natgillin/translations-raw huggingface dataset:
d) nenoteikta termiņa aizņēmumus var pieprasīt atmaksāt, tikai iesniedzot maksāšanas pieprasījumu piecus gadus iepriekš, izņemot gadījumu, ja aizņēmumu vairs neuzskata par daļu no maksātspējas rezerves vai ja ātrākai atmaksai ir vajadzīga kompetentās iestādes īpaša piekrišana.
(d) loans the maturity of which is not fixed must be repayable only subject to five years' notice unless the loans are no longer considered as a component of the solvency margin or unless the prior consent of the competent authorities is specifically required for early repayment.
Otrā gadījumā apdrošināšanas uzņēmumam jāinformē kompetentās iestādes vismaz sešus mēnešus pirms paredzētās atmaksas dienas, uzdodot faktisko un prasīto maksātspējas rezervi gan pirms, gan pēc atmaksas.
In the latter event the assurance undertaking must notify the competent authorities at least six months before the date of the proposed repayment, specifying the actual and required solvency margin both before and after that repayment.
Kompetentās iestādes atļauj atmaksāšanu tikai tad, ja apdrošināšanas uzņēmuma maksātspējas rezerve nesarūk zem noteiktā apjoma;
The competent authorities shall authorize repayment only if the assurance undertaking's solvency margin will not fall below the required level;
e) aizņēmuma līgumā nedrīkst iekļaut klauzulu, kas noteiktu, ka īpašos apstākļos, izņemot apdrošināšanas uzņēmuma likvidāciju, parāds ir atmaksājams pirms līgumā norādītās atmaksas dienas;
(e) the loan agreement must not include any clause providing that in specified circumstances, other than the winding-up of the assurance undertaking, the debt will become repayable before the agreed repayment dates;
f) aizņēmuma līgumu drīkst grozīt tikai pēc tam, kad kompetentās iestādes ir paziņojušas, ka tām nav iebildumu pret grozījumiem;
(f) the loan agreement may be amended only after the competent authorities have declared that they have no objection to the amendment,
- nenoteikta termiņa vērtspapīrus un citus dokumentus, kas atbilst attiecīgajiem nosacījumiem, tostarp kopīgās privileģētās akcijas, izņemot tās, kas minētas iepriekšējā ievilkumā, līdz 50 % no rezervēm šādu vērtspapīru kopsummai un subordinētajam aizņēmuma kapitālam, kas minēts iepriekšējā ievilkumā:
- securities with no specified maturity date and other instruments that fulfil the following conditions, including cumulative preferential shares other than those mentioned in the preceding indent, up to 50 % of the margin for the total of such securities and the subordinated loan capital referred to in the preceding indent:
a) tos nedrīkst atmaksāt pēc turētāja iniciatīvas vai bez kompetentās iestādes iepriekšējas piekrišanas;
(a) they may not be repaid on the initiative of the bearer or without the prior consent of the competent authority;
b) aizdevuma līgumam jānodrošina apdrošināšanas uzņēmumam iespēja atlikt aizņēmuma procentu maksājumus;
(b) the contract of issue must enable the assurance undertaking to defer the payment of interest on the loan;
c) aizdevēja prasījumi pret apdrošināšanas uzņēmumu ierindojami tikai pēc visiem nesubordinēto kreditoru prasījumiem;
(c) the lender's claims on the assurance undertaking must rank entirely after those of all non-subordinated creditors;
d) dokumentos, kas nosaka vērtspapīru emisiju, jāparedz spēja segt parādu un nesamaksāto procentu radītos zaudējumus, nodrošinot apdrošināšanas uzņēmumam iespēju turpināt darbību;
(d) the documents governing the issue of the securities must provide for the loss-absorption capacity of the debt and unpaid interest, while enabling the assurance undertaking to continue its business;
e) var ieskaitīt tikai pilnīgi samaksātas summas;
(e) only fully paid-up amounts may be taken into account.'
Prasība par maksātspējas rezervi: AK līmenī 1982. gada ICA 32. iedaļas 1. punkta grozījums prasa, lai ikviena apdrošināšanas sabiedrība (kurai piemērojama Akta II daļa), kuras galvenais birojs atrodas AK, „saglabā tāda apjoma maksātspējas rezervi, kādu var prasīt vai noteikt saskaņā ar noteikumiem, kuri ir izveidoti šīs iedaļas nolūkam”, ko pazīst kā nepieciešamo minimālo maksātspējas rezervi (NMMR).
The solvency margin requirement : at UK level, section 32(1) of the ICA 1982, as amended, requires every insurance company (to which Part II of the Act applies) whose head office is in the UK to “maintain a margin of solvency of such amount as may be prescribed by or determined in accordance with regulations made for the purpose of this section”, known as the Required Minimum Margin (RMM).
Akta 32. iedaļas 5. punkta a) apakšpunkts apdrošināšanas sabiedrības maksātspējas rezervi definē kā „tās aktīvu vērtību, kas pārsniedz saistību summu, kuru vērtību un apjomu nosaka atbilstīgi piemērojamajiem vērtēšanas noteikumiem”.
Section 32(5)(a) of the Act d e fines the margin of solvency of an insurance company as “the excess of the value of its assets over the amount of its liabil i ties, that value and amount being determined in accordance with any applicable valuation regulations”.
Akts nenosaka ne NMMR daudzumu, ne tā sastāvu, atstājot šo abu jautājumu konkretizēšanu ar likumu noteiktiem instrumentiem.
The Act does not stipulate the amount of the RMM nor any provision on its composition, leaving both issues to be specified by statutory instruments.
Saskaņā ar direktīvu apdrošināšanas sabiedrības pienākums ir uzturēt maksātspējas rezervi vismaz vienādu ar NMMR jebkurā laikā un nevis tikai gada beigās.
In line with the Directive, the insurance company is obliged to maintain a margin of solvency at least equal to the RMM at all times and not just at the year end.
Sabiedrībai, kas veic ilgtermiņa darbības, šo NMMR palielina:
The RMM of a company carrying on long-term business is the greater of:
§ minimālais garantijas fonds (kas savstarpējās dzīvības apdrošināšanas sabiedrības gadījumā ir EUR 600 000)
§ the Minimum Guaranteed Fund (which, in the case of a mutual life insurer company, is EUR 600,000)
§ nepieciešamā maksātspējas rezerve (NMR).
§ the Required Margin of Solvency (RMS).
Maksātspējas rezerves sastāvs: 3LD nosaka, ka maksātspējas rezervi veido no jebkādām paredzamām saistībām brīvi aktīvi, ko sauc arī par „tiešiem aktīviem”, un izņēmuma gadījumā „netieši” jeb „nemateriāli” aktīvi, ar nosacījumu, ka no kompetentas iestādes ir saņemta atļauja.
Composition of the solvency margin: the 3LD prescribes that the solvency margin must be represented by assets free of any foreseeable liabilities, also known as ‘explicit assets’ and, exceptionally, by ‘implicit’ or ‘intangible’ assets, provided an authorization from the competent authority is obtained.
Netiešie līdzekļi ir ilgtermiņa fondu aktīvi, kas ir nemateriāli un veidojas aktīvu pazeminātā vērtējuma vai saistību paaugstinātā vērtējuma dēļ.
Implicit items are assets of a long-term fund which are intangible and result from the underestimation of assets or the overestimation of liabilities.
Apdrošināšanas uzņēmumu 1994. gada noteikumi arī nosaka atšķirību starp tiešiem un netiešiem līdzekļiem.
Insurance Companies Regulations 1994 also differentiates between explicit and implicit items.
22. noteikuma 3. punkts prasa, lai aktīvi, kas nodrošina sabiedrības NMMR, vismaz 50 % no garantiju fonda (vai, ja vairāk – 100 % no minimālās garantijas fonda) būtu nodrošināti ar „tiešiem līdzekļiem”.
Paragraph (3) of Regulation 22 requires that, of the assets covering a company’s RMM, at least 50% of the Guarantee Fund (or, if greater, 100% of the Minimum Guarantee Fund) be covered by ‘explicit assets’.
Tiešie līdzekļi ir visu veidu aktīvi, kas nav netiešas pozīcijas, kuras ir nepārprotami minētas noteikumos.
Explicit assets are all types of assets other than implicit items, which are expressly mentioned by the Regulations.
Saskaņā ar 22. noteikuma 1. punktu garantijas fonds līdzinās vienai trešajai daļai no NMMR.
According to Paragraph (1) of Regulation 22, the Guarantee Fund is equivalent to one-third of the RMM.
Tāpēc 22. noteikums iedarbojas tādējādi, ka viena sestā daļa no NMMR ir jānodrošina ar tiešiem līdzekļiem, bet NMMR atlikušās piecas sestās daļas var nodrošināt ar netiešiem līdzekļiem.
Therefore, the effect of Regulation 22 is that one-sixth of the RMM must be covered by explicit assets, while the remaining five-sixths of the RMM may be covered by implicit items.
Apdrošināšanas uzņēmumu 1994. gada noteikumos nav noteikuma, kas nosauc tiešos un netiešos līdzekļus, no kuriem pieejamā maksātspējas rezerve var veidoties.
Insurance Companies Regulations 1994 do not include a provision that lists the explicit and implicit items the available solvency margin may consist of.
Tomēr tajos ir ietverti vairāki noteikumi, kas paredz, kā jāvērtē aktīvi un pasīvi.
However, they do include a number of regulations that prescribe how assets and liabilities must be valued.
Jebkurš aktīvs, kas nav minēts vērtēšanas noteikumos un kas nav skaidra nauda (piem., zelts vai preces), tiek uzskatīts bez vērtības un tādēļ tas ir izslēdzams no aprēķiniem.
Any asset not mentioned in the valuation regulations other than cash (e.g. gold or commodities) is treated as having no value and therefore must be excluded from the calculations.
Ja aktīvi tiek vērtēti saskaņā ar aktīvu vērtēšanas noteikumiem, jebkura aktīvu kategorija ir jāsalīdzina ar pieļaujamības robežām, ko nosaka noteikumi, kas, lai izkliedētu risku, ierobežo katras aktīvu kategorijas summu, ko var ņemt vērā, nosedzot sabiedrības pasīvus.
Once the assets are valued in accordance with the valuation of assets regulations, each category of assets must then be compared to the admissibility limits prescribed by the regulations, which, in order to spread the risk, limit the value of each category of assets that can be taken into account to cover the company’s liabilities.
Aktīvu vērtība, kas pārsniedz pasīvus un kurus var ņemt vērā sabiedrības maksātspējas prasībās, tiek pakļauta turpmākiem ierobežojumiem, kas noteikti Apdrošināšanas uzņēmumu 1994. gada noteikumu 23. noteikumā.
The value of the assets that exceeds the liabilities that can be taken into account to meet the company’s solvency requirements is subject to further limitations, which are laid down by Regulation 23 of the Insurance Companies Regulations 1994.
23. noteikuma 2. punkts ļauj vērtēt pusi no nesamaksātā kapitāla daudzuma, ja kapitāla ceturtā daļa ir samaksāta (šī prasība ir analoģiska savstarpējām sabiedrībām).
Regulation 23(2) allows half the amount of unpaid capital to be valued so long as a quarter of the capital is paid up (with analogous provisions for a mutual).
Savstarpējas vispārējas darbības veikšanā ar 23. noteikuma 4. punktu ir atļauts vērtēt nesamaksātus ieguldījumus, uz kuriem attiecas ierobežojumi a) un b) apakšpunktā.
Regulation 23(4) allows a mutual carrying on general business to value uncalled contributions, subject to the restrictions in subparagraphs (a) and (b).
Saskaņā ar direktīvu 1994. gada noteikumi nosaka, ka subordinēta aizņēmuma kapitāls ir izmantojams maksātspējas nolūkiem, ja pienākums atmaksāt aizņēmumu ir subordinēts apdrošinājuma ņēmēju tiesībām un ja ir saņemts 68. iedaļas orderis.
In line with the Directive, the 1994 Regulations prescribe that subordinated loan capital can count for solvency purposes if the obligation to repay the loan is subordinated to the rights of policyholders and a section 68 Order is obtained.
Netiešie līdzekļi, kas minēti 1994. gada noteikumos, ir nākotnes peļņa, cilmerizācija un slēptās rezerves.
The implicit assets mentioned by the 1994 Regulations are future profits, zillmerising and hidden reserves.
Saskaņā ar direktīvas prasībām par netiešu pozīciju ietveršanu maksātspējas rezerves aprēķinā ir jāsaņem iepriekšēja atļauja no kompetentas iestādes, kā to nosaka ICA 68. iedaļa.
In line with the Directive’s requirements, the inclusion of implicit items in the calculation of the margin of solvency is subject to the previous authorisation of the competent authority, as prescribed by section 68 of the ICA .
Trešās dzīvības apdrošināšanas direktīvas īstenošanas laikā DTI valsts sekretārs izdeva norādes par piesardzības pasākumiem, kas sniedz sīkāku aprakstu par netiešo līdzekļu izmantošanu maksātspējas nolūkiem, kā arī par valsts sekretāram ar Akta 68. iedaļu piešķirto lemšanas tiesību izmantošanu attiecībā uz šo jautājumu.
At the time of the implementation of the Third Life Directive, the Secretary of State of the DTI issued a Prudential Guidance providing further specifications on the use of implicit assets for solvency purposes and on the use by the Secretary of State of the discretion granted by section 68 of the Act in relation to this issue.
Norādēs atzina, ka, lai gan attiecībā uz nākotnes peļņu un cilmerizāciju orderi ir ātri saņemami, ja ir ievēroti atbilstošie nosacījumi, orderi attiecībā uz slēptajām rezervēm tiek izsniegti tikai kā ārkārtējs pasākums.
The Guideline stated that while orders in respect of future profits and zillmerising were readily available provided the relevant conditions were met, Orders in respect of hidden reserves were only given as an exceptional measure.
Cilmerizācija un slēptās rezerves: cilmerizācija ir process, ar kuru ilgtermiņa uzņēmējdarbības aktuārajā vērtējumā veic pielāgošanu, lai ņemtu vērā nākotnē atgūstamos izdevumus par jaunu klientu iegūšanu.
Zillmerising and hidden reserves: zillmerisation is a process whereby an adjustment is made in the actuarial valuation of long-term business to take account of the future recovery of the costs of acquiring new business.
Cilmera pielāgojums ļauj sabiedrībai radušos sākotnējos izdevumus jaunas darbības uzsākšanā sadalīt pa visu polises darbības laiku proporcionāli izmaksājamajām piemaksām.
The Zillmer adjustment allows for the initial expenses incurred by a company when writing new business to be spread over the lifetime of the policy in proportion to the premiums due.
Šādā veidā sākotnējās izmaksas tiek attiecinātas uz nākotnes ieņēmumu, ko iegūs no šīs polises.
In this way the initial costs are offset against the future income arising from that policy.
Cilmera pielāgošanas metodi piemēro tikai tām polisēm, kurās ir jāmaksā regulāras piemaksas.
Zillmer adjustments are applied only to policies where regular premiums are payable.
Noteikumi, kas nosaka nepieciešamās minimālās rezerves apjomu un aktīvu pieļaujamību, ir ietverti Apdrošināšanas uzņēmumu 1994. gada noteikumos.
The rules that prescribe the amount of the required minimum margin and the admissibility of assets are contained in the Insurance Companies Regulations 1994.
Saskaņā ar šiem noteikumiem par dažādu veidu saistībām tiek prasītas dažādas rezerves, jo nepieciešamā minimālā rezerve ir visu atbilstīgo rezervju kopums.
According to those rules, different margins are required for different type of liabilities, the required minimum margin being the aggregate of all the margins in question.
Saskaņā ar direktīvu 1994. gada noteikumu 26. noteikums nosaka, ka tiktāl, ciktāl slēptās rezerves pēc savas būtības nav ārkārtējas, tām, veidojoties no pārāk zema aktīvu novērtējuma un pārāk augsta saistību novērtējuma (no matemātiskām rezervēm atšķirīgas), var dot pilnu vērtību maksātspējas rezerves nolūkos
In line with the Directive, Regulation 26 of the 1994 Regulations prescribe that, in so far as they are not of an exceptional nature, hidden reserves resulting from the underestimation of assets and overestimation of liabilities (other than mathematical reserves), may be given full value for solvency purposes.
Akta 25. pants uzliek par pienākumu pieprasīt no katras apdrošināšanas sabiedrības pienācīgi pieejamu maksātspējas rezervi attiecībā uz „visu uzņēmējdarbību” jebkurā laikā.
Article 25 imposes the obligation on the regulator to require from every assurance company an adequate available solvency margin in respect of its ‘entire business’ at all times.
Tāpēc šis jēdziens tiek nepārprotami atkārtots trešoreiz.
The concept is therefore explicitly reiterated for the third time.
Maksātspējas rezerve ir jāveido no aktīviem, kas brīvi no jebkādām paredzamām saistībām.
The solvency margin must be represented by assets free of any foreseeable liabilities.
Vai ELAS maksātspējas rezerve bija „pienācīga jebkurā laikā”?
Was ELAS solvency margin ‘adequate at all times’?
Te jāanalizē divi jautājumi: rezervju neveidošana brīvas izvēles piemaksām un nākotnes piemaksu un cilmerizācijas izmantojums.
There are two issues to be analyzed: the non-reserving of discretionary bonuses, and the use of future profits and Zillmerisation.
Rezervju neveidošana brīvas izvēles piemaksām, saikne ar 10. un 18. pantu
Non-reserving of discretionary bonuses, link to Articles 10 and 18
Kā sīki izskaidrots iedaļā par 8., 10. un 18. pantu, ELAS neveidoja rezervi brīvās izvēles piemaksām, līdz ar to neiekļāva šīs saistības savas maksātspējas rezerves aprēķinā.
As was explained in detail in the section on Articles 8, 10 and 18, ELAS did not reserve for discretionary bonuses, thereby not computing these liabilities in its solvency margin.
Viens no argumentiem pieņem, ka, tā kā sabiedrība ELAS varēja atļauties netraucēti to darīt, tai izdevās mākslīgiem līdzekļiem nodrošināt prasības par maksātspējas rezervēm, tādējādi noslēpjot patiesību no apdrošinājuma ņēmējiem un apdraudot savu finansiālo dzīvotspēju nākotnē.
There is one line of reasoning that assumes that, by being allowed to do this, ELAS managed by artificial means to meet its solvency requirements, thereby hiding the truth from policyholders and endangering its future financial viability.
Turpinot šo domu, saka, ka tas būtu nozīmējis, ka PRE tika apdraudētas un ka regulatori spēra soļus, kas nebija „piemēroti un nepieciešami, lai novērstu vai labotu jebkādus pārkāpumus, kas var kaitēt apdrošinājuma ņēmēju interesēm" , kā to prasa 10. pants.
The argument continues by saying that this would have meant that PRE were put at risk and that regulators took measures that were not “ appropriate and necessary to prevent or remedy any irregularities prejudicial to the interests of the assured persons” , as required by Article 10.
Nenodrošinot uzņēmējdarbībā AK tiesību aktu ievērošanu attiecībā uz PRE , iespējams, netika ievērots 10. pants.
By not ensuring that the business complied with UK law on PRE, it possibly failed to respect Article 10 (See also section II.2.
(Sk. arī II iedaļas 2. punktu „Turpmākās liecības par transponēšanu”).
‘Further evidence on transposition’).
Nākotnes peļņa un 68. iedaļas jautājums
Future profits and Section 68 issue
Otrs galvenais maksātspējas rezerves aspekts ir jautājums par nākotnes peļņu, cilmerizāciju un valsts sekretāra pilnvarām.
The second key aspect of the solvency margin issue is the question of future profits, Zillmerising and the powers of the Secretary of State.
Laikā, kad notika 3 LD īstenošana, spēkā esošie EK tiesību akti
At the time of the implementation of the 3LD, the EC legislation in force
Direktīvas 79/267/EEK 18. panta 3. punkts, 1 LD.
Article 18(3)(A) Directive 79/267/EEC, the 1LD.
Panta pilnu tekstu sk. II iedaļas 1. panta 3. punktā „Citu direktīvu attiecīgie panti”. par nākotnes peļņu noteica, ka līdz 50 % no nākotnes peļņas var izmantot, pildot uzņēmuma maksātspējas prasības pirms kompetentas iestādes pilnvarojuma un ievērojot noteiktus nosacījumus.
For full text of the article, see section II.1.3, 'Relevant articles from other directives'. on future profits prescribed that up to 50% of future profits could be used for meeting the undertaking’s solvency requirements, prior to the authorization of the competent authority and subject to certain conditions.
Šī nosacījuma pamatjēga ir gatavoties iespējai, ka peļņa no ieguldījumiem nākotnē varētu augt un nodrošināt nākotnes saistības.
The underlying rationale behind this was to anticipate the likelihood that profits on investments would arise in future and be available to meet future liabilities.
Lai izvairītos no riskiem, nākotnes peļņas aplēse jāveic apdomīgā veidā.
To avoid risks, the estimation of future profits was to be carried out on a prudent basis.
Šī iespēja tika nopietni ierobežota, pieņemot Maksātspējas I direktīvu 2002. gadā (sk. 1. panta 4. punktu), kas pilnībā aizliedz tās izmantošanu, sākot ar 2009. gadu.
This possibility was severely restricted with the adoption in 2002 of the Solvency I Directive (see Article 1.4), which totally prohibits their use from 2009 onwards.
Saistība ar ELAS lietu kļūst acīmredzama, lasot R. Baird ( WE 17)
The linkage with the ELAS case becomes apparent following Baird's (WE 17)
Saskaņā ar šo liecību, sabiedrībai bija atļauts uzlabot ārējo priekšstatu par tās finansiālo stiprumu.
According to this evidence, the company was thereby allowed to enhance the external perception of its financial strength.
R. Baird ieteica pārskatīt regulatora tiesības pēc brīviem ieskatiem piešķirt atļauju par nākotnes peļņas izmantošanu maksātspējas prasību izpildei.
Baird recommended reviewing the exercise of discretion by the regulator relating to authorisations for using future profits to meet solvency requirements.
Tāpēc viens virziens izmeklēšanā pētīja, vai valsts sekretāra izmantotās tiesības vadīties pēc brīviem ieskatiem, balstoties uz 1982. gada ICA 68. iedaļu, nozīmīgi ietekmēja ELAS notikumus un vai šīs brīvo ieskatu tiesības pašas par sevi atbilst 3 LD .
Therefore, one of the lines of investigation being pursued is whether the discretion exercised by the Secretary of State based on section 68 of the ICA 1982 played a prominent role in the ELAS affair and whether that discretion itself is compatible with the 3LD.
Direktīva nosaka, ka dalībvalstīm ir jānodrošina, ka kompetentām iestādēm ir pietiekamas pilnvaras un līdzekļi savu kontroles funkciju veikšanai (sk. 3 LD 10. pants).
The Directive prescribes that Member States must ensure that competent authorities have sufficient powers and means to carry out their supervisory functions (see Article 10 3LD).
Direktīva turpretī atļauj kompetentajai iestādei atcelt noteikumu piemērošanu tikai ierobežotā gadījumu skaitā, ievērojot stingrus nosacījumus, bet šķiet, ka nekur direktīvā dalībvalsts kompetentai iestādei nav uzticētas tādas atcelšanas tiesības, kādas noteiktas 1982. gada ICA 68. iedaļā.
The Directive, by contrast, allows the competent authority to waive the application of rules only on a limited number of occasions and subject to stringent conditions but it seems that nowhere in the Directive is the competent authority of a Member State entrusted with such waiver powers as those prescribed by section 68 of the ICA 1982.
Izmeklēšanai ir jāpārbauda, vai šādas tiesības rada risku par to izmantošanu pieļāvīgā un nekonsekventā veidā, kas varētu būt bijis labvēlīgs pret vienām sabiedrībām, bet nelabvēlīgs pret citām, tādējādi radot iespējamu apdraudējumu saskaņotu standartu piemērošanai.
The investigation must ascertain whether such powers entail the risk of being exercised in a lenient or inconsistent way that might have been beneficial to some companies but not to others, thereby possibly undermining the application of harmonised standards.
Jautājums turklāt ir par to, vai no ELAS skandāla būtu varēts izvairīties, ja šīs tiesības būtu ierobežotas.
Moreover, the issue is whether the ELAS scandal would have been avoided, had those powers been constrained.
Apdrošināšanas sabiedrību 1982. gada akta 68. iedaļa
Section 68 of the ICA 1982
Ielūkosimies 68. iedaļā ciešāk.
Let us look at section 68 more closely.
Ar akta 68. iedaļu valsts sekretārs drīkst atcelt pēc apdrošinātāja prasības vai ar viņa atļauju un ar nosacījumu, ka ir ievēroti noteikti nosacījumi, piesardzības noteikumu piemērošanu šai atsevišķajai sabiedrībai.
Under section 68 of the Act, the Secretary of State may, upon request or with the consent from an insurer and provided certain conditions are met, waive the application of prudential rules to that particular company.
Vai šī brīvās izlemšanas tiesība saskan ar 3 LD ?
Is this discretion compatible with the 3LD?
Virsraksts 68. iedaļai skan „Pilnvara par II daļas modificēšanu attiecībā uz atsevišķām sabiedrībām”.
Section 68 is entitled “Power to modify Part II in relation to particular companies”.