natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The median time to initiation of cytotoxic chemotherapy was 28.0 months for patients receiving enzalutamide and 10.8 months for patients receiving placebo (HR = 0.350, 95% CI: [0.303, 0.403], p &lt; 0.0001).
A citotoxikus kemoterápia megkezdéséig eltelt idő az enzalutamiddal kezelt betegek esetében 28,0 hónap, míg a placebóval kezelt betegeknél 10,8 hónap volt (HR=0,350, 95%-os KI: [0,303, 0,403], p &lt; 0,0001).
The median time to PS ≥ 2 for the Lonsurf group and placebo group was 5.7 months and 4.0 months, respectively, with a hazard ratio of 0.66 (95% CI: [0.56, 0.78]), p &lt; 0.0001.
A 2-es vagy ennél magasabb teljesítmény státusz fennmaradásának átlagos ideje a Lonsurf, illetve placebo-csoportban sorrendben 5,7 hónap, illetve 4,0 hónap volt, a relatív hazard 0,66-nak bizonyult (95% CI: [0,56, 0,78]), p &lt; 0,0001.
The median time to PSA progression per PCWG2 criteria was 11.2 months for patients treated with enzalutamide and 2.8 months for patients who received placebo [HR = 0.169, (95% CI: 0.147, 0.195), p &lt; 0.0001].
A PCWG2 kritériumok szerinti PSA progresszióig eltelt medián időtartam az enzalutamiddal kezelt betegeknél 11,2 hónap, míg a placebóval kezelt betegeknél 2,8 hónap volt [HR=0,169, (95%-os KI: 0,147, 0,195), p &lt; 0,0001].
The median time to testosterone &gt; 1.5 ng/mL (above lower limit of normal range) was 168 days.
A tesztoszteronszint 1,5 ng/ml (a normálérték alsó határa) fölé történő emelkedéséig eltelt medián időtartam 168 nap volt.
The median time to testosterone recovery ( &gt; 0.5 ng/mL, above castrate level) after discontinuation of treatment was 112 days (counted from start of monitoring period, i.e 28 days after last injection).
A kezelés abbahagyása után a tesztoszteronszint 0,5 ng/ml, azaz a kasztrációs szint fölé történő emelkedéséig eltelt medián időtartam 112 nap volt (a monitorozási időszak kezdetétől számítva, vagyis az utolsó injekciót követő 28 nap elteltétől kezdve).
The median time to viral suppression was shorter with ABC/3TC + DTG (28 vs 84 days, p &lt; 0.0001).
A vírusszuppresszió kialakulásáig eltelt időtartam medián értéke rövidebb volt az ABC/3TC+DTG karban (28 vs 84 nap, p &lt; 0,0001).
The median times for the most relevant boceprevir-resistant variants observed in genotype 1b patients ( &gt; 10%) to become undetectable were as follows: I/V170A, 0.46 years; T54A, 0.47 years; V55A, years; A156S, 0.89 years; and T54S, 1.11 years.
Az 1b genotípus esetén megfigyelt, legrelevánsabb boceprevir-rezisztens variánsok ( &gt; 10%) kimutathatóság szintje alá történő csökkenéséhez szükséges idő középértéke a következő volt: I/V170A, 0,46 év; T54A, 0,47 év; V55A, 0,83 év; A156S, 0,89 év; és T54S, 1,11 év.
The median times to progression in these endpoints ranged from 0.7 to 2.1 months longer for TMZ than for procarbazine (log rank p = &lt; 0.01 to 0.03).
A progresszióig eltelt idő középértékei ezeken a végpontokon 0,7-2,1 hónappal hosszabbak voltak a TMZ, mint a procarbazin esetén (log rang p = &lt; 0,01-0,03).
The median times to progression in these endpoints ranged from 0.7 to 2.1 months longer for TMZ than for procarbazine (log rank p = &lt; 0.01 to 0.03).
A progresszióig eltelt idő középértékei ezeken a végpontokon 0,7-2,1 hónappal hosszabbak voltak a TMZ, mint a procarbazin esetén (log-rang p = &lt; 0,01 - 0,03).
The median times to progression in these endpoints ranged from 0.7 to 2.1 months longer for TMZ than for procarbazine (log rank p = &lt; 0.01 to 0.03).
A progresszióig eltelt idő középértékei ezeken a végpontokon 0,7-2,1 hónappal hosszabbak voltak a TMZ, mint a prokarbazin esetén (log-rang p = &lt; 0,01-0,03).
The median times to progression in these endpoints ranged from 0.7 to 2.1 months longer for TMZ than for procarbazine (log rank p = &lt; 0.01 to 0.03).
A progresszióig eltelt idő középértékei ezeken a végpontokon 0,7-2,1 hónappal hosszabbak voltak TMZ, mint procarbazin esetén (log-rang p = &lt; 0,01 - 0,03).
The median times to progression in these endpoints ranged from 0.7 to 2.1 months longer for TMZ than for procarbazine (log rank p = &lt; 0.01 to 0.03).
A progresszióig eltelt idő középértékei ezeken a végpontokon 0,7–2,1 hónappal hosszabbak voltak a TMZ, mint a procarbazin esetén (log rang p = &lt; 0,01-0,03).
The median trough serum concentrations of ustekinumab in patients with higher weight ( &gt; 100 kg) in the 90 mg group were comparable to those in patients with lower weight (≤ 100 kg) in the 45 mg group.
A medián minimális usztekinumab szérumkoncentráció nagyobb testsúlyú ( &gt; 100 kg) betegeknél a 90 mg-os csoportban hasonló volt, mint a 45 mg-os csoportban lévő kisebb testsúlyú (≤ 100 kg) betegeké.
The medicinal product is not recommended in obese children and adolescents with body mass index Weight (kg)/ (m2) &gt; 30 kg/m² until further data become available.
További adatok rendelkezésre állásáig olyan gyermekeknél és serdülőknél, akiknek a testtömeg indexe (testtömeg kg/testfelület m2) &gt; 30 kg/m2, ez a gyógyszer nem javasolt.
The medicinal product is not recommended in obese children and adolescents with body mass index Weight (kg)/(m²) &gt; 30 kg/m² until further data become available.
További adatok rendelkezésre állásáig olyan gyermekeknél és serdülőknél, akiknek a testtömeg indexe (testtömeg kg/testfelület m2) &gt; 30 kg/m2 ez a gyógyszer nem javasolt.
The melphalan recommended starting dose is 0.1 to 0.2 mg/kg daily according to bone marrow reserve along with a further 50% dose reduction for moderate (creatinine clearance: ≥ 30 but &lt; 50 mL/minute) or severe (CrCl: &lt; 30 mL/minute) renal insufficiency.
A melfalán ajánlott kezdő adagja napi 0,1-0,2 mg/kg a csontvelőtartaléknak megfelelően, valamint további 50%-kal csökkentve mérsékelt (creatinine clearance: ≥30 de &lt; 50 ml/min) vagy súlyos (CrCl: &lt; 30 ml/min) veseelégtelenség esetén.
The metabolites hydroxy-dalbavancin and mannosyl aglycone have been detected in urine ( &lt; 25 % of administered dose).
A vizeletben hidroxi- dalbavancin és mannozil-aglikon metabolitokat mutattak ki (a beadott dózis kevesebb mint 25%-át).
The minimum inhibitory concentrations of itraconazole for different Aspergillus isolates in birds in Europe varies between 0.25 and &gt; 16 g/ml.
Madaraknál a különböző Aspergillus izolátumok esetében az itrakonazol minimális gátló koncentrációja Európában 0,25 és &gt; 16 g/ml között mozog.
The mITT population was defined as all randomized subjects who had both a penile curvature deformity measurement and a PDQ assessment at baseline and at one or more subsequent time points. b p-value &lt; 0.01
mITT-populáció a meghatározás szerint az összes olyan randomizált beteg, akinél a kiinduláskor, valamint még egy vagy több későbbi időpontban is rendelkezésre állt a görbület típusú péniszdeformitás mért értéke, valamint a PDQ értékelés. b p-érték &lt; 0,01
The mITT population was defined as all randomized subjects who had both a penile curvature deformity measurement and a PDQ assessment at baseline and at one or more subsequent time points. b p-value &lt; 0.05.
Az mITT-populáció definíció szerint az összes olyan randomizált beteg, akinél a vizsgálat kezdetén, valamint még egy vagy több későbbi időpontban is rendelkezésre állt a péniszgörbület mért értéke, valamint a PDQ értékelés. b p-érték &lt; 0,05.
The MMR rate at 12 months was statistically significantly higher for nilotinib 300 mg twice daily compared to imatinib 400 mg once daily (44.3% versus 22.3%, p &lt; 0.0001).
A 12. hónapban az MMR-arány statisztikailag szignifikánsan magasabb volt a naponta kétszer 300 mg nilotinib, mint a naponta egyszer 400 mg imatinib esetén (44,3% versus 22,3%, p &lt; 0,0001).
The modeled treatment effect for the percent change in urine KS, compared to placebo, was -40.7 % (CI95, -49.0, -32.4; p &lt; 0.0001) for the 2 mg/kg per week regimen.
A kezelés modellezett hatása a vizelet KS tartalmának százalékos változására a placebóval összevetve -40,7% volt (CI95, -49,0, -32,4; p &lt; 0,0001) 2 mg/kg/hét adagolási rend esetén.
The modest lowering effects on BP were consistent over time and a similar number of subjects had systolic BP &lt; 130 mmHg or diastolic BP &lt; 80 mmHg at Week 24 across the treatment groups.
A mérsékelt vérnyomáscsökkentő hatás az idő múlásával konzisztens volt, és a 24. héten az összes terápiás csoportban hasonló számú betegnek volt a szisztolés vérnyomása &lt; 130 Hgmm, vagy a diasztolés vérnyomása &lt; 80 Hgmm.
The most common adverse drug reactions (ADR) ( &gt; 30%) reported with vemurafenib include arthralgia, fatigue, rash, photosensitivity reaction, nausea, alopecia and pruritus.
A vemurafenib leggyakrabban jelentett (30% feletti) gyógyszer-mellékhatásai (ADR) közé tartozik az arthralgia, fáradékonyság, bőrkiütés, fényérzékenységi reakció, émelygés, alopecia és pruritus.
The most common adverse reaction ( &gt; 1 %) leading to discontinuation of posaconazole concentrate for solution for infusion 300 mg once daily was AML (1 %).
A leggyakoribb ( &gt; 1%), a napi egyszeri 300 mg pozakonazol koncentrátum oldatos infúzióhoz készítmény adásának felfüggesztéséhez vezető mellékhatás az AML (1%) volt.
The most common adverse reactions ( &gt; 5%) in controlled periods of the adult psoriasis, psoriatic arthritis and Crohn’s disease clinical studies with ustekinumab were nasopharyngitis and headache.
Az usztekinumabbal felnőttkori psoriasisban, arthritis psoriaticában és Crohn-betegségben végzett klinikai vizsgálatok kontrollos részeiben a leggyakoribb mellékhatás ( &gt; 5%) a nasopharyngitis és fejfájás volt.
The most common adverse reactions ( &gt; 20%) observed with a higher frequency in the placebo plus vemurafenib arm were arthralgia, alopecia, and hyperkeratosis.
A leggyakoribb mellékhatások ( &gt; 20%), amelyeket a placebo plusz vemurafenib karon nagyobb gyakorisággal észleltek, az arthralgia, alopecia és hyperkeratosis voltak.
The most common adverse reactions ( &gt; 25%) during therapy with lapatinib were gastrointestinal events (such as diarrhoea, nausea, and vomiting) and rash.
A leggyakoribb mellékhatások ( &gt; 25%) a lapatinib-kezelés során gastrointestinális események (úgymint hasmenés, hányinger és hányás) és kiütések voltak.
The most common adverse reactions ( &gt; 3%) during clinical trials were headache (10.4%), somnolence (8.6%), nausea (4.0%), and dizziness (3.1%).
A klinikai vizsgálatok során a leggyakoribb mellékhatások ( &gt; 3%) a fejfájás (10,4%), az aluszékonyság (8,6%), a hányinger (4,0%) és a szédülés (3,1%) voltak.
The most common adverse reactions (occurring in &gt; 10% of patients) with elotuzumab treatment were infusion related reactions, diarrhoea, herpes zoster, nasopharyngitis, cough, pneumonia, upper respiratory tract infection, lymphopenia and weight decreased.
Az elotuzumab kezelés leggyakoribb mellékhatásai (a betegek több mint 10%-ánál fordul elő) az infúziós reakciók, hasmenés, herpes zoster, nasopharyngitis, köhögés, pneumonia, felső légúti fertőzés, lymphopenia és a testtömeg csökkenés voltak.
The most common adverse reactions (occurring in &gt; 20% of subjects) were: anaemia, fatigue, diarrhoea, thrombocytopenia, nausea, pyrexia, dyspnoea, respiratory tract infection, cough and peripheral oedema.
A leggyakrabban (a résztvevők több mint 20%-ánál) előforduló mellékhatások a következők voltak: anaemia, fáradtság, hasmenés, thrombocytopenia, hányinger, láz, dyspnoe, felső légúti fertőzés, köhögés és perifériás oedema.
The most common adverse reactions (≥ 20 %) for trametinib and dabrafenib combination therapy include pyrexia, fatigue, nausea, headache, chills, diarrhoea, rash, arthralgia, hypertension, vomiting and cough.
A trametinib-dabrafenib kombinációs kezelés leggyakoribb ( &gt; 20%) mellékhatásai közé tartozott a láz, a kimerültség, a hányinger, a fejfájás, a hidegrázás, a hasmenés, a bőrkiütés, az arthralgia, a hypotonia, a hányás és a köhögés.
The most common adverse reactions that occurred (with a frequency ≥ 1 %) in Revatio patients (combined doses) and with a frequency &gt; 1 % over placebo patients were pyrexia, upper respiratory tract infection (each 11.5%), vomiting (10.9%), erection increased (including spontaneous penile erections in male subjects) (9.0%), nausea, bronchitis (each 4.6%), pharyngitis (4.0%), rhinorrhoea (3.4%), and pneumonia, rhinitis (each 2.9%).
A leggyakoribb mellékhatások, amelyek a Revatio-val kezelt betegek körében jelentkeztek (≥ 1% gyakorisággal, kombinált dózis estén) és &gt; 1%-kal gyakoribbak voltak, mint a placebo esetében: a láz, a felső légúti fertőzés (mindegyik 11,5%), a hányás (10,9%), a fokozott erectio (többek között spontán penis erectio fiú vizsgálati alanyoknál) (9,0%), a hányinger, a bronchitis (mindegyik 4,6%), a pharyngitis (4,0%), a orrfolyás (3,4%), a pneumonia és a rhinitis (mindegyik 2,9%) volt.
The most common adverse reactions that occurred (with a frequency ≥ 1 %) in Revatio patients (combined doses) and with a frequency &gt; 1 % over placebo patients were pyrexia, upper respiratory tract infection (each 11.5%), vomiting (10.9%), erection increased (including spontaneous penile erections in male subjects) (9.0%), nausea, bronchitis (each 4.6%), pharyngitis (4.0%), rhinorrhoea (3.4%), and pneumonia, rhinitis (each 2.9%).
A leggyakoribb mellékhatások, amelyek a Revatio-val kezelt betegek körében jelentkeztek (≥ 1% gyakorisággal, kombinált dózis estén), és &gt; 1%-kal gyakoribbak voltak, mint a placebo esetében: a láz, a felső légúti fertőzés (mindegyik 11,5%), a hányás (10,9%), a fokozott erectio (többek között spontán penis erectio fiú vizsgálati alanyoknál) (9,0%), a hányinger, a bronchitis (mindegyik 4,6%), a pharyngitis (4,0%), a orrfolyás (3,4%), a pneumonia és a rhinitis (mindegyik 2,9%) volt.
The most common NCI-CTCAE v.3 Grade 3-4 ADRs ( &gt; 10%) were neutropenia, febrile neutropenia and leucopenia, and the most common serious adverse events were febrile neutropenia, neutropenia and diarrhoea.
A leggyakoribb NCI-CTCAE v.3 3-4-es fokozatú mellékhatás ( &gt; 10%) a neutropenia, a lázas neutropenia és a leukopenia, míg a leggyakrabban előforduló súlyos nemkívánatos esemény a lázas neutropenia, a neutropenia és a hasmenés volt.
the most common serious ADRs ( &gt; 0.5% of patients) were haemorrhage, pyrexia, dyspnoea, musculoskeletal pain, thrombocytopenia, abdominal pain and vomiting. the most common adverse drug reactions (ADRs) (≥25%) with trastuzumab emtansine were nausea, fatigue, and headache.
a leggyakoribb súlyos mellékhatás (a betegek &gt; 0,5%-ánál) a vérzés, a láz, a nehézlégzés, a musculoskeletalis fájdalom, a thrombocytopenia, a hasi fájdalom és a hányás volt. a trasztuzumab emtanzin leggyakoribb (≥25%) mellékhatása a hányinger, a fáradtság és a fejfájás volt.
The most common serious adverse reactions &gt; 1% (treatment-emergent frequencies) were pneumonia (6.5%), pancreatitis (5.6%), pyrexia (4.2%), abdominal pain (4.0%), myocardial infarction (3.6%),
A leggyakrabban észlelt, &gt; 1%-ban előforduló súlyos mellékhatások (zárójelben a kezelésből eredő gyakoriság értékek): pneumonia (6,5%), pancreatitis (5,6%), láz (4,2%), hasi fájdalom (4,0%),
The most commonly reported ( &gt; 20%) events following dual or triple therapy in both treatment groups (basiliximab vs. placebo) were constipation, urinary tract infection, pain, nausea, peripheral oedema, hypertension, anaemia, headache, hyperkalaemia, hypercholesterolaemia, postoperative wound complication, weight increase, increase in blood creatinine, hypophosphataemia, diarrhoea and upper respiratory tract infection.
A kettős vagy hármas terápia alkalmazását követően a leggyakrabban ( &gt; 20%) jelentett mellékhatás mindkét (baziliximab vs. placebo) csoportban az obstipatio, húgyúti infekció, fájdalom, hányinger, perifériás ödéma, hypertonia, anémia, fejfájás, hyperkalaemia, hypercholesterinaemia, posztoperatív sebgyógyulási szövődmény, testtömeg-növekedés, vér-kreatininszint emelkedés, hypophosphataemia, hasmenés és felső légúti infekció.
The most commonly reported ( &gt; 20%) events following dual therapy in both ( &lt; 35 kg vs.  35 kg weight) cohorts were urinary tract infection, hypertrichosis, rhinitis, pyrexia, hypertension, upper respiratory tract infection, viral infection, sepsis and constipation.
A kettős terápiát követően a leggyakrabban ( &gt; 20%) jelentett mellékhatás mindkét ( &lt; 35 testtömeg-kilogramm vs. &gt; 35 testtömeg-kilogramm) alcsoportban a húgyúti infekció, a hypertrichosis, rhinitis, pyrexia, hypertonia, felső légúti infekció, vírusfertőzés, szepszis és obstipatio volt.
The most commonly reported (≥ 10%) medicinal product-related adverse reactions in both settings were mild nausea, vomiting, diarrhoea, abdominal pain, fatigue, myalgia, muscle cramps and rash.
A leggyakrabban ( &gt; 10%) észlelt gyógyszerfüggő mellékhatások mindkét betegségben az enyhe hányinger, hányás, hasmenés, hasi fájdalom, fáradékonyság, myalgia és izomgörcsök, valamint bőrkiütés voltak.
The most commonly reported adverse drug reaction occurring in  10% of patients is headache.
A leggyakoribb, a betegek &gt; 10%-ánál jelentkező mellékhatás a fejfájás volt.
The most commonly reported adverse drug reaction occurring in  10% of patients is headache.
A leggyakrabban jelentett, a betegek &gt; 10%-ánál jelentkező, gyógyszer okozta mellékhatás a fejfájás volt.
The most commonly reported adverse drug reactions (reported in &gt; 1/10 patients) are reactions consistent with the pharmacologic action of Kepivance on skin and oral epithelium, e.g. oedema, including peripheral oedema, and hypertrophia of oral structures.
A leggyakrabban (a betegek több mint 10%-ánál) megfigyelt mellékhatások összhangban vannak a Kepivance bőrre és a szájüregi hámra gyakorolt farmakológiai hatásával (pl. ödéma, perifériás ödéma, illetve az oralis struktúrák hypertrophiája).
The most commonly reported adverse reaction leading to discontinuation in patients treated with Plegridy 125 micrograms subcutaneously every 2 weeks was influenza-like illness ( &lt; 1%).
A kéthetente alkalmazott Plegridy 125 mikrogrammos subcutan injekciós kezelés megszakításának okaként leggyakrabban jelentett mellékhatás az influenzaszerű betegség volt ( &lt; 1%).
The most commonly reported adverse reactions (occurring in &gt; 10% of patients) are tremor, renal impairment, hyperglycaemic conditions, diabetes mellitus, hyperkalaemia, infections, hypertension and insomnia.
A leggyakrabban jelentett mellékhatások (a betegek több mint 10%-ánál fordulnak elő) a tremor, a vesekárosodás, a hyperglykaemiás állapotok, a diabetes mellitus, a hyperkalaemia, a fertőzések, a hypertonia és az insomnia.
The most commonly reported adverse reactions (occurring in &gt; 10% of patients) are tremor, renal impairment, hyperglycaemic conditions, diabetes mellitus, hyperkalaemia, infections, hypertension and insomnia.
A leggyakrabban jelentett mellékhatások (a betegek több mint 10%-ánál fordulnak elő) a tremor, a vesekárosodás, a hyperglykaemiás állapotok, a diabetes mellitus, a hyperkalaemia, fertőzések, a hypertonia és az insomnia.
The most commonly reported adverse reactions (occurring in &gt; 10% of patients) are thrombocytopaenia, anaemia, pyrexia, hypertension, hypokalaemia, hypophosphataemia, urinary tract infection, hypercholesterolaemia, hyperglycaemia, hypertriglyceridaemia, abdominal pain, lymphocoele, peripheral oedema, arthralgia, acne, diarrhoea, pain, constipation, nausea, headache, increased blood creatinine, and increased blood lactate dehydrogenase (LDH).
A leggyakrabban jelentett mellékhatások (a betegek több mint 10%-ánál fordult elő): thrombocytopenia, anaemia, láz, hypertonia, hypokalaemia, hypophosphataemia, húgyúti fertőzések, hypercholesterinaemia, hyperglykaemia, hypertriglyceridaemia, hasi fájdalom, lymphocele, perifériás ödéma, arthralgia, acne, diarrhoea, fájdalom, székrekedés, hányinger, fejfájás, a vér emelkedett kreatininszintje és emelkedett laktát-dehidrogenáz- (LDH-) aktivitás a vérben.
The most commonly reported adverse reactions (occurring in &gt; 10% of patients) are thrombocytopaenia, anaemia, pyrexia, hypertension, hypokalaemia, hypophosphataemia, urinary tract infection, hypercholesterolaemia, hyperglycaemia, hypertriglyceridaemia, abdominal pain, lymphocoele, peripheral oedema, arthralgia, acne, diarrhoea, pain, constipation, nausea, headache, increased blood creatinine, and increased blood lactate dehydrogenase (LDH).
A leggyakrabban jelentett mellékhatások (a betegek több, mint 10%-ánál fordult elő): thrombocytopenia, anaemia, láz, hypertonia, hypokalaemia, hypophosphataemia, húgyúti fertőzések, hypercholesterinaemia, hyperglykaemia, hypertriglyceridaemia, hasi fájdalom, lymphocele, perifériás ödéma, arthralgia, acne, diarrhoea, fájdalom, székrekedés, hányinger, fejfájás, a vér emelkedett kreatininszintje és emelkedett laktát-dehidrogenáz- (LDH-) aktivitás a vérben.
The most commonly reported adverse reactions are upper gastrointestinal adverse reactions including abdominal pain, dyspepsia, oesophageal ulcer, dysphagia, abdominal distension and acid regurgitation ( &gt; 1 %).
A leggyakrabban jelentett mellékhatások a tápcsatorna felső szakaszán jelentkező mellékhatások voltak, ide értve a hasfájást, dyspepsiát, nyelőcsőfekélyt, dysphagiát, haspuffadást és savas regurgitációt ( &gt; 1%).
The most commonly reported adverse reactions for tacrolimus (occurring in &gt; 10% of patients) are tremor, renal impairment, hyperglycaemic conditions, diabetes mellitus, hyperkalaemia, infections, hypertension and insomnia.
A takrolimusz alkalmazása során leggyakrabban jelentett (a betegek több mint 10%-ánál előforduló) mellékhatások a tremor, a vesekárosodás, a hyperglykaemiás állapotok, a diabetes mellitus, a hyperkalaemia, a fertőzések, a hypertensio és az insomnia.
The most commonly reported adverse reactions in surgical patients were cough, airway complication of anaesthesia, anaesthetic complications, procedural hypotension and procedural complication (Common (≥ 1/100 to &lt; 1/10)).
A leggyakrabban jelentett mellékhatások a műtétes betegeknél a köhögés, az anesztézia légúti szövődménye, az anesztéziai szövődmények, a beavatkozással kapcsolatos hypotonia és a beavatkozással kapcsolatos szövődmény voltak (Gyakori (≥ 1/100 - &lt; 1/10)).
The most commonly reported adverse reactions leading to discontinuation (incidence &gt; 1%) in patients treated with Tecfidera were flushing (3%) and gastrointestinal events (4%).
A Tecfidera-val kezelt betegeknél a készítmény szedésének abbahagyását eredményező leggyakoribb mellékhatások ( &gt; 1%-os gyakoriság), melyekről beszámoltak, a kipirulás (3%) és az emésztőrendszeri események (4%) voltak.
The most commonly reported adverse reactions of docetaxel alone are: neutropenia (which was reversible and not cumulative; the median day to nadir was 7 days and the median duration of severe neutropenia ( &lt; 500 cells/mm3) was 7 days), anaemia, alopecia, nausea, vomiting, stomatitis, diarrhoea and asthenia.
A kizárólag docetaxelre vonatkozó, leggyakrabban jelentett mellékhatások a következők: neutropenia (mely reverzíbilis volt és nem kumulativ; a mélypontot átlagosan 7 nap alatt érte el és a súlyos neutropenia ( &lt; 500 sejt/mm3) átlagos időtartama 7 nap volt), anaemia, alopecia, hányinger, hányás, stomatitis, hasmenés és gyengeség.
The most commonly reported adverse reactions of docetaxel alone are: neutropenia (which was reversible and not cumulative; the median day to nadir was 7 days and the median duration of severe neutropenia ( &lt; 500 cells/mm3) was 7 days), anaemia, alopecia, nausea, vomiting, stomatitis, diarrhoea and asthenia.
A kizárólag docetaxelre vonatkozó, leggyakrabban jelentett mellékhatások a következők: neutropenia (mely reverzíbilis volt és nem kumulatív; a mélypontot átlagosan 7 nap alatt érte el és a súlyos neutropenia ( &lt; 500 sejt/mm3) átlagos időtartama 7 nap volt), anaemia, alopecia, hányinger, hányás, stomatitis, hasmenés és gyengeség.