natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As regards, more specifically, liability for legislative activity, the Court moreover pointed out at a very early stage that, although the principles in the legal systems of the Member States governing the liability of public authorities for damage caused to individuals by legislative measures vary considerably from one Member State to another, it is however possible to state that the public authorities can only exceptionally and in special circumstances incur liability for legislative measures which are the result of choices of economic policy (Bayerische HNL Vermehrungsbetriebe and Others v Council and Commission, paragraph 5).
Ráadásul konkrétabban a jogalkotási tevékenységért való felelősségre vonatkozóan a Bíróság elég korán rámutatott, hogy noha a tagállamok jogrendszerei jelentős eltéréseket mutatnak a magánszemélyeknek normatív aktussal okozott kárért a közhatalmat terhelő felelősséget szabályozó elvek tekintetében, mindazonáltal megállapítható, hogy a gazdaságpolitikai döntéseket tükröző normatív aktusok csak kivételes esetben, a közhatóság felelősségének egyedi körülményei között alapozhatja meg (a fent hivatkozott Bayerische HNL Vermehrungsbetriebe és társai kontra Tanács és Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 5. pontja).
The Court has therefore held in particular that, in view of the second paragraph of Article 288 EC, the Community does not incur liability on account of a legislative measure which involves choices of economic policy unless a sufficiently serious breach of a superior rule of law for the protection of the individual has occurred (see, inter alia, Joined Cases 9/71 and 11/71 Compagnie d’approvisionnement, de transport et de crédit and Grands Moulins de Paris v Commission [1972] ECR 391, paragraph 13; Bayerische HNL Vermehrungsbetriebe and Others v Council and Commission, paragraph 4; Case 50/86 Les Grands Moulins de Paris v EEC [1987] ECR 4833, paragraph 8; and Case C-119/88 AERPO and Others v Commission [1990] ECR I-2189, paragraph 18).
A Bíróság többek között azt is kimondta, hogy a Közösség gazdaságpolitikai választást is magában foglaló normatív aktusért való felelőssége az EK 288. cikk második bekezdésére tekintettel csak a magánszemélyeket védő magasabb szintű jogi norma kellően súlyos megsértése esetén állapítható meg (lásd többek között a 9/71. és 11/71. sz., Compagnie d’approvisionnement és Grands Moulins de Paris kontra Bizottság egyesített ügyekben 1972. június 13-án hozott ítéletének [EBHT 1972., 391. o.] 13. pontját; a fent hivatkozott Bayerische HNL Vermehrungsbetriebe és társai kontra Tanács és Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 4. pontját; az 50/86. sz., Grands Moulins de Paris kontra Európai Gazdasági Közösség ügyben 1987. december 8-án hozott ítéletének [EBHT 1987., 4833. o.] 8. pontját, valamint a C-119/88. sz., AERPO és társai kontra Bizottság ügyben 1990. június 6-án hozott ítéletének [EBHT 1990., I-2189. o.] 18. pontját).
It has further pointed out, in this connection, that the rule of law the breach of which must be found has to be intended to confer rights on individuals (see to this effect, inter alia, Case C-352/98 P Bergaderm and Goupil v Commission [2000] ECR I-5291, paragraphs 41 and 42, and Case C-282/05 P Holcim (Deutschland) v Commission [2007] ECR I-2941, paragraph 47).
P. sz., Bergaderm és Goupil kontra Bizottság ügyben 2000. július 4-én hozott ítélet [EBHT 2000., I-5291. o.] 41. és 42. pontját, valamint a C-282/05. P. sz., Holcim [Deutschland] kontra Bizottság ügyben 2007. április 19-én hozott ítéletének [EBHT 2007., I-2941. o.] 47. pontját).
Finally, it is clear that, while comparative examination of the Member States’ legal systems enabled the Court to make at a very early stage the finding recalled in paragraph 170 of the present judgment concerning convergence of those legal systems in the establishment of a principle of liability in the case of unlawful action or an unlawful omission of the authority, including of a legislative nature, that is in no way the position as regards the possible existence of a principle of liability in the case of a lawful act or omission of the public authorities, in particular where it is of a legislative nature.
Végezetül e tekintetben meg kell állapítani, hogy noha a tagállamok jogrendszereinek összehasonlítása hamar lehetővé tette a Bíróság számára a jelen ítélet 170. pontjában említett azon következtetés levonását, hogy e jogrendszerek egy irányba mutatnak a hatóság – akár normatív – jogellenes cselekmény vagy mulasztás esetén fennálló felelősségének elvét illetően, egyáltalán nem ez tapasztalható a közhatóság jogszerű cselekménye vagy mulasztása esetén fennálló felelősségre, különösen amikor normatív jellegű aktusról vagy mulasztásról van szó.
In the light of all the foregoing considerations, it must be concluded that, as Community law currently stands, no liability regime exists under which the Community can incur liability for conduct falling within the sphere of its legislative competence in a situation where any failure of such conduct to comply with the WTO agreements cannot be relied upon before the Community courts.
A fenti megfontolások összességére tekintettel meg kell állapítani, hogy a közösségi jog jelenlegi állapotában nem létezik olyan felelősségi rendszer, amely lehetővé tenné a Közösség felelősségnek megállapítását annak normatív hatáskörébe tartozó magatartásáért olyan helyzetben, amikor e magatartásnak a WTO-megállapodásokkal való összhangjának esetleges hiányára a közösségi bíróság előtt hivatkozni nem lehet.
In the case in point, the conduct which the appellants allege to have caused them damage comes within the context of establishment of a common organisation of the market and clearly falls within the sphere of legislative activity of the Community legislature.
Márpedig emlékeztetni kell arra, hogy a jelen esetben a fellebbezők által felhozott, nekik kárt okozó magatartás a piac közös szervezésének keretébe tartozik, és nyilvánvalóan a közösségi jogalkotó normatív tevékenységének körébe tartozik.
It is immaterial in this regard whether that conduct is to be regarded as a positive act, namely the adoption of Regulations No 1637/98 and No 2362/98 following the DSB’s decision of 25 September 1997, or as an omission, namely the failure to adopt measures calculated to ensure the correct implementation of that decision.
E tekintetben irreleváns, hogy az említett magatartást pozitív tartalmú aktusként kell-e értékelni, mivel az 1997. szeptember 25-i DSB-határozatot követően sor került a 1637/98 és a 2362/98 rendelet elfogadására, avagy arra mulasztásként kell tekinteni, mivel nem sikerült olyan aktust elfogadni, amely megfelelően végrehajtaná a DSB-határozatot.
Failure on the part of the Community institutions to act can also fall within the legislative function of the Community, including in the context of actions for damages (see, to this effect, Les Grands Moulins de Paris v EEC, paragraph 9).
A közösségi intézmények mulasztása ugyanis szintén a Közösségek jogalkotási tevékenységének körébe tartozhat, többek között a felelősség megállapítására vonatkozó peres eljárások keretében (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Grands Moulins de Paris kontra Európai Gazdasági Közösség ügyben hozott ítélet 9. pontját).
It follows from all of the foregoing that, in affirming in the judgments under appeal the existence of a regime providing for noncontractual liability of the Community on account of the lawful pursuit by it of its activities falling within the legislative sphere, the Court of First Instance erred in law.
A fenti megfontolásokból következik, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítéletekben a Közösséget az intézményei jogalkotási feladatainak jogszerű gyakorlásáért terhelő szerződésen kívüli felelősség rendszerének létét állapította meg.
However, two further points should be made.
E tekintetben két pontosításra van szükség.
First, the finding in paragraph 179 of the present judgment is made without prejudice to the broad discretion which the Community legislature enjoys where appropriate for the purpose of assessing whether the adoption of a given legislative measure justifies, when account is taken of certain harmful effects that are to result from its adoption, the provision of certain forms of compensation (see to this effect, with regard to agricultural policy, Joined Cases C-20/00 and C-64/00 Booker Aquaculture and Hydro Seafood [2003] ECR I-7411, paragraph 85).
Elsősorban hangsúlyozni kell, hogy a jelen ítélet 179. pontjában szereplő megállapításra azon széles mérlegelési jogkör sérelme nélkül került sor, amely adott esetben azért áll a közösségi jogalkotó rendelkezésére, hogy adott normatív aktus elfogadásakor értékelhesse, hogy az aktus elfogadásával járó bizonyos káros hatások figyelembevétele igazolja-e a kártérítés bizonyos formáinak előírását (lásd ebben az értelemben a C-20/00. és C-64/00. sz., Booker Aquaculture és Hydro Seafood egyesített ügyekben 2003. július 10-én hozott ítélet [EBHT 2003., I-7411. o.] 85. pontját).
Second, it is to be remembered that it is settled caselaw that fundamental rights form an integral part of the general principles of law the observance of which the Court ensures.
Másodsorban emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az alapvető jogok elválaszthatatlan részét képezik a Bíróság által védelemben részesített alapelveknek.
With regard, more specifically, to the right to property and the freedom to pursue a trade or profession, the Court has long recognised that they are general principles
A tulajdonhoz való jogot és a gazdasági tevékenység szabad gyakorlásához való jogot illetően a Bíróság azokat régóta a közösségi jog általános elveiként ismeri el,
It follows that a Community legislative measure whose application leads to restrictions of the right to property and the freedom to pursue a trade or profession that impair the very substance of those rights in a disproportionate and intolerable manner, perhaps precisely because no provision has been made for compensation calculated to avoid or remedy that impairment, could give rise to noncontractual liability on the part of the Community.
Ebből következik, hogy a Közösség szerződésen kívüli felelősségének megállapításához vezethet az olyan közösségi normatív aktus, amelynek alkalmazása a tulajdonhoz való jog és a gazdasági tevékenység szabad gyakorlásához való jog korlátozását eredményezi, amely aránytalan és elviselhetetlen beavatkozást jelent e jogok lényegébe, anélkül hogy adott esetben az említett beavatkozás elkerülésére vagy helyrehozatalára alkalmas kártérítést írna elő.
Having regard to the features of the present cases, it should also be noted that it follows from the Court’s caselaw that an economic operator cannot claim a right to property in a market share which he held at a given time, since such a market share constitutes only a momentary economic position, exposed to the risks of changing circumstances (see to this effect, in particular, Germany v Council, paragraph 79, and Alessandrini and Others v Commission, paragraph 88).
A jelen ügy jellegzetességeire tekintettel emlékeztetni kell arra is, hogy a Bíróság ítélezési gyakorlata szerint valamely gazdasági szereplő nem támaszthat tulajdonjogi igényt a piac adott részére, mivel az ilyen piaci részesedés csupán a körülmények kockázatának kitett pillanatnyi gazdasági helyzetet tükrözi (lásd ebben az értelemben többek között a fent hivatkozott Németország kontra Tanács ügyben hozott ítélet 79. pontját és az Aleassandrini és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 88. pontját).
The Court has also stated that the guarantees accorded by the right to property or by the general principle safeguarding the freedom to pursue a trade or profession cannot be extended to protect mere commercial interests or opportunities, the uncertainties of which are part of the very essence of economic activity (Case 4/73 Nold v Commission [1974] ECR 491, paragraph 14).
A Bíróság azt is pontosította, hogy a tulajdonhoz való jog és a valamely szakma szabad gyakorlását biztosító általános elv biztosítékai nem vezethetnek egyszerű kereskedelmi érdekek vagy lehetőségek védelméhez, amelyek esetlegessége magának a gazdasági tevékenység lényegéhez tartozik (a 4/73. sz., Nold kontra Bizottság ügyben 1974. május 14-én hozott ítélet [EBHT 1974., 491. o.] 14. pontja).
An economic operator whose business consists in particular in exporting goods to the markets of nonmember States must therefore be aware that the commercial position which he has at a given time may be affected and altered by various circumstances and that those circumstances include the possibility, which is moreover
Így annak a gazdasági szereplőnek, akinek a tevékenységi körébe többek között harmadik országokba történő export is tartozik, tisztában kell lennie azzal, hogy az adott pillanatban a piacon elfoglalt helyzete különböző körülmények folytán megváltozhat, valamint azzal, hogy e körülmények közé tartozik annak eshetősége, amelyet
FIAMM AND OTHERS v COUNCIL AND COMMISSION expressly envisaged and governed by Article 22 of the DSU, that one of the nonmember States will adopt measures suspending concessions in reaction to the stance taken by its trading partners within the framework of the WTO and will for this purpose select in its discretion, as follows from Article 22(3)(a) and (f) of the DSU, the goods to be subject to those measures.
FIAMM ÉS TÁRSAI KONTRA TANÁCS ÉS BIZOTTSÁG egyébként a DSB-határozat 22. cikke kifejezetten megemlít és szabályoz, hogy valamely harmadik állam a WTO keretében kereskedelmi partnerei magatartására válaszul az engedmények felfüggesztése mellett dönt, és e tekintetben a vitarendezési egyetértés 22. cikke 3. pontja a) és f) alpontjának megfelelően szabadon kiválasztja az említett intézkedésekkel érintett termékeket.
That is the case here.
A jelen esetben is ez a helyzet.
The Court has held that Community law as it currently stands does not provide for a regime enabling the liability of the Community for its legislative conduct to found an action in a situation where any failure of such conduct to comply with the WTO agreements cannot be relied upon before the Community courts.
A Bíróság ugyanis megállapította, hogy a közösségi jog jelenlegi állapotában nem ír elő olyan rendszert, amely lehetővé tenné a Közösség felelősségének megállapítását annak jogalkotási tevékenységéért olyan helyzetben, amikor e magatartásnak a WTO-megállapodásokkal való összhangjának esetleges hiányára a közösségi bíróság előtt hivatkozni nem lehet.
The claims for compensation by the applicants sought in particular to put in issue the liability of the Community for such conduct.
Márpedig a fellebbezők kártérítési keresete többek között ilyen magatartásra hivatkozva kívánja a Közösség felelősségének megállapítását.
Accordingly, the Court of First Instance could only dismiss those claims, whatever the arguments put forward by the applicants to support them (see, by analogy, Salzgitter v Commission, paragraph 59).
Ilyen körülmények között az Elsőfokú Bíróság csak elutasítani tudta e kérelmeket, bármelyek legyenek is a fellebbezők által azok alátámasztására felhozott érvek (lásd analógia útján a fent hivatkozott Salzgitter kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 59. pontját).
The Court of First Instance would thus have been obliged to dismiss the applicants’ claims on that basis if it had not made the error of law that led it to dismiss them on other grounds (see, by analogy, Finsider v Commission, paragraph 38, and ESC v E, paragraph 18).
Az Elsőfokú Bíróság tehát ezek alapján lett volna köteles elutasítani a fellebbezők kérelmeit, azonban tévesen értelmezve a jogot, más indokok alapján utasította el őket (lásd analógia útján a fent hivatkozott Finsider kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 38. pontját és az EGSZB kontra E ügyben hozott ítélet 18. pontját).
It follows that, although the first plea relied upon in support of the crossappeals is well founded, it is of no consequence and must therefore be dismissed (see, by analogy, Salzgitter v Commission, paragraph 60).
Mindezekből következik, hogy noha a csatlakozó fellebbezések alátámasztására felhozott első jogalap alapos, hatástalan marad, és ennélfogva el kell utasítani (lásd analógia útján a fent hivatkozott Salzgitter kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 60. pontját).
The second plea in the main appeals and the second and third pleas in the crossappeals
A fellebbezések második jogalapjáról és a csatlakozó fellebbezések második és harmadik jogalapjáról
In the light of the finding made in paragraph 176, and the matters set out in paragraph 163, of the present judgment, there is no need to examine the second plea in the main appeals, concerning the unusual nature of the damage allegedly suffered by FIAMM and Fedon, or the second and third pleas in the cross-appeals, respectively concerning the lack of certainty of that damage and the lack of a causal link between that damage and the conduct of the Community institutions.
Tekintettel a jelen ítélet 176. pontjában tett megállapításra és a jelen ítélet 163. pontjában kifejtettekre, nincs helye a fellebbezések második, a fellebbezőket ért kár rendkívüli jellegére vonatkozó, valamint a csatlakozó fellebbezések második és harmadik, az említett kár tényleges bekövetkezésére, illetve e kár és a közösségi intézmények magatartása közötti okozati összefüggés hiányára vonatkozó jogalap vizsgálatának.
The claims for compensation on account of the duration of the proceedings at first instance
Az elsőfokú eljárás időtartama miatti kártérítés iránti kérelmekről
In the alternative, FIAMM and Fedon seek fair compensation having regard to the excessive duration of the proceedings at first instance.
A FIAMM és a Fedon másodlagosan az elsőfokú eljárás elhúzódására tekintettel méltányos kártérítés megállapítását kérik.
Relying on Case C-185/95 P Baustahlgewebe v Commission [1998] ECR I-8417, paragraphs 26 to 49, FIAMM submits in this regard (i) that the case is of considerable financial importance to it, (ii) that the questions of fact here are very clear, (iii) that the conduct of none of the parties contributed to prolonging the procedure and (iv) that the Court of First Instance did not have to deal with exceptional circumstances.
E tekintetben a C-185/95. P. sz., Baustahlgewebe kontra Bizottság ügyben 1998. december 17-én hozott ítélet [EBHT 1998., I-8417. o.] 26–49. pontjára hivatkozva a FIAMM elsősorban azzal érvel, hogy számára az ügynek jelentős pénzügyi vonzata van, másodsorban azzal, hogy a jelen esetben a ténykérdések teljesen világosak, harmadsorban azzal, hogy a felek egyikének magatartása sem járult hozzá az eljárás elhúzódásához, negyedsorban pedig azzal, hogy az Elsőfokú Bíróság nem szembesült rendkívüli körülményekkel.
The Commission contends that the forms of order sought by FIAMM and Fedon are inadmissible in this respect.
A Bizottság e kérdésben a FIAMM és a Fedon kérelmeinek elutasítását kéri.
In the case of Fedon’s appeal, the inadmissibility is dictated firstly by Article 112(1)(c) of the Rules of Procedure of the Court of Justice, since Fedon has not stated any reasons at all to substantiate the claim.
A Fedon fellebbezésére vonatkozóan ezen elfogadhatatlanság a Bíróság eljárási szabályzata 112. cikke 1. §-ának c) pontjából következik, mivel a Fedon egyáltalán nem indokolta kérelmét.
Also, in the case of both appeals, the forms of order sought are necessarily inadmissible ratione materiae.
Mindkét fellebbezésre vonatkozóan ezen elfogadhatatlanság ratione materiae következik.
First, as is apparent from Articles 57 and 58 of the Statute of the Court of Justice, an appeal cannot concern new facts that have not already been set out at first instance.
Egyrészt ahogyan az a Bíróság alapokmányának 57. és 58. cikkéből kitűnik, a fellebbezés nem vonatkozhat olyan új tényekre, melyeket az elsőfokú eljárás során nem hoztak fel.
Second, the length of the proceedings before the Court of First Instance cannot be characterised as a breach of procedure, in the absence of any effect on the outcome of the cases.
Másrészt az Elsőfokú Bíróság előtti eljárás nem minősíthető eljárási szabálytalanságnak, mivel a jogvita kimenetelére nincs hatása.
Finally, the forms of order sought are also inadmissible ratione personae, since the Community is represented in the present proceedings by the Council and the Commission and not by the Court of Justice, of which the Court of First Instance — to which the conduct giving rise to the liability alleged is attributed here — forms an integral part.
Végezetül az említett elfogadhatatlanság ratione personae is igazolt, mivel a Közösséget a jelen eljárásban a Tanács és a Bizottság képviseli, nem pedig a Bíróság, amelynek szerves részét képezi az Elsőfokú Bíróság, amelynek a hivatkozott felelősség kiváltó oka a jelen esetben betudható volna.
Furthermore, compensation on grounds of fairness like the compensation granted in Baustahlgewebe v Commission cannot be envisaged here as FIAMM and Fedon are not obliged to pay into the Community budget a sum that is capable of being reduced.
Másfelől a méltányosságon alapuló kártérítés, amelynek megítélésére a fent hivatkozott Baustahlgewebe kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben sor került, a jelen esetben nem képzelhető el, a FIAMM és a Fedon ugyanis nem köteles olyan összeggel hozzájárulni a közösségi költségvetéshez, amelyből levonást lehetne végrehajtani.
Finally, the length of the proceedings before the Court of First Instance is in any event explained by the complexity of the cases, by the procedural hazards linked to the joinder of a multiplicity of cases brought in five different languages and involving three institutions and an intervener, by the reassignment of those cases to a larger
Végezetül az Elsőfokú Bíróság előtti eljárás hosszát mindenképpen igazolja az ügyek összetettsége, az öt különböző eljárási nyelven benyújtott ügyek egyesítéséhez kapcsolódó váratlan eljárási fordulatok, valamint három intézmény és egy beavatkozó fél részvétele az ügyben, továbbá az ügyek kibővített tanács elé utalása és az a
2008 — JOINED CASES C-120/06 P AND C-121/06 P chamber and by the fact that Van Parys, a case raising similar questions of principle, was pending before the Court of Justice.
P. SZ. EGYESÍTETT ÜGYEK körülmény, hogy a fent hivatkozott Van Parys ítélethez vezető ügy, amelyben hasonló elvi kérdések merültek fel, folyamatban volt a Bíróság előtt.
According to the Kingdom of Spain, the claims of FIAMM and Fedon are inadmissible as they were not relied upon at first instance and therefore could not be dealt with in the judgments under appeal.
A Spanyol Királyság szerint a FIAMM és a Fedon kérelme elfogadhatalan, mivel az elsőfokú eljárásban nem hozták fel, így a megtámadott ítéletekben megvizsgálására nem kerülhetett sor.
The appellants’ claims seeking reasonable satisfaction on account of the fact that the proceedings before the Court of First Instance exceeded a reasonable duration cannot be upheld here.
A fellebbezőknek az Elsőfokú Bíróság előtti eljárás elhúzódása miatti méltányos elégtétel iránti kérelme a jelen esetben nem fogadható el.
As regards Fedon’s claim, suffice it to state that, while the claim is set out in the form of order sought, it is not mentioned at all in the main body of the appeal.
A Fedon kérelmére vonatkozóan elegendő megállapítani, hogy a fellebbezés petitumában szereplő ezen kérelem a fellebbezés szövegében egyébként nem kerül megemlítésre.
As provided in Article 112(1)(c) of the Rules of Procedure, an appeal is to contain the pleas in law and legal arguments relied on.
Márpedig az eljárási szabályzat 112. cikke 1. §-ának c) pontja értelmében a fellebbezésnek tartalmaznia kell a felhozott jogalapokat és jogi érveket.