natgillin/translations-raw huggingface dataset:
· atzīta ES un ASV globālo draudu novērtējumu saskaņotība, uzsverot nepieciešamību rast kopēju izpratni par tādu jautājumu kā drošība un bruņota spēka izmantošana risināšanu;
· recognises the congruity in EU-US global threat assessments, emphasising the need for common understanding in resolving issues of concern such as security and use of military force;
· mazināti EDS draudi, taču netiek runāts par atklāto apņemšanos bruņot bruņotos spēkus un ar to saistītajām izmaksām, aicinot Eiropas nodokļu maksātājus segt šīs izmaksas;
· plays down the dangers of ESS, remaining silent about the implicit commitment to and real cost of arming the military intervention forces, while urging European tax payers to cover this;
· nav pat mēģināts nošķirt civilos pasākumus no militārajiem, taču steidzina veikt aizvien nozīmīgākus pasākumus;
· does not at least separate civil and military action instead pushes for greater and faster steps to be taken;
· norādīts uz ES Konstitūcijas projektu, lai parādītu, ka ES militarizācija būs paradzēta tiesību aktos.
· points to the draft EU Constitution to demonstrate that militarisation of the EU will be required by law.
Tobias Pflüger, Jaromír Kohlíček, Erik Meijer, Miguel Portas un Athanasios Pafilis
Tobias Pflüger, Jaromír Kohlíček, Erik Meijer, Miguel Portas and Athanasios Pafilis
Rūpniecības, pētniecības un enerģētikas komiteja aicina Ārlietu komiteju kā atbildīgo komiteju rezolūcijas priekšlikumā iekļaut šādus ierosinājumus:
The Committee on Industry, Research and Energy calls on the Committee on Foreign Affairs, as the committee responsible, to incorporate the following suggestions in its motion for a resolution:
3. pieprasa, lai Padome un Komisija sniedz pamatojumu efektīvāku un savstarpēji izmantojamu uzraudzības sistēmu attīstībai un ES spēju pilnveidošanai saziņas un izskaidrošanas jomā;
Requests that the Council and the Commission give consideration to the development of more efficient and interoperable surveillance systems and to the improvement of EU communication and reconnaissance capabilities;
6. iesaka pastiprināt centienus, lai ar jaunām tehnoloģijām no civilās IT jomas izveidotu sistēmu, ar ko varētu savlaicīgi brīdināt pret draudiem, analizēt un novērtēt informāciju, veicināt civilās un militārās informācijas apmaiņu, veikt daudzpusēju plānošanu un militāro spēku uzskaiti un radīt atbilstošu projekta grupu Eiropas Savienībā un koordinējošu struktūru ES Militārajā komitejā;
Recommends that increased efforts be made to set up an early warning system for threats, using innovative technologies from the civil IT field for data analysis and evaluation, an exchange of information between the civil and military spheres, the multilateral planning and leadership of operational units and the creation of a corresponding project group in the EU and a coordination body in the EU Military Committee;
ITRE 28.10.2004.
ITRE 28.10.2004
Jan Christian Ehler 24.11.2004.
Jan Christian Ehler 24.11.2004
Richard James Ashworth, Jan Březina, Jerzy Buzek, Joan Calabuig Rull, Pilar del Castillo Vera, Lorenzo Cesa, Giles Chichester, Lena Ek, Nicole Fontaine, Adam Gierek, Umberto Guidoni, Fiona Hall, Rebecca Harms, Ján Hudacký, Werner Langen, Pia Elda Locatelli, Eluned Morgan, Reino Paasilinna, Pier Antonio Panzeri, Umberto Pirilli, Vladimνr Remek, Herbert Reul, Teresa Riera Madurell, Mechtild Rothe, Paul Rόbig, Andres Tarand, Patrizia Toia, Catherine Trautmann, Claude Turmes, Nikolaos Vakalis, Alejo Vidal-Quadras Roca
Richard James Ashworth, Jan Březina, Jerzy Buzek, Joan Calabuig Rull, Pilar del Castillo Vera, Lorenzo Cesa, Giles Chichester, Lena Ek, Nicole Fontaine, Adam Gierek, Umberto Guidoni, Fiona Hall, Rebecca Harms, Ján Hudacký, Werner Langen, Pia Elda Locatelli, Eluned Morgan, Reino Paasilinna, Pier Antonio Panzeri, Umberto Pirilli, Vladimír Remek, Herbert Reul, Teresa Riera Madurell, Mechtild Rothe, Paul Rübig, Andres Tarand, Patrizia Toia, Catherine Trautmann, Claude Turmes, Nikolaos Vakalis, Alejo Vidal-Quadras Roca
PILSOŅU BRīVĪBU, TIESLIETU UN IEKŠLIETU KOMITEJAS ATZINUMS
OPINION of the Committee on Civil Liberties, Justice and Home Affairs
Pilsoņu brīvību, tieslietu un iekšlietu komiteja aicina par jautājumu atbildīgo Ārlietu komiteju rezolūcijas priekšlikumā iekļaut šādus ierosinājumus.
The Committee on Civil Liberties, Justice and Home Affairs calls on the Committee on Foreign Affairs, as the committee responsible, to incorporate the following suggestions in its motion for a resolution:
Pirmais ieteikumu kopums: pastiprināt Eiropas drošības stratēģijas likumību un efektivitāti gan iekšēji, gan ārēji
First set of suggestions: To reinforce the legitimacy and effectiveness of the European Security Strategy, both internally and externally
Pilsoņu brīvību, tieslietu un iekšlietu komiteja:
The Committee on Civil Liberties, Justice and Home Affairs:
4. uzsver, ka papildus valstu drošības stratēģijām, kā arī atbilstīgi ņemot vērā transatlantiskās attiecības, EDS ir jāizstrādā, lai ar draudiem cīnītos Eiropas Savienības līmenī;
Stresses that the ESS, as a complement to national security strategies, and while having due regard to transatlantic relations, should be designed to counter threats at a European level;
6. atkārtoti norāda, ka nolūkā sasniegt EDS noteiktos mērķus ir jāizveido Eiropas civilais miera korpuss, kā Eiropas Parlaments kopš 2000. gada ir jau vairākkārt ieteicis darīt, lai nodrošinātu civilo ātrās reaģēšanas spēku pieejamību krīzes situācijās, kas draud pāraugt vardarbībā vai terorismā, kā arī veiktu humānās palīdzības pasākumus, reaģējot uz dabas vai cilvēka izraisītām katastrofām, piemēram, 2004. gada cunami; civilā miera korpusa uzdevums būtu Eiropas Savienības līmenī saskaņot civilo speciālistu apmācību un izvietošanu, lai īstenotu praktiskus miera atjaunošanas pasākumus, piemēram, izskatīšanu šķīrējtiesā, starpniecību, objektīvas informācijas izplatīšanu, traumatisma novēršanu, uzticības atjaunošanu starp karojošām pusēm, humānās palīdzības nodrošināšanu, reintegrāciju, rehabilitāciju, atjaunošanu, izglītību, kā arī cilvēktiesību situācijas uzraudzību un uzlabošanu un cilvēktiesību papildpasākumus;
Reiterates that, in order to achieve the goals defined in the ESS, it is necessary to establish a European Civil Peace Corps, as has been recommended by the European Parliament on various occasions since 2000, in order to assure the possibility of civilian rapid reaction in crisis situations that risk escalating into violence and terrorism and for carrying out humanitarian tasks in response to natural or manmade disasters such as the 2004 tsunami; the task of the Civil Peace Corps would be to coordinate at a European level the training and deployment of civilian specialists to carry out practical peace-making measures such as arbitration, mediation, distribution of non-partisan information, detraumatisation, confidence-building between warring parties, provision of humanitarian aid, reintegration, rehabilitation, reconstruction, education, and monitoring and improving the human rights situation, including human rights accompaniment measures;
7. attiecībā uz drošības politiku izsaka bažas par to, ka dalībvalstis neatbilstīgi īsteno 2001.gada oktobrī pieņemto pretterorisma plānu, kā atzīmēts pēdējos Eiropas Padomes secinājumos šajā jomā
As regards internal security policy, is deeply concerned by the inadequate implementation by the Member States of the anti-terrorism plan adopted on October 2001, as noted in the last European Council conclusions on this subject
8. uzskata, ka efektīvu EDS var balstīt uz neparedzamu draudu un vajadzību skaidra un pamatota novērtējuma valstu, Eiropas un starptautiskā līmenī;
Considers that an effective ESS must be based on a clear and well founded assessment of emergent threats and needs at national, European and international levels;
10. atgādina savu 2002. gada oktobra ieteikumu uzsākt vispusīgu policijas un tiesas sadarbības instrumentu reformu, ieskaitot Eiropola konvencijas pārskatīšanu, lai saskaņotu to ar dalībvalstu policijas spēku demokrātiskās kontroles augstajiem standartiem un metodēm; atgādina, ka vispusīgas reformas mērķim jābūt pakāpeniski integrēt šos līdzekļus Kopienā, nostiprināt Eiropas Kopienu Tiesas kontroli un konsolidēt šos līdzekļus ar Kopienas budžeta palīdzību, pat pirms Konstitucionālā līguma stāšanās spēkā;
Recalls its suggestion from October 2002, of launching a comprehensive reform of the instruments of police and judicial cooperation, including a revision of the Europol Convention to bring it into line with the higher standards and methods of democratic control of the police forces of the Member States; recalls that comprehensive reform should gradually aim to communitarise these instruments, to strengthen judicial control by the Court of Justice and to fund the instruments through the Community budget, even before the entry into force of the Constitutional Treaty;
- izveidot integrētus un saskaņotus ES krīžu pārvarēšanas pasākumus gadījumiem, kad krīzes izraisa pārrobežu sekas ES;
– set up integrated and coordinated EU crisis-management arrangements for crises with cross-border effects within the EU,
- izveidot solidaritātes programmu, lai novērstu teroristu draudu un uzbrukumu sekas;
– establish “a Solidarity Programme” addressing the consequences of terrorist threats and attacks,
- izvērtēt iespējas, ko dalībvalstis varētu nodrošināt civilās aizsardzības mehānismam uzbrukuma gadījumā;
– assess the capabilities that Member States could make available to the Civil Protection Mechanism in the event of an attack,
- attīstīt civilās aizsardzības iespējas, tostarp kopīgas mācības un atklātas informācijas saskaņošanu, kā arī labāku medicīnas resursu pieejamību;
– develop civil protection capabilities, including joint exercises and coordination of public information, and improved availability of medical resources,
- pieņemt Eiropas programmu infrastruktūras aizsardzībai krīzes situācijās ar iespējamām pārrobežu sekām;
– adopt a European Programme for critical infrastructure protection with potential trans-boundary effects,
- stiprināt ātrās reaģēšanas mehānismu sadarbībai starp kompetentajām iestādēm policijas izmeklēšanā;
– strengthen the rapid response mechanism for cooperation between the competent authorities in police investigation;
atgādina, ka šie pasākumi ir paši svarīgākie saskaņotas un pilnīgas EDS izstrādāšanai, un tie jāīsteno, ņemot vērā nopietnu juridisko pamatu, kuru veido Eiropas Parlaments kā likumdevēja iestāde un budžeta lēmējiestāde, un ko pārbauda valstu parlamenti.
recalls that all these activities are of fundamental importance to the development of a coherent and complete ESS and should be pursued on a sound legal basis which involves the European Parliament as a legislator and budgetary authority and comes under the scrutiny of the national parliaments.
Eiropas drošības stratēģija (“EDS”), ko pieņēma Eiropas Padome 2003. gada decembrī, iezīmē ļoti vispārīgu Eiropas Savienības un tās dalībvalstu jomu ES iekšējās un ārējās drošības uzlabošanā.
The European Security Strategy (“ESS”) adopted by the European Council in December 2003 outlines a very general scope for the Union and its Member States in improving the Union’s internal and external security.
EDS atzīst, ka vairāki sociāli faktori – ieskaitot trūkumu, nepietiekamu uzturu, slimības un ekonomisko sabrukumu – veicina nestabilitātes klimatu un palielinātus draudus drošībai, jo tie bieži var novest pie reģionālā konflikta un valstu bankrota, un rezultātā pie degvielas apgādes vai tolerances pret organizēto noziedzību un terorismu.
The ESS, to its credit, recognises that a number of social factors – including poverty, malnutrition, disease, and economic collapse – all contribute to a climate of instability and increased security threats, as they can often lead to regional conflict and failed states and, as a consequence, fuel support or tolerance for organised crime and terrorism.
EDS konstatē piecus “galvenos draudus” mūsdienu Eiropai: a) terorismu; b) masu iznīcināšanas ieroču izplatīšanu; c) reģionālos konfliktus (kas, saskaņā ar Eiropas drošības stratēģiju, ar minoritāšu, pamatbrīvību un cilvēktiesību apdraudēšanu, var novest pie ekstrēmisma, organizētās noziedzības un terorisma); d) valstu bankrotu; une) organizēto noziedzību.
The ESS identifies five “key threats” against Europe today: (a) Terrorism; (b) Proliferation of Weapons of Mass Destruction; (c) Regional Conflicts (which, according to the ESS, by threatening minorities, fundamental freedoms, and human rights, can lead to extremism, organised crime and terrorism); (d) State Failure; and (e) Organised Crime.
Lai novērstu šos draudus, Eiropas drošības stratēģija skaidri atzīst, ka viss daudzums līdzekļu (ieskaitot ekonomiskos, humanitāros, civilos, diplomātiskos, tiesiskos, izlūkošanas, politiskos, tirdzniecības, attīstības, kultūras un citus) jāizmanto kopā, un, ka militārie līdzekļi var būt tikai viena no daudzām izmantojamajām metodēm efektīvā Eiropas draudu novēršanas stratēģijā.
In addressing these threats, the ESS explicitly recognises that a whole host of means (including economic, humanitarian, civilian, diplomatic, judicial, intelligence, police, trade, development, cultural, and others) should be utilised in conjunction with each other, and that military means may be only one of many methods to be used in an effective European threat-averting strategy.
Eiropas drošības stratēģija tālāk atzīmē, ka drošības izveidošana Savienībai apkārtējos rajonos lielā mērā var veicināt reģionālo draudu novēršanu, turpretī globālas dabas draudi jānovērš ar efektīvu daudzpusīgu struktūru palīdzību, kur “ANO stiprināšana, sagatavojot to savu pienākumu izpildīšanai, ir Eiropas prioritāte.”
The ESS further notes that the pursuit of building security in the Union’s neighbourhood can largely help in addressing regional threats, whereas threats of a global nature must be tackled through effective multilateral structures where “strengthening the United Nations, equipping it to fulfil its responsibilities and to act effectively, is a European priority”.
Nozīmīgi, ka attiecībā uz Eiropas drošības mērķiem, EDS uzsver, ka ES atbilstīgi jāizmanto visi tai pieejamie līdzekļi, lai “veicinātu labu valdīšanu, atbalstītu sociālo un politisko reformu, kas saistīta ar korupciju un varas ļaunprātīgu izmantošanu, nodibinātu likuma varu un aizsargātu cilvēktiesības”.
Significantly, regarding Europe’s security goals, the ESS stresses that the EU must appropriately utilise all the means available to it in “spreading good governance, supporting social and political reform, dealing with corruption and abuse of power, establishing the rule of law and protecting human rights”.
Saskaņā ar EDS tas ir sevišķi svarīgi, jo tie ir “vislabākie līdzekļi starptautiskās kārtības stiprināšanai.”
This is of paramount importance, according to the ESS, as these are “the best means of strengthening the international order.”
Taču EDS nenorāda uz ES cilvēktiesību un pamattiesību saistībām, īstenojot EDS darbības.
However, the ESS makes no reference to the human and fundamental rights obligations of the EU when implementing ESS actions.
Visbeidzot attiecībā uz Pilsoņu brīvību, tieslietu un iekšlietu komitejas specifisko kompetenci, EDS ir maz un retas norādes.
Finally, with regard to the specific competencies of the Committee on Civil Liberties, Justice and Home Affairs, the ESS references are few and far between.
EDS ar apmierinājumu atzīmē nesen veiktos pasākumus, ieskaitot Eiropas lēmuma par arestu pieņemšanu, pasākumus, kas veikti teroristu finansēšanas novēršanai, un ES un ASV līgumu par savstarpējo juridisko palīdzību.
The ESS notes with satisfaction recent measures, including the adoption of the European Arrest Warrant, steps to attack terrorist financing, and the EU-US agreement on mutual legal assistance.
EDS arī piemin, ka “kopīga draudu novērtēšana” ir “kopējas rīcības pamats”, un konstatē, ka “tā pieprasa uzlabotu informācijas apmaiņu starp dalībvalstīm un partneriem.”
The ESS also mentions that “common threat assessments” are the “best basis for common actions” and states that “this requires improved sharing of intelligence among Member States and with partners.”
(Ārlietu komitejas referents piekrīt šim jautājumam un konstatē, ka, pēc viņa domām, šajā ziņā jebkurš Savienības ieguldījums “sākotnēji jāierobežo apjomā un pēc veida, lai tas būtu pilnībā efektīvs.”).
(The AFET Rapporteur agrees on this point and states that, in his view, any contributions by the Union in this regard “must be initially limited in scope and in nature in order to have full effect.”).
Visbeidzot EDS ziņojumā arī secināts bez sīkākas izklāstīšanas, ka “izšķiroša cīņā gan pret terorismu, gan organizēto noziedzību ir labāka ārējo darbību un tieslietu un iekšlietu politikas koordinācija.”
Finally, the ESS Report also concludes, without elaboration, that “better co-ordination between external action and Justice and Home Affairs policies is crucial in the fight both against terrorism and organised crime.”
(Ārlietu komitejas (turpmāk – AFET) referents atzīmē šo noteikumu, bet pareizi atzīmē “EDS satura seklumu attiecībā uz abu jēdzienu sasaistīšanu, lai saskaņoti novērstu draudus.”)
(The AFET Rapporteur takes note of this provision but notes, appropriately, the “sparsity of content within the ESS on linking the two concepts to coherently address threats”.)
No Eiropas Savienības viedokļa Ārlietu komitejas ziņojums norāda uz lēnu, bet noteiktu dalībvalstu sadarbības uzlabošanos (vai nu valstu vadītāju, aizsardzības ministru, vai valstu armiju komandieru līmenī) ārējās drošības stiprināšanas mērķa sasniegšanai.
From the European Union point of view, the AFET Report indicates a slow but sure improvement in the cooperation among Member States (whether on the level of heads of state, Defence ministers, or heads of national armies) towards the goal of strengthening external security.
Ir apšaubāms, ka sadarbība starp politiskiem, institucionāliem un operatīviem slāņiem šinī jomā ir radījusi impulsu reālas kopējas aizsardzības politikas izveidošanai, kā aprakstīts Konstitucionālajā līgumā.
Indeed, the interaction between the political, the institutional and the operational layers in this domain has arguably created a momentum which could increase the Union’s gradual ability to establish a real common defence policy as outlined in the Constitutional Treaty.
Turpretī, virzošie faktori un politiskā griba, kas piemīt ārējās drošības veidošanai, ir vai nu vāja vai neeksistē attiecībā uz ticamas un demokrātiski atbildīgas iekšējās drošības politikas izveidi, pat ja Konstitucionālais līgums (kurš stāsies spēkā 2006. gada novembrī) paredz solidaritātes klauzulu teroristu uzbrukumu vai dabas katastrofu gadījumos.
By contrast, the push factors and political will present in external security-building are either weak or non-existent as far as the establishment of a credible and democratically accountable internal security policy is concerned, even as the Constitutional Treaty (which is planned to enter into force in November 2006) foresees a solidarity clause in case of terrorist attacks or natural catastrophes.
Šī situācija tika kritizēta darba grupas X “Brīvība, drošība un taisnīgums” galīgajā ziņojumā konvencijai, kurā atzīts, ka “ ... pašreizējai operatīvajai sadarbībai trūkst efektivitāte, caurredzamība un atbildība,” un šī doma izskanēja vēl pārliecinošāk Eiropas Padomes analīzē pēc notikušajiem teroristu uzbrukumiem Madridē, un nesenajā Hāgas piecu gadu rīcības plānā.
This situation was denounced in the Working Group X “Freedom, Security and Justice” final report to the Convention which broadly acknowledged that “ ... current operational collaboration lacks efficiency, transparency and responsibility,” and became even more pronounced in the analysis of the European Council after the Madrid attacks and in the recent Hague five-year plan.
Šī atšķirība starp centieniem un realitāti attiecībā uz iekšējās drošības jautājumiem nav pārsteidzoša, jo pret iekšējās drošības kārtību sākotnēji attiecās (un vēl joprojām attiecas) kā pret “aizliegto jomu” Eiropas institūcijām.
This gap between aspirations and reality in dealing with internal security matters is not surprising, as the internal security order has been treated from the beginning (and still is) as a “forbidden area” for the European Institutions.
Nav nekādu šaubu, ka kultūras, juridiskie un institucionālie šķēršļi, kuri pašlaik bloķē Eiropas drošības jomu, būs atbilstoši jānovērš, ja Savienībai jebkad būs jāizveido iekšējās drošības politika, kas pilnībā ņems vērā tās demokrātiskās vērtības un pilsoņu prasības.
Having said that, it is beyond doubt that the cultural, legal and institutional barriers presently blocking the European security area will have to be appropriately addressed if the Union is ever to establish an internal security policy that fully respects its democratic values and of the demands of its citizens.
Tā sauktā “pragmātiskā” vai pakāpeniskā pieeja šajā sfērā ir kļūdaina, jo par to pašlaik liecina mūsu pieredze ar Eiropolu, jauno Šengenas informācijas sistēmu un Ārējo robežu aģentūru.
A so-called “pragmatic” or piecemeal approach in this domain is a false shortcut, as is currently arguably demonstrated by our experience with Europol, the new Schengen System and the External Borders Agency.
Faktiski, par Eiropolu tika vestas sarunas pirms Amsterdamas līguma, bet tās netika vēlāk koriģētas, Šengenas informācijas sistēma tika izveidota, lai kontrolētu ārējās robežas, bet tagad dalībvalstis plāno to pārveidot par vairākmērķu policijas līdzekli, nepārveidojot tās uzdevuma formulējumu, turpretī Ārējo robežu aģentūra sāks darboties pēc dažiem mēnešiem, neņemot pienācīgi vērā nepieciešamo saikni ar policijas dienestiem.
In fact, Europol was negotiated before the Amsterdam Treaty but was not updated thereafter, the Schengen System was created for controlling external borders but now the Member States plan to transform it into a multi-purpose police tool, without a redefinition of its mission, while the External Borders Agency will be operational in a few months, but without having taken into due account the links needed with police services.
Tāpēc nav pārsteidzoši, ka ilgtermiņa plāna trūkums un iespējamās sadarbības trūkums starp šīm ierosmēm ir radījis vēl neskaidrāku situāciju, kas rada nopietnus jautājumus par demokrātisko atbildību, pamattiesību aizsardzību un efektivitāti.
So it is not surprising that the lack of a long term perspective and of possible interactions between these initiatives has created an even more confusing situation that raises serious questions of democratic accountability, protection of fundamental rights, and efficiency.
No referenta viedokļa, iekšējās drošības stratēģiju (vairāk nekā ārējās drošības sfēru) var izveidot tikai uz spēcīgu politisko saistību pamata un pārliecinošākos juridiskos ietvaros, kā noteikts Eiropas Konstitūcijā.
From the Rapporteur’s point of view, the internal security strategy (more than the external security domain) can only be founded on a strong political commitment and on a more solid legal framework, as provided for by the European Constitution.
Īpaši jāuzsver pilsoņu pamattiesību ievērošana, kā to nosaka Konstitūcija, jebkurās diskusijās par iekšējo policijas vai citu organizāciju sadarbību.
Particular emphasis must be given to the respect of citizens’ fundamental rights, as enshrined in the Constitution, within any discussion of internal police or other cooperation.
Pirms Konstitūcijas stāšanās spēkā Eiropas Savienība var tikai turpināt sagatavošanās darbu saskaņā ar to, kas jau ieteikts Eiropas Parlamenta rekomendācijā brīvības drošības un tieslietu jomā.
Before the Constitution’s entry into force, the Union can only continue the preparatory work according to what has already been suggested in the EP recommendation on the future of the Freedom Security and Justice Area.
Ierosinātie Kuhne sagatavotā ziņojuma grozījumi ir šādi:
The suggested amendments to the Kuhne report are aimed at: