natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tas nozīmē, ka izlīdzināšanai ir jābūt pilnīgi līdzsvarotam jēdzienam, ka jebkāda pārmaksāšana vienai apdrošinājuma ņēmēju grupai ir vienlīdzīgi un pretēji jālīdzsvaro ar nepilnu samaksu citai grupai.
This means that smoothing must be a totally balanced concept that any over-payment to one group of policyholders must be equally and oppositely balanced by an under-payment to another group.
Nespējai to panākt ir nenovēršami jānoved pie maksātnespējas ilgtermiņā, ja pārējā teorija netiek mainīta.”
Failure to achieve this must inevitably lead to insolvency in the long run if the rest of the theory is left intact."
Atspēkojot apvainojumus par regulatoru operatīvajām kļūmēm, AK valdība sīki aprakstīja ( WE 32)
Countering accusations of regulators' operational shortcomings, the UK Government detailed in WE32
Sk. WE 32 66.-67. punktu , kādēļ, pēc viņu domām, visas 3 LD prasības bija pareizi īstenotas praksē un ka Equitable Life uzraudzībā ir piemēroti visi direktīvā prasītie piesardzības standarti.
see WE32, para.66-67. why, in their opinion, all requirements of 3LD were correctly implemented in practice and that in the supervision of Equitable Life all prudential standards required by the Directive had been applied.
Jo īpaši viņi paziņoja, ka 3 LD „ prasīja, lai dzīvības apdrošināšanas sabiedrības tehnisko rezervju aprēķini būtu pamatoti uz aktuārajiem principiem, kas kopēji visām dalībvalstīm un ko ieteikusi 'Groupe Consultatif des Associations d’Actuaires dans les Pays des Communautés Européennes' .
In particular they stated that 3LD " required the calculation of the technical reserves of a life insurance company to be based on actuarial principles, common to all member states, and as recommended by the 'Groupe Consultatif des Associations d’Actuaires dans les Pays des Communautés Européennes'.
Šie principi ietvēra procentu likmes ierobežošanu, ko varētu izmantot novērtēšanā, bet nenorādīja, kāda vērtēšanas metode ir jāizmanto, atstājot metodes izvēli dalībvalstu ziņā
These principles included limiting the rates of interest that could be used in the valuation, but did not prescribe the valuation method to be used, the choice of which was left open to member states to decide
Sk. 3 LD 18 pantu, kas transponēts ar Apdrošināšanas sabiedrību regulēšanas akta 1994 58.-75. noteikumu. .
see Art.18 3LD, transposed by Regulations 58-75 of Insurance Companies Regulations 1994 . .
Direktīva ieviesa prasību pēc „pieļaujamajām robežām” attiecībā uz aktīviem, bet neļāva dalībvalstīm pieprasīt sabiedrībām ieguldīt līdzekļus īpašos aktīvos.
The Directive introduced a requirement for “admissibility limits” in relation to assets but prevented member states from requiring companies to invest in particular assets.
Tā grozīja aktīvu atbilstības un lokalizācijas noteikumus, ko ieviesa Pirmā dzīvības apdrošināšanas direktīva, lai tie būtu piemērojami visās dalībvalstīs
It amended the asset matching and localisation rules introduced by the First Life Directive so that these applied across all member states
Sk. 3LD 18. pantu un I pielikumu, kas transponēts ar Noteikumiem 27.-33.
see Art.18 and Annex I 3LD, transposed by Reg.
Apdrošināšanas sabiedrību regulēšanas aktā 1994 .
27-33 of Insurance Companies Regulations 1994 . .
Tā arī atļāva pieprasīto maksātspējas normu nodrošināt ... ar pakļauto aizņēmuma kapitālu pirmo reizi
It also permitted the required solvency margin to be covered ... by subordinated loan capital for the first time
Sk. 3 LD 25. panta 1. punktu i.
see Art.25, para.1 3LD. .
Tas nebija pakļauts piesardzīgas kompetentas iestādes piekrišanai saskaņā ar direktīvu, bet šāda piekrišana tomēr bija padarīta par prasību Apvienotajā Karalistē, atkal īstenota, piesardzīgai kompetentai iestādei izsniedzot pavēli saskaņā ar Apdrošināšanas sabiedrību akta 1982 68. iedaļu.”
This was not subject to the consent of the prudential competent authority under the Directive but such consent was nonetheless made a requirement in the UK , again implemented by means of the issuance by the prudential competent authority of an order under section 68 of the Insurance Companies Act 1982."
AK iestādes tālāk paskaidroja ( WE 32), ka 3 LD „ aizliedz piesardzīgām kompetentām iestādēm iepriekš noteikt produktus vai procentu likmes
The UK authorities further explained in WE32 that 3LD " prohibited the prior approval by the prudential competent authority of products or premium rates
Sk. 3 LD 29. un 39. pantu , tā vietā paļaujoties uz prasīto maksātspējas normu, noteikumiem par tehniskajām rezervēm un aktīvu novērtēšanu, ... lai nodrošinātu pienācīgu apdrošinājuma ņēmēju aizsardzību...
see Art.29 and 39 3LD. , instead relying on the required solvency margin, the rules concerning the technical reserves and the valuation of assets.... to afford adequate protection to policyholders...
Lai gan Trešā dzīvības apdrošināšanas direktīva atļauj dalībvalstīm noteikt precīzas rezervēšanas prasības terminālajām piemaksām, tā neliek to darīt
Whilst the Third Life Directive permitted Member states to impose explicit reserving requirements for terminal bonus, it did not require this.
Sk. 3 LD 18. pantu .”
see Art.18 3LD. "
Apdrošinājuma ņēmējs J. Vinall ( WE 43) paziņoja, ka „ regulators neizpildīja savu pienākumu un tad sarežģīja problēmu, dodot apdrošinājuma ņēmējiem maldinošu informāciju .”
In WE43 policyholder Mr. VINALL claimed that " the regulator failed in his duty and then compounded the problem by giving policyholders misleading information."
Viņš sīki atceras savu nomācošo pieredzi, kontaktējot ar FSA 2001. gadā pēc daudzajiem ziņojumiem par Equitable Life , lai iegūtu kādu uzticamu informāciju un noskaidrotu patiesību par sabiedrības finanšu stāvokli.
He recalls in large detail his frustrating experience in contacting the FSA in 2001, following the increasing number of reports on Equitable Life, in order to obtain some reliable information and to establish the truth about the Company's financial position.
Pēc tam, kad viņam kāds no FSA darbiniekiem no Equitable uzraudzības grupas bija teicis attiecībā uz Equitable maksātspēju un rezervju līmeni, ka „ neredz pamata bažām ”, J. Vinall ziņoja, ka FSA personāls neuztver viņa jautājumus nopietni un pat ķircinās ar viņu.
After allegedly having been told by a member of the FSA Equitable supervisory team that in relation to the solvency and reserve levels of Equitable " they could see no cause for concern ", Mr. VINALL reported that the FSA staff would not take his questions seriously and had even hung up on him.
Uz rakstiskajām sūdzībām tika atbildēts, secinot, ka viņam nav pamata sūdzēties, ka FSA būtu darbojies neprofesionāli, ko apstiprināja arī FSA Sūdzību komisārs.
Written complaints were answered concluding that he had no grounds to claim the FSA had acted unprofessionally, a finding repeated by the FSA Complaints Commissioner.
Pēc viņa domām, FSA atteikšanās sniegt precīzu informāciju apdrošinājuma ņēmējam lika viņam palikt ar sabiedrību ilgāk, nekā vajadzētu, kā rezultātā viņam vajadzēja maksāt 20% sodu, atstājot sabiedrību.
In his view, the FSA's refusal to provide accurate information to the policyholder led him to stay with the company longer than he should have, with the consequence of having to pay a 20% penalty when leaving the company.
e-pasta vēstulē 2006. gada 7. jūnijā ( WE 43 pielikums) AK parlamentārā ombuda birojs apstiprina J. Vinall , ka viņi „ ir informēti par daudzo personu sūdzībām, ... ka viņi ir saņēmuši atkārtotus apstiprinājumus no FSA, ka par sabiedrības maksātspēju trauksme nav jāceļ .”
In an e-mail of 7 June 2006 (annex to WE43) the Office of the UK Parliamentary Ombudsman confirms to Mr. VINALL they were "aware of the complaints having been made by many individuals ... that they had been reassured by the FSA that there was no reason to be alarmed as to the solvency of the Society."
Starp daudziem apgalvojumiem, ka AK regulatori (it īpaši Valsts kase un FSA ) jau 1998. gadā zināja par Equitable iespējamo GAR problēmu, taču neko nedarīja, raksts SAGA žurnālā
Among a number of allegations that UK regulators (in particular HM Treasury and FSA) knew already in 1998 of a potential GAR problem at Equitable but took no action, an article in SAGA magazine
Līdz šim saņemtā informācija ir nepārliecinoša un izraisa nopietnus jautājumus par sabiedrības maksātspēju
The information received to date is unconvincing and raises serious questions about the company's solvency
Sk. WE 53 N-1 pielikumu .”
see WE53 annex N-1. ."
WE-File 17 H. Harding īpaši pievērš uzmanību pieļautajai regulēšanas kļūmei pēc Lordu palātas nolēmuma (2000. gada 20 jūlijā), jo „ varētu būt bijis pārāk vēlu, lai glābtu Equitable bez naudas injekcijas no Valdības, (bet) nebija pārāk vēlu nodrošināt, ka tiktu ņemtas vērā to apdrošinājuma ņēmēju tiesības, kuriem nebija GAR garantiju, pirms līdzekļu nodošanas no vieniem apdrošinājuma ņēmējiem citiem apdrošinājuma ņēmējiem .”
In WE-FILE17, Mr. HARDING specifically points out alleged regulatory failure subsequent to the House of Lords ruling (20 July 2000), as "it may have been too late to save the Equitable in the absence of a cash injection from the Government, (but) it was not too late to ensure that the rights of non-GARs were also considered before transferring wealth from one policyholder to another."
Komentējot pretrunīgos polišu vērtības samazinājumus 2000./2001. gadā, WE-Conf 8 apgalvo, ka „ lēmums par polišu vērtības samazināšanu un kā tas būtu bijis jāsadala, bija jāpieņem sabiedrības valdei.
Commenting on the controversial policy cuts in 2000/2001, WE-CONF8 states that " the decision on the policy cuts, and how these were to be distributed, was one for the Society's board to make.
FSA būtu pamats iejaukties tikai tad, ja ieteiktie samazinājumi pārkāptu vai nu līguma tiesības vai apdrošinājuma ņēmēju pamatotās ieceres vispār vai kādas apdrošinājuma ņēmēju daļas it īpaši ...
The FSA would only have grounds to intervene if the proposed cuts breached either the contractual rights or the reasonable expectations of policyholders in general or any class of policyholder ...
Taču tā „polišu vērtība”, ko EL piedāvāja saviem apdrošinājuma ņēmējiem, bija līguma vērtības un ( patstāvīgās ) beigu piemaksas apvienojums ...
But the 'policy value' EL made available to its policyholders were a combination of the contractual value and the ( discretionary ) final bonus ...
Šajā gadījumā samazinājumi atspoguļoja sliktos ieguldījumu ienākumus 2000. un 2001. gadā, un lielās līnijās bija saskaņā ar kritumiem visos lielākajos ieguldījumu tirgos tajā laikposmā.”
In this case the cuts reflected the poor investment returns over 2000 and 2001 and were broadly in line with the falls in that period that occurred in the major investment markets."
Atsaucoties uz apgalvojumiem par nelaikā nākušo Hyman lietas iespējamo seku novērtējumu, WE-Conf 8 apgalvo, ka „FSA uzskatīja, ka lēmums panākt spriedumu pārbaudes lietā tiesās bija pamatots, ņemot vērā, ka EL saņēma arvien vairāk sūdzību no GAR apdrošinājuma ņēmējiem.
Referring to allegations of untimely assessment of possible consequences of the Hyman litigation, WE-CONF8 states that " the FSA considered the decision to seek judgement on a test case in the courts was reasonable, given that EL was faced with an increasing number of complaints from GAR policyholders.
Nevēloties izskatīt šīs sūdzības atsevišķi, EL gribēja precedenta noteiktību ”, atgādinot, kā lords G. W. Penrose arī bija atradis, ka „ nav pamata kritizēt sabiedrības valdi vai izpildvaru par pasākumu veikšanu, lai pārbaudītu juridiskās problēmas, kas bija radušās”
Rather than dealing with these complaints individually, EL wanted the certainty of a precedent ", recalling how Lord Penrose had also found " no reasons to criticize the Society's board or executive management for taking steps to test the legal issues that had arisen
WE 16, 1. nodaļas 120. punkts .
WE16, chapter 1, para.120. "
Tas nobeidza, sakot , ka EL valde ir „ veikusi iespējamību plānošanu plašam iespējamo iznākumu lokam, nosakot, ka visliktākajā gadījumā tai būtu jāmeklē uzņēmuma pircējs .”
It concluded saying that the EL board had " carried out contingency planning for a wide range of possible outcomes, identifying that in the worst case it would have to seek a buyer for the business."
Nobeigumā, pieļaujot AK regulatoru iespējamo regulatīvo kļūmi, WE-Conf 25 apgalvo ar detalizētu juridisko argumentu atbalstu, ka AK regulatori „ varēja iejaukties un viņiem tas bija jādara gan pirms, gan pēc 1994. gada jūlija, pamatojoties uz pilnvarām, ko paredz ICA 82 45. iedaļa ”, lai labotu nopietnus trūkumus EL uzņēmējdarbības vadīšanā pārmērīgu piemaksu un GAR izmaksu dēļ.
Finally, alleging regulatory failure by UK Regulators, WE-CONF25 claims, with the support of detailed legal arguments, that the UK regulators " could and should have intervened, both before and after July 1994, resorting to powers provided under Section 45 of ICA 82 ", to rectify the serious deficiencies in EL's conduct of business due to over-bonusing and provision of GARs.
Īpaši pēc 1994. gada 1. jūlija viņiem būtu vajadzējis „ pieņemt viedokli, ka trūkumi sabiedrības uzņēmējdarbības veikšanā ir tik nopietni, ka pamato pavēles izdošanu saskaņā ar Akta (ar grozījumiem) 11. iedaļu, tādēļ, ka nav stabilas un piesardzīgas pārvaldības .
In particular, after 1 July 1994, they could have "taken the view that the deficiencies in the conduct of the Society’s business were so grave as to justify the giving of a direction under section 11 of the Act (as amended), on the ground of the absence of sound and prudent management.
Pēc tam, kad tas būtu izdarīts, regulators varētu ... izmantot 45. iedaļas 2. punkta a) apakšpunktā paredzētās pilnvaras, lai pārtrauktu vai ierobežotu gala piemaksu izmaksas.
Having done this, the regulator could ... have made use of the power conferred by section 45(2)(a) to prevent or restrict the payment of final bonuses.
Tā kā šķiet, ka nav šaubu, ka GAR radīja Equitable juridiskas saistības, tās būtu bijušas jāņem vērā jebkuros regulatoru apsvērumos par 45. iedaļas 2. punkta d) apakšpunkta un 35.A iedaļas piemērošanu ...
As there seems to be no doubt that GARs gave rise to a legal liability on the part of Equitable, they would therefore have had to be taken into account in any consideration by the regulators of section 45(2)(d) and section 35A ...
Visnepārprotamākā rīcība, ko regulatori būtu varējuši prasīt Equitable veikt, nepieprasot 45. iedaļas 2. punktā paredzēto aizliegumu, būtu prasīt sabiedrībai apturēt to praksi, kas radīja pamatotās ieceres daļai apdrošinājuma ņēmēju
The most obvious action which the regulators could have required Equitable to take, not involving the prohibition in sub-section 45(2), would have been to require the Society to put a stop to the very practice that was producing the reasonable expectations on the part of policyholders."
Sk WE-Conf 25 9.-12. un 18.-20. punktu .”
see WE-CONF25, para.9-12, 18-20.
WE-Conf 25 noslēdz, konstatējot, ka „ šāda prasība būtu noteikti bijusi
WE-CONF25 concludes by stating that "such a requirement would clearly have fallen
piesardzīga regulatora pilnvaru un pienākumu jomā, izrietot no vajadzības ņemt vērā apdrošinājuma ņēmēju pamatotās ieceres un sabiedrības spēju tās piepildīt ...
within the scope of the powers and duties of the prudential regulator, as deriving from the need to have regard to the reasonable expectations of policyholders and the Society’s ability to fulfil them ...
Visumā man šķiet, ka, ja regulatori, atzīstot piemaksu pārmaksāšanas nopietno problēmu, būtu nopietni brīdinājuši Equitable valdi, nebūtu ticams, ka neko nevarētu darīt un nekas netiktu izdarīts ar šo problēmu.”
All in all, it seems to me that had the regulators, in recognition of a serious problem of over-bonusing, waved a big stick at the Equitable board it is very unlikely indeed that nothing would or could have been done about the problem."
1.b) b) Iespējamie AK regulatoru radītie šķēršļi un slepena noruna ar EL
1b) Alleged obstruction by UK regulators and collusion with EL
Vēl stingrāku nostāju ieņem apdrošinājuma ņēmēji B. Chase Grey ( WE 9) un P. Weir ( WE 6), pārliecinot, ka, pēc viņu domām, bija regulatoru slepena vienošanās un obstrukcija, lai noslēptu viņu regulatīvo kļūmi un izvairītos no atbildības.
An even tougher stance was taken by policyholders Mr. CHASE GREY (WE9) and Mr. WEIR (WE6), arguing that, in their opinion, there was collusion and obstruction by the regulators to conceal their regulatory failure and responsibilities.
Īpaši B. Chase Grey ( WE 9) sūdzējās, ka „ negarantētās peļņas polises ieviešana 1987. gadā veidoja sazvērestību uz krāpšanu kā noteikts Anglijas vispārējās tiesībās .
In particular, Mr. CHASE GREY (WE9) claimed that " the introduction of the non-guaranteed with-profits policy in 1987constituted a conspiracy to defraud, as defined by English Common Law.
ELAS kapitāla iztrūkuma stāvokli un sazvērestību uz krāpšanu Valsts kase un/vai FSA varēja atklāt, veicot pamatotu izmeklēšanu.
The deficient capital position of ELAS and the conspiracy to defraud were discoverable by the Treasury and/or FSA by reasonable inquiry.
Lielbritānijas valdība ... ir konsekventi rīkojusies ar maldināšanu un obstrukciju, lai noslēptu tās regulēšanas kļūmes.”
The British Government ... has consistently acted by obfuscation and obstruction to conceal its failure of regulation ."
WE-Conf 6 paziņoja, ka „ aptuveni 15 gadu laikposmā (1987-2001) gan sabiedrība, gan regulatīvās organizācijas virs tās konsekventi darbojās tā, lai mulsinātu un krāptu gan pašreizējos, gan potenciālos apdrošinājuma ņēmējus .”
WE-CONF6 claimed that " over a period of approximately 15 years (1987-2001) both the Society and the regulatory organisations set over it, consistently acted in ways designed to confuse and deceive policyholders, whether actual or prospective."
M. Nassim ( WE 7) paskaidroja, ka „ tīšām neievērojot nopietnos maksātspējas riskus 1990.–1992. gadā, regulators pieņēma pēc tam pašaizsardzības un nolieguma politiku, lai noslēptu nepareizu saimniekošanu iepriekšējos gados un atbrīvotu sevi no atbildības, kad sāka izpausties peļņas fonda sabrukums.
Mr. NASSIM (WE7) specified that "having turned a blind eye to gross solvency risks in 1990-92, the Regulator adopted thereafter a self-protective policy of denial, to conceal the maladministration that had taken place in previous years, and to absolve itself of responsibility when the collapse of the WP Fund eventually manifested itself.
Tas slepeni vienojās visā 1996.–2002. gada laikposmā, attiecinot apstākļus, kas noveda pie peļņas fonda slēgšanas, uz problēmām ar mūža renšu garantijām nevis ar iepriekšējo un daudz nopietnāko piemaksu pārmaksāšanu 1982.–1987. gadā.
It colluded throughout the period 1996-2002 in attributing the circumstances leading to the closure of the WP Fund to problems with Annuity Guarantees, rather than the earlier and far more serious over-bonusing of 1982-87."
M. Nassim ( WE 8) secināja, ka, „ kad GAR krīzi paātrināja Lordu palātas nolēmums, starp daudzajām pusēm ar ieinteresētu atbildību šajā lietā bija plaši izplatīts apjukums .
In WE8 Mr. NASSIM concluded that "when the GAR crisis was precipitated by the House of Lords judgement, there was widespread consternation among the many parties with an interested responsibility in the matter.
Protams, neviena no tām nevēlējās uzņemties lielāku atbildību par situāciju, nekā varētu prasīt atklātībā nonākušie fakti.
Naturally enough, none of them can have wished to be held any more accountable for the situation than the emergent facts might ultimately dictate.
Vispārējā notikumu gaita stipri norāda, ka viņu pirmie instinkti bija pārskatīt un noslēpt viņu attiecīgās nostājas, lai viņu saistības pozitīvi ietekmēt situāciju nonāktu otrā vietā.
The overall pattern of events strongly suggests that their first instincts were to review and cover their respective positions, such that their obligations to manage the situation positively may have taken second place.
Valdības, Valsts kases un regulatoru gadījumā tas bija īpaši neveiksmīgi ...”
In the case of the Government, Treasury and the regulators this was particularly unfortunate ...".
Papildu apgalvojumus par nekompetenci un/vai slepenām norunām izteica , apsūdzot „ Equitable Life daudzās tīšās klientu krāpšanās aptuveni 15 gadu ilgā laikposmā.
Additional allegations of incompetence and/or collusion were made by Mr. JOSEPHS (WE69) claiming a " multiple deliberate frauds on the part of Equitable Life against its customers, over a period of approximately 15 years.
Kopš laika, kad galvenā informācija, kas norāda uz krāpšanas gadījumiem, bija pieejama normatīvajās atskaitēs vairāku gadu ilgā laikposmā, mums arī jāsecina, ka regulatori bija vainojami nopietnā regulēšanas kļūmē, nepievēršot ministra uzmanību tam, kas notika, un neizmantojot savas plašās pilnvaras, lai labotu situāciju.”
Since the key information pointing to those frauds was available in the Regulatory Returns over an extended period of years, we must also conclude that the Regulators were guilty of gross regulatory failure, in failing to draw Ministers’ attention to what was happening and in failing to use their extensive powers to correct the situation."
WE 69 turpināja, paziņojot, ka „Equitable ieviesa slikti definēto peļņas mūža renti 1987. gadā un attēloja to kā zema riska produktu, lai gan bija tūlītēji un pastāvīgi riski peļņas fondam: kompetentam un enerģiskam regulatoram būtu vajadzējis atklāt, ko Equitable patiesībā dara, un tas būtu vismaz ne vēlāk kā 1990. gadā rīkojies, lai aizsargātu sabiedrības maksātspēju un pievērstos nopietniem draudiem apdrošinājuma ņēmēju pamatotajām iecerēm.
WE69 continued claiming that " Equitable introduced the ill-defined with-profits annuity in 1987 and represented that it was a low risk product, despite the immediate and ongoing risks to the WP Fund: a competent and energetic regulator would have discovered what Equitable were really doing and would have acted by 1990 at the latest to protect the solvency of the Society and to address the serious threats to Policyholders’ Reasonable Expectations.
Viena no šīm iecerēm bija vienkārši tas, lai direktori vadītu uzņēmējdarbību godīgi un tā, lai taisnīgi risinātu attiecības starp apdrošinājuma ņēmēju dažādajām grupām un paaudzēm.”
One of those expectations was simply that Directors should run the business honestly and in such a way as to deal fairly between various types and generations of policyholders".
Nobeigumā vaicā, „ kā regulēšanas departamenti, kuros ir aktuāri un citi apdrošināšanas eksperti, 15 gadu laikā nespēja atklāt stipro krāpšanas smaku, kas ietina Equitable darbības, vai, ja viņi to atklāja, kā viņi izvairījās no efektīvas rīcības, ejot smakas avota virzienā.”
In conclusion, Mr. JOSEPHS asked how " the regulatory departments, containing actuaries and other insurance experts, failed for 15 years to detect the strong stench of fraud which surrounded Equitable’s activities, or if they did detect it, how they avoided any effective action going after the source of that stench."
P. Braithwaite ( H 11) apgalvoja, ka viņam nav šaubu, ka „ iespējamās katastrofas dziļumu apzinājās (1998. gadā Valsts kase) .
In H11, Mr. BRAITHWAITE stated that he had no doubt that " the depth of potential catastrophe was recognized (in 1998 by the UK Treasury).
Es ticu, ka kopš tā laika ir pastāvējis vispārējs plāns – noliegt vainu, izvairīties no kompensācijām un radīt aizkavi pēc aizkaves ...”
I believe that since then the over-arching plan has been to deny culpability, avoid compensation and to cause delay after delay ..."