natgillin/translations-raw huggingface dataset:
ELAS pārdeva savas polises Īrijā kopš 1991. gada, bet acīmredzot neuzskatīja par piemērotu šo produktu laist Īrijas tirgū līdz 2000. gada martam – tikai četrus mēnešus pirms krīzes. ...
Equitable had been trading in Ireland since November 1991 but apparently had never found it appropriate to launch this product on the Irish market until March 2000, just four months before the bubble burst. ...
Otrkārt, apdrošinājuma ņēmējs no Īrijas B. Knowd ( H2 ) sūdzējās par atšķirīgajām piemaksām, kas tika piešķirtas apdrošinājuma ņēmējiem no Īrijas un AK.
Secondly, Irish policyholder Ms KNOWD (H2) complained about different bonuses awarded to Irish and UK policyholders, respectively.
Kā iepriekš minēts c) punktā, C. Thomson paskaidroja H2 un H8 , ka ELAS uzņēmējdarbība tika nošķirta Īrijā, Vācijā un AK tādā veidā, ka tika izmantoti dažādi piemaksu veidi un nosacīti asignēti dažādi ieguldījumi.
As outlined above under point c.), Mr THOMSON explained in both H2 and H8 that there was a separation between ELAS' Irish business, German business and UK business in terms of different series of bonus and notionally earmarked different investments.
Pēc ELAS teiktā, „ dažkārt atšķīrās AK un Īrijas polišu piemaks u likmes atkarībā no nosacītajā Īrijas fondā ieguldīto aktīvu dažādiem rezultātiem ” ( WE-CONF 5 ).
According to ELAS, " bonus rates have differed between UK and Irish policies from time to time due to the different performance of assets hypothecated to the notional Irish fund " (WE-CONF 5).
Termiņa beigu korekcija Īrijā bija 15 % un AK 9 %. ”
The maturity adjustment was 15% in Ireland and 9% in the UK . "
Šajā sakarā ELAS norāda WE-CONF 5 , ka 2001. gada jūlijā, kad AK pensiju polišu ar dalību apdrošinātāja peļņā vērtība tika samazinātas par 16 %, Īrijas polišu vērtība netika samazināta.
In this context, ELAS points out in WE-CONF 5 that in July 2001, when UK with-profits pension policies were reduced by 16%, Irish policy values were not reduced.
B. Knowd ( H2 ) sūdzējās arī par iespējamo diskrimināciju no ELAS puses, sniedzot informāciju apdrošinājuma ņēmējiem.
Ms KNOWD (H2) furthermore complained about ELAS' allegedly discriminatory practices in terms of providing information to policyholders.
Viņa apgalvo, ka „ gada ziņojumā un pārskatos nav iekļauta īpaši apdrošinājuma ņēmējiem no Īrijas domāta informācija ”, ka viņa „ nesaņēma paziņojumu par AGM” un ka viņai tādējādi „ tika liegtas viņas tiesības balsot ”.
She claims that " information specific to Irish policyholders is not contained in the annual report and accounts ", that she " did not get notification of the AGM " and that she was thus " deprived of her voting rights ".
M. J. Weyer ( H3 ) kritizēja ELAS informācijas politiku attiecībā pret apdrošinājuma ņēmējiem no Vācijas: „ Apdrošinājuma ņēmēji no Vācijas ... cieš no ELAS informācijas politikas...
Mr WEYER (H3) criticised the Society's information policy vis-à-vis German policyholders: " German policyholders ... suffer from the information policy of the Society...
Nosūtītais teksts – it kā ar mērķi informēt – parasti ir ļoti garš un zināmā mērā klientam pilnīgi nesaprotams.
Texts sent out – allegedly for information – are usually very long and to some extent completely unintelligible to the consumer.
Šāda teksta piemērs ir „piedāvājums noslēgt kompromisa darījumu”, kas izsūtīts lielā steigā, tā sauktais GPLG kompromisa plāns.
An example of this is the ‘proposal for a compromise settlement’, sent out in great haste, the so-called GAR compromise plan.
Šis plāns vien aizņēma 227 lpp.
It alone comprised 227 pages.
Šim dokumentam ir ļoti apgrūtinoša un neizprotama struktūra, ko apdrošinājuma ņēmējs no Vācijas praktiski nevar izmantot, jo šajā dokumentā, kurā ir noteiktas līgumslēdzēju pušu ilgtermiņa tiesības un pienākumi, ir atsauces uz Anglijas tiesību aktiem un jo īpaši uz 1985. gada Apdrošināšanas uzņēmumu akta 425. nodaļu.
The document has a very cumbersome and impenetrable structure which is of little help to the German policyholder because the document, which sets out to settle the rights and obligations of the contracting parties in the long term, refers to English law and, in particular, to Section 425 of the Companies Act of 1985.
Apdrošinājuma ņēmējiem par tiem ir maza izpratne, jo īpaši tāpēc, ka, slēdzot līgumus un saskaņā ar nespeciālista polises nosacījumu interpretāciju, bija jāpiemēro tikai Vācijas tiesību akti.
German policyholders cannot make much sense of this, particularly as, when contracts were concluded and according to a layman’s reading of the policies, only German law was supposed to be applicable.
Īpašs kritiskais punkts ir informācijas politika attiecībā uz nodošanas vērtību noteikšanu, ciktāl līgums atļauj nodošanu, un informācija par peļņas sadales nosacījumu konkrētu saturu.
A particularly critical point is the information policy in relation to the quantification of surrender values, in so far as the contract allows surrender, and information on the exact composition of the profit-sharing arrangement.
Šajā ziņā pašreizējo ELAS politiku, no apdrošinājuma ņēmēju no Vācijas viedokļa, varētu praktiski raksturot kā pilnīgu informācijas trūkumu, nemaz nerunājot par plikiem skaitļiem. ”
Here the current policy of the Society from the point of view of German policyholders could be described in practice as no information at all, apart from a bare figure ."
M. J. Weyer ( H3 ) arī norādīja uz lingvistiskām problēmām, ko radīja ELAS atteikums nodrošināt noteiktus dokumentus vācu valodā: „ Apdrošinājuma ņēmējiem no Vācijas 2006. gada 12. aprīlī tika nosūtīta vēstule, kurai pievienoti balsošanas dokumenti, gada ziņojums un kandidātu deklarācijas tikai angļu valodā, minot šādus iemeslus: „šogad mēs nosūtām šos dokumentus tikai angļu valodā, lai izvairītos no kavējumiem, kas saistīti ar tulkošanu un atsevišķu drukāšanu.
Mr WEYER (H3) also referred to linguistic problems caused by the Society's refusal to provide certain documents in German: " The German policyholders were contacted by letter of 12 April 2006 enclosing the voting documents, the annual report and the candidates’ declarations only in English stating the following reasons: ‘we are only sending the documents in English this year in order to avoid delays due to translation and separate printing.
Tāpat dokumentu angļu valodā izmantošana ietaupīs līdzekļus.”
The use of English documents will also save expense’.
Es domāju, ir skaidrs, ka daudzi apdrošinājuma ņēmēji no Vācijas bija ļoti aizkaitināti par šādu procedūru un jutās visnotaļ bezpalīdzīgi, jo vairums apdrošinājuma ņēmēju, kā mēs konstatējām, nekādā veidā nevarēja izmantot šos dokumentus angļu valodā. ”
I think it is clear that many of the German policyholders were very annoyed by this procedure and felt they were in a quite helpless situation because the great majority of policyholders, as we learned, could not make any use of the English documents. "
Equitable locekļu rīcības grupas ( EMAG ) direktors L. Seymour , kura galvenais pienākums ir strādāt ar apdrošinājuma ņēmējiem, kas nav no AK, informēja komiteju, ka arī viņš ir saņēmis vēstules no apdrošinājuma ņēmējiem no Vācijas, kuri sūdzējās par to, ka finanšu ziņojumi nav sagatavoti viņu valodā.
Mr SEYMOUR, who is a director of the Equitable Members Action Group (EMAG) with main responsibility for non-UK based policyholders, informed the committee that he too received letters from German policyholders who complained of a lack of financial reports in their language.
WE 21-CONF ir apstiprināts, ka dokumenti attiecībā uz ikgadējo kopsapulci, kā arī ziņojumi un pārskati šobrīd ir sagatavoti angļu valodā, „ jo dokumentu tulkošana radīja nelielus kavējumus ”.
In WE 21-CONF it is confirmed that documents relating to the Annual General Meeting as well as reports and accounts are now issued in English " as the translations of documents was causing some delay ".
Kad viņam jautāja, vai viņš uzskatot, ka šāda rīcība ir saskaņā ar Trešo dzīvības apdrošināšanas direktīvu, C. Thomson atbildēja H8 : „ Cik es saprotu, tā nav pretrunā mūsu noteikumiem .”
When asked whether he believes that such practice is in accordance with the Third Life Directive Mr THOMSON responded in H8 that " as I understand it, it does not breach our requirements ".
( WE-CONF 21 ) Konsolidētās Dzīvības apdrošināšanas direktīvas III pielikumā (skatīt turpmāk 3.a punktu) noteiktās prasības sniegt informāciju apdrošinājuma ņēmējam tās dalībvalsts valodā, kurā ir radušās saistības, tik tiešām attiecas tikai uz šajā pielikumā uzskaitīto informāciju, un tajā nav minēti M. J. Weyer un L. Seymour norādītie dokumenti.
The requirement to communicate information to the policyholder in the language of the Member State of the commitment, laid down in Annex III of the consolidated Life Directive (see point 3. a.) below), indeed relates only to the information listed in the Annex, which does not include the documentation referred to by Mr WEYER and Mr SEYMOUR.
Rakstiskas un mutiskas liecības, ko komiteja saņēma no apdrošinājuma ņēmējiem no Īrijas un Vācijas, parāda, ka, cenšoties iegūt kompensāciju, viņi ir saskārušies ar īpašām grūtībām.
Written and oral evidence received by the committee from Irish and German policyholders suggests that they have faced particular difficulties in their efforts to obtain redress.
Kompensācijas pieejamība tajā dalībvalstī, kurā ir radušās saistības
Access to redress in the Member State of commitment
Tā kā vairums cietušo apdrošinājuma ņēmēju, kas nav no AK, vispirms vērsās pie savām attiecīgajām valsts iestādēm, šīs nodaļas sākumā īsumā aprakstīta reģistrācijas dalībvalsts atbildība patērētāju aizsardzības jomā, kā tas noteikts Trešajā dzīvības apdrošināšanas direktīvā.
Since most of the aggrieved non-UK policyholders first turned to their respective national authorities, this section begins by briefly outlining the responsibilities of host Member States in terms of consumer protection as laid down in the Third Life Directive.
Tādējādi Īrijas un Vācijas regulējošo iestāžu loma un darbība attiecībā uz Equitable Life tiek pētīta, īpaši cenošoties sniegt atbalstu cietušajiem apdrošinājuma ņēmējiem.
Subsequently, the roles played, and actions undertaken, by Irish and German regulatory authorities in relation to Equitable Life are explored with particular reference to providing assistance to aggrieved policyholders.
Visbeidzot tiek izskatīts jautājums par to, vai apdrošinājuma ņēmējiem, kas nav no AK, ir (vai bija) pieejama kompensācija no ombuda shēmas vai garantiju fondiem viņu attiecīgajās izcelsmes valstīs.
Finally, the question whether or not non-UK policyholders have (or had) access to redress through Ombudsman schemes or guarantee funds in their respective home countries is addressed.
Reģistrācijas dalībvalsts iestāžu loma un pilnvaras saskaņā ar Trešo dzīvības apdrošināšanas direktīvu ( 3LD )
Role and powers of host Member State authorities under the 3rd Life Directive (3LD)
WE 41 Komisija izklāsta pilnvaru un atbildības sadali starp izcelsmes un reģistrācijas dalībvalsts iestādēm saskaņā ar 3LD .
In WE 41, the Commission outlines the division of powers and responsibilities between authorities of home and host Member States under the 3LD.
Tādējādi saskaņā ar šīs direktīvas 10. panta 2. punktu „ par apdrošināšanas uzņēmuma, tostarp uzņēmējdarbības, ko tas veic vai nu filiālēs, vai saskaņā ar tiesībām sniegt pakalpojumus, finanšu uzraudzību ir pilnībā atbildīga izcelsmes dalībvalsts ” .
Thus, according to Article 10(2) of the Directive, " the financial supervision of an insurance undertaking, including that of the business it carries on either through branches or under the freedom to provide services shall be the sole responsibility of the home Member Sates ."
No otras puses, reģistrācijas dalībvalsts patur tiesības uzraudzīt uzņēmējdarbības veikšanu savā teritorijā.
On the other hand, the host Member State retains powers for supervising the conduct of business on its territory.
Pirmkārt, 3LD 32. pantā ir minēts pamatnoteikums, ka dzīvības apdrošināšanas līgumiem kopumā ir jāpiemēro tās valsts tiesību akti, kurā radušās saistības, tas ir, tās valsts, kurā attiecīgajam apdrošinājuma ņēmējam ir pastāvīga dzīvesvieta, lai nodrošinātu, ka līgums atbilst tiesību aktiem, ar kuriem apdrošinājuma ņēmējs ir pazīstams.
Firstly, Article 32 of the 3LD lays down the basic rule that the law applicable to Life assurance contracts must, in general, be that of the country of commitment, i.e. the country where the policyholder has his/her habitual residence in order to ensure that the contract is governed by law with which the policyholder is familiar.
Turklāt gadījumā, kad „ Kopienā dibināts apdrošinātājs atver filiāli citā dalībvalstī vai sniedz tajā pakalpojumus, šī reģistrācijas dalībvalsts var pieprasīt ievērot tās uzņēmējdarbības vadības noteikumus, kas nāk par labu vispārējām interesēm.
Furthermore, " when a Community insurer establishes a branch in, or provides services into, another Member State , that host Member State may require that its conduct of business rules that are justified by the general good should be respected.
Par šiem noteikumiem ir jāpaziņo apdrošinātāja izcelsmes valsts kompetentajām iestādēm (skatīt 40. panta 4. punktu), lai attiecīgā izcelsmes valsts iestāde atbilstīgi varētu par to informēt apdrošinātāju.
These rules must be notified to the competent authorities of the insurer's home State (see Article 40(4)), so that the home authority can inform the insurer accordingly.
Turklāt reģistrācijas dalībvalsts var lūgt sniegt ex post un nesistemātisku paziņojumu par to polišu nosacījumiem, ko apdrošinātājs piemēro tās teritorijā, „lai pārbaudītu atbilstību valsts noteikumiem attiecībā uz apdrošināšanas līgumiem” (45. pants) ” ( WE 41
In addition the host Member State may ask for ex post and non-systematic notification of the policy conditions used by an insurer in its territory 'for the purpose of verifying compliance with national provisions concerning assurance contracts' (Article 45) " (WE 41
Komisija nodrošina pamatnostādnes, kā apdrošināšanas nozarē piemēro vispārējo interešu jēdzienu, izmantojot skaidrojošu paziņojumu
The Commission provides guidance on the application of the concept of the general good in the insurance sector through an interpretative Communication
Komisijas skaidrojošais paziņojums par brīvību sniegt pakalpojumus un vispārējām interesēm apdrošināšanas jomā (2000/C 43/03). .
Commission Interpretative Communication on the freedom to provide services and the general good in the insurance sector (2000/C 43/03). .
Dalībvalstu tiesības piemērot savus noteikumus vispārējās interesēs ir minētas vairākās vietās 3LD , piemēram, attiecībā uz reklāmu 47. pantā ir noteikts, ka „ apdrošinātāji var reklamēt savus produktu reģistrācijas valstī atbilstīgi visiem vispārējo interešu labā pieņemtajiem noteikumiem, kas reglamentē šādu reklāmu veidu un saturu ”.
The right of home Member States to apply their rules in the interest of the general good is referred to in several places in the 3LD, for instance as regards advertising, where it is stipulated in Article 47 that " insurers can advertise their products in the host country subject to any rules governing the form and content of such advertising adopted in the interest of the general good ".
3LD ir noteiktas arī prasības attiecībā uz obligāto informāciju, kas jāsniedz apdrošinājuma ņēmējam pirms līguma noslēgšanas un visa līguma darbības laikā (skatīt 36. pantu saistībā ar III pielikumu).
The 3LD also lays down requirements in terms of minimum information that must be provided to the policyholder before the contract is concluded and throughout the term of the contract (see Article 36 in connection with Annex III).
Šī informācija cita starpā ir sūdzību izskatīšanas kārtība.
The information includes inter alia the arrangements for handling complaints.
Saskaņā ar 36. panta 3. punktu reģistrācijas dalībvalsts var pieprasīt papildu informāciju III pielikumā uzskaitītajai, ja tas ir vajadzīgs, lai pienācīgi izprastu svarīgus līguma punktus.
According to Article 36(3), information in addition to that listed in Annex III may be required by the host Member State if it is necessary for a proper understanding of the essential elements of the contract.
Tādējādi 36. pantā noteikto prasību īstenošana saistībā ar 3LD III pielikumu ir tās dalībvalsts kompetence un pienākums, kurā ir radušās saistības. „ Tādējādi tās valsts tiesību akti, kurā ir atvērta filiāle, noteiks tās informācijas saturu un veidu, kas jāsniedz filiāles klientiem un kas tiktu izmantota, lai novērtētu apgalvojumus par nelikumīgu pārdošanu. ”
The implementation of the requirements laid down in Article 36 in connection with Annex III of Directive therefore falls within the competence and responsibility of the Member State of the commitment. "
III pielikumā noteikts, ka informācija ir jāsniedz rakstiski un (parasti) tās dalībvalsts oficiālajā valodā, kurā apdrošinājuma ņēmējam ir pastāvīga dzīvesvieta.
Annex III stipulates that the information must be provided in writing and (normally) in an official language of the Member State where the policyholder has his/her residence.
Es uzskatu, ka par pareizas uzņēmējdarbības veikšanas nodrošināšanu ir atbildīga gan izcelsmes, gan reģistrācijas valsts.
This, I would argue, is a joint responsibility of the home and the host to make sure that the business is being carried on properly.
Komisija uzsver, ka, lai gan „ reģistrācijas dalībvalsts var pieprasīt ievērot atsevišķus savus noteikumus, ... izcelsmes dalībvalsts ... ir galvenā atbildīgā par to, lai nodrošinātu, ka apdrošinātājs ievēro noteikumus attiecībā uz vispārējām interesēm, kas ir dažādās reģistrācijas dalībvalstīs, kurās tas veic savu uzņēmējdarbību (skatīt 13. panta 3. punkta b) apakšpunktu un 46. panta 3. punktu) ” ( WE 41
The Commission emphasises, that while the " host Member State can require that certain of its rules be respected, ... the home Member State ... is ultimately responsible for ensuring compliance by the insurer with the provisions relating to the general good existing in the various host Member States in which it carries on its business (see Articles 13(3)(b) and 46(3)) " (WE 41
Ja reģistrācijas dalībvalsts konstatē, ka apdrošināšanas uzņēmums neievēro piemērojamos tiesību aktu noteikumus, tai vispirms jāvēršas pie šī uzņēmuma, lai panāktu tā atbilstību.
When the host Member State establishes that an insurance undertaking is not complying with the legal provisions applicable, it should first call on the undertaking to correct its behaviour.
Attiecībā uz atbildību par apdrošinājuma ņēmēju sūdzību izskatīšanu Komisija apgalvo turpmāko: „ Ņemot vērā dalībvalsts, kurā radušās saistības, svarīgo lomu apdrošinājuma ņēmēju informācijas pārzināšanā, tostarp informācijas par sūdzību izskatīšanas nosacījumiem, un ņemot vērā reģistrācijas valstij piešķirtās tiesības pieprasīt ievērot tās uzņēmējdarbības vadības noteikumus, ko attaisno vispārējas intereses, Komisija uzskata, ka dalībvalsts, kurā rodas saistības, pienākums ir uzņemties zināmu atbildību par sūdzību izskatīšanu un sūdzību iesniedzēju konsultēšanu.
As regards responsibility for dealing with complaints by policyholders, the Commission states the following: " Given the important role given to the Member State of the commitment in the management of policyholder information, including information on the arrangements for handling complaints, and given the right accorded to the host State to require the application of its conduct of business rules justified by the general good, the Commission considers that the Member State of the commitment is obliged to assume a certain responsibility for the reception and processing of complaints and the guidance of complainants.
WE-CONF 18
In WE-CONF 18
8. lpp. ir pausts viedoklis, ka valsts, kurā rodas saistības, „ vienmēr ir bijusi iesaistīta savu pilsoņu konsultēšanā arī valodas problēmu gadījumā ” un tāpēc „ patērētāji dabiski sagaida, ka viņu vietējā iestāde sniegs tiem padomu ”.
Page 8. the view is taken that the country of commitment " always had a role to play in advising its citizens, not least given the problem of language " and because " consumers naturally look to their local authority to advise them ".
Ņemot vērā kopējos pienākumus, Komisija uzsver efektīvas informācijas apmaiņas un sadarbības nozīmi starp reģistrācijas dalībvalsts un izcelsmes dalībvalsts uzraudzības iestādēm.
Given this split of responsibilities, the Commission emphasises the importance of good exchange of information and effective cooperation between the supervisory authorities of host and home Member State, respectively.
To parāda tas, ka 1997. gadā ES dalībvalstu uzraudzības iestādes pieņēma „Sjēnas Protokolu” ( WE 55 ).
This is reflected by the adoption of the 'Siena Protocol' (WE 55) in 1997 by supervisory authorities of EU Member States.
Šajā protokolā ir iekļauti rīcības noteikumi attiecībā uz informācijas apmaiņu un sadarbību starp uzraudzības iestādēm, piemērojot apdrošināšanas direktīvas.
The protocol determines rules of behaviour with regard to exchange of information and cooperation between supervisory authorities in the application of Insurance Directives.
Tomēr Komisija savā Baltajā grāmatā par finanšu pakalpojumu politiku 2005.–2010. gadam
The Commission acknowledges, however, in its White Paper on Financial Services Policy 2005-2010
COM numurs nav pieejams. apzinās, ka ir skaidrāk jānosaka reģistrācijas/izcelsmes dalībvalsts uzraugu loma un atbildība.
no COM number available. the need define the roles and responsibilities of home/host supervisors in greater clarity.
Īrijas finanšu regulatori
Irish financial regulators
Kad ELAS atvēra filiāli Īrijā, kompetentā iestāde bija Uzņēmējdarbības, tirdzniecības un nodarbinātības departaments (UTND), pirms 2003. gada maijā tika izveidota Īrijas finanšu pakalpojumu regulēšanas iestāde (ĪFPRI).
In Ireland, the competent authority during the time ELAS operated a branch was the Department of Enterprise, Trade and Employment (DETE) before the Irish Financial Services Regulatory Authority (IFSRA) was established in May 2003.
Tomēr M. O’Dea WE 65 un WE 80 apgalvo, ka ĪFPRI ir „ atbildīga tikai par darbībām, ko tā veikusi pēc 2003. gada 1. maija ”.
Ms O'DEA, however, claims in WE 65 and WE 80 that IFSRA is " responsible only for actions taken by it since 1 May 2003 ".
Tikšanās laikā ar komitejas delegāciju 6. oktobrī Dublinā M. O’Dea precizēja, ka ĪFPRI ir atbildīga tikai par tādām „pastāvīgām darbībām” kā atļauju izsniegšana līdz 2003. gadam.
During the meeting with the committee delegation in Dublin on 6 October Ms O'Dea specified that IFSRA would only be responsible for 'continuing actions' such as for instance authorisations granted prior to 2003.
( WE 65 ) Pēc tam komiteja rakstiski jautāja ĪFPRI, kura iestāde, ja tā nav ĪFPRI, ir atbildīga un kurai ir jāatskaitās par tām Īrijas regulatora darbībām attiecībā uz ELAS , kas tika „pabeigtas” pirms ĪFPRI izveides.
The committee subsequently asked IFSRA in writing, which is the authority, if not IFSRA, that is responsible and accountable for those actions of the Irish regulator in relation to ELAS which were 'completed' before the establishment of IFSRA.
ĪFPRI neatbildēja
IFSRA failed to reply.
Saraksti starp izmeklēšanas komiteju un ĪFPRI skatīt WE 80 . .
See correspondence between the Committee of Inquiry and IFSRA in WE 80.
Tādējādi, šķiet, neviena Īrijas iestāde neuzņemas atbildību par darbībām, ko veicis Īrijas regulators attiecībā uz ELAS pirms 2003. gada.
Thus it appears that no Irish authority assumes responsibility for actions undertaken by the Irish regulator in relation to ELAS before 2003.
Attiecībā uz Equitable Life uzraudzību Īrijā M. O’Dea gan H4 , gan WE 61 uzsvēra AK iestāžu atbildību par Īrijas filiāles finanšu un piesardzīgu uzraudzību saskaņā ar 3LD .
With regard to the regulation of Equitable Life in Ireland, Ms O'DEA emphasised both in H4 and in WE 61 the UK authorities' responsibility for financial and prudential supervision of the Irish branch according to the 3LD.