natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Sk. ES -1, 9. lpp. „Dzīvības apdrošināšanas birojam ir jāinformē DTI par jebkurām direktoru, kontrolieru un administratoru maiņām, bet DTI ir pilnvaras iebilst pret jauna izpilddirektora , direktora vai kontroliera iecelšanu.”
see ES-1, page 9: "A life office had to notify the DTI any change of director, controller or manager and the DTI had the power to object the appointment of a new managing director, director or controller."
Tehniski tomēr AK tiesību akti formāli neizslēdza abu pienākumu apvienošanas iespēju.
Technically however, UK law did not formally exclude cumulating both roles.
Šajā jautājumā ir noteikts, ka R. Ranson ir kļuvis par Equitable Life izpilddirektoru, neatstājot savu ieceltā aktuāra posteni līdz pat aiziešanai pensijā 1997. gadā.
On this point, it has been established that Mr. Ranson had become Chief Executive of Equitable Life in 1991 without relinquishing his role of Appointed Actuary until his retirement in 1997.
EMAG pārstāvju un daudzu apdrošinājuma ņēmēj u sūdzības ir norādījušas uz to, apgalvojot, ka šis fakts, kā arī regulatora bezdarbība un atteikšanās apstrīdēt R. Ranson dubulto lomu, ir bijusi kaitīga viņu interesēm.
EMAG representatives and a large number of policyholders' complaints have referred to it, claiming that this fact, as well as the regulators' inaction and refusal to challenge Mr. Ranson's double role, had been prejudicial to their interests.
Līdzīgu pieņēmumu sniedza B. Chase Grey ( WE 9), kurš apsūdzēja FSA šajā jautājumā par rupju nolaidību un kļūmi uzraudzības pienākumu izpildē.
A similar allegation was presented by Mr. CHASE GREY (WE9), who accused the FSA on this issue of gross negligence and failure in their regulatory duty.
Tāpat WE-Conf 25 apsūdzēja AK regulatorus par neiejaukšanos šajā jautājumā, izmantojot viņiem ICA 82 45. iedaļā piešķirtās pilnvaras.
WE-CONF25 equally blamed UK Regulators for not intervening on this matter by using powers provided to them by Section 45 of ICA82.
It īpaši tas paziņoja, ka „ alternatīvie pasākumi, ko regulatori būtu varējuši veikt saskaņā ar 45. iedaļu, ietver, piemēram, prasību, lai Equitable nostiprina vadību un/vai prasību tai sadalīt ģenerāldirektora un ieceltā aktuāra pienākumus, kurus abus pildīja R. Ranson 90. gadu sākumā. ”
In particular, it stated that " alternative steps which the regulators could have taken under section 45 include, for example, requiring Equitable to strengthen its management, and/or requiring it to split the roles of Chief Executive and Appointed Actuary, both of which were occupied by Mr. Ranson in the early 1990s."
M. Nassim ( WE 7) apstiprina, ka „ regulatori un VSD atļāva secīgiem ELAS izpilddirektoriem/rīkotājdirektoriem ieņemt arī ieceltā aktuāra vietu
Mr. NASSIM (WE7) confirms that " the regulators and GAD allowed successive chief executives/managing directors of ELAS also to hold the post of Appointed Actuary
C. Headdon arī kādu laiku ir bijis Equitable Life izpilddirektors un ieceltais aktuārs , neraugoties uz atzinumu par iespējamo interešu konfliktu šādā stāvoklī un to, ka tas pilnībā grauj regulatīvā procesa principu, kas ir pamatots uz pilnvaru nodalīšanu starp iecelto aktuāru un pārējo izpildvaru .”
Mr. Headdon had also been both CEO and AA of Equitable Life for some time. , despite a recognition of the potential for conflict of interest in this position, and the fact that it completely undermined the basis of the regulatory process which was founded on the separation of powers between the AA and the rest of the Executive."
Jautājums par to vai ieceltais aktuārs varētu uzņemties šo īpašo lomu, tādēļ nav Trešās dzīvības apdrošināšanas direktīvas jautājums.
The question of whether an Appointed Actuary could take on that particular role is therefore not a matter for the Third Life Directive.
Tā bija kopēja vienošanas ar vairākām citām dzīvības apdrošināšanas sabiedrībām, ka ieceltajam aktuāram bija šāda nozīme AK sistēmā ...
It was a common arrangement with a number of other life insurance companies that the Appointed Actuary played that sort of role within the UK system ...
Lietas attīstās, bet Trešās dzīvības apdrošināšanas direktīvas ietvaros nav īpašas norādes uz ieceltā aktuāra nozīmi.
Things move on, but within the terms of the Third Life Directive, there was no particular reference to the role of an Appointed Actuary.
Tiešām, pārbaudes kuras regulators varētu piemērot, lai noteiktu, kurš ir piemērots un atbilstīgs izpilddirektora pienākumu izpildei – būt vadītājam, būt direktoram – apdrošināšanas sabiedrībā neietver norādi uz viņu aktuāra pienākumiem.”
Indeed, the tests the regulator could apply as to who was fit and proper to carry out the role of a Chief Executive – to be managing, to be a director – of an insurance company did not include a reference to their role as an actuary."
Pēc C. Headdon lēmuma atstāt Equitable Life 2001. gada 1. martā „FSA atrunāja no ierosinājuma, ka (jaunais izpilddirektors) C. Thomson varētu apvienot divas lomas, un Equitable pieņēma šo viedokli .”
Following Mr. Headdon's decision to leave Equitable Life on 1 March 2001 the FSA has " discouraged the suggestion that (the new CEO) Mr. Thomson should combine the two roles, and that view was accepted by Equitable ."
Regulatīvā režīma izmaiņas kopš tā laika ir iekļāvušas „ ieceltā aktuāra funkciju atcelšanu, tā vietā prasot sabiedrību valdēm un augstākajai vadībai uzņemties atbildību par aktuārajiem jautājumiem un ietvert šos jautājumus sabiedrības ārējā audita jomā .”
Changes to the regulatory regime since then have included " abolishing the role of the Appointed Actuary in favour of requiring boards and senior management to take responsibility for actuarial issues and bringing these issues within the scope of the firm's external audit ."
Vaicāts par šo jautājumu kā neatkarīgais eksperts K. Schneiter ( H 6) ziņoja, ka Šveices tiesību akti pašlaik neaizliedz izpilddirektora un ieceltā aktuāra dubulto lomu.
Asked on this issue as an independent expert, Mr. SCHNEITER (H6) reported that Swiss law would currently not forbid the double role of CEO and AA.
Viņš tomēr piebilda, ka Šveices regulators uzskatītu šādu jautājumu par skaidru „ sliktas korporatīvas vadīšanas ” gadījumu, kas ved uz potenciālu interešu konfliktu, kas ir atbilstīgi jāizskata.
He added however that the Swiss regulator would consider such an issue as a clear case of " bad corporate governance ", leading to a potential conflict of interest, and that it would have to be addressed accordingly.
Jebkurā gadījumā tas, ka izpilddirektors vienlaikus būtu arī ieceltais aktuārs tajā pašā sabiedrībā, tūlīt ierosinātu sīku revīziju par sabiedrības vispārējo politiku no Šveices apdrošināšanas regulatora puses.
In any case, the fact that a chief executive covered the roles of CEO/AA in the same company would immediately trigger a detailed scrutiny of the company's overall policies by the Swiss insurance regulator.
Galīgo lēmumu par dubultās lomas atbilstību tomēr pieņemtu uz individuālas izskatīšanas pamata.
A final judgement on the compatibility of the double role would then, however, be dealt on a case-by-case basis.
1.h) Regulatoriem pieejamo resursu pietiekamība
1h) Adequacy of resources available to regulators
Attiecībā uz jautājumu par AK apdrošināšanas regulatoriem pieejamajām struktūrām un resursiem lords G. W. Penrose ir atklājis, ka „ DTI apdrošināšanas nodaļa bija slikti apgādāta dalībai regulēšanas procesā .
On the subject of structures and resources available to the UK insurance regulators, Lord Penrose found that " the DTI insurance division was ill-equipped to participate in the regulatory process.
Tai bija neatbilstošs personāls, un it īpaši tie, kas bija iesaistīti nozares uzraudzītāja līmenī, nebija pietiekami kvalificēti, lai dotu nozīmīgu ieguldījumu procesā.
It had inadequate staff, and those involved at line supervisor level in particular were not qualified to make any significant contribution to the process.
Apdrošināšanas nodaļas regulatori bija fundamentāli atkarīgi no VSD attiecībā uz informāciju par matemātiskajām rezervēm, netiešiem jautājumiem, tehniskiem jautājumiem vispār un PRE, bet nebija individuāli nodrošināti ar specifiskajām būtiskajām prasmēm vai pieredzi, lai novērtētu neatkarīgi sabiedrības stāvokli šajos aspektos.”
Insurance division regulators were fundamentally dependent on GAD for advice on the mathematical reserves, implicit items, technical matters generally, and PRE, and were not individually equipped with specific relevant skills or experience to assess independently the Society's position in these respects".
Viņš piebilda, ka „ nodrošinājums ar personālu, kas bija piesardzīgo regulatoru rīcībā, mainījās, taču to darbinieku skaits, kuri bija tieši atbildīgi par sabiedrību, un viņu kategorijas civildienestā būtiski nemainījās ...
He added that " the staffing levels available to the prudential regulators varied, but the number of staff with direct responsibility for the Society and their grades within the civil service remained broadly constant ...
Lielāki resursi būtu varējuši uzlabot izredzes identificēt problēmas, bet ...
Increased resources might have improved the chances of identifying problems, but ...
Valdība prasīja „vieglā pieskāriena” pieeju regulēšanai un atbilstīgi izdalīja resursus.
Government required a 'light touch' approach to regulation, and allocated resources accordingly.
M. Nassim ( WE 7) paziņoja, ka “ regulatoriem ne vienmēr pietika resursu un viņiem visiem nebija vajadzīgās prasmes, lai dotu efektīvu ieguldījumu regulatīvajā procesā un ar atbildību realizētu patstāvīgās pilnvaras atbilstīgi Parlamenta nostādnēm no 1973. gada .
Mr. NASSIM (WE7) claimed that "the regulators were not always sufficiently resourced, and did not all possess the necessary skills, to make an effective contribution to the regulatory process and responsibly exercise discretionary powers as intended by Parliament from 1973 onwards.
Rezultātā viņi pienācīgi nepildīja savas funkcijas.”
As a consequence they did not properly undertake their functions."
Atsaucoties uz R. Baird ziņojumu, T. Lake ( H 8) arī paziņoja, ka apdrošināšanas regulatoriem trūka resursu visu 90. gadu laikā un apvainoja AK Valdību pretdarbībā 1 LD ar grozījumiem 3 LD 15. panta 3. punktam un 23. panta 3. punktam, kas paredz , ka „ pilnvarām un līdzekļiem ir jābūt pietiekamiem, lai ļautu kompetentām iestādēm novērst vai labot jebkādas nepilnības, kas ir kaitīgas apdrošinājuma ņēmēju interesēm, kas šajā gadījumā netika darīts .”
Referring to evidence in the Baird report, Mr. LAKE (H1) also claimed that the insurance regulators were seriously under-resourced throughout the 1990s and accused the UK Government of contravening Articles 15(3) and 23(3) of the 1LD as amended by the 3LD, which required that " the powers and means be sufficient to allow the competent authorities to be able to prevent or remedy any irregularities prejudicial to the interests of the policy-holders, which was not done in this case ."
Līdzīgi „ piešķirtajiem resursiem bija jārada iespēja izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm prasīt ikvienam apdrošināšanas uzņēmumam nodrošināt stabilas administratīvās un grāmatvedības procedūras un pienācīgus iekšējās kontroles mehānismus .
Likewise, " resources provided had to enable that the competent authorities of the home Member State shall require every assurance undertaking to have sound administrative and accounting procedures and adequate internal control mechanisms.
Atkal, šis noteikums netika pareizi izpildīts.”
Again, this provision was not correctly followed. "
GAR problēma
The GAR Problem
Ar garantēto mūža pensiju likmju ( GAR ) polisēm saistīto problēmu risināšana atrodas šai Izmeklēšanas komitejai iesniegto lūgumrakstu iesniedzēju un apdrošinājuma ņēmēj u liecību un sūdzību centrā it īpaši attiecībā uz regulatoru iespējamo nespēju atzīt GAR riska potenciālu EL maksātspējai un uz EL vēlāko nespēju pienācīgi informēt un/vai brīdināt varbūtējos apdrošinājuma ņēmējus par šo risku.
The handling of the problem related to Guaranteed Annuity Rates (GAR) appears at the core of evidence and complaints put forward to this Committee of Inquiry by petitioners and policyholders, in particular regarding the alleged failure by regulators to recognize the GAR risk potential for EL's solvency and their subsequent failure to adequately inform and/or warn prospective policyholders about this risk exposure.
2.a) GAR hronika
2a) GAR Timeline
1970-1982 AK augstas inflācijas gadi (mazumtirdzniecības inflācijas līmenis 10-22 % gadā)
1970-1982 UK high-inflation years (retail inflation rate 10-22% p.a.)
Sk. arī jautājumu par „Pārvaldītajām pensijām/Ienākumu izņemšanu” kā aprakstīts WE 72
see also the issue of "Managed Pensions/Income Drawdown" as detailed in WE72.
1993 Tirgus kārtējā gada likme nokritās zem ELAS solītās GAR gada likmes , tādējādi ievērojami paaugstinot ELAS izmaksas GAR pensijām; piemēroja diferencēto piemaksu politiku ( DBP )
1993 Market current annuity rates fell below the GAR annuity rates promised by ELAS , thereby raising substantially the cost to ELAS of providing GAR pensions; Differential Bonus Policy (DBP) applied
7.9.1998 EL raksta Denton Hall , sabiedrības advokātiem, lūdzot juridisku padomu par GAR un diferencēto piemaksu politiku ;
7.9.1998 EL writes to Denton Hall, the Society's solicitors, seeking legal advice on the GAR and Differential Bonus Policy;
GAR oficiāli kļūst par strīda jautājumu
GAR formally becomes an issue
1999. gada janvāris Sākas Hyman process AK Augstākajā tiesā
Jan.1999 Hyman litigation is launched in the UK High Court
S&P pazemina EL kredīta reitingu no AA uz A+/novērošana negatīvs
S&P downgrades EL's credit rating from AA to A+/watch negative
Sk. WE-File 22
see WE-FILE22.
20.7.2000 Lordu palātas nolēmums beidz Hyman procesu
20.7.2000 House of Lords ruling ended the Hyman litigation
WE-Conf 21 apstiprina, ka EL turpināja slēgt jaunus darījumus pēc šī datuma līdz tās slēgšanai jauniem darījumiem 2000. gada 8. decembrī.
WE-CONF21 confirms that EL continued to take in new business after this date until it closed down to new business on 8 December 2000.
Detaļas par šo periodu ir atrodamas Penrose ziņojuma 18. nodaļā ( WE 16)
For details on this period see also Chapter 18 of the Penrose report (WE16).
2.b) Pamata informācija
2b) Background information
Lai labāk izprastu GAR jautājumu, var būt lietderīgi identificēt dažādās iesaistīto apdrošinājuma ņēmēju grupas:
For a better understanding of the GAR issue, it may be useful to identify different groups of policyholders involved:
GAR apdrošinājuma ņēmēji, t.i., tie, kam ir garantēta mūža pensijas procentu likme gadā uz viņu polisēm,
- GAR policyholders, i.e. those having a guaranteed annuity option on their policy
- ne- GAR apdrošinājuma ņēmēji, t.i., tie apdrošinājuma ņēmēji, kuru polisēm nav šādas opcijas,
- non-GAR policyholders, i.e. those holding policies lacking this option
- vēlākie pienācēji, t.i., apdrošinājuma ņēmēji, kuri nopirkuši polises pēc 1998. gada 30. septembra.
- Late-Joiners (LJ), i.e. policyholders who bought EL policies after 30 September 1998
Tirgus spēki, kas izraisīja GAR problēmu, ir intensīvi pētīti un skaidri identificēti: tie galvenokārt saistās ar ātro un negaidīto kritumu AK procentu likmēs 90. gadu sākumā.
The market forces leading to the GAR problem have been extensively researched and clearly identified: they mainly relate to the rapid and unexpected fall in UK interest rates in the early 1990s.
WE 29 atceras, kā „ 1993. gada beigās un 1995. gadā atklātā tirgus procentu likmes nokritās zem GAR, un kopš tā laika ir palikušas zem šīs vērtības .
WE29 recalls how "in late 1993 and in 1995, open market rates fell below GARS and have remained below ever since.
Turklāt pieņēmumi attiecībā uz sagaidāmo mūža ilgumu, ko izmantoja GAR pensiju maksājumu lielumu noteikšanai, netika pārskatīti, ņemot vērā mirstības samazināšanos, kas tālāk paaugstināja pensiju izmaksas.
In addition, the assumptions concerning life expectancy used to determine the size of the GAR pension payments were not revised in the light of improvements in mortality that had taken place since they had been set, further raising the cost of the pensions.
Valde laikus neņēma vērā šīs papildu izmaksas, kad tā piešķīra gada piemaksas, un visas locekļu polišu vērtības (gan GAR , gan ne- GAR ) pieauga vienādā tempā.”
The Board at the time did not take these extra costs into account when it awarded annual bonuses and all members’ policy values (both GAR and non-GAR) increased at the same rate."
Mēģinot labot šo tirgus nelabvēlīgo ietekmi, „ valde koriģēja GAR papildu izmaksas, izmantojot „diferencēto gala piemaksu politiku”, ko ieviesa 1993. gadā, uzskatot, ka tā ir valdes prerogatīva
In an effort to correct this adverse market movement, " the Board corrected for the extra cost of the GARs through a ‘differential final bonus policy’ first introduced in 1993, which it considered was within the discretion it had
Rīcības brīvības pilnvara, ko EL vadība pasludina par savu saskaņā ar ELAS Memoranda 65. pantu un Asociācijas pantiem .
discretion power claimed by EL management under Art.65 of the Memorandum and Articles of Association of ELAS. .
Nodoms bija paziņot gala piemaksas, kas padarīja kopējos ieguvumus aptuveni vienādus ar katra apdrošinājuma ņēmēja iedomāto daļu no peļņas fonda ...
The intention was to declare final bonuses that made the value of total benefits broadly equal to each policyholder’s notional share of the with-profits fund ...
Tiem GAR apdrošinājuma ņēmējiem, kas bija izmantojuši GAR opciju no 1994. gada janvāra līdz 2000. gada 20. jūlijam, bija jāizmaksā tāda pati beigu piemaksa kā tiem GAR apdrošinājuma ņēmējiem, kuri nebija izvēlējušies GAR opciju, un tad GAR bija jāpiemēro izlabotajai polises gala vērtībai.
Those GAR policyholders who had exercised their GAR option between January 1994 and 20 July 2000 had to be given the same final bonus as the GAR policyholders who had not taken the GAR option and then the GAR had to be applied to the revised terminal policy value.
Izšķiroši Lordu palāta arī nolēma, ka GAR saistību izmaksas nevar „iežogot” ar GAR apdrošinājuma ņēmēju kategoriju.”
Crucially the House of Lords also ruled that the cost of meeting the GAR liabilities could not be ‘ring fenced’ within the class of GAR policyholders."
Saskaņā ar šo nolēmumu kopējās EL izmaksas tika novērtētas kā 25 % no GAR polišu vērtības jeb GBP 1,5 miljardi
Following this ruling, the total cost to EL was estimated to be 25% of GAR policy values, or £1.5 billion
Šī summa ietver GBP 200 milj. zemāko GAR pensiju izmaksai starp 1994. gada janvāri un 2000. gada 20. jūliju un GBP 1,3 miljardus nākotnes iztrūkumu segšanai .
this sum comprising £200m to cover the lower GAR pension payouts between January 1994 and 20 July 2000 and £1.3bn for correcting future shortfalls. .
Tā Lordu palātas nolēmums nozīmēja, ka ir jāveic prasību par GBP 1,1 miljardiem (75% no 1,5 miljardiem) „ekonomiskais pārvietojums” no ne- GAR uz GAR apdrošinājuma ņēmējiem.”
So the House of Lords ruling meant that an ‘economic transfer’ of claims of £1.1 bn (75% of £1.5bn) from non-GAR to GAR policyholders had to be implemented."(WE29)
Sabiedrības arguments bija, ka komerciāli tikai GBP 50 miljonu rezerve bija vajadzīga, pamatojoties uz to, ka ... tikai niecīga GAR apdrošinājuma ņēmēju daļa izmanto savu GAR opciju.
The Society's argument was that commercially a reserve of only £50m was required, based on the fact that... only a trivial percentage of GAR policyholders exercised their GAR option.
Teorētiskā ekspozīcija tika aprēķināta kā GBP 170 miljoni. ”
The theoretical exposure was calculated at £170m."
Ir svarīgi atcerēties, ka šīs rezerves netika izveidotas pēc zaudējuma Hyman procesā, tās bija pret saistībām, kas būtu sagaidāmas, pat ja sabiedrība būtu uzvarējusi šajā procesā.”
It is important to bear in mind that these reserves were not made against failure in the Hyman litigation, they were against liabilities expected even if the Society was wholly successful in that litigation."
Šķiet, ka EL nespēja reaģēt uz tirgus procesiem, nenodrošinot nekādu saskanīgu cenu fiksēšanu vai rezervi pret risku, ka apdrošinājuma ņēmēji izvēlēsies GAR opciju, vai pret zaudējumu Hyman procesā .
It appears that EL failed to react to market developments by not providing any consistent hedging or cover against the risk of GAR optioned being taken or against defeat in the Hyman litigation.
EL 1999. gadā izņēma finanšu pārapdrošināšanu vairāk nekā GBP 700 miljonu apjomā, lai segtu tūlītējos maksājumus par GAR opcijām, „ bet šī pārapdrošināšanas pieprasīšana nekad nebija paredzēta .
In 1999 EL took out a financial reinsurance over £700 million to cover immediate payments required on the exercise of GAR options, "but this reinsurance was never intended to be claimed on.
Saskaņā ar tās noteikumiem, pārapdrošināšana varētu notikt tikai tad, ja sabiedrības piemaksu politika paliktu nemainīga.
By its terms the reinsurance could only respond if the Society's bonus policy remained unchanged.
2.c) Apgalvojumi par regulatoru nekompetenci, nespējot novērtēt GAR risku
2c) Claims of Regulators' incompetence in failing to recognize the GAR risk
Sniedzot GAR jautājuma tehnisko analīzi, WE 58 izcēla to, kā „ starp 1997. gadu un 1998. gada beigām ilgtermiņa vērtspapīru peļņa nokritās tiešām ļoti strauji, radot strauju to apdrošinājuma ņēmēju skaita pieaugumu, kuriem vajadzēja naudu (un dzīvības apdrošināšanas biroji bija nepatikšanās) attiecībā uz GAR.
Delivering a technical analysis of the GAR issue, WE58 highlighted how " between 1997 and end 1998, long gilt yields fell very sharply indeed, causing there to be a sharp increase in the extent to which policyholders were "in the money" (and life offices were in trouble) with regard to GARs.
Kad 90. gadu sākumā GAR problēma sāka radīt grūtības, sabiedrība (pretēji vairākumam konkurentu) šķietami nolēma neveidot rezerves, bet izvēlējās risināt problēmu pilnīgi citādā veidā ...
When, in the early 1990s, the GAR problem began to lap at Equitable's shores, the Society (unlike the generality of its competitors) seemingly decided not to make reserves, but chose to deal with the problem in an entirely different way ...
Equitable rīcība varētu šķist tās filozofijas rezultāts, saskaņā ar kuru neuzkrāja būtisku rezerves kapitālu.
Equitable's conduct would appear to have been the result of its philosophy of not holding substantial excess capital.
Gluži vienkārši sabiedrība zināja, ka tā nevarētu atļauties ievērot tās garantētos mūža piemaksu solījumus un attiecīgi centās veidot tās piemaksu likmes režīmu tā, lai garantijas būtu bezvērtīgas.”
Quite simply, the Society knew it could not afford to honour its guaranteed annuity promises and, accordingly, sought to construct its bonus rate regime so that the guarantees would be worthless."
Kā ziņots WR 58, EL bija izveidojusi iespējamo risinājumu, kā apdrošinājuma ņēmējiem likt maksāt par GAR piešķiršanu, slēpti atņemot to no (brīvās izvēles) gala piemaksas: „ varētu likties iespējami, atkarībā no konkrētajiem līguma noteikumiem, ka jebkāda gala piemaksa, kas pievienota termiņa beigšanās laikā, varētu būt nedaudz mazāka, nekā līgumiem bez šādām opcijām vai garantijām, un ka šīs gala piemaksas varētu dažos gadījumos tikt piemērotas ar pašreizējām mūža pensiju likmēm ...
As reported in WE58, EL had devised as possible solution to charge policyholders for the cost of providing them a GAR, implicitly deducting it from the (discretionary) final bonus: " it would appear possible, depending on the particular circumstances relating to the contract, that any terminal bonus added at maturity could be somewhat lower than for contracts without such options or guarantees, and that this terminal bonus could in some cases be applied at current annuity rates ...