natgillin/translations-raw huggingface dataset:
38) Tāpat ir jānodrošina, lai pakalpojumu sniegšanas darbību uzraudzītu tur, kur tā notiek, proti, lai to veiktu tās dalībvalsts kompetentās iestādes, kurā pakalpojumu sniedzējs ir reģistrēts.
(38) It is also necessary to ensure that supervision of service activities is carried out at source, that is to say, by the competent authorities of the Member State in which the provider is established.
Jurisdikcijas noteikšana nav šīs direktīvas darbības jomā; to nosaka Padomes 2000. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās vai citi Kopienas instrumenti, piemēram, Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 16. decembra Direktīva 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā.
Determination of judicial jurisdiction does not fall within the scope of this Directive but within that of Council Regulation (EC) No 44/2001 of 22 December 2000 on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters, or other Community instruments such as Directive 96/71/EC of the European Parliament and of the Council of 16 December 1996 concerning the posting of workers in the framework of the provision of services.
39) Papildus principam par to, ka būtu jāpiemēro izcelsmes valsts tiesību akti un ka izcelsmes dalībvalstij vajadzētu būt atbildīgai par uzraudzību, ir jāizveido princips, ka dalībvalsts nevar ierobežot pakalpojumus no citām dalībvalstīm.
(39) As a corollary to the principle that the law of the country of origin should apply and that the country of origin should be responsible for supervision, it is necessary to lay down the principle that Member States may not restrict services coming from another Member State .
40) Jānodrošina, ka no noteikuma, ka jāpiemēro izcelsmes valsts tiesību akti, atkāpties var tikai jomās, uz kurām attiecas vispārējas atkāpes vai pārejas perioda atkāpes.
(40) It is necessary to provide that the rule that the law of the country of origin is to apply may be departed from only in the areas covered by derogations, general or transitional.
Šīs atkāpes ir vajadzīgas, lai ņemtu vērā iekšējā tirgus integrētības pakāpi vai arī dažus Kopienas instrumentus attiecībā uz pakalpojumiem, saskaņā ar kuriem pakalpojumu sniedzējam piemēro tiesību aktus, ka kas nav izcelsmes dalībvalsts tiesību akti.
Those derogations are necessary in order to take into account the level of integration of the internal market or certain Community instruments relating to services pursuant to which a provider is subject to the application of a law other than that of the Member State of origin.
Turklāt izņēmuma kārtā atsevišķos gadījumos un konkrētos strikti procedurālos un būtiskos apstākļos var pieņemt pasākumus pret konkrēto pakalpjumu sniedzēju.
Moreover, by way of exception, measures against a given provider may also be adopted in certain individual cases and under certain strict procedural and substantive conditions.
Lai nodrošinātu juridisku noteiktību, kas ir būtiska, lai mudinātu MVU sniegt pakalpojumus citās dalībvalstīs, šīm atkāpēm jābūt tikai tādām, kas ir tieši vajadzīgas.
In order to ensure the legal certainty which is essential in order to encourage SMEs to provide their services in other Member States, those derogations should be limited to what is strictly necessary.
Atkāpēm vajadzētu būt iespējamām tikai tādu iemeslu dēļ, kas ir saistīti ar pakalpojumu drošību, darbību veselības aprūpes jomā vai ar sabiedriskās kārtības jautājumiem, piemēram, nepilngadīgo personu aizsardzība, un tikai tiktāl, ciktāl valstu noteikumi šajā jomā vēl nav saskaņoti.
In particular, derogation should be possible only for reasons related to the safety of services, exercise of a health profession or matters of public policy, such as the protection of minors, and to the extent that national provisions in this field have not been harmonised.
Turklāt jebkurš ierobežojums brīvībai sniegt pakalpojumus būtu izņēmuma kārtā jāatļauj tikai tad, ja tas atbilst pamattiesībām kuras, kā to konsekventi ievēro Eiropas Kopienu Tiesa, ir neatņemama Kopienas tiesību sistēmā nostiprināto vispārējo principu sastāvdaļa.
In addition, any restriction of the freedom to provide services should be permitted, by way of exception, only if it is consistent with fundamental rights which, as the Court of Justice has consistently held, form an integral part of the general principles of law enshrined in the Community legal order.
40) Jā norāda, ka izņēmumi saistībā ar sabiedrisko kārtību, valsts drošību vai sabiedrības veselības aizsardzību saskaņā ar EK Līguma 46. pantu var tikt piemēroti, lai pamatotu valsts noteikumus, kurus nevar līdzvērtīgi piemērot pakalpojumu sniedzējiem neatkarīgi no to izcelsmes valsts.
(40) It is necessary to point out that exceptions on grounds of public policy, public security, or public health, as referred to in Article 46 of the EC Treaty, may be invoked in order to justify national regulations that are not applicable equally to service providers irrespective of their origin.
Turklāt, nediskriminējošu ierobežojumu piemērošanai, Eiropas Kopienu Tiesas praksē ir atzīti sevišķi svarīgi iemesli, kuri saistīti ar vispārējām interesēm, tostarp profesionāliem noteikumiem pakalpojuma saņēmēju aizsardzībai, intelektuālā īpašuma aizsardzībai, darba ņēmēju aizsardzībai, patērētāju aizsardzībai, valsts vēsturiskā un mākslinieciskā mantojuma aizsardzībai, arheoloģisko, vēsturisko un māksliniecisko vērtību attīstībai un iespējami plašākai zināšanu izplatīšanai par valsts māksliniecisko un kultūras mantojumu.
Moreover, when non-discriminatory restrictions have been imposed, the case law of the Court has recognised overriding reasons relating to the general interest, including professional rules to protect service recipients, protection of intellectual property, protection of workers, consumer protection, conservation of the national historic and artistic heritage, development of archaeological, historic, and artistic assets, and the widest possible dissemination of knowledge of a country’s artistic and cultural heritage.
In line with the amendments replacing the country of origin principle with the principle of mutual recognition.
In line with the amendments replacing the country of origin principle with the principle of mutual recognition.
41.a) Izcelsmes valsts princips nav jāpiemēro nodarbinātības noteikumiem un nosacījumiem, kas saskaņā ar Direktīvu 96/71/EK attiecas uz darba ņēmējiem, kuri ir nosūtīti sniegt pakalpojumu citas dalībvalsts teritorijā.
(41a) This Directive should not affect terms and conditions of employment which, pursuant to Directive 96/71/EC, apply to workers posted to provide a service in the territory of another Member State .
Tam nav jāattiecas tikai uz nodarbinātības noteikumiem un nosacījumiem, kas ir noteikti likumā, bet arī uz nodarbinātības noteikumiem un nosacījumiem, kas ir noteikti kolektīvajos līgumos vai arbitrāžas lēmumos, kuri ir oficiāli paziņoti vai de facto vispārpiemērojami Direktīvas 96/71/EK izpratnē.
This should not only concern terms and conditions of employment which are laid down by law but also those laid down in collective agreements or arbitration awards that are officially declared or de facto universally applicable within the meaning of Directive 96/71/EC.
Turklāt šai direktīvai nav jākavē dalībvalstis piemērot nodarbinātības noteikumus un nosacījumus citos jautājumos, izņemot tos, kas uzskaitīti Direktīvā 96/71/EK sabiedriskās politikas noteikumu gadījumā.
Moreover, this Directive should not prevent Member States from applying terms and conditions of employment on matters other than those enlisted in Directive 96/71/EC in the case of public policy provisions.
Izņēmumam no izcelsmes valsts principa jāattiecas arī uz nodarbinātības noteikumiem un nosacījumiem gadījumos, kad strādnieks, kas ir nodarbināts saskaņā ar pārrobežu pakalpojuma noteikumu, ir pieņemts darbā dalībvalstī, kurā tiek sniegts pakalpojums.
It should neither affect the terms and conditions of employment in cases where the worker employed for the provision of a cross-border service is recruited in the Member State where the service is provided.
Visbeidzot, šim izņēmumam jāiekļauj dalībvalstu tiesības, kurās tiek nodrošināts pakalpojums, noteikt darba attiecību pastāvēšanu un atšķirību starp pašnodarbinātajām un nodarbinātajām personām, tostarp “neīstajām pašnodarbinātajām personām”.
Finally, this Directive should include the right for the Member States where the service is provided to determine the existence of an employment relationship and the distinction between self-employed persons and employed persons, including ‘false self-employed persons'.
43) Izcelsmes valsts princips nebūtu jāpiemēro attiecībā uz specifiskām prasībām, ko pieņēmusi dalībvalsts, uz kuru ir pārcēlies pakalpojumu sniedzējs, kuru pamatojums ir cieši saistīts ar pakalpojuma sniegšanas vietas īpatnībām un kuras ir jāizpilda, lai uzturētu sabiedrisko kārtību, sabiedrisko drošību, sabiedrības veselību vai vides aizsardzību.
(43) The country of origin principle should not apply to specific requirements, laid down by the Member State to which a provider has moved, the rationale for which is inextricably linked to the particular characteristics of the place where the service is provided, and which must be fulfilled in order to maintain public policy, public safety, public health or the protection of the environment.
Tāda situācija varētu būt, piemēram, saistībā ar atļaujām ieņemt vai izmantot publisku autoceļu, prasībām saistībā ar publisku pasākumu rīkošanu vai prasībām saistībā ar būvlaukumu drošību.
Such would be the position, for example, in the case of authorisations to occupy or use the public highway, requirements relating to the organisation of public events or requirements relating to the safety of building sites.
43) Direktīva ne skar specifisku prasību piemērošanu, ko pieņēmusi dalībvalsts, uz kuru ir pārcēlies pakalpojumu sniedzējs, kuru pamatojums ir cieši saistīts ar pakalpojuma sniegšanas vietas īpatnībām, ar īpašu risku, ko rada pakalpojums vietā, kurā tas tiek nodrošināts, vai ar veselību un drošību darba vietā, un kuras ir jāizpilda, lai uzturētu sabiedrisko kārtību, sabiedrisko drošību, sabiedrības veselību vai vides aizsardzību.
(43) This Directive should not affect the application of specific requirements, laid down by the Member State to which a provider has moved, the rationale for which is inextricably linked to the particular characteristics of the place where the service is provided, to the particular risk created by the service at the place where the service is provided or to health and safety at the work place and which must be fulfilled in order to maintain public policy, public safety, public health or the protection of the environment.
Tāda situācija varētu būt, piemēram, saistībā ar atļaujām ieņemt vai izmantot publisku autoceļu, prasībām saistībā ar publisku pasākumu rīkošanu vai prasībām saistībā ar būvlaukumu drošību, tostarp noteikumiem par darba vidi vai darba ņēmēju, pašnodarbināto personu vai sabiedrības aizsardzību.
Such would be the position, for example, in the case of authorisations to occupy or use the public highway, requirements relating to the organisation of public events or requirements relating to the safety of building sites including rules on the working environment or the protection of workers, self-employed persons, or the public .
This Directive should be without prejudice to national requirements that are directly related to the particular risk of the place where the service is provided as well as to health and safety at the work place for workers, self-employed persons and the public.
This Directive should be without prejudice to national requirements that are directly related to the particular risk of the place where the service is provided as well as to health and safety at the work place for workers, self-employed persons and the public.
Matters relating to health, safety and hygiene at work for workers are included in Directive 96/71/EC, which, instead, does not cover the self-employed persons and the public.
Matters relating to health, safety and hygiene at work for workers are included in Directive 96/71/EC, which, instead, does not cover the self-employed persons and the public.
51) Saskaņā ar Tiesas noteiktajiem principiem attiecībā uz brīvību sniegt pakalpojumus, un neapdraudot dalībvalstu sociālā nodrošinājuma sistēmu finansiālo līdzsvaru, ir jānodrošina labāka juridiska noteiktība attiecībā uz veselības aizsardzības izmaksu atmaksāšanu pacientiem, kas gūst labumu no brīvas pakalpojumu aprites, kā arī veselības aprūpē strādājošajiem un sociālā nodrošinājuma sistēmu pārvaldītājiem.
(51) In accordance with the principles established by the Court of Justice with regard to the freedom to provide services, and without endangering the financial balance of Member States’ social security systems, greater legal certainty as regards the reimbursement of health costs should be provided for patients, who benefit as recipients from the free movement of services, and for health professionals and managers of social security systems.
52) Attiecībā uz nodarbinātajiem un pašnodarbinātajiem darba ņēmējiem, kuri sniedz pakalpojumu vai piedalās tā sniegšanā, pilnā mērā piemēro Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulu (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā un jo īpaši tās noteikumus attiecībā uz saistību ar sociālā nodrošinājuma sistēmu.
(52) Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to self-employed persons and to members of their families moving within the Community and, in particular, its provisions regarding affiliation to a system of social security, fully applies to employed and self ‑employed workers who provide or take part in the supply of a service.
53) Regulas (EEK) Nr. 1408/71 22. pants, kas attiecas uz atļauju pārņemt citā dalībvalstī sniegtas veselības aprūpes izdevumu, kā ir uzsvērusi Tiesa, veicina brīvu pacientu apriti un pārrobežu medicīnisko pakalpojumu sniegšanu.
(53) Article 22 of Regulation (EEC) No 1408/71, which concerns authorisation for assuming the costs of health care provided in another Member State, contributes, as the Court of Justice has emphasised, to facilitating the free movement of patients and the provision of cross-border medical services.
No otras puses, ar šo noteikumu netiecas reglamentēt un liegt citā dalībvalstī sniegtu veselības aprūpes pakalpojumu izdevumu atlīdzināšanu saskaņā par piederības dalībvalstī piemērojamajiem tarifiem arī tad, ja iepriekš nav saņemta atļauja.
On the other hand, that provision does not seek to regulate, nor in any way to prevent, reimbursement, at the rates applicable in the Member State of affiliation, of the costs of health care provided in another Member State , even in the absence of a prior authorisation.
54) Saskaņā ar Tiesas judikatūru par brīvu pakalpojumu apriti ir jāatceļ prasība lūgt iepriekšēju atļauju, lai dalībvalsts sociālā nodrošinājuma sistēma atlīdzinātu izmaksas par citās dalībvalstīs sniegtajiem nestacionārās veselības aprūpes pakalpojumiem, un dalībvalstīm ir atbilstīgi jāgroza savi tiesību akti.
(54) In the light of the case-law developed by the Court of Justice on the free movement of services, it is necessary to abolish the requirement of prior authorisation for reimbursement by the social security system of a Member State for non-hospital care provided in another Member State , and Member States must amend their legislation accordingly.
Līdzīgi atļauju izsniegšanas sistēmām citā dalībvalstī sniegtas veselības aprūpes izmaksu pārņemšanai ir jāatbilst šai direktīvai attiecībā uz nosacījumiem atļaujas izsniegšanai un ar to saistītajām procedūrām.
By the same token, authorisation schemes for the assumption of costs of care in another Member State must comply with this Directive as regards the conditions for granting authorisation and the related procedures.
55) Kā lietās par brīvu pakalpojumu apriti konsekventi ir lēmusi Tiesa, iepriekšējas atļaujas sistēma citā dalībvalstī sniegtas stacionārās veselības aprūpes izdevumu atlīdzināšanai acīmredzami ir pamatota ar vajadzību plānot slimnīcu infrastruktūras daudzumu, to ģeogrāfisko izvietojumu, organizācijas veidu, ierīces, ar ko tās jāaprīko, un pat to medicīnisko pakalpojumu veidu, kurus tās var piedāvāt.
(55) As the Court of Justice has consistently held with regard to the free movement of services, a system of prior authorisation for the reimbursement of hospital care provided in another Member State appears justified by the need to plan the number of hospital infrastructures, their geographical distribution, the mode of their organisation, the equipment with which they are provided and even the nature of the medical services which they are able to offer.
Atbilstīgi Tiesas judikatūrai stacionārās veselības aprūpes koncepcija ir jānosaka objektīvi un iepriekšējo atļauju sistēmai ir jābūt proporcionālai īstenojamā mērķa vispārējām interesēm.
In accordance with the case-law of the Court of Justice, the concept of hospital care must be objectively defined and a system of prior authorisation must be proportionate to the general interest objective pursued.
56) Padomes Regulas (EEK) Nr. 1408/71 22. pantā ir noteikti apstākļi, kuros kompetenta valsts iestāde nedrīkst atteikt atļauju, kas lūgta saskaņa ar šo noteikumu.
(56) Article 22 of Council Regulation (EEC) No 1408/71 specifies the circumstances in which the competent national institution may not refuse an authorisation sought on the basis of that provision.
Tiesa ir konsekventi lēmusi par to, ka nosacījums attiecībā uz pieņemamo novēlošanos ir jāskata saistībā ar visiem katra atsevišķa gadījuma apstākļiem, pilnībā ņemot vērā ne tikai pacienta medicīnisko stāvokli atļaujas lūgšanas brīdī, bet arī viņa medicīnisko vēsturi un slimības iespējamo attīstību.
The Court of Justice has consistently held that the condition relating to acceptable delay must be considered together with all the circumstances of each case, taking due account not only of the medical condition of the patient at the time when authorisation is requested, but also his medical history and the probable evolution of his illness.
57) Izmaksas, ko dalībvalsts sociālā nodrošinājuma sistēma pārņem attiecībā uz citā dalībvalstī sniegtu veselības aprūpi, nedrīkst būt mazākas par tām, kas noteiktas tās sociālā nodrošinājuma sistēmā attiecībā uz tās teritorijā sniegtu veselības aprūpi.
(57) The assumption of costs, by the social security systems of the Member States, in respect of health care provided in another Member State must not be lower than that provided for by their own social security system for health care provided in their territory.
Gadījumos, kad ir piešķirta atļauja, atbilstīgi Regulas (EEK) Nr.1408/71 22. pantam izmaksu pārņemšanu veic saskaņā ar tās dalībvalsts normām, kurā šī aprūpe ir sniegta.
In cases where authorisation has been granted, in the framework of Article 22 of Regulation (EEC) No 1408/71, the assumption of costs is made in accordance with the rates applicable in the Member State in which the health care is provided.
Tomēr ja segto izmaksu līmenis ir zemāks par to, uz kuru pacientam būtu bijušas tiesības, saņemot to pašu aprūpi piederības dalībvalstī, dalībvalstij ir jāuzņemas atlikušās izmaksas līdz līmenim, kuru piemērotu šajā gadījumā.
However, if the level of coverage is lower than that to which the patient would have been entitled if he had received the same care in the Member State of affiliation, the latter must assume the remaining costs up to the level which would have applied.
58) Kas attiecas uz darba ņēmēju norīkošanu saistībā ar pakalpojumu sniegšanu dalībvalstī, kas nav izcelsmes dalībvalsts, lai atvieglotu brīvu pakalpojumu apriti ir jāprecizē lomu un uzdevumu sadalījums starp izcelsmes dalībvalsti un norīkojuma dalībvalsti.
(58) As regards the posting of workers in the context of the provision of services in a Member State other than the Member State of origin, it is necessary to clarify the division of roles and tasks between the Member State of origin and the Member State of posting, in order to facilitate the free movement of services.
Uzdevumu sadalīšana un sadarbības veidu konkretizēšana starp izcelsmes dalībvalsti un norīkojuma dalībvalsti atvieglo brīvu pakalpojumu apriti, jo īpaši atceļot atsevišķas nesamērīgas administratīvas procedūras un uzlabojot uzraudzību attiecībā uz nodarbinātības noteikumu un nosacījumu ievērošanu saskaņā ar Direktīvu 96/71/EK.
The division of tasks and the specifying of the forms of cooperation between the Member State of origin and the Member State of posting facilitates the free movement of services, especially by abolishing certain disproportionate administrative procedures, while also improving the monitoring of compliance with employment and working conditions in accordance with Directive 96/71/EC.
59) Lai izvairītos no diskriminējošām vai nesamērīgām administratīvām formalitātēm, kas būtu šķērslis jo īpaši MVU, norīkojuma dalībvalstij ir jāaizliedz izvirzīt par nosacījumu norīkojumam tādu prasību ievērošanu kā prasība iegūt atļauju no iestādēm.
(59) In order to avoid discriminatory or disproportionate administrative formalities, which would be a disincentive to SMEs in particular, it is necessary to preclude the Member State of posting from making postings subject to compliance with requirements such as an obligation to request authorisation from the authorities.
Turklāt attiecībā uz citiem nodarbinātības noteikumiem un nosacījumiem, kas nav noteikti Direktīvā 96/71/EK, norīkojuma dalībvalstij nebūtu jābūt iespējai veikt ierobežojošus pasākumus pret pakalpojumu sniedzēju, kas reģistrēts citā dalībvalstī.
Furthermore, as regards employment and working conditions other than those laid down in Directive 96/71/EC, it should not be possible for the Member State of posting to take restrictive measures against a provider established in another Member State.
60) Saskaņā ar brīvas pakalpojumu aprites principu pakalpojumu sniedzējam ir tiesības norīkot darba ņēmējus arī tad, ja tie nav Kopienas pilsoņi, bet ir trešo valstu valstspiederīgie, ja viņi legāli uzturas un ir likumīgi nodarbināti izcelsmes dalībvalstī.
(60) By virtue of the free movement of services, a service provider is entitled to post workers even if they are not Community citizens but third country nationals, provided that they are legally present and lawfully employed in the Member State of origin.
Uzņēmēja dalībvalsts nedrīkstētu noteikt jebkādus pienākumus, piemēram, uz nenoteiktu laiku noslēgta darba līguma esamība vai iepriekšējas nodarbinātības vēsture pakalpojumu sniedzēja izcelsmes valstī.
Nor should it be possible for the host Member State to impose any obligations such as possession of an employment contract of indefinite duration or a record of previous employment in the Member State of origin of the provider.
61) Pēc tam, kad pieņemta Padomes 2003. gada 14. maija Regula (EK) Nr. 859/2003, ar ko Regulas (EEK) Nr. 1408/71 un Regulas (EEK) Nr. 574/72 noteikumus attiecina arī uz tiem trešo valstu pilsoņiem, uz kuriem minētie noteikumi neattiecas tikai viņu valstspiederības dēļ, uz trešo valstu valstpiederīgajiem attiecas sadarbības sistēma sociālā nodrošinājuma shēmu jomā attiecībā uz nodarbinātajām personām un viņu ģimenes locekļiem, kas izveidota saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 1408/71, atbilstoši kurai ir jāpiemēro tās valsts noteikumi, kuras sociālā nodrošinājuma sistēmai darba ņēmējs pieder.
(61) Following the adoption of Council Regulation (EC) No 859/2003 of 14 May 2003 extending the provisions of Regulation (EEC) No 1408/71 and Regulation (EEC) No 574/72 to nationals of third countries who are not already covered by those provisions solely on the ground of their nationality, third country nationals are covered by a system of cooperation on the application of social security schemes to employed persons and to members of their families moving within the Community, established by Regulation (EEC) No 1408/71, under which the rules of the country under whose social security scheme the worker is insured are to apply.