natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Šīs iedaļas formulējums piešķir valsts sekretāram plašas pilnvaras atsevišķām sabiedrībām nepiemērot (vai piemērot tās modificēti) būtiski lielu skaitu ICA iedaļu un noteikumu, kas tajās doti.
The wording of this section accords the Secretary of State generous powers not to apply to particular companies (or apply with modifications) a substantive number of sections of the ICA and regulations made under those sections.
Saskaņā ar 4. punktu valsts sekretārs var nolemt nepiemērot šādus noteikumus:
According to paragraph (4), the Secretary of State may decide not to apply the following provisions:
„...šī akta 16. ‑ ‑22. iedaļu, 23. iedaļas 1. punktu un 25.—36 iedaļu, noteikumu nosacījumus ikvienai no šīm nodaļām un jebkādu vērtēšanas noteikumu nosacījumus. […]”
“…sections 16 to 22, 23(1) and 25 to 36 of this Act, the provisions of regulations made for the purposes of any of those sections and the provisions of any valuation regulations. […]”
Šī plašā nosacījumu darbības joma, iespējams, ietekmē ļoti daudzu piesardzības noteikumu piemērošanu, tostarp noteikumus par regulatīvajiem pārskatiem, tehnisko rezervju prasībām un maksātspējas prasībām, atkarībā no valsts sekretāra brīva ieskata.
This broad scope of provisions potentially affects the application of a vast number of prudential regulations, including, amongst other things, regulations on regulatory returns, technical provision requirements and solvency requirements to the Secretary of State’s discretion.
Valsts sekretāram jāizmanto savas tiesības pēc brīva ieskata nepiemērot nosauktos nodrošinājumus pēc attiecīgās apdrošināšanas sabiedrības pieprasījuma vai ar tās piekrišanu, un atļauja tiek izsniegta rīkojuma veidā.
The Secretary of State must exercise his discretion not to apply the referred provisions at the request or with the consent of the insurance company concerned and the authorization must take the form of an order.
Turpinājumā 68. iedaļā nosaka, ka valsts sekretārs var ņemt vērā īpašus nosacījumus atļaujas izdošanā un var to atcelt jebkurā laikā.
Section 68 goes on to stipulate that the Secretary of State may subject the authorization to specific conditions and may revoke it at any time.
Nekādas citas formalitātes vai standarti nenosaka valsts sekretāra pilnvaras lemt par attiecīgu nosacījumu nepiemērošanu konkrētai apdrošināšanas sabiedrībai.
No other formalities or standards qualify the exercise by the Secretary of State of the power to decide not to apply relevant provisions to particular insurance companies.
Trešā dzīvības apdrošināšanas direktīva nosaka, ka dalībvalstīm jānodrošina, lai kompetentām iestādēm ir piešķirtas pietiekamas pilnvaras un līdzekļi viņu kontroles funkciju veikšanai, bet atļauj kompetentajai iestādei atcelt noteikumu piemērošanu tikai ierobežotā gadījumu skaitā, un ievērojot stingrus nosacījumus
The 3LD prescribes that Member States must ensure that competent authorities have sufficient powers and means to carry out their supervisory functions but allows the competent authority to waive the application of rules only on a limited number of occasions and subject to stringent conditions
Papildus 3 LD 25. pantam sk. 3 LD 21. pantu attiecībā uz atļauju izsniegšanu par citu veidu aktīviem, kas dod tehnisko nodrošinājumu, un 3 LD 22. pantu, attiecībā uz izņēmumu pieļaušanu ieguldījumu diversifikācijas noteikumu ievērošanā.
Apart from article 25 3LD itself, see Article 21 3LD relating to the authorisation of other categories of assets as cover for technical provisions, and Article 22 3LD relating to the authorisation to introduce exceptions to the rules on investment diversification.
Attiecībā uz 22. pantu AK līmenī atbilstīgi 1982. gada ICA 68. iedaļai valsts sekretāram ir tiesības atcelt aktīvu vērtēšanas noteikumu piemērošanu konkrētām sabiedrībām, kaut gan šīs tiesības izmantošana nav nosaukta šajos pašos standartos, kas noteikti direktīvā. .
Regarding Article 22, at UK level, according to section 68 of the ICA 1982, the Secretary of State has the power to waive the application of valuation of assets regulations to particular companies, although the exercise of that power is not qualified by the same standards prescribed by the Directive. .
Plašās atcēluma pilnvaras, kas noteiktas 1982. gada ICA 68. iedaļā, nekur nav atrodamas direktīvā.
The broad waiver powers prescribed by section 68 of the ICA 1982 are nowhere to be found in the Directive.
Jāatzīmē, ka iepriekšējie komentāri neattiecas uz pašreiz spēkā esošo AK darbības režīmu.
It must be noted that the previous comments do not apply to the UK regime currently in force.
2000. gada Finanšu un pakalpojumu tirgus akts, kas cita starpā ir atcēlis 1982. gada ICA , arī pilnvaro regulatoru ‑‑ tagad Finanšu pakalpojumu regulēšanas iestādi (FPRI) ‑‑ atcelt piesardzības noteikumu piemērošanu atsevišķām sabiedrībām.
The Financial and Services Market Act 2000, which has revoked, amongst other things, the ICA 1982, also authorizes the regulator, now the FSA, to waive the application of prudential regulations to particular companies.
Atšķirība starp šo un 1982. gada ICA 68. iedaļu ir tāda, ka pašreizējie noteikumi ietver stingrākas prasības un ievērojami sīkāk konkretizētas formalitātes, kas jāievēro, lai FPRI izmantotu ar aktu piešķirtās tiesības lemt pēc brīviem ieskatiem.
The difference between this and section 68 of the ICA 1982 is that current rules include stricter qualifications and much more detailed formalities for the exercise by the FSA of the discretion granted by the Act.
Šīs atšķirības parāda acīmredzamu nesaskaņu starp AK tiesību aktiem un 3 LD prasībām, kas izsauc nopietnas bažas par to, vai 3 LD 25. pants ir ticis pareizi transponēts AK tiesību aktos.
These divergences show an apparent incompatibility between UK law and the requirements of the 3LD, which raises serious concerns as to whether Article 25 of the 3LD was correctly transposed into UK law.
1982. gada ICA neveiksmīgā grozīšana varēja tikt pielīdzināta nepilnīgai 3 LD transponēšanai, ar nosacījumu, ka akts būtu bijis jāmaina 1992. gadā, lai atspoguļotu 3 LD prasības.
Failure to amend the ICA 1982 could be construed as tantamount to defective transposition of the 3LD, given that the Act should have been modified in 1992 to reflect the requirements of the 3LD.
Nobeidzot 25. panta iztirzājumu: iepriekš citētā liecība norāda, ka ELAS izmantoja divas grāmatvedības tehnikas, lai sasniegtu maksātspējas rezerves, kas apmierināja regulatoru prasības, bet kas neatspoguļoja patieso sabiedrības finansiālo stāvokli.
To conclude as regards Article 25: the evidence quoted beforehand suggests that ELAS used two accounting techniques to achieve solvency margins that satisfied the regulators’ requirements but which did not truly reflect the financial health of the company.
Saskaņā ar šo liecību izriet, ka regulators nedarīja visu iespējamo, lai nodrošinātu to, ka ELAS izveido piemērotu maksātspējas rezervi attiecībā uz visu uzņēmējdarbību jebkurā laikā.
According to this evidence, it follows therefore that the regulator did not do its utmost to ensure that ELAS had an adequate solvency margin in respect of its entire business at all times.
a) maksātspējas rezervi skatīja ļoti šaurā leņķī, jo savā analīzē neņēma vērā uzkrātās gala piemaksas.
a) took a very narrow view of solvency margins because it did not take into account accrued terminal bonuses in its analysis.
Tas ļāva sabiedrībai ELAS likumīgi izvairīties no rezervju veidošanas brīvās izvēles piemaksām kā saistībām, kuras tādējādi netika iekļautas maksātspējas rezerves aprēķinā.
This allowed ELAS legally to avoid having to reserve for discretionary bonuses as liabilities, which were therefore not computed in its solvency margin.
Saņēmuši atļauju maksātspējas prasību mākslīgai izpildei, ELAS slēpa patiesību no apdrošinājuma ņēmējiem un radīja draudus savai turpmākajai finansiālajai uzticamībai.
By being allowed to meet its solvency requirements artificially, ELAS hid the truth from policyholders and endangered its future financial viability.
Tāpēc tika apdraudētas arī PRE .
Therefore, PRE were also put at risk.
No šī izriet, ka AK regulators veica pasākumus, kas nebija „piemēroti un nepieciešami, lai novērstu vai labotu jebkādus pārkāpumus, kas var kaitēt apdrošinājuma ņēmēju interesēm” (10. pants) un nenodrošināja to, lai ELAS ievēro AK tiesību aktus, t.i., PRE ;
It follows that UK regulators took measures that were not “ appropriate and necessary to prevent or remedy any irregularities prejudicial to the interests of the assured persons” (Article 10) and did not ensure that ELAS complied with UK law, i.e., PRE;
b) pārāk bieži deva atļauju ELAS izmantot nākotnes peļņu un cilmerizāciju kā netiešo līdzekļu sastāvdaļu; tas samazināja maksātspējas rezerves ticamību un patiesīgumu; tāpēc varēja pārmest, ka netika ievērots 25. pants, jo AK regulatori nepildīja savu pienākumu pieprasīt no ELAS „ pienācīgi pieejamu maksātspējas rezervi attiecībā uz visu tās uzņēmējdarbību jebkurā laikā ”.
b) authorized too frequently the use of future profits and Zillmerising by ELAS as part of the implicit assets; this diminished the reliability and truthfulness of the solvency margin; it could therefore be argued that Article 25 was not respected because the UK regulators did not fulfil their obligation to require from ELAS an “adequate available solvency margin in respect of its entire business at all times” .
28. pants – vispārējais labums ( KD 33. pants)
Article 28 - General good (Article 33 of CD)
Tā saucamo „uzņēmējdarbības veikšanas” noteikumu uzraudzība (t.i., līguma nosacījumi, rīcība, kas ietekmē klientus, iegādājoties polises), ir vēl viens no dalībvalstu iecelto regulatoru pienākumiem.
The supervision of so-called "conduct of business" rules (i.e. contractual terms and practices affecting the consumer taking out a policy) is another field of responsibility of regulators appointed by Member States.
Šajā pantā dalībvalstij uzliek pienākumu novērst iespēju apdrošinājuma ņēmējam noslēgt līgumu ar apdrošināšanas sabiedrību apstākļos, kas būtu pretēji „vispārējam labumam”.
This article places on the Member State the commitment to prevent a policyholder from concluding a contract with an assurance company in circumstances that would be contrary to the “general good”.
Nosacījums nedefinē „vispārējā labuma” nozīmi vai apmēru, atstājot šo definīciju katras dalībvalsts likumdošanas ziņā.
The provision does not define the meaning or scope of the “general good”, leaving its definition to each Member State according to its domestic legislation.
Saistību dalībvalsts neliedz apdrošinājuma ņēmējiem slēgt līgumus ar apdrošināšanas sabiedrībām, kas pilnvarotas saskaņā ar Direktīvas 79/267/EEK 6. panta nosacījumiem, ja vien tas nav pretrunā tiesību normām, kas aizsargā vispārējā labuma saistību dalībvalstī.
The Member State of the commitment shall not prevent a policy-holder from concluding a contract with an assurance undertaking authorized under the conditions of Article 6 of Directive 79/267/EEC, as long as that does not conflict with legal provisions protecting the general good in the Member State of the commitment.
AK tiesiskā sistēma tāpat kā jebkuras citas valsts tiesiskā sistēma ietver nepabeigtu sarakstu par noteikumiem, kuru mērķis ir aizsargāt vispārējo labumu, kas laiku pa laikam mainās un var ietekmēt apdrošināšanas produktu raksturu, lietotos līguma dokumentus, šo produktu pārdošanu un reklamēšanu un vispārējos nosacījumus, kas jāievēro, veicot apdrošināšanas uzņēmējdarbību saistību dalībvalstī.
As with any domestic legal system, the UK legal system includes an open-ended list of provisions aimed at protecting the general good, which varies from time to time and may affect the nature of the assurance products, the contract documents used, the marketing and advertising of those products and, more generally, the conditions under which the insurance business must be carried on in the Member State of the commitment.
Protams, lai panāktu atbilstību Kopienas tiesību aktiem, šādas tiesiskas sistēmas mērķim ir jābūt vērstam uz to interešu aizsardzību, ko piederības dalībvalsts noteikumi vēl neaizsargā, tā jāpiemēro bez diskriminācijas visiem uzņēmumiem, kas darbojas šajā dalībvalstī, un tai jābūt objektīvi nepieciešamai un proporcionālai iecerētajam mērķim.
Of course, to be compatible with Community law, such legislation must be aimed at protecting interests which are not already safeguarded by the rules of the home Member State , it must be applied without discrimination to all undertakings operating in that Member State and must be objectively necessary and in proportion to the objective pursued.
AK padomdevējas iestādes nesagatavoja sarakstu ar nosacījumu aprakstu, kas veido vispārējo labumu.
The UK advisory authorities did not prepared a list of conditions described as constituting the general good.
Tā vietā viņi sagatavoja neizsmeļošu sarakstu ar īsu pārskatu par galvenajiem tiesību aktiem, kas regulē apdrošināšanas darbības Apvienotajā Karalistē.
Instead, they prepared a non-exhaustive list outlining the principal enactments which regulate insurance business in the UK .
Salīdzinājumā ar kontinentālajām tiesiskajām tradīcijām AK likumdošana mazāk tiecas paļauties uz līgumu slēdzēju gribas autonomijas ierobežojumiem kā līdzekli vispārējā labuma aizsardzībai.
In comparison with continental legal traditions, UK law tends to rely less on restrictions of the contractual autonomy of the parties as a means to protect the general good.
Neskatoties uz šo pieeju, AK tomēr ietver lielu skaitu noteikumu, kuru mērķis ir aizsargāt vispārējo labumu.
Notwithstanding this approach, the UK does include a large number of provisions aimed at protecting the general good.
Tie ir iekļauti 1982. gada ICA III daļā par apdrošināšanas uzņēmējdarbības veikšanu, tai skaitā noteikumi, kas ierobežo apdrošināšanas reklāmu formu un saturu, un noteikumi, kas regulē, kāda veida informācija apdrošināšanas sabiedrībām un starpniecības sabiedrībām jāsniedz apdrošinājuma ņēmējiem, pirms viņi stājas līguma attiecībās.
These are included in Part III of the ICA 1982 on conduct of insurance business including provisions limiting the form and content of insurance advertising and provisions regulating the type of information that insurance companies or intermediaries must provide to policyholders before they enter into an insurance contract.
Te ir jautājums, vai regulatori AK, Īrijā, Vācijā un citās valstīs nepildīja savu likumīgo pienākumu uzturēt vispārējo labumu, nepieļaujot ELAS polišu maldinošo pārdošanu.
The issue here is whether the regulators in the UK, Ireland, Germany and other countries did not fulfil their legal duty to uphold the general good by preventing ELAS from mis-selling its policies.
Tā kā jautājums par piederības/mītnes dalībvalsts atbildību galvenokārt ir jautājums par ieviešanu un attiecas uz attiecībām starp AK un citu dalībvalstu regulatoriem, ir ieteicams vērsties pie III daļas par regulatīvo rīcību un IV daļas par atlīdzības jautājumiem.
As the issue of home/host responsibilities is mainly one of implementation and concerns the relation between the UK regulators and those from other Member States, it is preferable to refer to Part III on Regulatory Action and Part IV on Redress issues.
Acīmredzot, lai ietu šajā izmeklēšanas virzienā, ir nepieciešams vispirms pierādīt, vai maldinošā pārdošana patiešām notika, jeb citiem vārdiem, vai, pārdodot ELAS polises, bija kādi apstākļi, kas ir pretrunā vispārējam labumam.
Obviously, in order to pursue this line of investigation, it is necessary first to prove whether mis-selling did indeed take place, in other words, whether there were any circumstances contrary to the general good under which ELAS policies were sold.
Par to, kā Apvienotajā Karalistē notika uzņēmējdarbības noteikumu ievērošanas vadība, zināmu ieskatu dod M. Lake, teikdams H 1, ka informācija apdrošinājuma ņēmējiem, ko pieprasīja 3 LD, bija uzņēmējdarbības veikšanas regulatora kontrolē, kas tajā laikā AK bija nošķirts no piesardzības uzraudzības regulatora, un ka šis tiesiskais atbildību sadalījums starp uzņēmējdarbības un piesardzības uzraudzību radīja kaitējumu ELAS apdrošinājuma ņēmējiem.
In terms of how conduct of business rules were managed in the UK, Mr. LAKE gives some insight in H1 that the policyholder information required by the 3LD came under the control of the conduct of business regulator, which was separate from the prudential regulator at the time in the UK, and that this legal division of responsibilities between business and prudential was prejudicial to ELAS policyholders.
Tomēr David Strachan no Finanšu pakalpojumu regulēšanas iestādes (FPRI) noraida šo apgalvojumu, H 4 sakot, ka „ Trešā dzīvības apdrošināšanas direktīva tika īstenota tādējādi, ka bija nodrošināta skaidrība par piederības un mītņu valstu regulatoru attiecīgo atbildību loku [...].
However, David STRACHAN from the FSA refutes this claim in H4, saying that " the Third Life Directive has been implemented in a way that has ensured clarity as to the respective responsibilities of the home and host regulators [...]
Tas palīdz izvairīties no mulsinošām situācijām, kad apdrošinājuma ņēmēji tiktu pakļauti dažādai uzņēmējdarbības veikšanas aizsardzībai”.
This avoids an otherwise confusing situation in which policyholders would be subject to different conduct of business protections".
Pēc būtības apdrošinājuma ņēmēji ir vērsušies pret ELAS ar divu veidu apgalvojumiem:
Fundamentally, policyholders have been making two types of allegations against ELAS:
§ maldinoša pārdošana, apzināti sniedzot viltus faktus par sabiedrības finanšu stāvokli, it sevišķi attiecībā uz garantētās procentu gada likmes (GPLG) riskiem;
§ mis-selling, by knowingly misrepresenting facts about the company's financial position, especially in relation to the GAR risks;
§ bezdarbība (kam pamatā, iespējams, viltus), nepievēršot uzmanību GPLG riskiem, kad šis risks bija jāatklāj toreizējiem un nākamajiem apdrošinājuma ņēmējiem.
§ omission (possibly based on deceit), by failing to draw attention to the GAR risks, when that risk was a matter to be disclosed to existing and prospective policyholders.
Uz to norāda vairākas liecības, proti:
There are several pieces of evidence that point to this, viz.:
- WE 7 M. Nassim
- WE 7 NASSIM
- WE 53 L. Seymour
- WE 53 SEYMOUR
- WE 69 M. Josephs
- WE 69 JOSEPHS
- WE 72, WE 81 W. Deppe
- WE 72, WE 81 DEPPE
- H 5 R. Lloyd
- H5 LLOYD
- H 7 L. Kwantes
- H7 KWANTES
- H 8 S. Bain
- H8 BAIN
Citos apgalvojumos ietilpst:
Other allegations include:
§ apgalvojumi par apdrošinājuma ņēmēju līgumu „maiņu”,
§ Allegations of 'churning' policyholders' contracts
§ sūdzības par saziņas trūkumu AK regulatoru starpā,
§ Claims of communication failure between UK regulators
§ jautājumi par saziņu starp AK un ārzemju regulatoriem,
§ Issues on communications between UK and foreign regulators
§ sūdzības par maldinošu reklāmu Vācijas un Īrijas tirgū.
§ Claims of misleading advertising on the German and Irish market.
Konkrētu informāciju sk. III daļā par regulatīvo rīcību un IV daļā par atlīdzības jautājumiem.
For in-depth detail, see Part III on Regulatory Action and Part IV on Redress issues.
31. pants – informācija apdrošinājuma ņēmējiem ( KD 36. pants) un II pielikums ( KD III pielikums)
Article 31 - Information for policyholders (Article 36 of CD) and Annex II (Annex III of CD)
Šis pants nosaka, ka direktīvas II pielikumā nosauktā informācija ir jāpaziņo apdrošinājuma ņēmējam, pieļaujot iespēju pieprasīt no sabiedrības papildu informāciju, ja tā nepieciešama apdrošinājuma ņēmēja pienācīgai izpratnei par uzņemto saistību būtiskiem elementiem.
This article states that the information listed in Annex II of the Directive must be communicated to the policyholder, with the possibility to require companies to give additional information if it is necessary for a proper understanding by the policyholder of the essential elements of the commitment.
Pirms tiek noslēgts apdrošinājuma līgums, vismaz II pielikuma A punktā uzskaitītā informācija tiek darīta zināma apdrošinājuma ņēmējam.
Before the assurance contract is concluded, at least the information listed in point A of Annex II shall be communicated to the policy-holder.
Apdrošinājuma ņēmējam tiek sniegta informācija visā līguma darbības laikā par jebkuru izmaiņu, kas attiecas uz II pielikuma B punktā uzskaitīto informāciju.
The policy-holder shall be kept informed throughout the term of the contract of any change concerning the information listed in point B of Annex II.
Saistību dalībvalsts var pieprasīt apdrošināšanas uzņēmumam sniegt informāciju papildus II pielikumā uzskaitītajai informācijai tikai, ja tas ir nepieciešams apdrošinājuma ņēmēja pienācīgai izpratnei par uzņemto saistību būtiskiem elementiem.
The Member State of the commitment may require assurance undertakings to furnish information in addition to that listed in Annex II only if it is necessary for a proper understanding by the policy-holder of the essential elements of the commitment.
Konkrētus noteikumus par šī panta un II pielikuma īstenošanu nosaka saistību dalībvalsts.
The detailed rules for implementing this Article and Annex II shall be laid down by the Member State of the commitment.
INFORMĀCIJA APDROŠINĀJUMA ŅĒMĒJIEM.
INFORMATION FOR POLICY-HOLDERS.
Turpmāk norādītā informācija, kas jāpaziņo apdrošinājuma ņēmējiem pirms līgumu noslēgšanas (A) vai līguma darbības laikā (B), jāsniedz skaidri un precīzi, rakstiski, saistību dalībvalsts valsts valodā.
The following information, which is to be communicated to the policy-holder before the contract is concluded (A) or during the term of the contract (B), must be provided in a clear and accurate manner, in writing, in an official language of the Member State of the commitment.
Šī informācija tomēr var būt citā valodā, ja apdrošinājuma ņēmējs tā vēlas un dalībvalsts tiesību akti to atļauj, vai apdrošinājuma ņēmējs drīkst izvēlēties piemērojamos tiesību aktus.
However, such information may be in another language if the policy-holder so requests and the law of the Member State so permits or the policy-holder is free to choose the law applicable.
A. Pirms līguma noslēgšanas
A. Before concluding the contract
Informācija par dzīvības apdrošināšanas sabiedrību
Information about the assurance undertaking
Informācija par saistībām
Information about the commitment
Sabiedrības nosaukums un juridiskā forma
The name of the undertaking and its legal form
Dalībvalsts, kurā atrodas uzņēmuma galvenais birojs, un vajadzības gadījumā arī valsts, kurā atrodas tā pārstāvniecība vai filiāle, kas slēdz līgumu
The name of the Member State in which the head office and, where appropriate, the agency or branch concluding the contract is situated
Galvenā biroja adrese, vajadzības gadījumā arī pārstāvniecības vai filiāles, kas slēdz līgumu, adrese
The address of the head office and, where appropriate, of the agency or branch concluding the contract
Katra labuma un katras izvēles definīcija
Definition of each benefit and each option
Līguma termiņš
Term of the contract
Līguma pārtraukšanas noteikumi
Means of terminating the contract
Piemaksu maksāšanas noteikumi un maksājumu ilgums
Means of payment of premiums and duration of payments
Atlaižu aprēķināšanas un piešķiršanas noteikumi
Means of calculation and distribution of bonuses
Atmaksājamo un nomaksāto vērtību norāde un to garantijas apmērs
Indication of surrender and paid-up values and the extent to which they are guaranteed
Informācija par piemaksām par katru labumu, gan par galvenajiem labumiem, gan, vajadzības gadījumā, par papildu labumiem
Information on the premiums for each benefit, both main benefits and supplementary benefits, where appropriate
Mainīga daļu kapitāla polisei — daļas, ar kurām labumi ir saistīti
For unit-linked policies, definition of the units to which the benefits are linked
Norāde par pakārtoto aktīvu veidu apdrošināšanā ar mainīga daļu kapitāla polisēm
Indication of the nature of the underlying assets for unit-linked policies
Uzteikuma termiņa piemērošanas kārtība
Arrangements for application of the cooling-off period
Vispārīga informācija par noteiktā veida apdrošināšanai piemērojamo nodokļu režīmu
General information on the tax arrangements applicable to the type of policy