natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Pienācīgu mājokļu trūkums par pieņemamām cenām, lai gan to pieejamība Eiropas Mājokļu hartā ir noteikta par vienu no pamattiesībām, tiešā veidā ietekmē iedzīvotāju dzīvi, ierobežojot viņu sociālās iekļaušanās iespējas, kā arī viņu izvēli attiecībā uz studijām, izglītību un profesionālo attīstību.
The lack of decent housing at affordable prices, when housing is considered to be a fundamental right by the European Housing Charter, directly affects the lives of citizens, restricting their options for social integration and their choices in education, training and professional development.
Tas savukārt ietekmē konkurētspēju, nodarbinātību un ekonomisko attīstību vispār.
This, in turn, has an impact on competitiveness, employment and economic development in general.
Pēdējo desmit gadu laikā mājokļu cena ir nepārtraukti paaugstinājusies gandrīz visās ES valstīs.
Over the past ten years, housing prices have constantly increased in nearly all EU countries.
Cenu pieaugums ir radījis apstākli, ka ir samazinājusies ģimeņu iespēja patērēt citas preces, kas ilgtermiņā ierobežo ilgtspējīgu izaugsmi.
This rise has led to a reduction in families’ capacity to consume other goods, which, in the long term, curbs sustainable growth.
Konkrētāk, mājokļu pieejamības un to kvalitātes problēmas rada sociālās segregācijas problēmas: iedzīvotāji, kam ir vismazāk līdzekļu, paliek rajonos, kur ir problēmas, un to skaits tajos pieaug, bet iedzīvotāji, kam ir vairāk līdzekļu, pārceļas uz citiem pilsētas rajoniem.
In particular, problems relating to housing accessibility and quality cause problems of social segregation – the most underprivileged continue flocking to problematic areas, while the better-off move to other areas.
Tieši šajā aspektā jārunā arī par bezpajumtnieku jautājumu un par problēmām, kas saistītas gan ar to migrantu sociālo iekļaušanu, kuri nāk no citiem Eiropas Savienības reģioniem, gan to, kuri nāk no trešām valstīm, kā arī par priekšpilsētu problēmu, kas izpaužas vairākkārtējos vardarbības uzliesmojumos vairāku dalībvalstu pilsētās.
They are also a contributory factor to homelessness and problems relating to the social integration of migrants from both other regions of the EU and non-member states, not to mention the problem of the suburbs, which manifests itself in repeated violent upsurges in the cities of several Member States.
Šajā kontekstā vērtīgs instruments var būt kultūra, kas var veicināt dažādo to kopienu integrāciju, kuras dzīvo pilsētās un priekšpilsētās.
In this context, culture can be a precious tool for encouraging the integration of the various communities which make up the cities and their suburbs.
Kultūras centru izveide vai sadarbības projektu īstenošana starp pilsētas rajoniem var tādējādi ļaut īstenot starpkultūru dialogu, jo īpaši tajās pilsētās un priekšpilsētās, kurās ir liels migrantu skaits un kurās ir vislielākās integrācijas problēmas.
The establishment of cultural centres or the implementation of cooperation projects between districts can thus foster intercultural dialogue, especially in the cities and suburbs with a high concentration of immigrants and in areas where integration problems are more marked.
Tāpēc ir svarīgi kultūras aktivitātes iekļaut integrētā pilsētvides plānošanas un reģenerācijas pieejā.
It is therefore important to include cultural activities in an integrated approach to planning and urban regeneration.
Sociālā atstumtība ir pretrunā Eiropas sociālajam modelim, kam visiem iedzīvotājiem jānodrošina nākotnes perspektīvas.
Social exclusion runs counter to the European social model, which is supposed to offer all citizens future prospects.
Tāpēc ir jānodrošina lielāka sociālā kohēzija un jo īpaši jāveicina jauniešu un vecu cilvēku sociālā iekļaušana.
We therefore need to ensure greater social cohesion and encourage, in particular, the integration of the young and the elderly.
Tas atbilst mērķim atjaunot un stiprināt attiecības starp vēsturisko centru un piepilsētu teritorijām, starp bagātajiem un nabadzīgajiem pilsētas rajoniem, starp pilsētvides teritoriju un laukiem.
A key aspect of this is also to improve the relationship between historic centres and suburbs, between wealthy and underprivileged areas, between urban territory and the hinterland.
Turklāt mājokļu joma ir nozīmīgs nodarbinātības avots ne tikai būvniecības nozarē, bet atjaunošanas, pārveidošanas un vietējo un finanšu pakalpojumu nozarēs.
Moreover, the housing sector in itself is an importance source of employment in the field of construction, but also of renovation, conversion and local and financial services.
Vides un enerģijas aspekts
Environmental and energy dimension
Pilsētas mājokļu attīstības stratēģija ir jāskata plašākā pilsētvides attīstības stratēģijas kontekstā.
The development strategy for urban housing should be seen against the wider background of a general urban development strategy.
Dzīvokļu problēmas nav tikai būvniecības un teritorijas labiekārtošanas jautājumi to tiešajā nozīmē, bet tās ievērojami ietekmē arī slikta pilsētvides plānošana.
Housing problems are not restricted to issues concerning construction and spatial planning as such, but are also greatly influenced by bad town planning.
Noteikti pilsētas rajoni, kurus skar vides degradācija (gaisa un ūdens piesārņojums, troksnis, atkritumi, sastrēgumi) un sabiedrisko pakalpojumu slikta darbība, pieejamības un drošības trūkums u. c., kļūst arvien nepievilcīgāki un slīgst nabadzībā.
Hence certain areas, affected by environmental degradation (air and water pollution, noise, waste, congestion, etc.) and operational problems in public services, accessibility, security, etc. become increasingly less attractive and ultimately impoverished.
Šo slīgšanu nabadzībā bieži vien palielina enerģētikas problēmas.
This impoverishment is often exacerbated by energy problems.
Enerģijas cenu pieaugums, no vienas puses, liek saimniekot racionālāk (tiek veikti pasākumi un ieviestas tehnoloģijas, kas veicina enerģijas taupīšanu un ilgtspējīgas enerģijas izmantošanu, tiek attīstīti jauni enerģijas avoti u. c.), bet, no otras puses, zemi ienākumi kopā ar augstām enerģijas cenām un nepiemērotām apkures un izolācijas sistēmām izraisa tādas parādības kā „ fuel poverty ”
Although growing energy prices may result in a rationalisation of use (the establishment of measures and technologies to help save energy and the introduction of sustainable energy, development of new energy sources, etc.), the combination of low income, high energy prices and inadequate heating and insulation systems result in 'fuel poverty'
' Par „fuel poverty” runā tad, ja enerģijas rēķinu samaksai tērē vairāk par 10% no ienākumiem. un enerģētisko atstumtību.
'Fuel poverty' is when more than 10% of income is devoted to paying energy bills. and energy exclusion.
Ir svarīgi ņemt vērā, ka lielākā iespēja, kā ietaupīt enerģiju, ir rodama mājokļu jomā, un, kā norāda Komisija savā enerģijas rīcības plānā, ir aprēķināts, ka var ietaupīt 27% no izlietotās enerģijas.
It is important to consider that the greatest potential for energy savings can be found in the housing sector, where this potential is estimated at 27% of energy used, as pointed out by the Commission in its energy action plan.
Jāņem vērā arī ietekme, ko uz pilsētu apstākļiem izraisa pilsētvides izplešanās.
We should also consider the impact of the urban sprawl on the condition of cities.
Aiziešana no pilsētu centriem un pilsētu apkārtnes urbanizācija rada daudzas organizatoriskas problēmas, ietekmējot, piemēram, transportu (sabiedriskā transporta pārslogojums, atkarība no privātām automašīnām), vides aizsardzību (palielināts enerģijas patēriņš, privāto automašīnu radītais piesārņojums) un pakalpojumu pieejamību, kas savukārt ietekmē pilsētas un tās iedzīvotāju sociālo un ekonomisko stāvokli.
The abandonment of city centres and peri-urbanisation are causing numerous organisational problems which affect, amongst others, transport (congestion of public transport, dependence on private cars), environmental protection (increased energy consumption, pollution caused by individual cars) and accessibility of services; all this has an impact on the social and economic situation of the city and its inhabitants.
Lai mājokļi būtu pievilcīgi, ir nepieciešami efektīvi, lēti un funkcionāli transporta līdzekļi, kas nodrošina saikni starp vietām, kur cilvēki dzīvo, un vietām, kur viņi strādā.
To make housing attractive, it is first necessary to have efficient, cheap and functional means of transport linking homes to workplaces.
Tāpēc mums visiem iedzīvotājiem ir jānodrošina transporta līdzekļi, kas aizstāj privātās automašīnas.
We therefore need to offer the entire population means of transport which replace private cars.
Turklāt ir ļoti svarīgi, lai mājokļiem būtu ērti pieejami pakalpojumi (jo īpaši sociālajā un veselības jomā, izglītības, tirdzniecības un valsts pārvaldes jomā).
Moreover, it is essential for housing to have easy access to services (especially with regard to health and social affairs, training, shops and public authorities).
Šajā sakarā īpaša uzmanība ir jāvelta nabadzīgākiem pilsētas rajoniem, kas bieži vien nav nodrošināti ar tuvējiem pakalpojumiem un kam ir slikta saikne ar tālākiem pakalpojumiem.
Special attention should therefore be paid to underprivileged areas which often have few local services and are badly linked to more distant services.
Sabiedrisku zonu atjaunošana var, piemēram, novērst pārkāpumus un garantēt lielāku drošību.
The renovation of public areas can, for example, prevent delinquency and provide greater security.
Lai šādu politiku īstenotu, ir jābūt kvalitatīvai informācijai un statistikai, kas ļauj īstenojamo politiku padarīt mērķtiecīgāku.
In order to implement such policies, we need to have quality information and statistics so that the relevant policies can be better targeted.
Ir jāuzsver arī elektrības un gāzes piegādes, kā arī ūdensapgādes un kanalizācijas infrastruktūras drošības svarīgums gan attiecībā uz to pieejamību, gan esošo sistēmu un izmantoto sanācijas tehnoloģiju drošību.
The importance of the safety of the electricity and gas distribution infrastructure and the water and sewerage systems should also be stressed, with regard to both access, the safety of existing systems and the upgrading technologies used.
Tas jo īpaši attiecas uz jaunajām Centrāleiropas un Austrumeiropas dalībvalstīm, kur infrastruktūrai lielākajā daļā gadījumu ir nepieciešama atjaunošana, lai tā atbilstu spēkā esošajām drošības normām.
This is particularly important in the new Member States of Central and Eastern Europe, where in most cases housing needs to be brought up to existing safety standards.
Saskaņošanas aspekts
Coordination dimension
Šajā kontekstā, kurā savstarpēji saduras un pārklājas dažādas problēmas, ir nepieciešama integrēta pieeja – kuras pamatā būtu subsidiaritātes princips un tuvuma princips –, kas ļautu vienlaikus īstenot dažādus elementus, kuri ir izšķiroši pilsētvides dzīves kvalitātes un pievilcīguma nodrošināšanai, ievērojot kopēju un uz līdzdalību balstītu metodoloģiju saskaņā ar Lisabonas un Gēteborgas darba kārtību.
Given that the various problems are intertwined and pervasive, we therefore need to take an integrated approach, albeit one that is deeply rooted in the principles of subsidiarity and proximity, to ensure that different key factors are introduced simultaneously in order to provide quality of life in urban environments and make them more attractive; this should be done by using a common participative methodology in accordance with the Lisbon/Göteborg agenda.
Šādu pieeju var labāk īstenot vietējās iestādes, kuras var panākt vienotu skatījumu, nodrošināt pilsētvidē īstenotās politikas un iniciatīvu labāku koordināciju un izstrādāt pilsētas attīstības ilgtermiņa perspektīvu.
Such an approach can be better adopted by the local authorities, which can provide an overall view, optimal coordination of the policies and measures implemented in the urban area and a long-term vision of development in the town/city.
Lai šādai pieejai sniegtu atbalstu, ir jāievieš horizontālā (starp visām Kopienas politikām, kas skar mājokļus), vertikālā (starp dalībniekiem, kas dažādos līmeņos – Eiropas, valsts, vietējā – nodarbojas ar mājokļiem) un jauktā (starp varas iestādēm, sociālekonomiskajiem dalībniekiem un pilsonisko sabiedrību) saskaņošana.
In order to support this approach, the following types of coordination need to be implemented: horizontal (between all housing-related Community policies), vertical (between those dealing with housing at various levels – European, national and local) and mixed (between the public authorities, social and economic interest groups and civil society).
Turklāt pilsētu, reģionu un dalībvalstu rīcībā jābūt pieredzes un paraugprakses apmaiņas mehānismam mājokļu politikas jomā un par informāciju, ko sniedz programma URBACT , kura šodien aptver 17 tematiskos tīklus un vairākas darba grupas.
In addition, the cities, regions and Member States should have a mechanism whereby they can exchange experiences and best practices with regard to housing policy, based on the lessons learned from the URBACT programme, which now includes 17 thematic networks and several working groups.
Jo īpaši ir jāizceļ un jāizplata labā prakse, ko valstu, reģionālās un vietējās varas iestādes īsteno, lai praktiski īstenotu iepriekšminēto stratēģiju, ņemot vērā dažādos atskaites kontekstus.
In particular, we should promote and disseminate the best practices implemented by the national, regional and local authorities in order put the above-mentioned strategy into practice, whilst taking into account the different reference backgrounds.
Šāds mehānisms ļautu ieviest nepārtrauktu apmācības ciklu, un tas ir viens no svarīgākajiem pievienotās vērtības avotiem Eiropas līmenī.
This mechanism will help to establish a cycle of lifelong learning and is an essential way in which Europe can provide added value.
Tomēr, ņemot vērā to, ka šis jautājums ir ļoti sarežģīts un ka ir nepieciešams īstenot vietēja līmeņa integrētu pieeju, Kopienas ieguldījuma pievienotā vērtība, salīdzinot ar valsts, reģionālo un vietējo varasiestāžu ieguldījumu, būtu nevis izvirzīt normatīvas iniciatīvas, kuras nevarētu atbildēt uz pilsētu dažādajām vajadzībām un situācijām, bet gan ieviest atbalsta sistēmu paraugprakses apmaiņai un nodošanai starp dalībvalstīm.
However, given the complexity of the subject and the need to plan and to take an integrated approach at the local level, the added value and contribution the EU could provide in comparison with the national, regional and local authorities would not be to take legislative action, which might not meet the different needs of the cities, but rather to establish a support system for the exchange and transfer of best practices between the Member States.
Aizstājējs (-i), kas bija klāt galīgajā balsojumā
Substitute(s) present for the final vote
Reģistrācijas datums
Date tabled
Pilsoņu brīvību, tieslietu un iekšlietu komitejas Sniegtais ATZINUMS.16
OPINION of the Committee on Civil Liberties, Justice and Home Affairs 16
Sieviešu tiesību un dzimumu līdztiesības komitejas Sniegtais ATZINUMS 20
OPINION of the Committee on Women's Rights and Gender Equality ...20
– ņemot vērā 2006. gada 6. jūlija rezolūciju „HIV/AIDS: laiks rīkoties”
– having regard to its resolution of 6 July 2006 on "HIV/AIDS: Time to deliver"
Pieņemtie teksti, P6_TA(2006)0321 . ,
Texts Adopted , P6_TA(2006)0321 . ,
– ņemot vērā 2006. gada 30. novembra rezolūciju par AIDS
– having regard to its resolution of 30 November 2006 on AIDS
Pieņemtie teksti, P6_TA(2006)0526 . ,
Texts Adopted , P6_TA(2006)0526 . ,
– ņemot vērā 2006. gada 6. jūnija Padomes secinājumus par HIV/AIDS apkarošanu,
– having regard to the Council Conclusions of 6 June 2005 on Combating HIV/AIDS,
– ņemot vērā 2005. gada 24. novembra Padomes secinājumus „Pasaules AIDS diena – ES paziņojums par HIV novēršanu ar mērķi radīt paaudzi, kas būtu brīva no AIDS”,
– having regard to the Council Conclusions of 24 November 2005 on "World AIDS Day - EU Statement on HIV Prevention for an AIDS Free Generation",
– ņemot vērā ES narkotiku apkarošanas stratēģiju (2005–2012), ko Padome pieņēma 2004. gada 22. novembrī,
– having regard to the EU Drugs Strategy (2005-2012) adopted by the Council on 22 November 2004,
– ņemot vērā Komisijas paziņojumu Padomei un Eiropas Parlamentam „HIV/AIDS apkarošana Eiropas Savienībā un kaimiņvalstīs laikposmā no 2006. līdz 2009. gadam” ( COM(2005)0654 ),
– having regard to the Commission Communication to the Council and the European Parliament on "Combating HIV/AIDS within the European Union and in the neighbouring countries, 2006-2009" ( COM(2005)0654 ),
– ņemot vērā Komisijas paziņojumu Padomei un Eiropas Parlamentam „Saskaņotas Eiropas politiskās nostādnes, veicot ārējas darbības cīņā pret HIV/AIDS, malāriju un tuberkulozi” ( COM(2004)0726 ),
– having regard to the Commission Communication to the Council and the European Parliament on a "Coherent European Policy Framework for External Action to Confront HIV/AIDS, Malaria and Tuberculosis" ( COM(2004)0726 ),
– ņemot vērā Komisijas paziņojumu par Eiropas kaimiņattiecību politikas stratēģijas dokumentu ( COM(2004)0373 ),
– having regard to the Communication from the Commission on the European Neighbourhood Policy Strategy Paper ( COM(2004)0373 ),
– ņemot vērā Komisijas paziņojumu Padomei un Eiropas Parlamentam par Eiropas kaimiņattiecību politikas nostiprināšanu ( COM(2006)0726 ),
– having regard to the Communication from the Commission to the Council and the European Parliament on strengthening the European Neighbourhood Policy ( COM(2006)0726 ),
– ņemot vērā Dublinas deklarāciju par partnerību HIV/AIDS apkarošanai Eiropā un Centrālajā Āzijā, ko pieņēma ministru konferencē „Izskaust šķēršļus – partnerība HIV/AIDS apkarošanai Eiropā un Centrālajā Āzijā”, kura notika 2004. gada 24. februārī Īrijas prezidentūras laikā,
– having regard to the "Dublin Declaration" on Partnership to fight HIV/AIDS in Europe and Central Asia, adopted at the Ministerial Conference "Breaking the Barriers - Partnership to fight HIV/AIDS in Europe and Central Asia" held within the framework of the Irish EU Presidency on 24 February 2004,
– ņemot vērā Viļņas deklarāciju par pasākumu pastiprināšanu HIV/AIDS apkarošanai Eiropas Savienībā un tās kaimiņvalstīs, ko pieņēma Eiropas Savienības un tās kaimiņvalstu ministru un valdību pārstāvju konferencē „Eiropa un HIV/AIDS – jauni izaicinājumi, jaunas iespējas”, kura notika 2004. gada 17. septembrī Lietuvā, Viļņā,
– having regard to the "Vilnius Declaration" on Measures to strengthen the response to HIV/AIDS in the European Union and in the Neighbouring Countries, adopted by Ministers and representatives of Governments from the European Union and neighbouring countries at the conference "Europe and HIV/AIDS - New Challenges, New Opportunities", held in Vilnius, Lithuania, on 17 September 2004,
– ņemot vērā Apvienoto Nāciju Organizācijas Tūkstošgades deklarāciju, ko Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālā Asambleja pieņēma 2000. gada 18. septembrī notikušās 55. sesijas laikā, kā arī ANO Tūkstošgades attīstības mērķus un īpaši – mērķi līdz 2015. gadam panākt, lai HIV/AIDS izplatība sāktu samazināties,
– having regard to the United Nations Millennium Declaration adopted by the United Nations General Assembly at its 55th Session on 18 September 2000 as well as to the UN Millennium Development Goals (MDGs) and in particular the goal of reversing the spread of HIV/AIDS by 2015,
– ņemot vērā Paziņojumu par saistībām attiecībā uz HIV/AIDS, ko ANO Ģenerālā asambleja pieņēma 2001. gada 27. jūnija ārkārtas sesijā, kura bija veltīta HIV/AIDS,
– having regard to the Declaration of Commitments on HIV/AIDS adopted by the UN General Assembly Special Session on HIV/AIDS on 27 June 2001,
– ņemot vērā rezolūciju par Paziņojumu par saistībām attiecībā uz HIV/AIDS, ko Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālā Asambleja pieņēma 2001. gada 2. augustā,
– having regard to the Resolution adopted by the United Nations General Assembly on the "Declaration of Commitment on HIV/AIDS" of 2 August 2001,
– ņemot vērā ANO Ģenerālās Asamblejas 2006. gada 24. martā izdarīto paveiktā darba kontroli par to, kā tiek īstenota deklarācija par saistībām attiecībā uz HIV/AIDS „Ceļā uz universālu piekļuvi – aktivitāšu, kuru mērķis ir nodrošināt plašāku profilaksi, aprūpi, ārstēšanu un atbalsta pakalpojumus HIV jomā novērtējums ar ANO Kopējo HIV/AIDS apkarošanas programmu”,
– having regard to the UN General Assembly's follow-up on the implementation of the Declaration of Commitment on HIV/AIDS, "Towards universal access: Assessment by the United Nations Programme on HIV/AIDS on scaling up HIV prevention, treatment, care and support" of 24 March 2006,
– ņemot vērā ANO ģenerālsekretāra 2006. gada 24. marta ziņojumu saistībā ar Paziņojumu par saistībām attiecībā uz HIV/AIDS – pēc pieciem gadiem,
– having regard to the Report of the Secretary-General of the United Nations regarding the Declaration of Commitment on HIV/AIDS: five years later of 24 March 2006,
– ņemot vērā „Politisko deklarāciju par HIV/AIDS”, ko ANO Ģenerālā asambleja pieņēma 2006. gada 2. jūnijā,
– having regard to the "Political Declaration on HIV/AIDS" adopted by the UN General Assembly on 2 June 2006,
– ņemot vērā Pasaules Veselības organizācijas 2006. gada HIV/AIDS programmu „Ceļā uz universālu piekļuvi līdz 2010. gadam”,
– having regard to the WHO HIV/AIDS Programme "Towards Universal Access by 2010" of 2006,
– ņemot vērā UNAIDS 2006. gada Ziņojumu par vispasaules AIDS epidēmiju,
– having regard to the UNAIDS 2006 Report on the Global AIDS Epidemic,
– ņemot vērā UNAIDS 2006. gada decembra pārskatu par AIDS epidēmiju,
– having regard to the UNAIDS Epidemic Update of December 2006,
– ņemot vērā 2006. gada augusta EiroHIV 2005. gada pirmā pusgada ziņojumu,
– having regard to the EuroHIV Mid-year Report 2005 of August 2006,
– ņemot vērā Eirobarometra 2006. gada februāra apskatu par AIDS profilaksi,
– having regard to the Eurobarometer on AIDS Prevention of February 2006,
– ņemot vērā Eiropas Padomes Parlamentārās asamblejas Rezolūciju 1399 (2004) un Ieteikumu 1675 (2004) par Eiropas stratēģiju seksuālās un reproduktīvās veselības veicināšanai un par tiesībām šajā jomā,
– having regard to the Council of Europe's Parliamentary Assembly Resolution 1399 (2004) as well as its Recommendation 1675 (2004) on a European Strategy for the promotion of sexual and reproductive health and rights,
– ņemot vērā Vides, sabiedrības veselības un pārtikas nekaitīguma komitejas ziņojumu un Sieviešu tiesību un dzimumu līdztiesības komitejas atzinumu ( A6‑0091/2006 ),
– having regard to the report of the Committee on the Environment, Public Health and Food Safety and the opinion of the Committee on Women's Rights and Equal Opportunities ( A6-0091/2007 ),
A. tā kā saskaņā ar ANO 2006.gada pārskatu par AIDS vairāk nekā 39,5 miljoni cilvēku visā pasaulē jau slimo ar HIV un 2006. gadā vēl 4,3 miljoni cilvēku inficējās ar HIV, un tā kā 95 % personu, kas ir inficējušās ar HIV/AIDS, dzīvo jaunattīstības valstīs;
A. Whereas according to the UNAIDS Epidemic Update for 2006 more than 39.5 million people worldwide are living with HIV and 4.3 million people were newly infected with HIV in 2006, whereas 95% of the people affected by HIV/AIDS live in developing countries,
B. tā kā EiroHIV 2005. gada pirmā pusgada ziņojums atklāj, ka laikā no 1998. gada līdz 2005. gadam Eiropas Savienībā ar HIV inficējās 215 510 cilvēki un Pasaules Veselības organizācijas Eiropas reģionā ar to inficējās 646 142 cilvēki;
B. Whereas EuroHIV's Mid-year Report 2005 shows that 215,510 people were newly infected with HIV in 1998-2005 within the European Union and 646,142 people were newly infected with HIV in the European Region of the World Health Organization (WHO),
C. tā kā vairāk nekā puse to personu, kas inficējas ar HIV ir jaunieši līdz 25 gadu vecumam;
C. Whereas over half of all new HIV infections affect young people under the age of 25,