natgillin/translations-raw huggingface dataset:
At first instance, the Landgericht Hannover (Regional Court, Hanover) held that Objekt und Bauregie’s outstanding claim under the contract for work was offset in full by the contractual penalty of EUR 84 934.31 (1% of the amount of the contract), in favour of Land Niedersachsen.
Első fokon a Landgericht Hannover megállapította, hogy az Objekt und Bauregie-nek a vállalkozási szerződésből eredő munkadíj-követelése az Alsó-Szászország tartománynak járó 84 934,31 euró (a szerződés értékének 1%-a) mértékű kötbérigény erejéig az Alsó-Szászország tartomány által alkalmazott beszámítás következtében megszűnt.
It dismissed the remainder of that undertaking’s action.
E társaság kérelmét ezen felüli részében a Landgericht elutasította.
The case having come before it on appeal, the Oberlandesgericht Celle (Higher Regional Court, Celle) considers that the resolution of the dispute turns on whether it is precluded from applying the Landesvergabegesetz, in particular Paragraph 8(1), on the ground that it is incompatible with the freedom to provide services laid down in Article 49 EC.
Az eljárást másodfokon elbíráló kérdést előterjesztő bíróság megítélése szerint a jogvita eldöntése attól függ, hogy e bíróságnak el kell-e tekintenie a tartományi törvénynek, és különösen a törvény 8. §-a (1) bekezdésének alkalmazásától azon oknál fogva, hogy a törvény ellentétes a szolgáltatásnyújtás szabadságával, amelyet az EK 49. cikk ír elő.
In that regard, the national court notes that the obligations to comply with the collective agreements mean that construction undertakings from other Member States must adapt the remuneration they pay to their workers to the normally higher level in force in the place in the Federal Republic of Germany where the contract is to be performed.
E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy a kollektív szerződés betartására vonatkozó kötelezettségvállalásnak az a következménye, hogy a más tagállambeli építési vállalkozásoknak a munkavállalóik számára fizetett munkabért hozzá kell igazítaniuk a szerződés teljesítésének a Németországban található helye szerinti, rendszerint magasabb bérszinthez.
Such a requirement causes those undertakings to lose the competitive advantage which they enjoy by reason of their lower wage costs.
E követelmény miatt e vállalkozások elveszítik a kisebb bérköltségeikből eredő versenyelőnyüket.
Consequently, the obligation to comply with the collective agreements constitutes an impediment to market access for persons or undertakings from Member States other than the Federal Republic of Germany.
A kollektív szerződés betartására vonatkozó kötelezettségvállalás ezért akadályt jelent a Németországi Szövetségi Köztársaságon kívüli más tagállambeli vállalkozások vagy személyek számára.
In addition, the national court is uncertain as to whether the requirement to comply with the collective agreements is justified by overriding reasons related to the public interest.
Egyébiránt a kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei vannak azon kérdést illetően, hogy a kollektív szerződések betartására vonatkozó kötelezettséget közérdeken alapuló kényszerítő ok igazolja-e.
More specifically, such a requirement goes beyond what is necessary for the protection of workers.
Különösen az ilyen kötelezettség túlmegy azon a mértéken, amely a munkavállalók védelméhez szükséges.
What is necessary for the protection of workers is defined by the mandatory minimum wage which results from the application, in Germany, of the Law on the posting of workers (ArbeitnehmerEntsendegesetz) of 26 February 1996 (BGBl. 1996 I, p.
A munkavállalók védelméhez szükséges mértéket a kötelező minimálbér állapítja meg, amely Németországban a munkavállalók kiküldetéséről szóló 1996. február 26-i törvény (Arbeitnehmer-Entsendegesetz, BGBl. 1996.
227, ‘the AEntG’).
I., 227. o., a továbbiakban: AEntG) alkalmazásából következik.
In the case of foreign workers, the obligation to comply with the collective agreements does not enable them to achieve genuine equality of treatment with German workers but rather prevents workers originating in a Member State other than the Federal Republic of Germany from being employed in Germany because their employer is unable to exploit his cost advantage with regard to the competition.
A külföldi munkavállalók tekintetében a kollektív szerződés betartására vonatkozó kötelezettségvállalás éppen nem a német munkavállalókkal ténylegesen azonos helyzetet eredményez, hanem megakadályozza, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaságon kívüli más tagállam munkavállalóit ez utóbbi területén foglalkoztassák, mivel a munkaadójuk költségelőnyét a versenyben nem érvényesítheti.
As it took the view that the resolution of the dispute before it required the interpretation of Article 49 EC, the Oberlandesgericht Celle decided to stay the proceedings and to refer the following question to the Court of Justice for a preliminary ruling:
Mivel az előtte folyamatban lévő jogvita megoldásához az EK 49. cikk értelmezése szükséges, az Oberlandesgericht Celle úgy döntött, hogy felfüggeszti az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
By its question, the national court asks essentially whether, in a situation such as that in the main proceedings, Article 49 EC precludes an authority of a Member State from adopting a measure of a legislative nature requiring the contracting authority to designate as contractors for public works contracts only contractors which, when submitting their tenders, agree in writing to pay their employees, in return for performance of the services concerned, at least the wage provided for in the collective agreement in force at the place where those services are performed.
Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az alapügyben fennállóhoz hasonló helyzetben az EK 49. cikkel ellentétes-e a valamely tagállam hatósága által elfogadott törvényi rendelkezés, amely az ajánlatkérő számára előírja, hogy az építési munkákra irányuló közbeszerzési szerződéseket csak olyan ajánlattevőknek ítélheti oda, amelyek az ajánlattételkor írásban kötelezettséget vállalnak arra, hogy munkavállalóik számára e munkák elvégzéséért legalább a teljesítés helyén kollektív szerződésben előírt munkabért megfizetik.
As suggested also by a number of the Governments which have submitted observations to the Court, as well as by the Commission of the European Communities, in order to give a useful answer to the national court, it is necessary to take into consideration the provisions of Directive 96/71 when examining the question
Amint azt a Bírósághoz észrevételt benyújtott több kormány, valamint az Európai Közösségek Bizottsága javasolja, ahhoz, hogy a kérdést előterjesztő bíróságnak hasznos választ lehessen adni, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés vizsgálata keretében figyelembe kell venni a 96/71 irányelv rendelkezéseit (lásd ebben az
RÜFFERT referred for a preliminary ruling (see, to that effect, Case C-60/03 Wolff & Müller [2004] ECR I-9553, paragraph 27, and Case C-275/06 Promusicae [2008] ECR I-271, paragraph 42). 19
Wolff & Müller ügyben 2004. október 12-én hozott ítélet [EBHT 2004., I-9553. o.] 27. pontját, valamint a C-275/06. sz. Promusicae-ügyben 2008. január 29-én hozott ítélet [EBHT 2008., I-271. o.] 42. pontját). 19
As follows from Article 1(3)(a) thereof, Directive 96/71 applies, inter alia, to a situation in which an undertaking established in a Member State posts, in the framework of the transnational provision of services, workers on its account and under its direction to the territory of another Member State, under a contract concluded between the undertaking making the posting and the party for whom the services are intended, operating in the latter Member State, provided that an employment relationship exists between that undertaking and the employee during the period of the posting.
Ugyanis ezen irányelv, amint az 1. cikke (3) bekezdésének a) pontjából következik, olyan helyzetekben alkalmazandó, amikor a valamely tagállamban letelepedett vállalkozás határon átnyúló szolgáltatásnyújtás keretében munkavállalókat küld ki egy másik tagállam területére saját nevében és saját irányítása alatt, a kiküldő vállalkozás és a szolgáltatásnak ez utóbbi tagállamban működő címzettje között létrejött szerződés alapján, feltéve hogy e vállalkozás és a munkavállaló a kiküldetés idején munkaviszonyban áll egymással.
Such appears essentially to be the situation in the main proceedings.
Márpedig az alapügyben valójában ilyen helyzetről van szó.
In addition, as the Advocate General stated at point 64 of his Opinion, the mere fact that the objective of the legislation of a Member State, in this case the Landesvergabegesetz, is not to govern the posting of workers does not have the effect of precluding a situation such as that in the main proceedings from coming within the scope of Directive 96/71.
Egyébiránt, amint azt a főtanácsnok indítványának 64. pontjában hangsúlyozta, a puszta tény, hogy valamely tagállamnak a tartományi törvényhez hasonló jogszabályának nem célja a munkavállalók kiküldetésének szabályozása, nem jár azzal a következménnyel, hogy az alapügyben felmerült helyzethez hasonló esetek ne tartoznának a 96/71 irányelv hatálya alá.
Pursuant to the first and second indents of the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71, with regard to the provision of transnational services in the construction sector, posted workers are to be guaranteed terms and conditions of employment concerning the matters referred to under subparagraphs (a) to (g) of that provision, which include, under subparagraph (c), minimum rates of pay.
A 96/71 irányelv 3. cikke (1) bekezdése első albekezdésének első és második francia bekezdése értelmében a határon átnyúló építőipari szolgáltatásokat illetően a kiküldetésben lévő munkavállalók számára biztosítani kell az e rendelkezés a)–g) pontjában foglalt kérdésekkel kapcsolatos munkaviszonyra vonatkozó szabályokat, amelyek között a c) pontban szerepel a minimális bérszint is.
Those terms and conditions of employment are fixed by laws, regulations or administrative provisions and/or by collective agreements or arbitration awards which have been declared universally applicable.
E munkaviszonyra vonatkozó szabályokat törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezések, illetve olyan kollektív megállapodás vagy választottbírósági határozat állapítja meg, amelyet általánosan alkalmazandónak nyilvánítottak.
According to the first subparagraph of Article 3(8) of that directive, the collective agreements or arbitration awards within the meaning of that provision are those which must be observed by all undertakings in the geographical area and in the profession or industry concerned.
Ugyanezen cikk (8) bekezdésének első albekezdése szerint e rendelkezés alkalmazásában kollektív megállapodás vagy választottbírósági határozat az a kollektív megállapodás vagy választottbírósági határozat, amelyet a területi hatálya alá tartozó valamennyi vállalkozásnak be kell tartania az érintett szakmában vagy iparágban.
The second subparagraph of Article 3(8) of Directive 96/71 gives Member States in addition the possibility, in the absence of a system for declaring collective agreements or arbitration awards to be of universal application, of basing themselves on collective agreements or arbitration awards which are generally applicable to all similar undertakings in the profession or industry concerned or agreements which have been concluded by the most representative employers’ and labour organisations at national level and which are applied throughout national territory.
A 96/71 irányelv 3. cikke (8) bekezdésének második albekezdése másfelől lehetőséget ad a tagállamoknak, hogy a kollektív megállapodásokat vagy választottbírósági határozatokat általánosan alkalmazandónak nyilvánító rendszer hiányában azokat a kollektív megállapodásokat vagy választottbírósági határozatokat vegyék alapul, amelyeket az ezek területi hatálya alá tartozó és az érintett szakmába tartozó hasonló vállalkozásokra alkalmaznak, vagy azokat a kollektív megállapodásokat, amelyeket a szociális partnerek legreprezentatívabb szervezetei nemzeti szinten kötöttek, és amelyeket az egész ország területén alkalmaznak.
It is necessary to examine whether the rate of pay laid down by a measure such as that at issue in the main proceedings — consisting of a legislative measure adopted by Land Niedersachsen concerning public contracts and seeking to make a collective agreement providing for the rate of pay in question binding, in particular on an undertaking such as the subcontractor Objekt und Bauregie — was fixed in accordance with one of the procedures described in paragraphs 21 and 22 of this judgment.
Meg kell vizsgálni, hogy az alapügyben szóban forgóhoz hasonló intézkedés – amely az Alsó-Szászország tartomány által a közbeszerzések területén elfogadott törvényi rendelkezés, és amelynek célja, hogy többek között az Objekt und Bauregie által alvállalkozóként igénybe vett vállalkozáshoz hasonló vállalkozások számára kötelezővé tegye a szóban forgó bérszintet előíró kollektív szerződést – által előírt bérszintet a jelen ítélet 21. és 22. pontjában leírt módozatok egyike szerint határozták-e meg.
First, a legislative measure such as the Landesvergabegesetz, which does not itself fix any minimum rates of pay, cannot be considered to be a law, within the meaning of the first indent of the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71, which fixed a minimum rate of pay, as provided in Article 3(1)(c) of that directive.
Először is a tartományi törvényhez hasonló törvényi rendelkezés – mivel maga nem határozott meg semmilyen minimális bérszintet – nem tekinthető a 96/71 irányelv 3. cikke (1) bekezdése első albekezdésének első franciabekezdése értelmében vett, minimális bérszintet megállapító törvényi rendelkezésnek, amint azt ugyanezen albekezdés c) pontja előírja.
Second, as to whether a collective agreement such as that at issue in the main proceedings constitutes a collective agreement which has been declared universally applicable within the meaning of the second indent of the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71, read in conjunction with the first subparagraph of Article 3(8) of that directive, it is apparent from the case-file submitted to the Court that the AEntG, which seeks to transpose Directive 96/71, extends the application of provisions on minimum wages in collective agreements which have been declared universally applicable in Germany to employers established in another Member State which post their workers to Germany.
Másodszor azon kérdést illetően, hogy az alapügyben szóban forgóhoz hasonló kollektív szerződés általánosan alkalmazandónak nyilvánított kollektív szerződésnek minősül-e a 96/71 irányelv 3. cikke (1) bekezdése első albekezdése második francia bekezdésének az ugyanezen cikk (8) bekezdésének első albekezdésével összefüggésben vett értelmében, a Bírósághoz benyújtott iratokból megállapítható, hogy az AEntG, amely a 96/71 irányelv átültetésére irányul, a Németországban általánosan alkalmazandónak nyilvánított kollektív szerződések minimális bérekre vonatkozó rendelkezéseinek alkalmazását kiterjeszti a más tagállamban letelepedett olyan munkáltatókra is, amelyek munkavállalóikat Németországba küldik ki.
In answer to a written question from the Court, Land Niedersachsen confirmed that the ‘Buildings and public works’ collective agreement is not a collective agreement which has been declared universally applicable within the meaning of the AEntG.
Márpedig a Bíróság által feltett egyik írásbeli kérdésre válaszolva Alsó-Szászország tartomány megerősítette, hogy az építőipari kollektív szerződés az AEntG értelmében nem minősül általánosan alkalmazandónak nyilvánított kollektív szerződésnek.
In addition, the case-file submitted to the Court does not contain any evidence to support the conclusion that that agreement is nevertheless capable of being treated as universally applicable within the meaning of the second indent of the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71, read in conjunction with the first subparagraph of Article 3(8) of that directive.
Egyébiránt a Bírósághoz benyújtott iratok sem tartalmaznak semmilyen utalást, amely arra engedne következtetni, hogy e kollektív szerződést mégis általánosan alkalmazandónak kellene minősíteni a 96/71 irányelv 3. cikke (1) bekezdése első albekezdése második francia bekezdésének az ugyanezen cikk (8) bekezdésének első albekezdésével összefüggésben vett értelmében.
Third, regarding the second subparagraph of Article 3(8) of Directive 96/71, it is clear from the actual wording of that provision that it is applicable only where there is no system for declaring collective agreements to be of universal application, which is not the case in the Federal Republic of Germany.
Harmadszor a 96/71 irányelv 3. cikke (8) bekezdésének második albekezdését illetően e rendelkezésnek magából a szövegéből következik, hogy az csak a kollektív szerződéseket általánosan alkalmazandónak nyilvánító rendszer hiányában alkalmazandó; ez a Németországi Szövetségi Köztársaság esetében nem áll fenn.
In addition, a collective agreement such as that at issue in the main proceedings cannot, in any event, be considered to constitute a collective agreement within the meaning of the second subparagraph of Article 3(8) and, more specifically, to be a collective agreement, as mentioned in the first indent to that provision, ‘generally applicable to all similar undertakings in the geographical area and in the profession or industry concerned’.
Egyébiránt az alapügyben szóban forgóhoz hasonló kollektív szerződés semmi esetre sem tekinthető az említett rendelkezés értelmében vett kollektív szerződésnek, és különösen nem az ugyanezen rendelkezés első francia bekezdésében említett kollektív szerződésnek, amelyet a „területi hatálya alá és az érintett szakmába vagy iparágba tartozó hasonló vállalkozásokra alkalmaznak”.
In a context such as that in the main proceedings, the binding effect of a collective agreement such as that at issue here covers only a part of the construction sector falling within the geographical area of that agreement, since, first, the law which gives it such an effect applies only to public contracts and not to private contracts and, second, the collective agreement has not been declared universally applicable.
Az alapeljárásban felmerülthöz hasonló körülmények esetén ugyanis az alapügyben szóban forgóhoz hasonló kollektív szerződés kötelező hatálya csak az építőiparnak az e kollektív szerződés területi hatálya alá eső egy részére terjed ki, mivel egyfelől az e kötelező hatályt kimondó jogszabály csak a közbeszerzésekre alkalmazandó, a magánszféra szerződéseinek kizárásával, másfelől az említett kollektív szerződést nem nyilvánították általánosan alkalmazandónak.
It follows that a measure such as that at issue in the main proceedings does not fix a rate of pay according to one of the procedures laid down in the first and second indents of the first subparagraph of Article 3(1) and in the second subparagraph of Article 3(8) of Directive 96/71.
A fentiekből következik, hogy az alapügyben szóban forgóhoz hasonló intézkedés nem állapít meg bérszintet valamely, a 96/71 irányelv 3. cikke (1) bekezdése első albekezdésének első és második francia bekezdésében és (8) bekezdésének második albekezdésében előírt módozat szerint.
Therefore, such a rate of pay cannot be considered to constitute a minimum rate of pay within the meaning of Article 3(1)(c) of Directive 96/71 which Member States are entitled to impose, pursuant to that directive, on undertakings established in other Member States, in the framework of the transnational provision of services (see, to that effect, Case C-341/05 Laval un Partneri [2007] ECR I-11767, paragraphs 70 and 71).
Ennélfogva az ehhez hasonló bérszint nem tekinthető az ugyanezen irányelv 3. cikke (1) bekezdése első albekezdésének c) pontja értelmében vett minimális bérszintnek, amelyet a tagállamok jogosultak ezen irányelv értelmében a más tagállamokban letelepedett vállalkozások számára előírni valamely határon átnyúló szolgáltatásnyújtás keretében (lásd ebben az értelemben a C-341/05. sz.
Likewise, such a rate of pay cannot be considered to be a term and condition of employment which is more favourable to workers within the meaning of Article 3(7) of Directive 96/71.
Ugyanígy az ehhez hasonló bérszint nem tekinthető a 96/71 irányelv 3. cikkének (7) bekezdése értelmében a munkaviszonyra vonatkozó, a munkavállalók számára kedvezőbb szabálynak.
More specifically, that provision cannot be interpreted as allowing the host Member State to make the provision of services in its territory conditional on the observance of terms and conditions of employment which go beyond the mandatory rules for minimum protection.
Az említett rendelkezést különösen nem lehet akként értelmezni, hogy az lehetővé teszi a fogadó tagállam számára, hogy a területén történő szolgáltatásnyújtást olyan munka- és foglalkoztatási feltételek betartásától tegye függővé, amelyek túlmutatnak a minimális védelmet nyújtó kötelező szabályokon.
Moreover, such an interpretation would amount to depriving the directive of its effectiveness (see Laval un Partneri, paragraph 80).
Másfelől az ilyen értelmezés megfosztaná az említett irányelvet a hatékony érvényesüléstől (a fent hivatkozott Laval un Partneri ügyben hozott ítélet 80. pontja).
Therefore — without prejudice to the right of undertakings established in other Member States to sign of their own accord a collective labour agreement in the host
Mindezek alapján, valamint a más tagállamokban letelepedett vállalkozások azon lehetőségére is figyelemmel, hogy a fogadó tagállamban önként, különösen a saját
Member State, in particular in the context of a commitment made to their own posted staff, the terms of which might be more favourable — the level of protection which must be guaranteed to workers posted to the territory of the host Member State is limited, in principle, to that provided for in Article 3(1), first subparagraph, (a) to (g), of Directive 96/71, unless, pursuant to the law or collective agreements in the Member State of origin, those workers already enjoy more favourable terms and conditions of employment as regards the matters referred to in that provision (Laval un Partneri, paragraph 81).
RÜFFERT kiküldött személyi állományukkal szemben vállalt kötelezettség keretében csatlakozzanak valamely, esetleg kedvezőbb kollektív szerződéshez, a fogadó tagállam területére kiküldött munkavállalók részére biztosítandó védelem szintje főszabály szerint a 96/71 irányelv 3. cikke (1) bekezdése első albekezdésének a)–g) pontjában előírt szintre korlátozódik, hacsak az említett munkavállalók a származás szerinti tagállamban jogszabály vagy kollektív szerződés alkalmazásából eredően nem részesülnek már eleve olyan munka- és foglalkoztatási feltételekben, amelyek az említett rendelkezés szerinti kérdések vonatkozásában kedvezőbbek (a fent hivatkozott Laval un Partneri ügyben hozott ítélet 81. pontja).
However, such does not appear to be the case in the main proceedings.
Mindazonáltal úgy tűnik, hogy az alapügyben nem áll fenn ez az eset.
It follows that a Member State is not entitled to impose, pursuant to Directive 96/71, on undertakings established in other Member States, by a measure such as that at issue in the main proceedings, a rate of pay such as that provided for by the ‘Buildings and public works’ collective agreement.
A fentiekből következik, hogy a 96/71 irányelv értelmében valamely tagállam nem jogosult előírni a más tagállamokban letelepedett vállalkozások számára az alapügyben szóban forgóhoz hasonló intézkedéssel az építőipari kollektív szerződésben előírthoz hasonló bérszintet.
That interpretation of Directive 96/71 is confirmed by reading it in the light of Article 49 EC, since that directive seeks in particular to bring about the freedom to provide services, which is one of the fundamental freedoms guaranteed by the Treaty.
A 96/71 irányelv ezen értelmezését támasztja alá annak az EK 49. cikkel összefüggő olvasata is, mivel ezen irányelv célja különösen a szolgáltatások szabad mozgásának megvalósítása, amely a Szerződés által biztosított alapvető szabadságok egyike.