparent procedures must be chosen.
To pamato ne vien prasība pēc pārredzamības un godīgas konkurences starp tirgus dalībniekiem, bet arī apstāklis, ka privātajam un valsts sektoram pamatā ir dažādas intereses.
Apart from the need for transparency and fair competition between market participants the main reason is that private industry and the public sector are driven by quintessentially different interests.
Citādi ir vērtējama pašvaldību savstarpējā sadarbība, kas ir vietējās varas suverenitātes izpausme veids.
However, the situation with cooperation between local authorities, which is an expression of local self-government, should be judged differently.
Tā kā problēmu loks atkarībā no risināmā jautājuma atšķiras, tālāk tās ir aplūkotas atsevišķi.
Since the problems vary between PPPs depending on the range of issues involved they are considered separately below.
VPP publiskā iepirkumu jomā
PPPs as public contracts
VPP, kuru var raksturot kā publiskā iepirkuma līgumu, galvenais jautājums ir par piešķiršanas procedūras piemērošanu.
In the case of PPPs that are characterised as public contracts the main issue is the question of the award procedure.
Līdzās zināmajām piešķiršanas procedūrām — atklāts konkurss, slēgts konkurss un sarunu procedūra — nozīmīgu vietu ir ieņēmusi jauna piešķiršanas procedūra — konkursa dialogs.
With the competitive dialogue a new award procedure has appeared on the scene to join the familiar public, restricted and negotiated procedures for procurement above the threshold values.
Šī procedūra apvieno konkursa un sarunu procedūras elementus.
This procedure combines elements of the tender procedure with those of the negotiated procedure.
Tā ir subsidiāra atklātajam un slēgtajam konkursam, tomēr vienlaikus ir pārāka par sarunu procedūru.
Unlike the public and restricted procedures it is not an expression of subsidiarity but takes precedence over the negotiated procedure.
Iepirkumu piešķiršanu konkursa dialoga veidā dalībvalstis var paredzēt īpaši sarežģītu iepirkumu gadījumos.
Member States can use the competitive procedure for the award of contracts in particularly complex cases.
Grūtības sagādā precizēt īpašās sarežģītības jēdzienu.
Difficulties arise over what precisely is meant by ‘particularly complex’ contracts.
Par īpaši sarežģītu iepirkumu runā tad, ja līgumslēdzēja iestāde
The definition should apply when the public contractor
- objektīvu apstākļu dēļ nespēj norādīt tehniskos līdzekļus, ar kuriem būtu īstenojamas tās vajadzības un mērķi un/vai
- is objectively unable to specify the technical means with which their needs and objectives can be fulfilled and / or
- objektīvu apstākļu dēļ nespēj norādīt projekta tiesiskos un/vai finanšu nosacījumus.
- is objectively unable to specify the legal and / or financial conditions of a project.
Tādējādi rodas jautājums, vai VPP projekti vienmēr ir īpaši sarežģīti.
This poses the question of whether particular complexity is a feature of PPP projects as a general rule.
Te jāsaka, ka, lai gan VPP projekti bieži vien ir ļoti sarežģīti, tomēr tā nav obligāta pazīme.
Here it should be said that such projects are indeed often particularly complex but need not always be so.
Katrs gadījums ir jāizvērtē atsevišķi.
Rather must each case be decided on its merits.
Pamatā ir jāsecina, ka, veicot publisko iepirkumu, VPP jomā labāk izvēlēties konkursa dialoga procedūru, jo tā apvieno slēgtā konkursa un sarunu procedūras priekšrocības.
At any event it may be said that the competitive dialogue procedure deserves to take preference for the award of contracts in the PPP sector as a principle because it combines the advantages of the restricted procedure with those of the negotiated procedure.
Konkursa dialoga procedūras elastīgums ļauj rast optimālu risinājumu lielas konkurences apstākļos.
Its flexible nature enables it to obtain optimum solutions under great competitive pressure.
Tādējādi mazinās bažas, ka notiek konkurences dabai nepieņemamas darbības.
This reduces the risk of anti-competitive behaviour.
Lai atvieglotu procedūras piemērošanu, Komisijai jāprecizē „tiesiskā un finanšu sarežģītības” jēdziens.
To make the procedure easier to apply the Commission should spell out what is meant by ‘legal and financial complexity’.
Viens no aktuālās diskusijas par VPP jautājumiem ir, vai attiecībā uz pakalpojumu koncesiju ir nepieciešams pieņemt Kopienas tiesību normas un, ja jā, vai tam jābūt atsevišķam tiesību aktam, vai arī saistītam ar publiskā iepirkuma līgumu.
One of the main points in the current debate about PPPs turns on the issue of whether service concessions should be regulated on a Community-wide basis, and if so, whether such regulation should be separate or combined with public contracts.
Pirms dažiem gadiem Komisija publicēja „Skaidrojošu paziņojumu par koncesijām, uz kurām attiecas Kopienas tiesību akti”.
A few years ago the Commission issued an ‘Interpretative Communication on Concessions Under Community Law’.
Ņemot vērā apspriešanās rezultātus, Komisija, pirms pieņemt lēmumu par to, vai nākt klajā ar nākamo skaidrojošo paziņojumu vai direktīvas priekšlikumu, nolēma veikt ietekmes izvērtējumu.
In the light of the results of this consultation the Commission decided first to evaluate the implications, before determining whether to publish a further interpretive Communication or a proposed directive.
Šī pieeja ir apsveicama.
This approach should be welcomed.
Situācija, kad netiek prasīta šīs jomas tiesību aktu koordinēšana un pakalpojumu koncesijas noteikumus vēlas pieņemt tikai neliela dalībvalstu daļa, kavē attiecīgā tirgus atvēršanu Kopienas līmenī.
The fact that there is no obligation in this area to coordinate the law, and the further fact that very few Member States want to lay down rules for service concessions, stand in the way of a Community-wide move to open up the markets concerned.
Līdz ar to juridiskā noteiktība Eiropas līmenī ir tas noteicošais labums, ko iegūst līdz ar koncesijas piešķiršanas procedūras tiesisku regulējumu.
The crucial advantage of legislative regulation of the procurement procedure for concessions lies in the consequent Europe-wide legal certainty.
Savukārt juridiska noteiktība nozīmē investīciju drošību, kas attiecīgi pozitīvi ietekmē konkurenci.
And legal certainty means investment security, which in turn has a positive impact on competition.
Koncesiju tiesību normās jānosaka konkrēta piešķiršanas procedūra, ņemot vērā šīs juridiskās formas īpatnības.
Legislation on concessions should set out a practical procurement procedure that takes account of the special features of that legal form.
Juridiska noteiktība precizē, ka iestādes nevar piešķirt uzņēmumam koncesiju bez konkursa procedūras.
It would make clear that local authorities cannot award a concession to an undertaking without a competitive tendering procedure.
Šādas konkurences rezultātā parasti pazeminās cenas, kas ir nodokļu maksātāju interesēs, saglabājot vai pat iegūstot augstāku pakalpojuma kvalitāti.
As a rule competition of this kind leads – wholly in the taxpayers’ interest – to lower prices for the same or even better quality of service.
Bet kamēr nav tiesiska regulējuma, saglabājas aizdomas, ka pakalpojumu koncesija, kalpo, „lai izvairītos no publiskā iepirkuma likuma”.
But for as long as the need for legislation is unfulfilled the suspicion must remain that service concessions serve as a way of evading the law on public contracts.
Institucionāla VPP (IVPP) un „iekšējās” attiecības
Institutionalised PPPs (IPPPs) and ‘in-house relations’
Institucionāla VPP ir valsts un privāto partneru kopuzņēmums.
IPPPs are joint industrial creations combining private and public partners.
Šādu kopuzņēmumu uzdevums ir veidot vai sniegt sabiedriskus pakalpojumus, piemēram, sociālās aprūpes jomā.
The task of such creations is to provide or supply a service on behalf of the public, typically in the field of public welfare.
Institucionāla VPP var veidoties, nodibinot jaunu uzņēmumu ar jauktu (privātu un valsts) kapitālu, vai arī privātai personai pārņemot kontroli valsts uzņēmumā, t. i., mainot uzņēmumā dalību.
IPPPs may be created by the formation of a mixed-economy enterprise, but may also arise when a private company assumes control of what was a public concern, i.e. by changing the share ownership.
Rodas jautājums, vai abi šie procesi – jauna uzņēmuma dibināšana un dalības maiņa, ir svarīgi no piešķiršanas procedūras tiesiskā viedokļa.
This raises the question whether the two processes, new formation or a change of ownership, are relevant from the point of view of procurement law.
Komisija uzskata, ka šī uzņēmuma privāto partneri, ņemot vērā attiecīgos uzdevumus, jāizvēlas pārskatāmā un nediskriminējošā veidā, proti, atkarībā no uzdevuma konkrētā veida saskaņā ar direktīvām par valsts līgumu piešķiršanas procedūrām vai EK līgumu.
The Commission says that the private partner of such an enterprise must be selected for the tasks involved in a transparent way and without discrimination, and must be so selected irrespective of the actual form of the contract under the procurement directives or the EC Treaty.
Šis Komisijas uzskats ir atbalstāms, jo godīgu konkurenci var garantēt tikai tad, ja privātais partneris tiek izvēlēts, vadoties pēc objektīviem kritērijiem.
We would agree with the Commission on this, as only the selection of a private partner in accordance with objective criteria will safeguard fair competition.
Kad uzņēmuma ar jauktu (privātu un publisku) kapitālu privātais partneris ir izvēlēts, tālāka publiska iepirkuma procedūra būtu tikai nevajadzīga birokrātija.
When the private partner of a mixed-economy enterprise is selected, further invitations to tender for the contract would only be needless red tape.
Tātad būtu jāizvairās no dubultas konkursa izsludināšanas.
So a second tendering process should be avoided,
Uz iepriekš minēto attiecas arī jautājums, vai ir nepieciešama konkursa procedūra, lai uzņēmumam ar jauktu (privātu un valsts) kapitālu piešķirtu valsts pasūtījumu vai koncesiju (tā saucamā „iekšējā“ problēma).
As part of this discussion there is also the question of whether awarding a public contract or a concession to a mixed-economy enterprise makes a tendering procedure essential, in what is known as the ‘in-house’ problem.
Te vadošus kritērijus ir izvirzījuši Eiropas Kopienu Tiesas spriedumi „ Teckal “ lietā un “ Stadt Halle “ lietā.
Here the judgments of the Court of Justice in the Teckal and Stadt Halle cases (C-107/98 and C-26/03) have laid down the determining criteria.
Saskaņā ar Teckal spriedumu līgumslēdzēja iestādes dalība uzņēmumā ar jauktu kapitālu neattaisno izņēmumus attiecībā uz piešķiršanas procedūras principiem.
Under the Teckal case-law, the participation of the awarding authority in ‘semi-public’ or mixed-economy undertakings does not justify exemption from the principles of procurement law.
Galvenais ir to piešķirt juridiski neatkarīgai personai.
What is crucial is to award the contract to a body with independent legal personality.
Izņēmums no līguma piešķiršanas tiesiskā aspekta būtu pieļaujams, ja līgumslēdzēja iestāde attiecībā uz uzņēmumu ar jauktu kapitālu īstenotu tādu pašu kontroli kā attiecībā uz saviem dienestiem un ja šis uzņēmums nozīmīgu daļu savu pienākumu veiktu valsts iestādes labā.
Accordingly an exemption from procurement law is recognised when the awarding authority exercises over the mixed-economy enterprise a control similar to that which it exercises over its own departments and when the enterprise essentially acts for the public body.
Lai šādu uzņēmumu pielīdzinātu pasūtītāja iekšējām vienībām, jābūt izpildītiem abiem kritērijiem.
The two criteria must be cumulatively fulfilled to ensure that there is equivalence with internal entities of the contracting authority.
Skaidrojumu šajā jautājumā sniedza arī Stadt Halle spriedums.
The Stadt Halle case-law has further clarified the matter.
Tajā Eiropas Kopienu Tiesa lēma, ka līgumslēdzēja iestāde drīkst piešķirt pasūtījumu tai piederošam uzņēmumam, neņemot vērā piešķiršanas procedūras noteikumus, tikai tad, ja tā ir 100% uzņēmuma kapitāla turētāja, tātad uzņēmumā nav ne mazākās privātās dalības.
The Court decided that public contracting authorities may award a contract to an undertaking that belongs to them without adhering to the procurement provisions only when they hold 100 % of the undertaking’s capital, in other words when there is not even a small private shareholding in the undertaking.
Šim spriedumam principā var piekrist divu iemeslu pēc: pirmkārt, privātā kapitāla noguldīšana kādā uzņēmumā ir saistīta ar apsvērumiem, kas izriet no privātām interesēm, un tās mērķi atšķiras no valsts interešu mērķiem.
First, the investment of private capital in an undertaking rests on considerations that have to do with private interests, and consequently pursues aims other than those in the public interest.
Otrkārt, valsts pasūtījuma piešķiršana uzņēmumam ar jauktu kapitālu bez konkursa ietekmētu godīgas konkurences un vienlīdzīgas attieksmes principu attiecībā uz ieinteresētajām personām.
Second, awarding a public contract to a mixed-economy enterprise without a tendering procedure would damage the aim of undistorted competition and the principle of treating the interested parties equally.
Šādā procedūrā privātam uzņēmumam, kam ir dalība uzņēmumā ar jauktu kapitālu, būtu priekšrocības attiecībā pret konkurentiem.
Such a procedure would give a private undertaking participating in the capital of a mixed-economy enterprise an advantage over its competitors.
Pašvaldību savstarpējā sadarbība
Cooperation between local authorities
Saskaņā ar Eiropas Kopienu Tiesas 2005. gada 13. janvāra spriedumu (Komisija/Spānija) sadarbības līgumi starp reģionālām vai vietējām iestādēm, veidojot noteiktu valsts juridisku formu, nav izslēdzami no publiskā iepirkuma likuma darbības jomas.
Under the Court’s judgment of 13 January 2005 in Case C-84/03 (Commission v Spain), cooperation agreements between local authorities cannot as a rule be excluded from procurement law by a national provision.
Valsts iepirkuma likums jāpiemēro, tiklīdz divas juridiski dažādas personas slēdz līgumu peļņas nolūkos.
The law on contracts always applies when two legally distinct entities conclude a contract for pecuniary interest.
Nav svarīgi, kāds ir līgumslēdzēju statuss.
The status of the entities is not at issue.
Tā var būt arī reģionāla vai vietēja iestāde.
Local authorities may also be involved.
Spriedums Eiropas pašvaldībās izraisīja debates par jautājumu, vai un kādos gadījumos pašvaldību savstarpējās sadarbības formām ir piemērojams publiskā iepirkuma likums.
The judgment has sparked off a debate among local authorities in Europe as to whether and in what circumstances forms of cooperation between local authorities are subject to procurement law.
Atbildei uz šo jautājumu ir jāizriet no valsts varas iestādes definīcijas.
An answer to this question must take as its starting point the definition of a public authority.
Eiropas un dalībvalstu valsts iestāžu tiesisko kārtību raksturo valsts un sabiedrības jēdzienu nošķiršana.
A feature of the legal system for public authorities in Europe and the Member States is the distinction between the state and society.