natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tādējādi, piemēram, kāda uzņēmuma darbā uz ārzemēm nosūtītie strādājošie tiks pakļauti tās valsts sociālās likumdošanas aktiem, kurā viņi strādā, ja viņi tajā uzturas vairāk nekā astoņas dienas.
For example, employees sent abroad by their company will be subject to the social security law of the country in which they are working if they stay longer than eight days.
Šajā īpašajā gadījumā attiecībā uz darba tiesībām piemēro Direktīvu par strādājošo nosūtīšanu darbā, nevis Pakalpojumu direktīvu.
In this particular case, as regards labour law, the Directive concerning the posting of workers applies, and not the Directive on services.
Cita atkāpe attiecas uz īpašajām vietām, kur pakalpojumus sniegs, ja to pamato ar nepieciešamību nodrošināt sabiedrisko kārtību, sabiedrisko drošību, kā arī sabiedrības veselības vai vides aizsardzību.
Another derogation relates to particular places where the service would be provided, if this were justified in order to maintain public order, public safety or protection of public health or the environment.
Šo pašu, t. s. neatliekamo, iemeslu dēļ dalībvalsts var pārtraukt direktīvas piemērošanu attiecībā uz noteikta veida pakalpojumiem.
For the same reasons, which are described as overriding, a Member State may suspend the application of the Directive to a certain type of service.
Uz kādiem pakalpojumiem attiecas minētais projekts?
Which services does the draft cover?
Direktīva attiecas uz ļoti daudziem pakalpojumiem.
The Directive covers a very wide range of services.
Ārzemēs uz noteiktu laiku sniedzamo pakalpojumu kategorijā direktīvas piemērošana pakalpojumiem, kas saistīti ar konkrētu vietu, ir ierobežota.
In the category of services temporarily provided abroad, proximity services are involved only to a limited extent.
Ir maz ticams, ka Marseļas iedzīvotājs sava televizora labošanai izsauks remontētāju, kas kā pakalpojumu sniedzējs reģistrējies Prāgā.
Indeed, it seems unlikely that a resident of Marseille would call in a repairer established in Prague when his television breaks down.
Drīzāk gan santehniķim no Zārbrikenas būs gadījuma rakstura klienti no robežas otras puses, Mecas apkārtnē.
A more frequent situation, perhaps, would be for a plumber in Saarbrücken to have occasional clients on the other side of the border, around Metz.
Turpretī no attāluma sniegto pakalpojumu (ar interneta palīdzību, pa telefonu vai, izmantojot citus modernos saziņas līdzekļus) kļūst arvien vairāk.
On the other hand, services provided at a distance (by Internet, telephone or other modern means of communication) are becoming increasingly numerous.
Uzņēmums var sniegt pakalpojumus arī uz noteiktu laiku vai pāri robežām, nosūtot pagaidu darbā savus darbiniekus.
A company may also provide services temporarily or across borders by the provisional posting of its employees.
Piemēram, rūpnieciskas iekārtas, kas izgatavota Spānijā un pārdota uzņēmumam Slovākijā, ražotājs var nosūtīt uz Bratislavu savus strādniekus šīs iekārtas uzstādīšanai.
For example, a Spanish manufacturer of an industrial machine sold to a Slovak company may send his workers out to install the equipment in Bratislava.
Direktīvas projekts neattiecas uz visiem pakalpojumiem.
Not all services are covered by the draft Directive.
Proti, tā neattiecas uz tiem pakalpojumiem, kuriem to rakstura dēļ piemēro īpašus noteikumus.
In particular it would not apply to services which, by their nature, are already governed by specific regulations.
Šajā kategorijā ietilpst, piemēram, elektroniskie saziņas pakalpojumi un tīkli, kā arī finanšu pakalpojumi.
For example, electronic communications services and networks or financial services fall into this category.
Turklāt, nav ietverti arī vispārējas nozīmes, ar ekonomiku nesaistīti pakalpojumi.
In addition, non-economic services of general interest are also excluded.
Pat, ja tas šķiet vienkārši, praksē nav nemaz tik viegli definēt jēdzienu “vispārējas nozīmes” un pakalpojuma ar ekonomiku nesaistīto raksturu.
Even if this seems simple, it is not easy, in practice, to define the concept ‘of general interest’ and the non-economic nature of a service.
Eiropas Tiesas tiesu prakses dokumenti ir noderīgi, bet ne pietiekami, lai izstrādātu visām dalībvalstīm pieņemamu definīciju.
The case law of the European Court of Justice is useful but insufficient to establish a definition acceptable to all Member States.
Nav ietverti arī daži komerciāla rakstura pakalpojumi, kuru vispārējā nozīme ir acīmredzama.
Certain commercial services in which public interest is evident are also excluded.
Tādi pakalpojumi ir, piemēram, ūdensapgāde un energoapgāde.
This is the case for the supply of water and energy.
Tomēr tas, ka uz šiem pakalpojumiem neattiecas minētā direktīva, nenozīmē, ka to liberalizāciju neveic ar citu likumdošanas veidu palīdzību.
Nevertheless, the fact that these services are not covered by the Directive does not mean that their liberalisation is not pursued by other legislative routes.
Nav ietverta arī izglītība, kas arī turpmāk būs katras dalībvalsts kompetencē, un valsts pārvalde.
Education, which remains a national responsibility, and public administration are also excluded.
Viedokļi atšķiras
The divergences
Debašu laikā, it īpaši Eiropas Parlamentā, izveidojās trīs grupas — no vienas puses, tie, kas atbalsta Komisijas tekstu un it īpaši izcelsmes valsts principa piemērošanu, lai veicinātu pakalpojumu nozares liberalizāciju, un, no otras puses, tie, kas pret to iebilst.
During the debate, especially in the European Parliament, three camps came into being: at one end of the spectrum there are those who support the Commission’s text and in particular recourse to the country of origin principle to stimulate the liberalisation of the sector, and at the other end there are those who oppose it.
Starp šīm divām tendencēm ir tādi, kas uzskata, ka Komisijas teksts vispārīgās līnijās ir pieņemams, bet ka tas jāpārskata un jāgroza, lai izcelsmes valsts princips varētu darboties praksē.
Between these two tendencies, others regard the main lines of the Commission’s text as acceptable, but believe it needs to be reviewed and corrected in order to allow the country of origin principle to operate in practice.
Papildus šai uzskatu atšķirībai pastāv politiska pamatproblēma — atrast līdzsvara punktu starp vajadzību atvērt pakalpojumu nozari konkurencei un Eiropas sociālā modeļa saglabāšanu.
Behind these divergences there is a fundamental political problem: finding the balance between the need to open this sector up to competition and the need to preserve the European social model.
Nesaskaņas attiecībā uz šo sarežģīto jautājumu pārsniedz parastās politiskās un nacionālās domstarpības.
Divisions over this complex issue go beyond the usual political and national rifts.
Izcelsmes valsts principa piemērošana, ko ierosināja Komisija, lai panāktu pakalpojumu liberalizāciju ES, ir izraisījusi spraigas debates.
The Commission’s proposal to apply the country of origin principle to obtain liberalisation of services in the EU is the subject of intense debate.
Vai līdztekus šai pakalpojumu liberalizācijai jāveic arī iepriekšēja profesijas praktizēšanas nosacījumu saskaņošana (vai tuvināšana)?
Should this liberalisation of the market in services be accompanied by prior harmonisation (or approximation) of the conditions for practising a profession?
Pēc tam ir jānolemj, kas būs šīs liberalizācijas virzītājspēks — Komisijas ierosinātais izcelsmes valsts princips, Vācijas sociāldemokrātes un referentes par šo jautājumu, Evelyne Gebhardt , ieteiktais savstarpējās atzīšanas princips, iekšējā tirgus klauzula vai arī galamērķa valsts princips.
Then, a decision needs to be taken on what should be the driving force behind this liberalisation: the country of origin principle proposed by the Commission, the principle of mutual recognition advocated by the German Social Democrat Mrs Evelyne Gebhardt, rapporteur for this issue, the ‘internal market clause’ or indeed the country of destination principle.
Otrs svarīgākais polemikas temats ir direktīvas piemērošanas joma.
The other main subject of debate relates to the scope of the Directive.
Šajā sakarā galvenais strīda ābols ir vispārējas nozīmes pakalpojumu (kas ir jāizslēdz no direktīvas piemērošanas jomas) un pakalpojumu ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi (uz kuriem attiecas Komisijas ierosinātā direktīva) nošķiršana.
Here the distinction between services of general interest (to be excluded) and services of general economic interest (covered by the Commission’s proposal) constitute the principal bone of contention.
Ir paredzētas divas izvēles iespējas: plaša piemērošanas joma (saskaņā ar Komisijas aprēķiniem — 50% no ES tautsaimnieciskās darbības) ar vairāk atkāpju vai samazināta piemērošanas joma bez atkāpēm.
Two options are envisaged: very wide scope (50% of EU economic activities according to the Commission) with more numerous derogations or more limited scope without derogations.
Citi apspriestie jautājumi attiecas uz kritērijiem, saskaņā ar kuriem dalībvalstis varētu saglabāt zināmus ierobežojumus attiecībā uz pakalpojumu brīvu apriti, un labākās pieejas izvēli, lai nodrošinātu minētā teksta juridisko skaidrību.
Other points of debate relate to criteria by which certain restrictions on the free movement of services could be maintained by Member States, and the choice of the best approach for ensuring legal clarity of the text.
Sākotnēji iekšējo tirgu izveidoja, pamatojoties uz dalībvalstu tiesību aktu saskaņošanu.
At the outset, the internal market was built on the harmonisation of national legislation.
Pietika ar to, ka dalībvalstis vienojās par tiem noteikumiem, kuri jāievēro attiecībā uz kādu produktu, lai nodrošinātu tā brīvu apriti iekšējā tirgū.
Member States had only to reach agreement on the standards with which a product had to comply for it to move freely without hindrance in the internal market.
Ņemot vērā šī uzdevuma plašo mērogu, saskaņošana drīz vien tika ierobežota.
Given the breadth of the task, harmonisation rapidly found its limits.
Palielinājās beztarifu barjeru skaits, bremzējot šī tirgus liberalizāciju.
Non-tariff barriers multiplied, putting a brake on the liberalisation of the market.
1979. gadā Eiropas Tiesa pasludināja slaveno spriedumu lietā “ Cassis de Dijon ”.
In 1979 the European Court of Justice made a famous ruling, in the ‘Cassis de Dijon’ case.
Šajā lietā Eiropas tiesneši uzskatīja, ka jebkuru kādā no dalībvalstīm likumīgi ražotu un apgrozībā esošu produktu var pārdot jebkurā citā dalībvalstī.
Here the European judges took the view that any product legally manufactured and marketed in one Member State could be sold in any other Member State.
Tas, kas ir labs francūzim un kas par tādu atzīts ar Francijas likumu, nevar kaitēt vācietim.
What was good for a Frenchman and recognised as being so by French law could not harm a German.
Tātad importējošai dalībvalstij ir jāpieņem produkti, kas nāk no citas dalībvalsts ( izcelsmes valsts ) pat, ja šie produkti neatbilst galamērķa valsts noteiktajiem standartiem.
Consequently, an importing Member State was obliged to accept products from another Member State (country of origin) , even if these products did not conform to national standards in the country of destination .
Tie ir “savstarpējas atzīšanas” vai “izcelsmes valsts uzraudzības” principa pamatelementi.
This is the genesis of the principle of ‘mutual recognition’ or of ‘country of origin control’.
Šajā pašā spriedumā Tiesa atzina, ka dalībvalsts var noteikt ierobežojumus kādā citā dalībvalstī ražotam produktam attiecībā uz sava tirgus brīvu pieejamību, ja šie ierobežojumi tiek attaisnoti ar sabiedriskās kārtības ievērošanu un ja tie atbilst virknei nosacījumu:
In the same ruling, the Court recognised that a Member State could impose restrictions on free market access to a product manufactured in another Member State if these restrictions were justified by public order and met a series of conditions:
ierobežojumam jābūt proporcionālam noteiktajam mērķim;
The restriction must be proportionate to the objective pursued;
jābūt neiespējamam šo mērķi sasniegt ar mazāk ierobežojošu pasākumu palīdzību.
It must be impossible to achieve this objective by less restrictive measures.
Šo tiesu prakses dokumentu transponēšana uz pakalpojumiem rada šādus jautājumus:
Transposed to services, this case law poses the following questions:
Cik lielā mērā šos tiesu prakses dokumentus, kas attiecas uz preču brīvu apriti, iespējams piemērot pakalpojumu brīvai apritei?
To what extent is it possible to apply this case law, which related to the free movement of goods, to the free movement of services?
Vai Eiropas Komisijas pakalpojumu direktīvas projektā definētais izcelsmes valsts princips nepārsniedz attiecīgo līgumu noteikumus attiecībā uz pakalpojumu brīvu apriti un neaptver mazāku jomu nekā attiecīgie tiesu prakses dokumenti attiecībā uz dažu, dalībvalstu noteikto ierobežojumu atļaušanu?
Does not the country of origin principle, as defined by the European Commission in the draft Services Directive, go further than the Treaties as regards the free movement of services but not as far as the case law in terms of the authorisation of certain national restrictions?
T. s. iekšējā tirgus klauzula ir līdzīga izcelsmes valsts uzraudzības principam.
What is known as the internal market clause is similar to the principle of country of origin control.
To ieviesa vairākos ar iekšējo tirgu saistītos tiesību aktos, it īpaši attiecībā uz elektronisko komerciju.
It was introduced in various items of legislation linked to the internal market, in particular those on electronic trade.
Vai ir pamatoti principu, ko līdz šim attiecināja uz īpašas darbības nozarēm, piemērot pamatdirektīvai, kura aptver lielāko daļu no pakalpojumiem?
Are there grounds for applying a principle which has so far governed individual sectors of activity to a framework Directive which embraces the majority of services?
Sākotnējais priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par pakalpojumiem iekšējā tirgū, kuru iesniedza Eiropas Komisija (FR) Iekšējā tirgus komitejas referentes Evelyne Gebhardt (PSE, DE) sagatavotais Eiropas Parlamenta ziņojuma projekts Eiropas Parlamenta un Eiropas Komisijas sanāksmes, kas notika 2004. gada 11. oktobrī sakarā ar publisko uzklausīšanu par pakalpojumu direktīvu, dokumenti (EN) Iekšējā tirgus stratēģijas 2002. gada atjaunināšana — pildīt uzņemtās saistības.
Initial proposal for a Directive of the European Parliament and of the Council on services in the internal market submitted by the European Commission Draft parliamentary report by Evelyne Gebhardt (PSE, DE), rapporteur for the Committee on the Internal Market and Consumer Protection European Parliament and Commission documents assembled for the open hearing of 11.11.2004 on the Services Directive 2002 Review of the Internal Market Strategy – Delivering the promise
Eiropas Parlamenta rezolūcija par Komisijas paziņojumu Padomei, Eiropas Parlamentam, Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai (FR)
European Parliament Resolution on the Communication from the Commission to the Council, the European Parliament, the Economic and Social Committee and the Committee of the Regions:
-//EP//TEXT IM-PRESS 20060418STO07420 0 NOT XML V0//LV
-//EP//TEXT IM-PRESS 20060418STO07420 0 NOT XML V0//EN
-//EP//TEXT IM-PRESS 20060220STO05373 0 NOT XML V0//LV
-//EP//TEXT IM-PRESS 20060220STO05373 0 NOT XML V0//EN
-//EP//TEXT TA P5-TA-2003-0058 0 NOT XML V0//LV
-//EP//TEXT TA P5-TA-2003-0058 0 NOT XML V0//EN
Programmatūru patenti — Eiropas Parlamenta “vēsturiskais balsojums” pieliek punktu cīņai
Software patents: the ‘historic vote’ in the European Parliament brings the battle to an end
Pētniecība un jauninājumi
Research and innovation
Eiropas Parlaments ir paudis negatīvu nostāju pret programmatūru patentēšanu un noraidījis Komisijas un Padomes atbilstīgo priekšlikumu par šo tēmu.
The European Parliament has voted against patenting software, burying the proposal from the Commission and Council.
Noraidot šo priekšlikumu ar pārliecinošu balsu vairākumu, tas abām minētajām iestādēm skaidri licis saprast, ka nevienu tiesību aktu, kam nepieciešama Parlamenta piekrišana, nebūs iespējams pieņemt, ja netiks ņemts vērā tā atzinums.
Parliament’s overwhelming rejection sends a clear message to the other two institutions that no legislative proposal requiring its agreement can succeed unless its opinion is taken seriously.
Tomēr debates nav beigušās — kad notiks nākamā mērošanās spēkiem starp pieejas “programmatūra par brīvu visiem” un pieejas “visus patentus pēc amerikāņu modeļa” atbalstītājiem?
But the debate isn't over: how long will it be before the next bout of arm-wrestling begins between the supporters of ‘free software for all’ and those advocating ‘American-style’ patenting?
Jūs domājāt, ka informātikas pasaule aprobežojas tikai ar Jūsu personālo datoru?
Did you think the IT world ended at your PC?
Jūs maldījāties.
You were wrong.
Jūsu putekļusūcējs, veļas mazgājamā mašīna un mikroviļņu krāsns, simtiem instrumentu Jums visapkārt pastāv, tikai pateicoties programmatūrām.
Your vacuum cleaner, your washing machine and your microwave oven as well as hundreds of appliances all around you only exist thanks to software.
Lai šīs ierīces varētu darboties, tika programmēti desmitiem miljardu mikroprocesoru.
Tens of billions of microprocessors have been programmed to make those appliances work.
Bet, pirms tiem likt darboties, tos vajadzēja izgudrot.
But before being made to work, they had to be invented.
Ar datora palīdzību īstenoja ne tikai Jūsu automašīnas projektu, bet pavisam noteikti arī Jūsu bārdas naža vai ķemmes projektu.
Not only your car, but also your disposable razor and your comb, too, have without a doubt been designed with the aid of a computer.
Visam pamatā vienmēr ir ideja.
In the beginning, there is always an idea.
Pēc tam seko programma (algoritms, pirmkods), ar kā palīdzību programmatūru padara gatavu lietošanai.
Next there is a program (algorithm, source code) which makes the software operational.
Lai Jūsu automašīnas antibloķējošā bremžu sistēma vai Jūsu mobilais tālrunis būtu Jums noderīgs, vajadzīga virkne ideju un izgudrojumu.
A whole series of ideas and inventions are needed to ensure that, at the end of the chain, your car’s ABS and your mobile phone are in working order.
Katram sava patentu sistēma
To each his own patents system
Līdzīgi kā ikvienu jaunizgudrojumu, arī šo izgudrojumu īpašumtiesības var aizsargāt ar likumu.
Like any creation, property rights to these inventions can be protected by law.
Ir iespējami vairāki intelektuālā un rūpnieciskā īpašuma tiesību aizsardzības veidi.
Several types of intellectual and industrial property protection are possible.
Vispazīstamākie ir patents un autortiesības (pazīstamais uzraksts “ copyright ”, kas redzams uz romāna vāka, kuru Jūs vēlaties lasīt, vai uz Jūsu jaunā DVD iesaiņojuma).
Patents and copyright (the famous © on the cover of the novel you want to read or on the packaging of your new DVD) are the most familiar.
Un, lūk, kur problēma — kādu aizsardzības veidu izvēlēties, uz kuru no datorīstenojamā izgudrojuma posmiem (pirmkodu, programmatūru vai tikai gala produktu) šo aizsardzību attiecināt?
And herein lies the problem: which form of protection should one choose, and what stage of the computer-implemented invention (source code, software or just the final product) should be covered?
ES dalībvalstīs, tāpat kā lielākajā daļā citu valstu, pastāv noteikumi, saskaņā ar kuriem programmatūru kā tādu (kam nav rūpnieciska pielietojuma un kas nav tehnisks ieguldījums) nepatentē.
In the Member States of the EU, as in most other countries, there is a rule whereby software as such (not geared to an industrial application and not constituting a technical contribution to it) is not patentable.
To, tāpat kā literāru darbu, aizsargā ar autortiesību palīdzību.
It benefits from protection through copyright, just like a literary work.
Tomēr praksē katrai dalībvalstij ir sava pieeja minētā jautājuma izskatīšanai, kā arī sava īpaša patentēšanas sistēma.
But in practice every State has its own way of looking at the question and its own specific patenting system.
Var atšķirties ne tikai patenta reģistrēšanas veids, bet arī definīcija tam, kas ir/nav patentējams produkts.
There can be different ways of registering a patent, and even different definitions of what is patentable and what is not.
Pašreiz Eiropā patentu var izsniegt dalībvalstu atbilstīgie biroji vai Eiropas Patentu birojs (kas nav ES struktūrvienība).
In Europe today, a patent can be issued by the national offices and by the European Patent Office (which is not an EU body).
Eiropas Komisijas ierosinātās direktīvas galvenais mērķis ir saskaņot dalībvalstu to jauninājumu patentēšanas sistēmas, kuru īstenošanai vajadzīga īpaša programmatūra.
The first objective of the Directive proposed by the European Commission was to harmonise national systems for patenting innovations which require specific software for their creation.
Saskaņā ar Komisijas apgalvojumu, runa tātad nav par to, lai grozītu jebko, bet gan, lai pamatotos uz esošo praksi.
Hence it was not a matter of changing anything, according to the Commission, but of supporting existing practice.
Tātad tieši esošā prakse nav atbilstīga.
However, the problem lies precisely in the fact that existing practices are disparate.
Lūk, kur apburtais loks.
That is the vicious circle.
Parlamenta lēmums neatbalstīt minēto direktīvu, noraidot dalībvalstu kopējo nostāju, nozīmē to, ka deputātiem nebija pieņemams ierosinātais problēmas risinājums.
Parliament’s decision to bury the Directive, by rejecting the Member States’ common position, means that the proposed solution was not acceptable to MEPs.
Cīņas likmes
The stakes in the battle
Vai tiks apdraudēti noteikumi, saskaņā ar kuriem “tīra” programmatūra nav patentējama?
Would the rule by which ‘pure’ software is not patentable be threatened?
Tomēr šī teksta formulējums, ko var dažādi interpretēt, ļāvis pavērt maisam galu, un Eiropas Patentu birojs jau izsniedzis vairāk nekā 30 000 patentu programmatūrām.
But interpretations of this text have opened up a breach and over 30 000 software patents have already been issued by the European Patent Office.
“Un kāpēc gan nē?”, daži jautās.
Some will ask: why not?
Problēmai nav tikai juridisks raksturs.
The problem is not merely legal.
Tai ir saimnieciska, kā arī saskaņā ar patentētās programmatūras kritizētāju domām, politiska ietekme.
There are economic implications and, according to opponents of patented software, political ones as well.
Abas puses atradušas kopēju valodu attiecībā uz vienu — Eiropai ir vajadzīgs vairāk jauninājumu.
The two camps agree on one point: Europe needs more innovation.
Tas iekļauts Lisabonas stratēģijā, kā arī ir acīmredzama vajadzība stāties pretim amerikāņu un japāņu konkurencei globalizētajā tirgū.
The Lisbon strategy says so, and the need to face up to American and Japanese competition on the globalised market is obvious.
Saskaņā ar dažu, pirmām kārtām, lielo daudznacionālo uzņēmumu, pausto viedokli, patenti ir labvēlīgi jauninājumiem.
According to some, including major multinationals, innovation benefits from patents.
Pētniecība un attīstība maksā dārgi, un patents nodrošina ieguvumu taisnīgu atdošanu tiem, kas to uzsāk.
Research and development is expensive, and patents ensure a just return for those who undertake it.
Ar to nosaka autora monopolu attiecībā uz savu izgudrojumu un zināmā laika posmā visiem tiem, kuri vēlas to izmantot, ir par to jāmaksā.
By patenting his invention the inventor enjoys a monopoly over it and, for a certain period, anyone wanting to use it has to pay him.
Tas šķiet loģiski.
That seems logical.
Tikai programmatūru patenti nav vienādā stāvoklī ar citiem patentiem.
However, the software patent does not come under the same umbrella as other patents.
Tā kā programmatūru uzskata par garadarbu, to aizsargā ar autortiesībām tāpat, kā romānu vai gleznu.
As a work of the human mind, software is protected by copyright just like a novel or a painting by a great master.