natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Liecinieki (lūgumrakstu iesniedzēji, cietušie apdrošinājuma ņēmēji vai apdrošinājuma ņēmēju darbības grupu pārstāvji) pauda saskanīgus uzskatus, aprakstot daudzas plaša mēroga bažas un sūdzības pret AK apdrošināšanas regulatoriem, kā arī citu iesaistīto valstu regulatoriem.
Converging views were expressed by witnesses (petitioners, affected policyholders or representatives of policyholders' action groups) in highlighting a number of wide-ranging concerns and complaints against the UK insurance regulators, as well as regulators in other Member States concerned.
Par šo īpašo jautājumu mutiskas un rakstiskas liecības, ko izskatīja Izmeklēšanas komiteja, iesniedza Tom Lake, John Newman un Paul Braithwaite EMAG vārdā
On this specific issue, oral and written evidence considered by the Committee of Inquiry were submitted by Tom LAKE, John NEWMAN and Paul BRAITHWAITE on behalf of EMAG
The Equitable Life Action Group Ltd .
The Equitable Life Action Group Ltd.
( H 1, H 11, WE 2, WE 14, WE 26, WE 28, WE 29, WE 44, WE 58, WE 74, WE 75, WE 76, WE-Conf 22-34); Michael Josephs ( H 2, WE 4, WE 31, WE 42, WE 79), Beatrice un Pat Knowd ( WE 4), Nicholas Bellord ( H 2), Paul Weir ( H 2, WE 6); Peter Scawen ( H 3, WE 23), Markus Weyer ( H 3, WE 22); Liz Kwantes ( H 7, WE 51); Leslie Seymour ( H 7, WE 36, WE 52); Joseph O'Broin ( WE 3); Michael Nassim ( WE 7, WE 8, WE 33); John Vinall ( WE 43); Onagh O'Brien ( WE - File 3); Frank Troy ( WE-File 4); K. Noonan ( WE-File 11); Fred McGuirk ( WE-File 8); Peter Thornton ( WE-File 12); Jim Berry ( WE-File 3); Jack Duggan ( WE-File 14); Brian Edmonds ( WE-File 1); Peter Schafer ; Patrick O'Farrell ( WE-File 9, WE-File 19); Barry un Susan Groves ( WE-File 7); Albert Douglas ( WE-File 5); Dermot Byrne ( WE-File 6); John Galvin ( WE - File 15); Patrick McCarthy ( WE-File 16); Roy Harding ( WE-File 17); David Stonebanks ( WE 46); N. F. Norrish ( WE-File 20); W. Deppe ( WE 81); Richard Lloyd ( H 5); Seamus Power ( WE-File 2), Simon Bain ( H 8, WE 72).
(H1, H11, WE2, WE14, WE26, WE28, WE29, WE44, WE58, WE74, WE75, WE76, WE-CONF 22-34); Michael JOSEPHS (H2, WE4, WE31, WE42, WE79), Beatrice and Pat KNOWD (WE4), Nicholas BELLORD (H2), Paul WEIR (H2, WE6); Peter SCAWEN (H3, WE23), Markus WEYER (H3, WE22); Liz KWANTES (H7, WE51); Leslie SEYMOUR (H7, WE36, WE52); Joseph O'BROIN (WE3); Michael NASSIM (WE7, WE8, WE33); John VINALL (WE43); Onagh O'BRIEN (WE-FILE3); Frank TROY (WE-FILE4); K.NOONAN (WE-FILE11); Fred McGUIRK (WE-FILE8); Peter THORNTON (WE-FILE12); Jim BERRY (WE-FILE13); Jack DUGGAN (WE-FILE14); Brian EDMONDS (WE-FILE1); Peter SCHÄFER; Patrick O'FARRELL (WE-FILE9, WE-FILE19); Barry and Susan GROVES (WE-FILE7); Albert DOUGLAS (WE-FILE5); Dermot BYRNE (WE-FILE6); John GALVIN (WE-FILE15); Patrick McCARTHY (WE-FILE16); Roy HARDING (WE-FILE17); David STONEBANKS (WE46); N.F.NORRISH (WE-FILE20); W. DEPPE (WE81); Richard LLOYD (H5); Seamus POWER (WE-FILE2), Simon BAIN (H8, WE72).
Savos paziņojumos viņi – atšķirīgā mērā – apvainoja AK regulatorus nespējā pienācīgi veikt regulēšanas funkcijas attiecībā uz Equitable Life un nolaidīgā nespējā vairāku gadu laikā atklāt un reaģēt uz vairākiem skaidriem brīdinājuma signāliem Equitable Life piesardzīgajā uzraudzībā.
In their statements they have - to different degrees - accused the UK regulators of failing to exercise properly their regulatory functions in respect of Equitable Life and of negligently failing, over a number of years, to recognize, and to react to, a number of clear warning signs in the prudential supervision of Equitable Life.
L. Seymour (H 7) paziņoja, ka „ Trešās dzīvības apdrošināšanas direktīvas 23. pantā ir prasīts, lai regulators uzraudzītu un zinātu pamatīgi, kas notiek apdrošināšanas uzņēmējdarbībā tajās iestādēs, kuru galvenais birojs ir viņu teritorijā – es uzsveru gan „viņu” teritorijā, gan „ārpus” tās teritorijas.
In H7, Mr. SEYMOUR claimed that "Article 23 of the Third Life Directive requires that the regulator had to supervise and know thoroughly what was happening to an assurance business whose head office was in his territory – I stress both 'in' his territory as well as the business carried out 'outside' that territory.
Tas arī paredz, ka uzraudzītājam ir „jānovērš jebkādi apdrošinātajām personām radušies kaitējumi.”
It also states that the supervisor had to “remedy any irregularities prejudicial to the interests of the assured persons”.
Apdrošinājuma ņēmēju atbalsta grupas pārstāve L. Kwantes ( H 7) paziņoja, ka „ AK valdība bija viena no galvenajām Trešās dzīvības apdrošināšanas direktīvas atbalstītājām 90. gadu sākumā un stingri aizstāvēja dzīvības apdrošināšanas nozares spēcīgu regulēšanu .
Representing a policyholders' support group, Ms. KWANTES (H7) claimed that " the UK government was one of the main backers of the Third Life Directive in the early 1990s and were very insistent on robust regulation of the Life Industry.
Desmit gadus vēlāk mums saka, ka regulēšana ir bijusi „ar vieglu roku”, lai ko tas nozīmētu.
A decade later we are told that the regulation was only 'light touch', whatever that means.
Manuprāt, vai nu jūs regulējat vai neregulējat – kompromisa te nav.”
In my opinion you either regulate or you don't regulate, there is no half-way house."
WE 7 M. Nassim apgalvoja, ka „ regulatori veltīja pārāk daudz laika, apspriežot apstākļus, kādos viņi varētu izmantot savas patstāvīgās pilnvaras, bet īstenībā nekad tās neizmantoja, kad vispārēja situācija prasīja to darīt.
In WE7 Mr. NASSIM claimed that " the regulators spent over-much time debating the circumstances under which they might use their discretionary powers and in the event never used them when the overall situation required them to do so.
Rezultātā viņi neatzina vai nereaģēja ne uz vienu no nozīmīgām secīgām stadijām šā stāvokļa veidošanās procesā.”
As a result they did not recognise or react to any of the important successive stages in the development of that position."
H 8 S. Bain paziņoja, ka „ uzraudzības trūkums ļāva Equitable Life ticēt, ka tā varētu darīt ko vien vēlas, jo tā darbojās no regulēšanas brīvā telpā.”
In H8 Mr. BAIN claimed that " lack of supervision allowed Equitable Life to believe it could do whatever it liked, because it was operating in a regulation-free zone."
Attiecībā uz Equitable Life sazināšanās kultūru, kas uzmanīgam regulatoram varbūt būtu ļāvusi atklāt tās iespējamo finanšu vājumu, memorands, kas iesniegts Apakšpalātas Finanšu komitejai 2001. gada janvārī
Referring to Equitable Life's communication culture, which should have allowed an attentive Regulator to eventually spot its potential financial weaknesses, a memorandum supplied to the House of Commons Treasury Committee in January 2001
Sk. WE 58 ar sīkāku aprakstu , paskaidroja, kā „Equitable vēsturiski nekautrējās no sava relatīvi vājā maksātspējas seguma atklāšanas, iztēlojot to par vēlamu iznākumu tikumiskai pieejai, atgriežot apdrošinājuma ņēmējiem tik augstu ienākumu daļu, cik vien iespējams no viņu piemaksām.
see WE58 for more details. highlighted how " Equitable historically did not shy away from revealing its relatively thin solvency cover but, instead, promoted it as the desirable outcome of what it viewed as its virtuous approach to returning to policyholders as high as possible a proportion of the returns earned on their premiums.
Tā kā šis apstāklis ir plaši atspoguļots plašsaziņas līdzekļos, šķiet varbūtīgi, ka daudzi cilvēki kuri kļuva par apdrošinājuma ņēmējiem pēdējos divdesmit gados ... varētu zināt par EL filozofiju – neuzkrāt un nesaglabāt būtiskas maksātspējas rezerves.
Given the wide reporting of this in the media, we think it likely that many persons who became policyholders during the past two decades ... would have been aware of EL's philosophy on not accruing and maintaining substantial excess solvency.
Šā vājā maksātspējas nodrošinājuma sekas ir tas, ka sabiedrība ir pakļauta finanšu likstām vairāk nekā citas dzīvības apdrošināšanas sabiedrības, vai nu sliktu ziņu veidā attiecībā uz aktīviem sliktu ieguldījumu tirgu apstākļos vai attiecībā uz saistībām, ja rodas neplānota saistību inflācija, ko var izraisīt regulatīvā iejaukšanās.”
The point about EL's relatively thin solvency cover is that it always was going to be more exposed than most other life offices to financial adversity, whether in the form of bad news on the asset side in the event of poor investment market conditions, or on the liability side in the event of unplanned liability inflation brought on by issues such as regulatory intervention".
Es arī uzskatu, ka mūs pievīla regulatori; nevienam visā sabiedrībā ārpus valdes nebija pieejama visa esošā informācija, taču regulatoriem tai vajadzēja būt.”
I also feel we were failed by the regulators; no-one in the company outside the board had access to all of the information available, but the regulators most certainly should have had this."
Atbildot uz šiem apgalvojumiem, FSA pārstāvis D. Strachan
Replying to these allegations, the FSA representative Mr. STRACHAN
Viņš arī atcerējās, ka FSA „ uz risku pamatotā uzraudzība pieņem to, ka regulatīvā sistēma ne var, ne tai vajadzētu novērst visas krīzes ...
He equally recalled that FSA's " risk based supervision accepts that a regulatory system neither can nor should aim at avoiding all failures ...
Mēs necenšamies darbināt režīmu, kurā firmu krīzes nenotiek, jo mēs uzskatām, ka šādu režīmu nav ne vēlams, ne iespējams sasniegt brīva tirgus ekonomikā.
We are not seeking to operate a regime in which firm failures do not occur, since we recognise that such a regime is neither desirable nor possible to achieve in a free market economy.
Šis pamatprincips raksturo gan AK pašreizējo, gan bijušo pieeju apdrošināšanas regulēšanai.”
This key principle characterises both the UK 's current and former approach to insurance regulation."
Šai nostājai piebalsoja AK Valsts kases pārstāvis C. Maxwell
This position was echoed by the UK Treasury representative Mr. MAXWELL
Ir notikusi evolūcija gan likumdošanas, gan regulēšanas politikas līmenī, tirgum attīstoties, taču režīms nemēģināja un joprojām nemēģina novērst visas regulējamo firmu krīzes vai problēmas ...
There was evolution at both the legislative and regulatory policy level as the market evolved, but the regime did not, and still does not, seek to prevent all failures of or problems with regulated firms ...
Kad 1998. gadā kļuva skaidrs, ka Equitable Life nav nodrošinājusi anuitāšu garantijas, nosakot savas rezerves, Valsts kase reaģēja ātri un stingri.”
When it became clear in 1998 that Equitable Life had made no explicit provision for annuity guarantees when setting its reserves, the Treasury reacted swiftly and firmly."
Līdzīgu iespaidu rada M. McElwee ( H 3), kad apalvo, ka no tehniskā viedokļa „ tirgus krīze nav nesavienojama ar labu uzraudzības režīmu ” un H. Bjerre-Nielsen ( H 7), sakot, „ es nedomāju, ka mēs kā regulatori vai uzraudzītāji varētu garantēt, ka nekad nebūs nekādas krīzes, sabrukuma, kļūmes vai sūdzību .”
A similar note had been struck by Mr. McELWEE (H3) when stating that from a technical point of view " market failure is not inconsistent with a good supervisory regime" and by Mr. BJERRE-NIELSEN (H7) saying " I do not think that we as regulators or supervisors are able to guarantee that there will never be any kind of crisis, collapse, failures or complaints. "
Komisijas pārstāvis E. Tertak ( H 1), finanšu pakalpojumu direktors, izvairījās komentēt jebkādus pašreizējo un bijušo AK finanšu regulatoru efektivitātes vai trūkumu novērtējumus, uzsverot tikai to nozīmi attiecīgo ES direktīvu ieviešanas uzraudzībā valstī.
The Commission representative Mr. TERTÁK (H1), director for financial services, declined to comment on any appreciation of the effectiveness or possible shortcomings of former or current UK financial regulators, highlighting instead its role in the supervision of national implementations of the relevant EU Directives.
Tomēr, kā uzsvēris Komisijas pārstāvis A. Beverly ( H 7) un atkārtojis komisārs C. McCreevy ( H 8), Komisija „ nevarēja – un tai nebija līdzekļu šim nolūkam – būt par regulatoru.”
However, as emphasised by Commission representative Mr. BEVERLY in H7 and repeated by Commissioner McCREEVY in H8, the Commission " could not - and had no means to - be the regulator of regulators".
Noraidot komitejas uzaicinājumu piedalīties kādā no uzklausīšanām, bijušais Equitable Life izpilddirektors (un ieceltais aktuārs) Christopher Headdon ( WE 45) pauda „ bažas par komitejas locekļu objektivitāti un veidu, kādā liecības tiek pārbaudītas (vai, precīzāk, netiek pārbaudītas).
Declining the committee's invitation to appear at one of the hearings, the former Equitable Life Chief Executive (and Appointed Actuary) Christopher HEADDON in WE45 aired his "concerns about the objectivity of the committee members and the way in which evidence is tested (or, more accurately, not tested).
Komitejas locekļu šķietamais pieņēmums par lielajiem trūkumiem, kas aprakstīti iepriekš, šķietami cieš no tās pašas kļūmes.
The committee members’ apparent presumption of huge failing, as described above, would seem to suffer from the same failure.
Apdrošinājuma ņēmēji nevar viegli atšķirt polišu vērtības samazināšanos, ko nosaka kādi īpaši notikumi sabiedrībā, un vispārēju samazināšanos, kas ietekmē visu nozari.
Policyholders cannot easily distinguish between a reduction in policy values caused by the particular events at the Society and the general reduction which affected the whole industry.
Daudzi no viņiem šķiet sūdzamies par samazinātām iecerēm , nevis patiesiem zaudējumiem salīdzinājumā ar tirgu.
Many of them appear to be complaining of reduced expectations rather than any actual loss relative to the market.
Taču peļņas apdrošinājuma ņēmēji visā nozarē izjūt savu ieceru krasu samazināšanos ieguldījumu apstākļu maiņas dēļ.”
However, with-profits policyholders across the industry have had their expectations sharply reduced due to investment conditions."
Nobeigumā viņš pieļauj, ka ir „ pilnīgi saprotams, ka konkrēts apdrošinājuma ņēmējs var nespēt atšķirt šīs divas lietas ”, taču apgalvo, ka lorda G. W. Penrose ziņojums ir „ dziļi maldīgs, jo viņš arī nav mēģinājis to izdarīt, lai gan viņa rīcībā ir plaši materiāli par tirgus salīdzinājumiem.”
In his conclusion, he conceded that it was "entirely understandable that an individual policyholder should not be able to disentangle those two things" but claimed that Lord Penrose's report was "deeply flawed because he made no attempt to do so either, despite having an explicit reference to market comparisons in his terms of reference."
1.a) a) Apgalvojumi par AK regulatoru operatīvajām kļūmēm
1a) Claims of operational shortcomings by UK regulators
Kā ziņots WS 2, akadēmiski pētījumi ir secinājuši, ka pirms 2001. gada pastāvējusī finanšu regulēšanas sistēma ir bijusi „ skaidri neadekvāta un bez saskanības, kas iedragāja tās efektivitāti, ko pierādījušas daudzas lielu banku krīzes un finanšu skandāli, kas 80. un 90. gados satricināja AK finanšu nozari .”
As reported in WS2, academic studies have come to the conclusion that the pre-2001 UK financial regulatory system was "clearly inadequate and lacking coherence, which undermined its effectiveness, as proven by a number of major bank failures and financial scandals in the 1980s and 1990s which rocked the UK financial industry."
M. Nassim ( WE 7) detalizēja apgalvojumus par AK regulatoru operatīvajām kļūmēm, paziņojot, ka „ regulatori neiejaucās nekādā efektīvā veidā, lai gan viņiem vajadzēja zināt, ka šādai pārmērīgai piemaksu izmaksāšanai būs nenovēršami efekti. ”
In WE7, Mr. Michael NASSIM detailed allegations of operational failure by the UK regulators, stating that "the Regulators did not intervene in any effective way, although they should have known that such over-bonusing would have inevitable effects.
Citiem vārdiem, regulators ar savu bezdarbību atļāva sabiedrībai nonākt nopietnās maksātspējas problēmās gan īstermiņa, gan konstruktīvos termiņos.
In other words, the Regulator, by inaction, allowed the Society to be put in grave solvency peril, both in immediate terms and in constructive terms.
Prasītāja zudumi radās galvenokārt no sabiedrības vadības neapdomīgas rīcības, kurai laikposmā no1973.-1987. gadam bija kritiskas sekas.
The claimants’ losses flowed primarily from reckless behaviour by the Society’s management which over the period 1973-1987 had critical consequences.
Šī rīcība tieši atbilda regulatora pienākumam un pilnvarām pārraudzīt, brīdināt un piespiest atteikties.
This behaviour was of a kind which fell squarely within the scope of the Regulator’s duties and powers to monitor, warn and compel retraction.
Regulators neveica darbību vai neveica efektīvu darbību un atļāva aktuārajai etiķetei vadīt tā darbību, nepildot ar likumu noteikto pienākumu.
The Regulator took no action or no effective action and allowed actuarial etiquette to guide its conduct instead of statutory duty.
Rezultātā piesardzīgais regulators kļuva vienlīdz atbildīgs par aplūkojamajiem zaudējumiem.”
As a result the Prudential Regulator became equally responsible for the losses in question."
M. Nassim arī apgalvoja, ka „ regulatori neatbildēja uz jautājumu, kādēļ sabiedrība nepamatoti pagarināja tās hronisko pārmaksāšanu, izmantojot nepiemērotus pielāgojumus un pakļautus aizņēmumus , kas balstījās uz nākotnes piemaksu ieņēmumiem un negatīvi ietekmēja nākotnes peļņu.
Mr. NASSIM also claimed that "the regulators failed to question why the Society inappropriately extended its chronic over-allocation by using inappropriate adjustments and subordinated loans which anticipated future premium income and impacted adversely upon future profits.
Rezultātā viņi nevarēja nokārtot piesardzības un PRE saistības.
As a result they failed to digest the prudential and PRE implications.
Regulatori nevarēja atklāt pārapdrošināšanas pasākumus, kas bija veikti, lai segtu Hyman prasības un neizpētīja ELAS publisko paziņojumu 2000. gada februārī, ka zaudējums Hyman izmaksātu locekļiem ne vairāk kā GBP 50 miljonus, kad pārapdrošināšanas prasība par vairāk nekā 800 miljoniem tika izvirzīta, lai segtu to pašu situāciju.”
The regulators could not detect the reinsurance arrangements made to cover the Hyman position and did not examine ELAS’ public statement in February 2000 that losing Hyman would cost members no more than £50 million, when reinsurance to the tune of £800 million was nominally being sought to cover the same situation."
Viņš noslēdz, sakot, „ ja regulators būtu pastāvējis uz tiešām piesardzīgu rīcību tajā laikā vai agrāk, visas beigu piemaksas būtu atliktas uz nenoteiktu laiku, kamēr sabiedrības finanšu stāvoklis būtu pilnībā atjaunots .
He concludes saying "if the Regulator had insisted on truly prudent action at that time or earlier, all final (i.e. discretionary) bonuses would have been suspended indefinitely until the financial condition of the Society could be fully established.
Kopumā tādējādi ir pietiekami daudz pierādījumu, lai apgalvotu, ka operatīvā regulēšanas kļūme bija vispārīga ilgākā laikposmā un ka pēdējās stadijās tā bija apzināta - tāda, kas efektīvi iznīcināja daudzas taisnīgas prasības, nedodot kompensācijas iespējas.
In sum, therefore, there is sufficient evidence to maintain that operational regulatory failure was total over an extended period, and that in the later stages it was deliberate, such that it had the effect of extinguishing many just claims without opportunity of recompense.
Ja regulatori būtu apturējuši šo virzīšanos, varētu novērst iespējami riskantu stāvokli, kuru viņi efektīvi piedeva, atļaujot stāties spēkā kompromisa shēmai ...
Had the regulators halted this progression, an eventually fraudulent position would have been averted, which effectively they condoned by allowing the Compromise Scheme to take place ...
Šā augstākā veida totāla operatīvā neveiksme var notikt tikai tad, kad ir vispārīgs ētiski atbildīgas attieksmes trūkums.
Total operational failure of this ultimate kind can only be due to an overall deficiency in ethically responsible attitude.
Citi ir vēlējušies papildus uzsvērt, ka pāri un virs organizatoriskiem un operatīviem trūkumiem regulēšanas neveiksmē var būt arī slepenu norunu elementi.”
Others have wished further to maintain that, over and above organisational and operational deficiencies, regulatory failure must also have been collusive."
Memorands WE-Conf 6 apgalvo, ka „ ir neizbēgami, ka, jo vairāk kāds zina par parastajām apdrošināšanas metodēm, jo mazāk ticams, ka viņu varētu apmānīt ar to, ko darīja Equitable, un jo vairāk tas radītu aizdomas par to, kas reāli notika ar piemaksām.
The memo WE-CONF6 claimed that " it is inescapable that the more someone knew about conventional assurance methods, the less likely he was to be misled by what Equitable did, and the more likely to be suspicious about what was really happening to the premiums.
Taču regulatori , kuriem vajadzētu būt viszinošākajiem, novērsās no visas šīs lietas.”
Yet the regulators, who should have been the most expert of all, turned a blind eye to the whole matter."
Savā liecībā ( H 4) C. Slater , privileģēts grāmatvedis un tiesu grāmatvedības eksperts, izklāstīja dažus Equitable Life operāciju grāmatvedības trūkumus, ko regulatoriem būtu bijis jāievēro un uz tiem jāreaģē.
In his testimony (H4) Mr. Colin SLATER, chartered accountant and expert in forensic accounting, highlighted some accounting weaknesses in Equitable Life's operations which the Regulators could and should have noticed and reacted to.
It īpaši viņš atgādināja, kā „ 2000. gada jūlijā lietas zaudējums pēc novērtējuma izmaksāja sabiedrībai 1500 miljonus mārciņu ...
In particular, he reminded how "in July 2000 the Hyman case loss was estimated to cost the Society £1,500m ...
Vēlāk atklātībā nonākusī informācija ir parādījusi, ka GAR lietas zaudējums nebūt nebija vienīgais faktors, kas izraisīja sabiedrības sabrukumu.
Information emerged subsequently has shown that the loss of the GAR case was by no means the only factor contributing to the Society’s downfall ...
No 80. gadu beigām Equitable Life mēģināja apvienot ieguvumus no peļņas izlīdzināšanas ar vadītā fonda vērtējumu pārredzamību, taču bez jebkādu īpašumu uzturēšanas
From the late 1980s Equitable Life tried to combine the benefits of with-profits smoothing with the transparency of managed fund valuations, but without maintaining any estate.
Peļņas iestādes direktori paziņo par periodiskām piemaksām, kas atspoguļo tendences ieguldījumu veiktspējā.
"The directors of a with-profit office declare periodic bonuses intended to reflect the underlying trend of investment performance.
Šādā veidā peļņas ieguldītāji ir zināmā mērā aizsargāti no tirgus svārstībām.
In this way with-profit investors are protected to some extent from market swings.
Daudzas peļņas iestādes pastiprina to, saglabājot pārpalikuma akciju kopumu, kas nevienam nepieder.
Many with-profit offices reinforce this by maintaining an ‘estate’ of surplus assets, which belongs to no one.
Tas ļauj šādām sabiedrībām turpināt deklarēt piemaksas arī tirgus lejupslīdes laikā.”
This enables such companies to continue to declare bonuses during market falls ."
( WE 34, 1. lpp.) .
(WE34, page 1).
Equitable Life pieeja bija izklāstīta rakstā „Ar peļņu bez noslēpumiem”, ko sagatavoja Roy Ranson un prezentēja Aktuāru institūtam 1989. gada 20. martā.
The Equitable Life approach was set out in the paper ‘With Profits Without Mystery’ prepared by Roy Ranson and presented to the Institute of Actuaries on 20 March 1989.
Koncepcija nesaņēma vienprātīgu atbalstu.
The concept did not meet with unqualified approval.
Viens komentators bija P. Clark , vēlākais Aktuāru institūta prezidents (2000-2002), sakot, ka „autori paziņo savu pārliecību, ka aktīvu īpašnieki ir apdrošinājuma ņēmēju pašreizējā paaudze”.
One commentator was Mr. Clark, later President of the Institute of Actuaries (2000-2002) saying ‘the authors state their belief, that the assets are owned by the current generations of policyholders'.
Es uzskatu, ka secinājums, ko autori gūst no šejienes, ir tāds, ka, ignorējot izlīdzināšanu, individuālo aktīvu daļas summa par individuālām polisēm ir vienāda ar fonda tirgus vērtību.
I believe that the implication the authors draw from this is that, ignoring smoothing, the sum of individual asset shares for individual policies equals the market value of the fund.