natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Katram ieviešanas pasākumam pievienoja atsauci uz direktīvu paskaidrojošajās piezīmēs, bet neiekļāva tabulu, kas parāda korelāciju starp valsts ieviešanas pasākumu noteikumiem un direktīvas noteikumiem.
Each implementing measure included a reference to the Directive in the explanatory notes but did not include a table showing the correlation between provisions from national implementing measures and provisions from the Directive.
Turklāt struktūra un terminoloģija
Moreover, the structure and terminology
Piemēram, Apvienotās Karalistes tiesību aktos ir termini „ilgtermiņa uzņēmējdarbība” un „vispārējā uzņēmējdarbība” direktīvā lietoto terminu „dzīvības apdrošināšana” un „nedzīvības apdrošināšana” vietā. , kas izmantota Apvienotās Karalistes īstenošanas tiesību aktos, ne vienmēr sakrīt ar direktīvas struktūru un terminoloģiju.
For instance, UK legislation uses the terms ‘long-term business’ and ‘general business’ instead of the Directive’s ‘Life insurance’ and ‘Non-Life insurance’. used by UK implementing legislation does not always and necessarily coincide with that of the Directive.
Varētu apgalvot, ka šai netiešajai transponēšanai nav skaidrības un tā nav labākais veids, kā ietvert ES standartus valsts tiesību aktos.
It can be argued that this indirect transposition lacks clarity and may not be the best way of incorporating EU standards into domestic legislation.
Taču šis skaidrības trūkums tomēr neapšaubāmi nenozīmē to, ka nav izpildītas 3 LD prasības
However, this lack of clarity does not necessarily equate with failure to meet the requirements of the 3LD
Tas būtu Kopienas tiesību pārkāpums tikai tad, ja būtu pretrunā ar juridisko noteiktību vai izraisītu individuālām personām un uzņēmumiem nenoteiktību par viņu tiesībām un pienākumiem, kas izriet no direktīvas.
It would be a breach of Community law only if it ran counter to legal certainty or left individuals and economic actors in a state of uncertainty as to their rights and obligations emanating from the Directive.
Eiropas Kopienu Tiesas prakse nosaka vairākas īpašas prasības: a) ir svarīgi valsts tiesību aktos noteikt garantijas, ka valsts iestādes efektīvi piemēros direktīvu pilnībā; b) valsts tiesību aktos noteiktajam tiesiskajam stāvoklim jābūt pietiekami precīzam un skaidram; un c) indivīdiem jāsniedz pilna informācija par viņu tiesībām un, ja nepieciešams, jādod iespēja izmantot tās valsts tiesās. .
The case law of the ECJ lays down a number of specific requirements: (a) it is essential for national law to guarantee that the national authorities will effectively apply the Directive in full; (b) the legal position under national law should be sufficiently precise and clear; and (c) individuals must be made fully aware of all their rights and, where appropriate, be able to rely on them before the national courts. .
Katru no galvenajiem pantiem analizēs, ņemot vērā saņemtās liecības un izmantojot līdzīgu metodi, pēc šāda formāta:
Each of the key articles will be analyzed in light of the evidence received and in an analogous fashion, using the following format:
§ panta numurs un virsraksts;
§ Number and title of the article
§ mērķu kopsavilkums;
§ Summary of objectives
§ panta teksts;
§ Text of the article
§ detalizēti paskaidrojumi par transponēšanu Apvienotajā Karalistē;
§ Detailed comments on UK transposition
§ Saistība ar ELAS lietu.
§ Link to the ELAS case
Ja ir atbilstīgi panti direktīvās 1 LD , 2 LD un KD, uz tiem ir norādīta atsauce pēc katra panta atsevišķi.
Equivalent articles in the 1LD, 2LD and CD, where they exist, are referred to after each individual article.
Trešās dzīvības apdrošināšanas direktīvas galvenie panti: 8., 10., 18., 21., 25., 28. un 31. pants.
Key articles of the 3LD: Articles 8, 10, 18, 21, 25, 28 and 31
8. pants – kompetentas iestādes un uzraudzība (1 LD 15. pants un KD 10. pants)
Article 8 - Competent authorities and supervision (Articles 15 of 1LD and 10 of CD)
Mērķu kopsavilkums
Summary of objectives
8. pants skaidri nosaka, ka apdrošināšanas uzņēmuma finanšu uzraudzība ir piederības dalībvalsts kompetencē.
Article 8 clearly states that financial supervision of an insurance company shall be the sole responsibility of the home Member State.
Pantā arī norādīts, ka mītnes valsts iestādes sniedz informāciju izcelsmes valsts iestādēm, ja uzskata, ka uzņēmuma darbības ietekmē tā finanšu stāvokli.
It also adds that the host authorities shall inform the home authorities if they believe the company's activities are affecting its financial situation.
Finanšu uzraudzība ietver maksātspējas pārbaudi, kā arī tehnisko rezervju un nodrošinājuma aktīvu ieviešanu.
Financial supervision includes verification of solvency and the establishment of technical provisions and of the assets covering them.
Turklāt piederības dalībvalsts pieprasa, lai katram uzņēmumam būtu droša vadības un grāmatvedības sistēma un piemēroti iekšējās kontroles mehānismi.
Likewise, the home Member State requires every company to have sound administrative and accounting procedures and adequate internal control mechanisms.
Panta teksts
Text of the article
Direktīvas 79/267/EEK 15. pantu aizstāj ar šādu:
Article 15 of Directive 79/267/EEC shall be replaced by the following:
Par apdrošināšanas uzņēmumu finanšu uzraudzību, ieskaitot darījumus, ko tie veic caur filiālēm vai izmantojot pakalpojumu sniegšanas brīvību, atbild vienīgi piederības dalībvalsts.
The financial supervision of an assurance undertaking, including that of the business it carries on either through branches or under the freedom to provide services, shall be the sole responsibility of the home Member State .
Ja uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm ir iemesls uzskatīt, ka kāda apdrošināšanas uzņēmuma darbības varētu ietekmēt tās finansiālās sistēmas stabilitāti, tās informē kompetentās iestādes pārapdrošināšanas uzņēmuma piederības dalībvalstī.
If the competent authorities of the Member State of the commitment have reason to consider that the activities of an assurance undertaking might affect its financial soundness, they shall inform the competent authorities of the undertaking's home Member State .
Pēdējās minētās iestādes novērtē uzņēmuma darbības atbilstību šajā direktīvā paredzētajiem uzraudzības noteikumiem.
The latter authorities shall determine whether the undertaking is complying with the prudential principles laid down in this Directive.
Finanšu uzraudzībā ietilpst uzdevums pārbaudīt attiecībā uz visu apdrošināšanas uzņēmuma darbību tā maksātspēju, tehnisko rezervju nodrošinājumu, ieskaitot matemātiskās rezerves, un aktīvus, no kuriem tās sedz, saskaņā ar piederības dalībvalsts noteikumiem vai praksi, ievērojot Kopienas līmeņa noteikumus.
That financial supervision shall include verification, with respect to the assurance undertaking's entire business, of its state of solvency, the establishment of technical provisions, including mathematical provisions, and of the assets covering them, in accordance with the rules laid down or practices followed in the home Member State pursuant to the provisions adopted at Community level.
Piederības dalībvalsts kompetentās iestādes prasa, lai visiem apdrošināšanas uzņēmumiem būtu stabila vadības un grāmatvedības sistēma un piemēroti iekšējās kontroles mehānismi.
The competent authorities of the home Member State shall require every assurance undertaking to have sound administrative and accounting procedures and adequate internal control mechanisms.'
Komentāri par Apvienotās Karalistes noteikumiem
Comments on UK provisions
Visās iedaļas ar virsrakstu ,,Komentāri par Apvienotās Karalistes noteikumiem” par primāro avotu izmanto ES 1.
All sections entitled 'Comments on UK provisions' use as their primary source ES 1.
1982. gada Apdrošināšanas sabiedrību akta ( ICA ) II daļas piemērošanas darbības joma ieviesa grozījumus, lai to pielāgotu piederības valsts kontroles principam.
In order to adjust it to the principle of home country control the scope of application of Part II of the ICA 1982 was amended.
Galvenie valsts noteikumi, ar kuriem transponēja 3 LD 8. pantu AK tiesību aktos, ir iekļauti 1994. gada Apdrošināšanas uzņēmumu (Trešo apdrošināšanas direktīvu) noteikumos un 1994. gada Apdrošināšanas uzņēmumu (grozījums) noteikumos.
The core domestic rules that transposed Article 8 of the 3LD into UK legislation are included in the Insurance Companies (Third Insurance Directives) Regulations 1994 and the Insurance Companies (Amendment) Regulations 1994.
1994. gada Apdrošināšanas uzņēmumu (Trešo apdrošināšanas direktīvu) noteikumos ir atrodami tādi noteikumi, kas ierobežo AK valsts sekretāra pilnvaras uzraudzīt EK uzņēmumus, kuru galvenie biroji ir reģistrēti citā dalībvalstī, kas nav Apvienotā Karaliste, un kuri darbojas AK vai nu izveidojot filiāles, vai sniedzot pārrobežu pakalpojumus.
The provisions that limit the UK Secretary of State’s supervisory power over EC companies with their head office in a Member State other than the UK who carry on activities in the UK either via the establishment of a branch or through the cross-border provision of services are found in the Insurance Companies (Third Insurance Directives) Regulations 1994.
13. noteikums iekļāva 1.A punktu 1982. gada ICA 15. iedaļā, kas pamatā nenosaka EK uzņēmumiem piemērot ICA II daļu, ja šie uzņēmumi veic apdrošināšanas uzņēmējdarbību, izmantojot filiāles, un izpilda prasības, kas noteiktas ICA iekļautā 2.F pielikuma I daļā.
Regulation 13 inserted paragraph 1A into section 15 of the ICA 1982, which basically excludes EC companies from the application of Part II of the Act in so far as those companies are carrying on insurance business through a branch and have complied with the requirements specified in Part I of Schedule 2F to the Act.
Ar 45. noteikumu 1982. gada Apdrošināšanas sabiedrību aktā iekļāva 2.F pielikumu.
Regulation 45 inserted Schedule 2F into the ICA 1982.
Valsts sekretāram ir atlikuma pilnvaras noteikt prasības apdrošinājuma ņēmēju aizsardzībai, kas ietver tiesības ,,rīkoties pēc saviem ieskatiem”.
The Secretary of State has residual power to impose requirements for the protection of policyholders, which includes the right to take “any action as appears to him to be appropriate”.
Būtībā valsts sekretārs var izmantot šīs pilnvaras tikai attiecībā uz Apvienotās Karalistes uzņēmumiem vai uzņēmumiem ārpus Eiropas Kopienas.
In principle, the Secretary of State can only exercise this power over UK or non-EC companies.
Tomēr konkrētos apstākļos tas var lietot šīs pilnvaras attiecībā uz Eiropas Kopienas uzņēmumiem, kas darbojas Apvienotās Karalistes teritorijā.
However, in certain circumstances it can exercise this power over EC companies operating on UK territory.
Nosacījumi šo pilnvaru izmantošanai ir precizēti ICA 2.F pielikuma 15. punktā.
The conditions for the exercise of this power over EC companies are spelled out in paragraph 15 of Schedule 2F to the Act.
Saskaņā ar direktīvu šie nosacījumi paredz, ka valsts sekretārs var izmantot šīs pilnvaras attiecībā uz EK uzņēmumiem tikai tad, ja uzņēmuma piederības dalībvalsts uzraudzības iestāde to ir pieprasījusi.
In line with the Directive, those conditions establish that the Secretary of State can exercise those powers over EC companies only if the supervisory authority of the company’s home Member State has so requested.
2.F pielikuma 16. punkts nosaka, ko var darīt valsts sekretārs, ja Eiropas Kopienas uzņēmums neatbilst tiesību aktu noteikumiem, kas piemērojami šā uzņēmuma apdrošināšanas darbībām Apvienotajā Karalistē.
Paragraph 16 of Schedule 2F prescribes what the Secretary of State can do when an EC company fails to comply with any provision of law applicable to its insurance activities in the UK .
Saskaņā ar šo punktu, pirmkārt, ir jānosaka uzraudzības iestāde piederības dalībvalstī (16.punkta 2. apakšpunkts).
According to this paragraph, the first step is to notify the supervisory authority in the home Member State (16(2)).
Ja uzņēmums turpina pārkāpt attiecīgo noteikumu, 16. punkta 3. apakšpunkts atļauj valsts sekretāram pēc piederības dalībvalsts uzraudzības iestādes informēšanas likt uzņēmumam pārtraukt apdrošināšanas uzņēmējdarbības veikšanu vai apdrošināšanas nodrošināšanu.
If the company persists in contravening the provision in question, paragraph 16(3) allows the Secretary of State, after informing the supervisory authority of the home Member State , to direct the company to cease carrying on insurance business or providing insurance.
Visbeidzot 16. punkta 4. apakšpunkts atļauj valsts sekretāram likt uzņēmumam pārtraukt apdrošināšanas uzņēmējdarbības veikšanu pat neinformējot piederības dalībvalsts uzraudzības iestādi tādā gadījumā, ja viņš uzskata, ka šādi pasākumi ir jāveic steidzamā kārtā.
Finally, paragraph 16(4) allows the Secretary of State to direct the company to cease carrying on insurance business even without informing the supervisory authority of the home Member State , if he considers such measures should be taken as a matter of urgency.
Valsts sekretāram vienmēr rakstiski jāinformē uzņēmums par iemesliem, kādēļ veic šādus pasākumus.
The Secretary of State must always inform the company in writing of the reasons for adopting such a measure.
1994. gada Apdrošināšanas uzņēmumu (grozījums) noteikumos ir ietverti noteikumi, kas paplašina valsts sekretāra pilnvaras uzraudzības jomā attiecībā uz uzņēmējdarbību (Kopienas iekšienē), ko veic uzņēmumi, kuru galvenie biroji ir reģistrēti Apvienotajā Karalistē.
The provisions that expand the Secretary of State’s supervisory power over the entire business (within the Community) of those companies with a head office in the UK are included in the Insurance Companies (Amendment) Regulations 1994.
4. noteikums groza 1982. gada ICA 15. iedaļu, iekļaujot ,,visi AK uzņēmumi, kas veic uzņēmējdarbību kādā no dalībvalstīm, izņemot Apvienoto Karalisti”.
Regulation 4 amends section 15 of the ICA 1982, including “all UK companies which carry on business in a Member State other than the United Kingdom ”.
AK uzraudzības iestāžu kompetences joma attiecībā uz apdrošināšanas uzņēmumiem, kuru galvenie biroji ir reģistrēti Apvienotajā Karalistē, ir pietiekami plaša saskaņā ar direktīvā noteiktajām prasībām.
The scope of competence of the UK supervisory authorities over insurance undertakings whose head office is in the UK is broad enough, in line with the requirements of the Directive.
Valsts sekretārs ir pilnvarots pārbaudīt apdrošināšanas uzņēmuma maksātspēju, tehnisko rezervju nodrošinājumu un aktīvus, no kuriem sedz šīs rezerves, ņemot vērā visu apdrošināšanas uzņēmuma darbības.
The Secretary of State has powers to verify the assurance undertaking’s state of solvency, the establishment of technical provisions and the assets covering them with respect to the assurance undertaking’s entire business.
Prasība apdrošināšanas uzņēmumiem par ,,stabilu vadības un grāmatvedības sistēmu un piemērotiem iekšējās kontroles mehānismiem” ir transponēta valsts tiesību aktos ar 1994. gada Apdrošināšanas uzņēmumu (Trešo apdrošināšanas direktīvu) noteikumu 5. noteikumu, kas groza 1982. gada ICA 5. iedaļu par nosacījumiem, kādi jāizpilda apdrošināšanas uzņēmumam, lai iegūtu atļauju veikt darbības.
The requirement for assurance undertakings to have “sound administrative and accounting procedures and adequate internal control mechanisms” has been transposed into domestic legislation by Regulation 5 of the Insurance Companies (Third Insurance Directives) Regulations 1994, which amends section 5 of the ICA 1982 on the conditions to be met by the assurance undertaking to obtain an authorisation to operate.
Ar 5. noteikumu akta 5. iedaļā iekļauj 1.A apakšiedaļu, kas nosaka, ka valsts sekretārs var neizdot atļauju, ja viņš uzskata, ka pretendents neatbilst vai neatbildīs ,,stabilas un pienācīgas vadības” kritērijam.
Regulation 5 inserts sub section (1A) into section 5 of the Act, which prevents the Secretary of State from issuing an authorisation when it appears to him that the applicant does not or will not fulfil the criteria of “sound and prudent management”.
Noteikums ietver aktā arī visu pielikumu, kurā izstrādāts jēdziens ,,stabila un pienācīga vadība”.
The Regulation also inserts an entire schedule to the Act which develops the meaning of “sound and prudent management”.
Pielikumā ir noteikts, ka uzņēmumam, lai tas tiktu uzskatīts par tādu, kas veic savu uzņēmējdarbību stabili un pienācīgi, ir jānodrošina, cita starpā, ,,piemērotu grāmatvedību un citu uzņēmējdarbības dokumentēšanu” un ,,piemērotu sistēmu savas uzņēmējdarbības un dokumentācijas kontrolei”.
The schedule specifies that for a company to be regarded as conducting its business in a sound and prudent manner it has to maintain, amongst other things, “adequate accounting and other records of its business” and “adequate systems of controls of its business and records”.
Pēc tam tajā turpina precizēt šo divu standartu nozīmi.
It then goes on to specify the meaning of these two standards.
1983. gada Apdrošināšanas uzņēmumu (pārskats un paziņojums) noteikumu 6. pielikuma 6.A punkts ar grozījumiem nosaka, ka direktoru sertifikātā, ko pieprasa 26.a noteikums, ir jānosaka saraksts ar visām publicētajām norādēm, kurām atbilst uzņēmuma izveidotās un uzturētās uzņēmējdarbības kontroles sistēmas.
Paragraph 6A of Schedule 6 to the Insurance Companies (Accounts and Statements) Regulations 1983, as amended, stipulates that the certificate by Directors required by Regulation 26(a) must also state, by way of a list, any published guidance with which the systems of control established and maintained by the company in respect of its business comply.
Saistība ar ELAS lietu
Link to the ELAS case
Ir trīs šā panta elementi, kas ir saistīti ar ELAS lietu.
There are three elements of this article linked to the ELAS case.
Pirmkārt, regulatoru pienākums uzraudzīt uzņēmumu kopumā, t.i. vienmēr ņemt vērā tā ,,visu uzņēmējdarbību”, otrkārt, prasība par ,,stabilu vadības un grāmatvedības sistēmu un piemērotiem iekšējās kontroles mehānismiem”, treškārt, mītnes valsts attiecīgu iestāžu pienākums informēt piederības valsts iestādes tad, ja rodas problēmas.
First, the obligation of regulators to supervise the company as a whole, i.e., always to take account of its 'entire business'; secondly, the requirement to have 'sound administrative and accounting procedures and adequate internal control mechanisms'; thirdly, the obligation of the host authorities to inform the home authorities when problems arise.
Pēc šāda slēdziena iegūšanas ir derīgi izanalizēt daudzās saņemtās liecības, kurās tiek apgalvots, ka Apvienotās Karalistes iestādes (piederības dalībvalsts) nepareizi uzraudzīja uzņēmumu, jo tās nepietiekami ņēma vērā vai vienkārši ignorēja domu par ,,visu uzņēmējdarbību”.
Having established this, it is pertinent to analyze the numerous pieces of evidence received which claim that the UK authorities (the home Member State) did not correctly supervise the company because they did not sufficiently take into account or simply disregarded the idea of the ‘entire business’.
Tāpat ir jāizskata liecības, kas atspēko šos apgalvojumus.
Evidence refuting these claims also needs to be considered.
Pirmkārt, lords G. W. Penrose ( WE 16)
First of all, Lord Penrose (WE 16)
,,Nepieciešamās ikgadējās atskaites un ziņojumi netika izstrādāti tā, lai jebkurā laikā varētu iegūt informāciju attiecībā uz regulatīvu iejaukšanos, izņemot par maksātspēju .
"...the forms and statements required in the annual reporting process were not designed at any time to elicit information relevant to regulatory intervention, except in respect of solvency.
It īpaši atskaitēs un ziņojumos nav nemēģināts iegūt informāciju, kas dotu iespēju regulatoriem noskaidrot, vai tas, ko apdrošinājuma ņēmēji un potenciālie apdrošinājuma ņēmēji pamatoti sagaida, visticamāk tiks izpildīts vai nē.”
In particular, the forms and statements at no time sought to elicit information necessary to enable regulators to form a view on whether the reasonable expectations of policyholders and potential policyholders would be likely to be met or frustrated." (par.
(WE 16, 19. nodaļa, 210. punkts) apgalvo, ka regulators koncentrējās vienīgi uz maksātspējas normām un neņēma vērā uzkrātās gala piemaksas, kas ir līgumā neparedzēta peļņa, ko uzņēmums izsniedza pēc saviem ieskatiem.
210, chapter 19, WE 16) claims that the regulator focused exclusively on solvency margins and took no account of accrued terminal bonuses, which are those non-contractual benefits distributed by the company at its discretion.
Saskaņā ar kādu skaidrojumu piemaksas varētu uzskatīt par uzņēmuma ,,visas uzņēmējdarbības” neatņemamu sastāvdaļu (tas ir tieši saistīts ar argumentiem saistībā ar 18. pantu par tehniskām rezervēm).
These bonuses might be considered, according to one interpretation, as an integral part of the company's ‘entire business’ (this is directly linked to the arguments relating to Article 18 on Technical Provisions).
Šo piemaksu svarīgums un to saistība ar GPLG ir detalizēti izskaidroti I daļā (Ievads) un III daļā (regulatīvie jautājumi).
The importance of these bonuses and their link to the GAR issue is explained at length in Part I (Introduction) and Part III (Regulatory issues).
AK tiesību akti ietver atsauci, kas nav pieminēta direktīvā, lai veltītu pienācīgu uzmanību apdrošinājuma ņēmēju pamatotām izredzēm ( PRE ).
UK law includes a reference, not mentioned by the Directive, to pay due regard to the reasonable expectations of policyholders (PRE).
AK regulators apgalvoja, ka apdrošināšanas sabiedrības piemaksu prakse nenoteica PRE , ņemot vērā gala piemaksas.
The UK regulator claimed that PRE in respect of terminal bonuses was not created by the society's bonus practice.
Šādu informāciju sniedza lordam G. W. Penrose ( WE 16)
This is what Lord Penrose was told (WE 16)
,,Valdības statistikas departaments un Ekonomikas un finanšu ministrija izmeklēšanas ietvaros ir snieguši informāciju, ka VSD un regulatori ir vienmēr atzinuši gala piemaksu svarīgumu, bet Apdrošināšanas sabiedrības ELS piemaksu prakse nenoteica PRE , ņemot vērā gala piemaksu.
"GAD and the Treasury have told the inquiry that the relevance of terminal bonus was always recognised by GAD and the regulators but that PRE in respect of terminal bonus was not created by the Society's bonus practice.
Tika norādīts uz piezīmēm, kurās norādīja, ka gala piemaksa nav garantēta.
They point to the notes which stated that a terminal bonus was not guaranteed.
Tomēr VSD un Ekonomikas un finanšu ministrija arī atzīst, ka PRE netika attiecināts tikai uz garantētiem ieņēmumiem.
However, GAD and the Treasury also recognise that PRE was not restricted to guaranteed benefits.
Nav jāsecina, ka apdrošinājuma ņēmējiem būtu jābūt pamatotām izredzēm saņemt noteikta apjoma piemaksas, lai uzskatītu, ka pamatotās izredzes tomēr būtu radušās .
It is not necessary to conclude that policyholders would have reasonable expectations of receiving a precise amount of bonus to take the view that reasonable expectations would still have been created .
Jautājums ir izcelts VSD skaidrojumos: Dzīvības apdrošināšanas tirgū bija vispārēji pieņemts , ka gala piemaksu iepriekšējie līmeņi neradīja pamatotas izredzes, jo tie būtu pilnībā atkarīgi no tirgus nosacījumiem, pakļauti izlīdzinājuma līmenim, kas būtiski atšķīrās katrā uzņēmumā.”
The point is highlighted in GAD's own representations: “It was generally accepted in the life insurance market that past levels of terminal bonus did not create reasonable expectations for the future, as they would be entirely dependent on market conditions, subject to a degree of smoothing, which varied considerably from company to company.”
Pamatoti varētu sagaidīt nevis, ka izmaksās precīzu noteikto polises vērtību, neņemot vērā tirgus nosacījumus un izlīdzinātību, bet ka visi samazinājumi atspoguļos nelabvēlīgus tirgus nosacījumus.
The reasonable expectation would not be that the precise policy value quoted would be payable, regardless of market conditions or smoothing, but that any reduction would reflect adverse market conditions.