natgillin/translations-raw huggingface dataset:
29. uzskata par nevēlamu situāciju, kad, mainoties valdībai, ierēdņi zaudē darbu vai tos mudina iesniegt atlūgumu, un jo īpaši sagaida, ka darbu turpinās ES acquis jomā īpaši apmācītie ierēdņi;
Considers it undesirable that civil servants should lose their jobs or be encouraged to leave with changes of government, and in particular expects civil servants who are specially trained to meet the needs of the EU acquis to continue their work;
32. mudina Bijušo Dienvidslāvijas Maķedonijas Republiku mācīties no Slovēnijas un Horvātijas pieredzes ceļā uz pievienošanos ES, jo arī šīs abas valstis bija mantojušas tos pašus bijušās Dienvidslāvijas federālos likumus un praksi;
Encourages the Former Yugoslav Republic of Macedonia to profit from the experience of Slovenia and Croatia in the process of joining the EU, both of those countries having inherited the same federal laws and sharing practical experience of the former Yugoslavia;
35. vēlreiz atgādina, ka Bijušās Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikas un visu Rietumbalkānu valstu nepārprotams mērķis saskaņā ar Saloniku programmu ir piederība Eiropai; uzskata, ka ir jāņem vērā iespēja pievienoties Eiropas Savienībai, lai nostiprinātu stabilitāti un mieru reģionā;
Reiterates the goal of clear European membership for the Former Yugoslav Republic of Macedonia as well as for all Western Balkan countries, in line with the Thessaloniki Agenda; believes that the prospect of EU accession has to be respected in order to consolidate stability and peace in the region;
Vispārīgs valsts raksturojums
General features of the country
Tūlīt aiz Eiropas Savienības ārējās robežas, uz ziemeļiem no tās dalībvalsts Grieķijas un uz rietumiem no tās dalībvalsts Bulgārijas, atrodas Vardaras upes ūdens sateces baseins.
Immediately beyond the European Union’s external frontier, to the north of its Member State of Greece and to the west of its Member State of Bulgaria, lies the catchment area of the River Vardar.
Šī teritorija gadu simtiem ilgi (līdz 1912. gadam) bija daļa no Osmaņu impērijas, un tās lielākā pilsēta Skopje (turku valodā Üsküb , albāņu valodā Shkup ) bija Kosovas wilayet (province) galvaspilsēta; šīs provinces teritorijā atradās arī blakus esošās teritorijas uz ziemeļiem, kuras pašreiz gaida administratīvā statusa noteikšanu.
This area was for centuries, until 1912, part of the Ottoman Empire, and its principal city of Skopje (in Turkish ‘Üsküb’, and in Albanian ‘Shkup’) was then the capital of the ‘wilayet’ (province) of Kosova, which also included the adjoining area to the north that is at present awaiting future administrative status.
Balkānu kara rezultātā Vardaras upes sateces baseins no 1912. līdz 1941. gadam piederēja Serbijai un ieguva Vardaras provinces statusu.
As a consequence of the outcome of the Balkan war, the Vardar’s catchment area belonged to Serbia in the period from 1912 to 1941, when it received the status of the province of Vardarska.
Pēc vācu okupācijas, kuras laikā tā administratīvos nolūkos pa etniskajām robežām tika sadalīta starp Albāniju un Bulgāriju, laikā no 1945. līdz 1991. gadam šī teritorija ieguva diezgan lielu autonomiju kā republika ar nosaukumu Maķedonija.
After a period of Fascist occupation, in which it was divided for administrative purposes between Albania and Bulgaria along ethnic frontiers, it enjoyed a large measure of autonomy in the period 1945-1991 as a part-republic with the name of Macedonia.
Šis nosaukums tika izvēlēts tādēļ, ka to kopš 19. gs. labprāt lietoja šīs teritorijas lielākā iedzīvotāju daļa, taču nosaukums ir saistīts arī ar Grieķijas vēsturi un šajā vārdā ir nosauktas trīs pierobežas provinces Grieķijas ziemeļos.
This name was taken from the designation favoured since the 19th century by the area’s largest population group, but also coincides with part of Greek history and the use of the name for three bordering provinces in northern Greece.
Šajā saistībā pastāv domstarpības ar dienvidu kaimiņu Grieķiju, jo kopš neatkarības atgūšanas valsts konstitucionālais nosaukums ir Maķedonijas Republika.
There has been a difference of opinion with its southern neighbour Greece since independence on the constitutional name of ‘Republic of Macedonia’.
Dienvidslāvijas sastāvā valstij, līdz tā atguva neatkarību 1991. gadā, bija cieši sakari ar tā laika Eiropas Kopienu dalībvalstīm.
As a part of Yugoslavia it had close contacts with the Member States of the then European Communities until obtaining independence in 1991.
Pārvietošanās pāri robežām Eiropā bija relatīvi vienkārša, jo nepastāvēja prasības attiecībā uz vīzām, kā tas ir pašreiz.
Cross-border movement within Europe was relatively easy in the absence of the visa requirement that exists today.
Tāpat kā Serbijai un Horvātijai, valstij bija nopietna loma kā tranzīta teritorijai starp ES dalībvalsti Grieķiju un valstīm, kas vēlāk kļuva par ES dalībvalstīm — Austriju, Ungāriju un Slovēniju, un attālākām valstīm.
Together with Serbia and Croatia it fulfilled an important role as a transit area between the EU Member State of Greece and what later became the EU Member States of Austria, Hungary and Slovenia, and more distant countries.
Daļēji šo ilglaicīgo, ciešo kontaktu dēļ ar pašreizējām ES dalībvalstīm valsts sabiedriskā doma, lai arī atšķiras atkarībā no lietotās valodas un politiskajiem uzskatiem, ir samērā vienprātīga un pozitīva attiecībā uz drīzu pievienošanos ES.
Partly as a result of these long-standing close contacts with the present EU area, domestic public opinion is, while divided over language use and political preferences, virtually unanimous in favouring early accession to the EU.
Tomēr ES šī valsts ir salīdzinoši mazpazīstama, vēl mazāk zināms ir tas, ka pēc pieteikšanās dalībai ES 2004. gada 22. martā valsts 2005. gada 17. decembrī ieguva ES kandidātvalsts statusu.
However, in the EU this country is relatively unknown, while it is even less well-known that after applying on 22 March 2004 it acquired the status of EU candidate country on 17 December 2005.
Pasaulē vairāk zina par valsts iekšējo valodu konfliktu un domstarpībām ar Grieķiju saistībā ar valsts nosaukumu.
What is rather better known in the outside world is the domestic language dispute and the difference of opinion with Greece over the country’s name.
ES pievienošanās procesā šie divi jautājumi saņems vismaz tikpat lielu uzmanību kā citi parastie jautājumi attiecībā uz valsts pārvaldi, tiesiskumu, noziedzību, ekonomiku un vidi, kuriem tika pievērsta vislielākā uzmanība paplašināšanās kārtās 2004. un 2007. gadā.
In the process of joining the EU these two subjects are likely to receive at least as much attention as the usual issues in the area of administration, the rule of law, crime, the economy and the environment, which were given the most attention during the major round of enlargement of 2004 and 2007.
Kultūras daudzveidība
Cultural variety
Pēc grieķu un illīru okupācijas tālā pagātnē daudzus gadsimtus valsts iedzīvotāji bija galvenokārt slāvu maķedonieši, kuru valoda bija ļoti līdzīga bulgāru un serbu valodai, un rakstībā arī tika izmantots kiriliskais alfabēts.
After Greek and Illyrian occupation in the distant past the population has for many centuries consisted mainly of Slav Macedonians, with a language closely related to Bulgarian and Serbian and also written in Cyrillic script.
Valsts rietumos un ziemeļrietumos, galvenokārt Vardaras upes augštecē ap pilsētām Gostivar un Tetovo, lielākā daļa iedzīvotāju runā albāņu valodā un rakstībā izmanto latīņu alfabētu.
In the west and north-west, chiefly on the Vardar’s upper reaches around the cities of Gostivar and Tetovo, the language of the majority of the population is Albanian, with its Latin script.
Šajā reģionā ilglaicīgi dzīvo tādas minoritātes kā romi, turki un vlahi, no vienas puses, un citas ar maķedoniešiem saistītas slāvu grupas – serbi un bosnieši, no otras puses.
There have also long-standing distributions of minorities, with Roma, Turks and Vlachs on the one hand and other Slav groups related to Macedonians, such as Serbs and Bosnians, on the other.
Iepriekš minēto apstākļu dēļ šai teritorijai ir raksturīga lingvistiskā un kultūras daudzveidība.
As a result linguistic and cultural variety has long been a feature of this area.
Daudzveidība izpaužas arī partiju politiskajās attiecībās.
That variety also finds expression in party-political relations.
Ilglaicīgais pašnoteikšanās iespēju trūkums ir ilgu laiku lielā mērā stiprinājis maķedoniešu iedzīvotāju grupas nacionālismu.
The long absence of self-determination greatly strengthened the nationalism of the Macedonian population group over a long period of time.
Sākotnēji šis nacionālisms vērsās pret turku valdīšanu, pēc tam — pret savienību ar Bulgāriju, kas tika paredzēta 1878. gadā noslēgtajā Sanstefano miera līgumā, bet vēl vēlāk — pret ilglaicīgu pievienošanu Serbijai.
Initially that nationalism turned against Turkish rule, then against the association with Bulgaria laid down in the peace treaty of San Stefano in 1878 and after that against the long period of incorporation with Serbia.
Izmantojot simbolus no Grieķijas-Maķedonijas vēstures, valsts nonāca konfliktā arī ar Grieķiju.
By using symbols borrowed from Greek-Macedonian history it also came into conflict with Greece.
Turklāt šo nacionālismu citas iedzīvotāju grupas, jo īpaši lielā albāņu valodā runājošo grupa, uztvēra kā draudu savai valodai un kultūrai.
Moreover this nationalism was seen by non-Macedonian population groups, especially the large Albanian-speaking group, as a threat to their language and culture.
Jo īpaši tas attiecās uz uzskatu, ka ir jāveido vienvalodas valsts, kurā citām iedzīvotāju grupām būtu jāpielāgojas un jālieto slāvu maķedoniešu valoda kā vienīgā valoda pārvaldes un izglītības jomā.
This applied particularly to the view that a monolingual state should be created, in which others would have to adapt to the use of the Slavic Macedonian language as the only language of government and education.
Albāņu un citu etnisko grupu valodas
Language facilities for Albanians and others
Līdz 1912. gadam visas albāņu valodā runājošo apdzīvotās teritorijas, kas pašreiz aptver visu Albāniju un četrus dažādus bijušās Dienvidslāvijas reģionus (Maķedonijas rietumu un ziemeļrietumu daļu, Serbijas dienvidrietumu daļu, lielāko daļu Kosovas, kuru kopš 1999. gada vairs neadministrē Serbija, un Melnkalnes dienvidu daļu), pārvaldīja Osmaņu (turku) impērijas Stambulas daļa.
Until 1912 all users of the Albanian language lived in areas that are now spread over Albania and four different regions of the former Yugoslavia (the west and north-west of Macedonia, the south-west of Serbia, most of Kosovo, which since 1999 has ceased to be administered by Serbia, and the south of Montenegro) were all governed from Istanbul s part of the Ottoman (Turkish) Empire.
Laikā no 1918. līdz 1991. gadam šīs teritorijas, izņemot Albāniju, palika Dienvidslāvijas sastāvā.
In the period 1918-1991 these areas remained, with the exception of Albania, united within Yugoslavia.
Šī iemesla dēļ ilgu laiku pastāvēja cieši kontakti starp divām lielākajām albāņu valodā runājošo koncentrācijas vietām – Kosovu un reģionu, kas atrodas Vardaras upes augštecē.
As a result there have long been close contacts between the two largest concentrations of Albanian-speakers, Kosovo and the region on the upper reaches of the Vardar.
Albāņu valodas kā oficiālas valodas trūkums šajā reģionā rosināja studentus, kas vēlējās apgūt augstāko izglītību, laikā no 1999. līdz 2001. gadam meklēt izglītības iespējas Kosovā, tādējādi vēl vairāk stiprinot šos kontaktus.
The absence in the latter area of official Albanian-language higher education encouraged students to seek education in Kosovo in the period 1999-2001, further strengthening such contacts.
2001. gadā draudīgos apstākļos kļuva skaidrs, ka desmit gados pēc neatkarības atgūšanas nav panāktas labas attiecības starp maķedoniešu valodas un albāņu valodas lietotājiem.
In 2001 it became clear, in a violent manner, that good relations between users of the Macedonian language and those of the Albanian language had still not been achieved in the ten years since independence.
Daļēji ar Eiropas Savienības starpniecību un atbalstu tika rasts risinājums Ohridas pamatnolīguma veidā.
Partly as a result of mediation and support by the European Union, a solution was found in the shape of the Ohrid Framework Agreement.
Papildus karadarbības pārtraukšanai un brīvprātīgai atbruņošanai tika atrisināti šādi jautājumi:
In addition to the cessation of hostilities and voluntary disarmament the following points were settled:
Vietējo iestāžu reorganizācija, dodot lielāku varu vietējām pašvaldībām;
Local authority reorganisation, with more powers for local government.
Diskriminācijas novēršana un proporcionāla minoritāšu pārstāvniecība valsts pārvaldē un politikā;
Non-discrimination and proportional representation of minorities in public administration and politics.
Vienlīdzīgs valodu statuss pārvaldes un izglītības jomā.
Equal status of languages in government and education.
Jebkura valoda, kurā runā vismaz 20 % iedzīvotāju, ir oficiāla valoda, un valsts finansē augstāko izglītību šajās valodās;
Any language spoken by at least 20 per cent of the population is an official language and the state will finance university education in those languages.
Identitātes daudzveidība – vietējās iestādes var izvietot iedzīvotāju vairākuma simbolus uz sabiedriskām ēkām.
Diversity in identity, with local authorities being free to place symbols of the majority segment of the population on public buildings.
Pamatnolīguma noslēgšanas rezultātā tika izdarīti 15 Konstitūcijas grozījumi un izstrādāta jauna Konstitūcijas Preambula.
The Framework Agreement resulted in a total of 15 amendments to the Constitution and to a new Constitutional Preamble.
Līdz 2006. gadam nepārtraukti notika tiesību aktu pielāgošana Ohridas pamatnolīgumam un saskaņošana ar to.
Up to 2006 there was a continual process of legislative adjustment to the Ohrid Framework Agreement and increasing harmony.
Pēc vēlēšanām un valdības veidošanas šajā gadā, kad lielākā albāņu valodā runājošo iedzīvotāju partija atstāja valdību, ir izteikti nopietni argumenti pret Badintera vairākuma piemērošanu.
Since the elections and the forming of the government this year, in which the largest party of the Albanian-speaking population group left the government, major arguments have arisen on the application of the Batiner majority.
Pēc tam, kad BDI ( DUI ) un PDP partijas boikotēja parlamenta aktivitātes, notiek sarunas, lai panāktu mierizlīgumu.
Following a boycott of parliamentary activities by the BDI (DUI) and PDP parties, talks are now taking place to reach a settlement.
Valsts nosaukums un Grieķijas attieksme
The country’s name and the attitude of Greece
Bijušās Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikas parlaments Sobranie 1991. gada 17. novembrī pieņēma jauno Konstitūciju, kurā tika noteikts, ka valsts ir suverēna valsts ar nosaukumu „Maķedonijas Republika”.
The Sobranie, the parliament of the Former Yugoslav Republic of Macedonia, adopted the new Constitution on 17 November 1991, in which the country was defined as a sovereign state using the name ‘Republic of Macedonia’.
Lai gan saskaņā ar Badintera kritērijiem visas bijušās Dienvidslāvijas republikas varētu gūt starptautisku atzīšanu kā neatkarīgas valstis, jaunā valsts netika uzņemta Apvienoto Nāciju Organizācijā līdz pat 1993. gada 8. aprīlim.
Although under the Badinter criteria all the former Yugoslav republics would be able to obtain international recognition as independent states, the new country was not admitted to the United Nations until 8 April 1993.
Iemesli atteikumam valsts dalībai organizācijā bija galvenokārt vārda „Maķedonija” dēļ, kas vēsturiski ir zināms kā Aleksandra Lielā valsts nosaukums (356.–323. g. p.m.ē.), kuram īsā laikā izdevās paplašināt savu impēriju līdz Pakistānai.
The reasons why its membership was opposed lie mainly in the meaning of the name ‘Macedonia’, which historically is known as the country of Alexander the Great (356-323 BC) who managed for a short time to extend his empire as far as Pakistan.
Pamatojoties uz šā laika valodas un kultūras tradīcijām, dienvidu kaimiņš Grieķija uzskata, ka senā Maķedonija ir daļa no tās vēstures un ka nosaukums „Maķedonija” ir iekšzemes nosaukums.
On the grounds of the language and culture of the time the southern neighbour, Greece, regards ancient Macedonia as part of its own history and the name Macedonia as an internal name.
Tas, ka kaimiņvalsts, kurā runā citā valodā un kurā ir citas kultūras tradīcijās, izmanto šo pašu nosaukumu, izraisīja vērā ņemamas Grieķijas sabiedriskās domas pretenzijas.
The use of the same name by a neighbouring state with different language and culture provokes considerable objections from public opinion in Greece.
Grieķija nevēlas noliegt valsts tiesības uz neatkarību vai noraidīt efektīvu sadarbību ar ziemeļu kaimiņu, bet tā vēlas, lai, pievienojot tādus jēdzienus kā „Vardara”, „Skopje” vai „ziemeļi”, tiktu pausta ideja, ka valsts ar konstitucionālo nosaukumu „Maķedonijas Republika” neaptver visu teritoriju, kas vēsturiski tika uzskatīta par Maķedoniju.
The Greek objections are not about denying the country’s right to independence or rejecting effective cooperation with the northern neighbour, but a wish to express the idea, by adding concepts such as ‘Vardar’, Skopje’ or ‘North’, that the state with the constitutional name of ‘Republic of Macedonia’ does not include the whole area that is regarded historically as Macedonia.
Saskaņā ar pagaidu nolīgumu kopš 1993. gada Apvienoto Nāciju Organizācija lieto pagaidu nosaukumu „Bijusī Dienvidslāvijas Maķedonijas Republika”, ko bieži apzīmē ar abreviatūru angļu valodā „fYRoM”, kas ir pilnībā neizprotama gan pašas valsts, gan arī ārvalstu sabiedrībai.
Under an interim agreement the United Nations has since 1993 provisionally designated the country as the ‘Former Yugoslav Republic of Macedonia’, often presented as the English abbreviation ‘FYRoM’, which is totally mystifying to public opinion both at home and abroad.
Tomēr Amerikas Savienotās Valstis, Krievijas Federācija, Ķīnas Tautas Republika un pat vairākas ES dalībvalstis lieto konstitucionālo nosaukumu „Maķedonijas Republika”, neatsaucoties uz iepriekšējo administratīvo situāciju, ko pauž abreviatūra „fYRoM”.
However, the United States, Russian Federation, People’s Republic of China and even a number of EU Member States use the constitutional name of ‘Republic of Macedonia’, omitting the reference to the previous administrative situation included in the term ‘FYRoM’.
Šāda veida atsaukšanās uz vēsturi ir neparasta.
Historical references of this kind are unusual.
Turklāt Eiropā blakus neatkarīgai valstij Luksemburgai atrodas Beļģijas province ar tādu pašu nosaukumu, arī neatkarīgās valsts Moldāvijas nosaukums tiek lietots, lai apzīmētu kaimiņvalsts Rumānijas ziemeļaustrumus.
Moreover there is in Europe, in addition to the independent state of Luxembourg, also an adjoining Belgian province with the same name, while the independent state of Moldova coincides with the use of the same name for the north-east of neighbouring Romania.
Arī Azerbaidžānas valstij, kas ģeogrāfiski ir Eiropas sastāvdaļa, ir tāds pats nosaukums kā divām blakus esošām Irānas provincēm.
Again, the state of Azerbaijan, geographically part of Europe, bears the same name as two adjoining provinces of Iran.
Visos šajos gadījumos vienādu nosaukumu lietošana rada problēmas.
In all these cases the repeated use of the same name causes no problems.
Ir skaidrs, ka šādos gadījumos strīds ir nevis par vārdu, bet par bailēm par tiesībām uz teritoriju.
Clearly therefore, in this case the dispute is not so much over a name as over fears of claims on territory.
Šajā sakarā ar nožēlu jāsaka, ka valsts lidosta, kas atrodas uz austrumiem no Skopjes un līdz 2006. gada decembrim bija pazīstama kā Aerodrom Skopje vai Petrovec Airport , kopš tā laika tiek saukta Aleksandra Lielā vārdā ( Aleksandar Veliki).
In this connection it is much to be regretted that the national airport, located to the east of Skopje, which until December 2006 was known as Aerodrom Skopje or Petrovec Airport, has since then been dubbed Alexander the Great ( Aleksandar Veliki ).
Šī nosaukuma izmantošana rada neskaidrības attiecībā uz starptautisko lidostu Megas Aleksandros, kas atrodas uz austrumiem no Kavalas pilsētas Grieķijas ziemeļos, jo tās nosaukumam ir tāda pati nozīme.
This symbol gives rise to confusion with the existing international airport of Megas Alexandros to the east of the northern Greek city of Kavala, a name with the same meaning.
Lai veicinātu savstarpēju uzticību, ir svarīgi, lai pirms pievienošanās ES starp abām valstīm tiktu noslēgta divpusēja vienošanās par nosaukumu lietošanu to savstarpējās attiecībās un jebkādu turpmāku pārpratumu vai aizkaitinājuma novēršanu attiecībā uz simboliem un tiesībām un teritoriju.
For the sake of mutual confidence it is important that before accession to the EU a bilateral agreement is concluded between the two countries over the use of names in their mutual relations and over the removal of any continuing misunderstandings or irritations concerning symbols and territorial claims.
Citi apsvērumi
Other considerations
ES Šengenas līguma valstu vīzu režīms un pat vēl stingrāki nosacījumi, kurus Grieķija ir noteikusi ieceļošanai no šīs valsts, rada aizkaitinājumu un izolē jauno paaudzi vēl vairāk, nekā viņu vecāki bija izolēti no Eiropas valstīm.
The EU Schengen States’ visa regime and the even more stringent conditions that Greece imposes on admissions is causing annoyance and isolating a young generation to a much greater extent than their parents once were from their European surroundings.
Integrācija ar ES netiek paātrināta, bet pieaug orientēšanās uz Amerikas Savienotajām Valstīm.
While integration with the EU is not being speeded up, orientation towards the United States is increasing.
Tas citu starpā izpaužas nolīgumos kā noteikums neizdot ASV pavalstniekus Starptautiskajai Krimināltiesai (SKT) Hāgā un Vācijas pilsoņa Khaled el-Masri izdošanā CIP izmeklētājiem Afganistānā.
This has found expression, amongst other things, in agreements not to hand over any American to the International Criminal Court (ICC) in The Hague and in the abduction of the German citizen Khaled el-Masri to CIA investigators in Afghanistan.
Ir skaidrs, ka līdzdalība Stabilizācijas un asociācijas nolīgumā (SAN) un Centrāleiropas Brīvās tirdzniecības nolīgumā (CBTN), kas ir saistīta ar ES, var palīdzēt atjaunot un stiprināt ekonomiku, kura kopš 1991. gada ir novājināta.
More positively, participation in the Stabilisation and Association Agreement (SAA) and the Central European Free Trade Association (CEFTA), which is linked with the EU, may help to revive and strengthen the economy, which has been ailing since 1991.
Tiesiska skaidrība valstī uzlabos šo iedarbību vairāk nekā pašreizējais mērķis samazināt nodokļu likmi līdz ārkārtīgi zemam līmenim — 10 %.
Internal legal certainty will increase this effect more than the current aim of reducing tax rates to the extremely low level of 10 %.
Bijušās Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikas 2006. gada progresa ziņojums
The 2006 Progress Report on the Former Yugoslav Republic of Macedonia