natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tagad Varelas projekts aicina sasaukt referendumu, lai kubieši var lemt paši.
Now the Varela Project is calling for a referendum so that the Cubans themselves can decide.
Tas ierosina izpausmes brīvību, apvienošanās brīvību un cilvēktiesību aizstāvju atbrīvošanu.
It proposes freedom of expression, freedom of association, the release of the defenders of human rights.
Varelas projekts ir miermīlīga alternatīva, tiesību alternatīva — kubiešu vidū, bez ārvalstu iejaukšanās.
The Varela Project is a peaceful alternative among Cubans without foreign intervention.
Mūs tomēr vajā, apspiež un iebiedē.
However, we are being persecuted, oppressed, and threatened.
Valsts drošības aģenti pat ielaužas aktīvistu mājās, lai piesavinātos sarakstus un parakstus.
The state security agents even enter the houses of the activists to steal the lists and the signatures.
Vai ir cerība?
Is there any hope?
Ja, ir cerība, un, manuprāt, viss, ko dara valdība — propaganda, represijas, vajāšana — ir, lai nogalinātu cerību.
Yes, there is hope, and I think that everything that the government does - the propaganda, the repression, the persecution - is to kill hope.
Cerības lielākais balsts ir tas, ka kubieši vēlas pārmaiņas, viņi vēlas miermīlīgas pārmaiņas, pārmaiņas pretim brīvībai.
The greatest hope is that Cubans want changes, they want peaceful changes, and they want changes towards freedom.
Mēs aicinām uz Kubu lūkoties ar solidaritāti, atzīstot, ka tajā dzīvo 11 miljoni cilvēku, kas nekad nav izvēlējušies apspiestību, slēgtu režīmu, mūžīgu valdību vai totalitārismu — tas tika uzspiests.
We call on people to show solidarity with Cuba and recognize that there are 11 million human beings who have never chosen oppression, or a closed regime, or an eternal government, or totalitarianism - it was imposed.
Mēs gribam šīs tiesības, jo mums ir tiesības tāpat kā visiem cilvēkiem.
We want the rights because we have rights as all human beings do.
Ko Jūs sagaidāt no Eiropas Savienības?
What do you expect from the European Union?
ES valdības, Komisija, bet jo īpaši iedzīvotāji, sociālas un reliģiskas institūcijas un NVO var pacelt balsi, prasot Kubas politieslodzīto atbrīvošanu, un morāli un politiski atbalstīt visas miermīlīgās iniciatīvas, piemēram, Varelas projektu, jo tas prasa tautas balsi un tiesības.
The governments of the EU, the Commission, the citizens, social and religious institutions and NGOs can call for the release of political prisoners in Cuba.
Oswaldo Payá mājas lapa
Oswaldo Payá denied travel by Cuban Government Sakharov web page Oswaldo Payá acceptance speech
Taslima Nasreen: “Eiropai jābūt laicīgai”
Taslima Nasreen: "Europe must be secular"
1994. gada Saharova balvas laureātei Taslima Nasreen (46) cīņa pret sieviešu apspiešanu un reliģisku fundamentālismu ir maksājusi dārgi.
Nasreen: "We should not allow torture in the name of culture" The 1994 Sakharov laureate Taslima Nasreen has paid a high price for her fight against the oppression of women and religious fundamentalism.
Kā reliģisks ekstrēmisms apdraud cilvēkus?
What kind of a threat is religious extremism to ordinary people?
Reliģisks ekstrēmisms pasaulei ir ļoti bīstams.
Religious extremism is a big threat in the world.
Īpaši islāma ekstrēmisti draud sabiedrībai to virzīt atpakaļgaitā uz tumšiem laikiem, kad sievietēm nebija nekādu tiesību vai brīvību, kad tās tika izmantotas ka verdzenes, seksa objekti un bērnu iznēsāšanas mašīnas.
Especially the Islamic extremists who are threatening society, to make it go backwards into a dark age, when women didn't have any rights or any freedom and were used as slaves, sexual objects and child-bearing machines.
Islāma ekstrēmisti uzskata, ka ir divu veidu pasaules — viena ir neticīgo, bet otra — islāma valstība.
Islamic extremists believe that there are two kinds of worlds, one is a land of infidels and one is a land of Islam.
Taču viņi vēlas padarīt neticīgo valstību par islāma valstību, tā, lai visa pasaule būtu islāma valstība.
They want to make...the whole world Islamic, it is a big threat to plurality of thought.
Ja mēs, kas esam liberāli, viņus pieņemsim multikulturālisma vārdā, tā būs liela kļūda.
All cultures are not the same.
Visas kultūras nav vienādas; dažas kultūras vēršas pret cilvēktiesībām, sieviešu tiesībām un izpausmes brīvību.
Some are against human rights, women's rights and freedom of expression.
Mums nevajadzētu pieļaut spīdzināšanu kultūras vārdā, jo tā nav kultūra.
We should not allow torture in the name of culture, because that is not culture.
Ja mēs ievērojam, ka kāda kultūra vēršas pret sievietēm, mums tā būtu jānoraida.
If we see any culture that is anti-women, we should reject it.
…un islāma terorisms?
What kind of threat does Islamic terrorism pose?
Islāma terorisms austā mērā apdraud ne tikai islāma valstis, bet arī Rietumu valstis, jo mēs nekur neesam drošībā.
Islamic terrorism is a big threat not only to Islam, but also to western countries, because we are not safe anywhere.
Ja mēs ļausim šie islāma reliģiskajiem fundamentālistiem darboties bez pretestības, tad šī sabiedrība nebūs brīva.
If we allow Islamic religious fundamentalists to go unopposed there will be no freedom in this society.
Pat Eiropā, dažās valstīs ir sākušās runas par Šaria likuma ieviešanu.
Even in Europe, some countries have started talking about introducing Sharia law.
Tas ir ļoti bīstami, jo Eiropai jābūt laicīgai.
It is very dangerous because Europe must be secular and Sharia law is against women's freedom.
Šaria likums ir pret sieviešu brīvību; mums vajadzētu atbalstīt cilvēkus, kas cīnās par vienlīdzību un taisnību, un mums būtu jācīnās par sieviešu tiesībām visur pasaulē.
We should support the people who are fighting for equality and justice and we should fight for women's rights everywhere.
Mums būtu jācīnās, lai musulmaņu valstu kļūtu laicīgas; mēs nevaram iet atpakaļ, mums jāiet uz priekšu.
We should fight to secularise the Muslim states; we cannot go backwards, we have to go forwards.
Cīņu par cilvēktiesībām Jums izmaksāja dārgi.
You've paid a high personal price in your fight for human rights.
Ko Jums nozīmēja Saharova balva?
What did the Sakharov prize mean to you?
Es maksāju dārgi, jo man bija jāatstāj mana dzimtene un arī kaimiņvalsts Indija.
I paid a high price because I had to leave my country and because I had to leave my neighbouring country India too.
Saharova balva man deva atzinību.
The Sakharov prize gave me recognition.
Tā man deva gara spēku turpināt cīņu par sieviešu tiesībām un brīvībām.
It gave me the mental strength to continue my fight for women's rights and freedom.
Tā tomēr mani tikai darīja laimīgu, bet nedeva iespēju dzīvot tajā pilsētā vai valstī, kur es vēlos.
Yet it did not only give me happiness; this prize didn't give me the opportunity to live in the city or country where I would like to live.
Wei Jingsheng: disidenta balss no “nenormālas” valsts
Wei Jingsheng: Western countries "have given up on human rights for trade"
Ķīniešu disidentam Wei Jingsheng , kurš patlaban dzīvo ASV, Saharova balva tika piešķirta 1996. gadā.
Jingsheng: "they (China) have lost their self-confidence" Chinese dissident Wei Jingsheng was awarded the Sakharov Prize in 1996 for pro-democracy activities dating back to the seventies.
Kopš septiņdesmitajiem gadiem viņš cīnās par demokrātiju Ķīnā darbību, „izpelnoties” divus cietumsodus un izsūtīšanu no Ķīnas.
He paid a heavy price for the activities, enduring incarceration twice and ultimately being exiled from China.
Tāpat kā 2008. gada balvas laureāts Hu Jia, Wei balvas pasniegšanas brīdī atradās ieslodzījumā un nevarēja balvu saņemt personīgi.
Like 2008 winner Hu Jia, Wei was in prison at the time of his award and could not receive his prize in person.
Divpadsmit gadus pēc tam, kad Jums tika piešķirta Saharova balva, tā atkal tiek ķīniešu disidentam.
Now living in the US, from where he pursues his pro-democracy activism through his Foundation, Wei Jingsheng was finally present at the Parliament to attend the events marking the 20th anniversary of the Sakharov Prize.
Viss mainās, bet vai Ķīnā viss paliek, kā bijis?
We spoke to him about China, his hopes for change and the attitude of the West.
Ķīnas iedzīvotāji šajos divpadsmit gados ir mainījušies.
12 years after you won the Sakharov Prize, it once again goes to a Chinese dissident.
Tagad šie cilvēki vairs necer, ka komunistiskā valdība pati veiks kādas reformas.
Everything changes, but everything stays the same in China?
Tas nozīmē, ka Ķīnas sabiedrība ir lielās briesmās.
The Chinese people have changed over those 12 years.
Viņi saprot, ka viņu nabadzība ir cieši saistīta ar Ķīnas sociālisma sistēmu.
That means Chinese society is in great danger.
Ja tās būtu attiecības starp diviem normāliem partneriem, tad tas nebūtu problemātiski.
If it were a relationship between two normal partners there would be no problem.
Taču Ķīna nav normāla valsts.
But China is an abnormal country.
Šajā ziņā es neesmu priecīgs par rietumvalstu rīcību, kuras ir atteikušās no cilvēktiesībām tirdzniecības dēļ, jo īpaši pēdējo desmit gadu laikā.
In this respect, I am not happy with Western countries who have given up on human rights for trade, especially over the last 10 years.
Ķīnas vara iestādes bija pret Saharova balvas pasniegšanu Hu Jia.
The Chinese authorities opposed the award of the Sakharov Prize to Hu Jia.
Kāda bija iestāžu reakcija, kad Saharova balvu 1996. gadā saņēmāt Jūs?
How was your winning of the award in 1996 viewed by the authorities then?
Es nezinu, jo es tolaik atrados cietumā!
I do not know, because I was in jail at the time.
Taču pēdējo gadu laikā Ķīnas komunistiskā valdība ir asi reaģējusi uz vairākām balsīm, ne tikai Hu Jia , bet arī, piemēram, Dalailamas gadījumā.
But over the last couple of years, the Chinese government has reacted strongly to various voices, not just Hu Jia, but also for example the Dalai Lama.
Jūs redzat, cik viņi ir jūtīgi.
You can see how sensitive they are.
Viņi reaģē tik asi tieši tādēļ, ka viņi jūtas tik viegli ievainojami.
They react so strongly and this is precisely because they feel so fragile.
Kopš Olimpiskajām spēlēm — kas viņu skatījumā bija sakāve — viņi ir zaudējuši pašapziņu, kas viņiem liek reaģēt vēl neracionālāk.
Since the Olympics - which were a failure for them - they lost their self-confidence, which makes them react more irrationally.
Par laimi, lai gan Rietumu valdības joprojām cenšas izpatikt Ķīnas valdībai, cilvēki Rietumos patiešām reaģē uz Ķīnas režīma tirāniju.
Unfortunately though Western governments are still trying to please the Chinese government, people in the West have really reacted to the tyranny of the Chinese regime.
Tas spiež Ķīnas valdību apsvērt politiskas reformas — vai, citiem vārdiem sakot, — tas reformistiem komunistu partijā sniedz attaisnojumu tās virzīt.
This pressures the Chinese government to consider political reform and it gives reformers within the communist party an excuse to push for it.
Wei Jingsheng fonda vietne
Sakharov web page Sakharov 20th Anniversary debate 2008 Sakharov Prize ceremony - Hu Jia Wei Jingsheng Foundation website (English/Chinese)
Reportieri bez robežām: nav iemesla svinēt
Reporters without Borders: "Not much to celebrate" in world press freedom
Olivier Basille Reportieri bez robežām (RSF) saņēma Saharova balvu 2005. gadā kā atzinību par organizācijas ieguldījumu, aizstāvot preses brīvību visā pasaulē.
Olivier Basille: "Priorities are unfortunately set by the news" Reporters Without Borders (RSF) won the Sakharov Prize in 2005 in recognition of the organisation's work in defending the freedom of the press across the world.
Saharova balvas 20 gadu jubilejas ceremonijā organizāciju pārstāvēja Olivier Basille .
Olivier Basille represented RSF at the ceremony marking the twentieth anniversary of the Sakharov Prize in December 2008.
Ko Jums nozīmē Saharova balva?
What is your vision of the Sakharov Prize?
Mēs ierosinājām izveidot Saharova tīklu, jo tai ir jau 20 potenciāli vēstnieki.
It took an initiative to create the network because after twenty years, twenty ambassadors have great potential.
Mums šķita, ka tas varētu būt papildu spēks.
This has emerged as a possible force overtime.
Tas ne vienmēr būs vienkārši un būs pat reizes, kad mēs nebūsim vienisprātis.
This will not always be easy and there are even times we do not all agree.
Šķirsimies aizkaitināti, taču viens otram sniegsim roku.
We leave very angry but still shaking hands.
Šogad atzīmējam Vispārējās cilvēktiesību deklarācijas 60. gadadienu, taču, godīgi sakot, nav iemesla svinēt.
This year we celebrate 60 years of the Universal Declaration of Human Rights but sincerely, there is nothing to celebrate.
Situācija izpausmes brīvības jomā vēl nekad nav bijusi tik dramatiska..
It has never been in a worse situation in regard to freedom of expression.
Ne tikai nav noticis progress tajās valstīs, kuras apsūdzam jau 40 gadus — atpakaļgaitā sākušas virzīties pat Eiropas Savienība un ASV.
Not only has it not changed in the countries that we formerly condemned in the past 40 years but more violations fall within the European Union and the United States.
Cik lielā mērā Jūsu darbību ir ietekmējis internets?
Has the internet has changed your business?
Šodien internets dod iespēju izvērst komunikācijas kampaņas četrreiz ātrāk.
Today, the internet has the ability to mount communication campaigns four times faster.
Var nosūtīt datni 20 000 personām, nemaz neskaitot daudzos informācijas avotus, kas pieejami tīmeklī.
It sends a file to twenty thousand people and has a potential relay mobilisation, without counting the number of information sources available to us via the Internet.
Internets piedāvā tribīni tiem, kam tādas pirms tam nebija, tostarp Saharova balvai.
Moreover, the internet has enabled some to have a forum that they did not, including the Sakharov Prize.
Drīz ceram kopā ar viņiem panākt, lai tiktu atcelta cenzūra Ķīnā, Sīrijā, Saūda Arābijā vai citur.
Tomorrow, we hope that through the Internet we can push them to ensure that there is less censorship in China, Syria or Saudi Arabia or elsewhere through, for example, software censorship programmes.
Saharova tīkla ietvaros kopā ar eiroparlamentāriešiem varētu izdarīt daudz.
There are certainly things to do within the network with Sakharov MEPs.
Kurās pasaules malās Jūs patlaban esat nodarbināti visvairāk?
What are the hot spots of your business now, geographically speaking?
Vissāpīgākie punkti noteikti ir Irāka un Afganistāna, kur situācija žurnālistiem, un ne tikai Rietumu žurnālistiem, ir visbīstamākā.
The hot spots are of course in Iraq and Afghanistan, which remain the most dangerous for the press not only for the Western press.
Vissmagāk klājas arābu žurnālistiem, kuri mums piegādā fotogrāfijas.
For today, those who pay the heaviest price are the Arab journalists who supply us with images.
Ļoti noraizējušies esam arī par Eritreju — valsti, par kuru nekad nerunā, bet kurā stāvoklis ir sliktāks nekā Ziemeļkorejā un uz kuru mēs gribētu likt uzsvaru.
Another thing that worries us a lot is that Eritrea is a country which never speaks but who knows a worse position than that of North Korea and on which we would like to put emphasis.
Mēs vēlētos, lai tai uzmanību pievērstu Eiropas Parlaments.
We would like to see more interest in this by the EP.
Cita RSF prioritāte ir Tuvie Austrumi.
Another priority of RSF: the Middle East.
Problēmas Irānā, Sīrijā un Afganistānā ir milzīgas.
The problems we have in Iran, Syria and Afghanistan are enormous.
Ko viņš noziedzies?
His only crime?
Viņš domāja savādāk.
He thought differently.
Madres de la Plaza de Mayo: „Asaras atstājām mājās”
Mothers of the Plaza de Mayo: “our children gave birth to us”
Hebe de Bonafini „Netīrā kara” laikā Argentīnā (1976.-1983.g.) militārā valdība nolaupīja, spīdzināja un nogalināja tās politiskos oponentus — to vidū daudzus jauniešus.
Mrs Hebe de Bonafini: "We left the tears at home and went on the streets to fight for our children" During the “Dirty War” in Argentina (1976 to 1983), the military government abducted, tortured and killed its political opponents - many of them young people.
1977. gadā vairākas pazudušo mātes sākas katru ceturtdienu satikties Maija laukumā Buenosairesā, ap galvu apsējušas baltus lakatus, kas simbolizēja viņu bērnu autiņus.
1977 a group of mothers of the disappeared began to meet each Thursday in the Plaza de Mayo in Buenos Aires, wearing white shawls, which symbolized their children's diapers.
Pagājušajos Ziemassvētkos mātes tikās 1600. reizi.
This Christmas the Mothers counted 1600 marches.
Viena no viņām — Hebe de Bonafini — decembrī kopā ar citiem Saharova balvas laureātiem viesojās Parlamentā.
We talked to one of them - Hebe de Bonafini.
Kāds ir Jūsu personīgais stāsts?
Tell me your personal story…
Mēs nestāstām savus personīgos stāstus, jo tad to māšu stāsti, kuras ir aktīvākas, būtu labāk pazīstami.
We do not tell our personal stories because then the stories of those who are more active would be more known.
Mūsu bērnus nolaupīja uz ielas, universitātē, darbā.
Our children were abducted in the street, in the college, at work.
Viņus sita un spīdzināja mūsu acu priekšā.
They were beaten and tortured in front of us.
Tās bija šausmas, kas ķermenī atstāja milzu tukšumu, caurumu, kas nekad nesadzīs.
It was a very terrible thing that has left a huge void, a hole in the body that will never heal.
Es pazaudēju visu savu ģimeni piecu gadu laikā, palika tikai mana māte un mana māsa.
I lost all my family in 5 years, only my daughter and my mother were left.
Taču mums pietika spēka turpināt.
But we had the strength to continue.
Asaras atstājām mājās un devāmies ielās cīnīties par mūsu bērniem.
We left the tears at home and went on the streets to fight for our children.
Ko Jūs esat sasniegušas šajos 32 gados?
What have you achieved in these 32 years?
Ko Jūs vēl vēlaties sasniegt?
What do you still want to achieve?
Neviens nerunāja par to kas norisinājās Argentīnā, tā šķita brīnišķīga valsts.
Nobody talked about what was happening, Argentina seemed to be fantastic.
Mātes gāja ārā stāstīt visai pasaulei par to, kas notika ar mums.
The mothers came out to tell the entire world what happened to us.
Mēs apkopojām dokumentus, identificējot vainīgos; katra māte kļuva par privātdetektīvu.
We compiled a file identifying the oppressors; each mother became a private investigator.
Nākot pie varas pašreizējai valdībai, mēs panācām, ka tika atcelti likumi, kas piedeva vainīgajiem, un uzsākti kriminālprocesi.
With this government we achieved the abolishment of forgiving laws, trials were initiated.
Mēs arī sākām iesaistīties politiskajā izglītošanā, atvērām universitāti; mums ir izdevniecība, bibliotēka, radio stacija.
We also started to engage in political education, opened a university; we have an editorial, a library, a radio station.
Mēs nodrošinām mājokļus, kurus cilvēki ceļ paši — vīrieši, kuri līdz šim dzīvoja no zagšanas, un sievietes, kuras pirms tam ēda atkritumus.
We are providing housings which people construct themselves - men who lived from stealing and women who ate garbage before.
Atvērām bērnudārzus un skolas viņu bērniem.
We have opened kindergartens and schools for their children.
Manuprāt, mēs esam paveikušas daudz, jo īpaši, darot visai pasaulei zināmu, ka dzīvība vienmēr uzvar nāvi.
I think we have accomplished many things, especially to let the whole world know that life always defeats death.
Viņi iemeta mūsu bērnus upē dzīvus, viņus sadedzināja, nošāva…un tomēr viņi mūs nespēja pieveikt.
They threw our children into the river alive, burned them, shot them... and they could not destroy (vanquish) us.
Jo ir citi jaunieši, kas cīnās, ziņo.
Because there are other young people who are struggling, reporting.
Mūsu bērni mūs laida pasaulē.
Our children gave birth to us.
Tagad mēs visu atstājam jauniešu rokās.
Now we are leaving everything in the hands of the young people.
Kā Jums palīdzēja Saharova balva?
How did Sakharov prize help you?
Saharova balva palīdzēja mūs aizsargāt, glābt mūsu dzīvības, radīt izpratni.
Sakharov Prize helped us to protect ourselves, to save our lives, to raise awareness.
Nauda mums palīdzēja atvērt pirmo bibliotēku; mēs to izmantojām izglītībai, apmācībai, analfabētisma novēršanai un pamatizglītības nodrošināšanai.
The money helped us to open the first library; we used it for education, training, promoting literacy and basic knowledge.
Tiesu antropologi nesen apstiprināja, ka vairāk nekā 10 000 kaulu fragmenti, kas tika atrasti kādā no bijušajiem aizturēšanas centriem, ir cilvēku mirstīgās atliekas.
Forensic anthropologists recently confirmed that more than 10 000 bone fragments found inside a former detention centre were human remains.
Tas nozīmē, ka izdzīvojušo liecības ir patiesas…
This confirms the testimonies of the survivors…
Lai apstiprinātu liecības, nav vajadzīgi mirušie.
No deaths are needed to confirm the testimonies.
Mēs neakceptējam līķu ekshumāciju, jo ne visi tiks atrasti.
We do not accept the exhumation of the corpses because not everyone will appear.
Daudzi tika iesviesti upēs, daudzi sadedzināti.
Many were thrown into the river, many burned.
Mēs neakceptējam finansiālu kompensāciju — nauda nevērsīs par labu to, kas jāizlabo tiesai.
We do not accept financial compensation - what needs to be repaired by justice can not be repaired by money.
Mēs arī neakceptējam pēcnāves godināšanu, piemēram, piemiņas plāksnes ar vārdiem.
And we do not accept posthumous tributes like name plates.
Mūsu bērni turpina dzīvot tāpat kā agrāk.
Our children continue to live as before.
Mēs esam socializējušas mātes lomu un tagad esam mātes visiem — arī anonīmajiem.
We socialized motherhood and now we are the mothers of all - also of the anonymous.
Madres de la Plaza de Mayo: tīmekļa vietne
Sakharov Focus- 20 years of the prize The Sakharov Prize 2008
Dom Zacarias Kamwenho: “Angola var kalpot par piemēru citām valstīm”
Dom Zacarias Kamwenho: “The example of Angola should help other countries”
Dom Zacarias Kamwenho Arhibīskapam Zacarias Kamwenho Saharova balva tika piešķirta 2001. gadā par ieguldījumu miera un samierināšanās veicināšanā Angolā.
Dom Zacarias Kamwenho: "social justice is the best way to consolidate peace" Archbishop Zacarias Kamwenho was a leader of the Angolan peace and reconciliation movement and was awarded the Sakharov prize in 2001.
Viņš mums pastāstīja par pašreizējo stāvokli Angolā, par Saharova balvas nestajām pārmaiņām un par to, ko no Angolas varētu mācīties citas Āfrikas valstis.
He told us about the current situation in Angola, how the Sakharov prize helped his cause and how Angola could be an example for other African countries.
Kā Jūs aprakstītu pašreizējo situāciju Angolā attiecībā uz samierināšanās un demokratizācijas procesa attīstību?
How do you describe the present situation of Angola regarding the evolution of the reconciliation and democratisation processes?
Mēs esam nodzīvojuši mierā sešus gadus — tas ļauj mums analizēt kara negatīvās sekas.
We've been living in peace for 6 years and that allows us to analyse all the bad consequences of the war.
Mēs cenšamies panākt efektīvu izlīgšanu, jo tie, kuri pagātnē cīnījās viens pret otru, tagad mēģina strādāt kopā, un tie, kuri viens otru uzskatīja par ienaidniekiem, tagad mēģina atrast kopīgu valodu.
We are looking for an effective reconciliation, because those who fought against each other in the past are now trying to work together, and those who considered themselves enemies in the past are now trying to get together.
Miera ietekme ir redzama, un mēs zinām, ka visi strādājam šī miera labā.
The effects of peace are visible and we know that we're all working for that peace.
Vai Saharova balva Jums palīdzēja?
Did the Sakharov Prize help you?
Kā vienmēr esmu teicis, Saharova balva palīdzēja ļoti daudz.
The Sakharov Prize helped a lot, as I have been saying.
Es biju otrais afrikānis, pēc Nelsona Mandelas, kuram tika piešķirta Saharova balva — tas atstāja ietekmi.
I was the second African, after Nelson Mandela, to get the Sakharov Prize, and this had an impact.
Es biju otrais portugāļu valodā runājošais laureāts, pēc Xanana Gusmão , un arī tas atstāja ietekmi.
I was the second laureate speaking Portuguese, after Xanana Gusmão, and this also had an impact.
Visbeidzot, es biju pirmais garīdznieks, kurš saņēma Saharova balvu.
Last but not the least I was the first ecclesiastic to get the Sakharov Prize.