natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Conseil d’État raises the question whether the addback to the taxable income of the parent company of a fixed proportion of costs and expenses equal to 5% of the revenue from holdings, tax credits included, constitutes a tax which exceeds the limit of 5% of the profits distributed permitted under Article 4(2) of the directive and which may affect the neutrality of the crossborder distribution of profits or whether it constitutes a tax whose only effect is partially to reduce the tax credit attributed to the parent company on the distribution of dividends and which may, therefore, be regarded as belonging to a body of provisions relating to the payment of tax credits to recipients of dividends and as aiming, by the same token, to lessen double taxation.
Ebben a tekintetben Conseil d’État-ban felmerül a kérdés, hogy a részesedésekből származó jövedelem – az adójóváírást is tartalmazó – 5%-ának megfelelő, költségekre és terhekre eső átalányrészének az anyavállalat adózás előtti eredményébe történő beillesztése az irányelv 4. cikkének (2) bekezdése által megengedett, a felosztott nyereség 5%-át meghaladó levonásnak minősül-e, és hatással lehet-e az osztalék határokon átnyúló felosztásának adósemlegességére, vagy olyan levonásnak minősül, amelynek egyetlen hatása az anyavállalat osztalékfizetése esetén járó adójóváírásának részleges csökkentése, és ezért úgy lehet tekinteni, hogy az az osztalékban részesülőknek járó adójóváírás megfizetésével kapcsolatos, és önmagában a kettős adóztatás enyhítését célzó rendelkezések összességére vonatkozik.
In that respect, the Conseil d’État, first, refers to Case C-58/01 Océ Van der Grinten [2003] ECR I-9809, in which the Court held that a tax credit constitutes a fiscal instrument designed to avoid the economic double taxation of profits distributed in the form of dividends and does not constitute income from shares.
Ennek alapján a Conseil d’État egyrészt utal a C-58/01. sz. Océ Van der Grinten ügyben 2003. szeptember 25-én hozott ítéletre (EBHT 2003., I-9809. o.), amelyben a Bíróság kimondta, hogy az adójóváírás olyan adóügyi eszköz, amelynek célja az osztalék formájában felosztott nyereség gazdasági értelemben vett kettős adóztatásának elkerülése, nem pedig jogosultságok adása.
The Conseil d’État states, second, that the addback of 5% of distributed net profits and of the tax credit to the taxable income of the parent company, in respect of the proportion of costs and expenses, places the parent company in a situation which is the same as that in which it would have found itself if there had been no withholding tax, as a result of the addback of a proportion of costs and expenses equal to 5% of profits distributed.
A Conseil d’État kifejti egyrészt, hogy a felosztott nettó nyereség 5%-ának és az adójóváírásnak az anyavállalat adó előtti eredményébe a költségekre és terhekre eső rész címén történő beillesztése az anyavállalatot olyan helyzetbe hozza, mint amilyenben a forrásadó hiányában lenne a nyereség 5%-ának megfelelő, költségekre és terhekre eső rész beillesztése miatt.
However, that is the case only if the tax credit can be entirely set off against the tax payable by the parent company.
Ez azonban csak abban az esetben van így, ha az adójóváírás teljes egészében beszámítható az anyavállalat által fizetendő adóba.
According to the Conseil d’État, it follows from Article 146(2) of the CGI, in the version applicable to this case, and from administrative practice, as stated in Administrative circular No 4K-1121, that tax credits granted on a distribution of dividends to a parent company by its subsidiary established in another Member State may be set off against tax payable by the parent company only where those dividends are redistributed in the following five years.
Márpedig a Conseil d’État szerint a CGI 146. cikke (2) bekezdésének az alapügy tényállásában alkalmazandó változata és a 4K-1121. sz. utasításban kifejtett közigazgatási gyakorlat szerint az anyavállalat részére egy másik tagállamban létrehozott leányvállalat által fizetett osztalék esetében járó adójóváírást csak abban az esetben lehet az anyavállalat által fizetendő adóba beszámítani, ha az osztalékot öt éven belül újra felosztják.
In that case, the addback of 5% of the tax credits to the taxable profits of the parent company in respect of the proportion of costs and expenses does not affect the principle of fiscal neutrality of the crossborder distribution of profits.
Ebben az esetben az adójóváírás 5%-ának az anyavállalat adózás előtti eredményébe a költségekre és terhekre eső rész címén történő beillesztése nem érinti az osztalék határokon átnyúló felosztásának adósemlegességét.
By contrast, where the parent company decides not to redistribute those dividends within that period, the addback to its taxable income — in respect of the proportion of costs and expenses, equal to 5% of tax credits, which will not be set off against the tax that it must pay — has the effect of raising its taxable income above the limit of 5% of distributed profits actually received, laid down by Article 4(2) of the directive, and of affecting, to that extent, the fiscal neutrality of the crossborder distribution of profits.
A Conseil d’État szerint ezzel ellentétben, amennyiben az anyavállalat úgy dönt, hogy nem osztja fel az ilyen osztalékot az előírt határidőn belül, az általa fizetendő adóba be nem számítható adójóváírás 5%-ának az adó előtti eredményébe költségekre és terhekre eső rész címén történő beillesztése azzal a hatással jár, hogy az adózás előtti eredmény növekszik az 4. cikkének (2) bekezdése által megengedett, a ténylegesen felosztott nyereség 5%-át meghaladó mértékben, és ilyen mértékben érinti az osztalék határokon átnyúló felosztásának adósemlegességét.
In the latter case, according to the Conseil d’État, the question arises whether the increase in corporation tax paid by the parent company in proportion to the increase in its taxable income following the addback of 5% of the tax credits constitutes a tax which, in view of its small amount and the fact that it was imposed directly in
Ez utóbbi esetben a Conseil d’État szerint felmerül az a kérdés, hogy az anyavállalat által fizetett társasági adó növekedése – arányosan az adózás előtti eredménynek az adójóváírások 5%-ának beillesztése utáni növekedésével – olyan adóztatást jelent, amelyet – figyelemmel annak csekély mértékére, és arra a körülményre, hogy azt az osztalékok gazdasági kettős adóztatásának mérséklése érdekében létrehozott
Accordingly, the Conseil d’État decided to stay the proceedings and to refer the following question to the Court of Justice for a preliminary ruling:
Ebből következően a Conseil d’État az eljárást felfüggesztette, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:
‘The addback to the taxable income of a parent company established in France of 5% of the tax credits attributed upon the distribution of profits by a subsidiary established in another Member State … where those distributed profits have been subject in that other State to a withholding tax, has no effect on the taxation level of the parent company if the latter is able to set off all the tax credits against the tax payable.
„A Franciaországban létrehozott anyavállalat részére a […] másik tagállamban létrehozott leányvállalat általi nyereségfelosztás esetén járó adójóváírás 5%-ának az anyavállalat adóköteles nyereségébe történő beillesztése akkor, ha e nyereség e másik államban forrásadó tárgya, semmilyen hatással nincs az anyavállalat adóztatásának mértékére, mivel az anyavállalat az adójóváírás teljes összegét beszámíthatja a fizetendő adóba.
Where the parent company did not decide to redistribute those profits to its own shareholders within five years, and in consequence is no longer able to use the fiscal advantage represented by those tax credits, can the taxation — additional to corporation tax — which results from the addback of 5% of the tax credits to its taxable income be regarded as permitted under Article 7(2) of [the directive], in view of the small amount of such a tax and the fact that it was established directly in conjunction with payment of tax credits, introduced in order to mitigate the economic double taxation of dividends, or must it be regarded as contrary to the objectives of Article 4 of [the directive]?’
Abban az esetben, ha az anyavállalat nem döntött úgy, hogy ezt a nyereséget a saját részvényesei részére öt éven belül felosztja, és az így nem tudja az adójóváírás formájában kapott adókedvezményt felhasználni, lehet-e a társasági adó növekedését – amely az adójóváírás 5%-ának az anyavállalat adózás előtti eredményébe történő beillesztése miatt történik – az [irányelv] 7. cikkének (2) bekezdése által megengedettnek tekintetni az ilyen többletadóztatás csekély összege, valamint azon körülmény következtében, hogy azt az osztalékok gazdasági kettős adóztatásának mérséklése érdekében bevezetett adójóváírásokkal közvetlen kapcsolatban vezették be, vagy a többletadóztatást az [irányelv] 4. cikkéből következő célkitűzések megsértésének kell e tekinteni?”
By its question, the national court asks essentially whether the term ‘profits distributed by the subsidiary’, within the meaning of the last sentence of Article 4(2) of the
A kérdést előterjesztő bíróság a kérdésével lényegében arra vár választ, hogy az irányelv 4. cikke (2) bekezdésének értelmében a „leányvállalat nyereségfelosztása”
BANQUE FÉDÉRATIVE DU CRÉDIT MUTUEL directive, precludes the legislation of a Member State from including tax credits in those profits and, if so, whether that inclusion falls under Article 7(2) of the directive.
BANQUE FÉDÉRATIVE DU CRÉDIT MUTUEL fogalmának értelmezésével ellentétes-e az a tagállami szabályozás, amely belefoglalja az adójóváírásokat az említett nyereségbe, és adott esetben ez a belefoglalás az irányelv 7. cikke (2) bekezdésének hatálya alá tartozik-e.
To answer that question, it is necessary to take account of the wording of the provision on which a ruling on interpretation is sought, as well as the objectives and the scheme of the directive (see, to that effect, Joined Cases C-283/94, C-291/94 and C-292/94 Denkavit and Others [1996] ECR I-5063, paragraphs 24 and 26, and Case C-375/98 Epson Europe [2000] ECR I-4243, paragraphs 22 and 24).
E kérdés megválaszolása érdekében figyelembe kell venni az értelmezni kért rendelkezés megfogalmazását, valamint az irányelv céljait és rendszerét (lásd ebben az értelemben a C-283/94., C-291/94. és C-292/94. sz., Denkavit és társai ügyben 1996. október 17-én hozott ítélet [EBHT 1996., I-5063. o.] 24. és 26. pontját, valamint a C-375/98. sz. Epson Europe ügyben 2000. június 8-án hozott ítélet [EBHT 2000., I-4243. o.] 22. és 24. pontját).
The directive seeks thus to ensure the neutrality, from the tax point of view, of the distribution of profits by a subsidiary established in one Member State to its parent company established in another Member State.
Az irányelv célja így a valamely tagállamban székhellyel rendelkező leányvállalat nyereségének a másik tagállamban székhellyel rendelkező anyavállalata részére való felosztása adósemlegességének biztosítása.
In order to attain those objectives, Article 4(1) of the directive provides, in order to avoid double taxation, that, where a parent company receives, by virtue of its association with its subsidiary, distributed profits, the Member State of the parent company
E célok elérése érdekében az irányelv 4. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a kettős adóztatás elkerülése érdekében, ha az anyavállalat a leányvállalatával fennálló kapcsolatára tekintettel felosztott nyereséget kap, akkor az anyavállalat tagállama
2008 — CASE C-27/07 is either to refrain from taxing such profits, or to authorise the parent company to deduct from the amount of tax payable that fraction of the corporation tax paid by the subsidiary which relates to those profits and, if appropriate, the amount of the withholding tax levied by the Member State in which the subsidiary is resident, up to the limit of the amount of the corresponding domestic tax (Test Claimants in the FII Group Litigation, paragraph 102).
SZ. ÜGY tartózkodik az ilyen nyereség adóztatásától, vagy felhatalmazza az anyavállalatot, hogy levonja az esedékes adó összegéből a leányvállalat által az ilyen nyereségre megfizetett társasági adót, és adott esetben azon tagállam által kivetett forrásadó összegét, amelyben a leányvállalat illetőséggel bír a megfelelő nemzeti adó összegéig (a fent hivatkozott Test Claimants in the FII Group Litigation ügyben hozott ítélet 102. pontja).
Likewise, Article 5(1) of the directive provides, in order to avoid double taxation, for exemption in the State of the subsidiary from withholding tax upon distribution of profits to its parent company, at least where the latter holds a minimum of 25% of the capital of the subsidiary (Denkavit and Others paragraph 22; Epson Europe, paragraph 20; Athinaiki Zithopiia, paragraph 25; and Océ Van der Grinten, paragraph 45).
Ehhez hasonlóan az irányelv 5. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a kettős adóztatás elkerülése érdekében azon nyereség, amelyet a leányvállalat oszt fel az anyavállalata számára, mentesül a forrásadó alól, ha az utóbbi legalább 25% részesedéssel rendelkezik a leányvállalat alaptőkéjében (a fent hivatkozott Denkavit és társai ügyben hozott ítélet 22. pontja, az Epson Europe ügyben hozott ítélet 20. pontja, az Athinaïki Zythopoiia ügyben hozott ítélet 25. pontja és az Océ Van der Grinten ügyben hozott ítélet 45. pontja).
The directive aims thus to avoid double taxation, in economic terms, of profits which a subsidiary established in one Member State distributes to its parent company established in another Member State, in other words, to avoid taxation of distributed profits, first, in the hands of the subsidiary and, then, in the hands of the parent company (see, to that effect, AthinaikiZithopiia, paragraph 5).
Az irányelv tehát azon nyereség gazdasági értelemben vett kettős adóztatásának elkerülésére irányul, amelyet az egyik tagállamban székhellyel rendelkező leányvállalat oszt fel a másik tagállamban székhellyel rendelkező anyavállalata számára, azaz annak elkerülésére, hogy a felosztott nyereséget ne sújtsa adókötelezettség először a leányvállalatnál és másodszor az anyavállalatnál is (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Athinaïki Zythopoiia ügyben hozott ítélet 5. pontját).
However, pursuant to Article 4(2) of the directive, each Member State is to retain the option of providing that any charges relating to the holding in the subsidiary may not be deducted from the taxable profits of the parent company, subject to the qualification that where, in such a case, the management costs relating to the holding are fixed as a flat rate, the fixed amount may not exceed 5% of the profits distributed by the subsidiary.
Az irányelv 4. cikke (2) bekezdésének értelmében azonban minden tagállam fenntarthatja annak lehetőségét, hogy a részesedéssel kapcsolatos semmilyen fizetési kötelezettséget és a leányvállalat nyereségfelosztásából származó semmilyen veszteséget ne lehessen levonni az anyavállalat adózás előtti nyereségéből, és kifejti, hogy ahol ilyen esetben a részesedésre vonatkozó ügyviteli költségeket átalányösszegként rögzítik, a rögzített összeg nem haladhatja meg a leányvállalat által felosztott nyereség 5%-át.
Moreover, pursuant to Article 5(2) to (4) of the directive, certain Member States were authorised, during a transitional period, to levy a withholding tax on profits distributed by resident subsidiaries to their parent company established in another Member State.
Ezenfelül az irányelv 5. cikke (2)–(4) bekezdésének értelmében bizonyos tagállamok számára engedélyezték, hogy egy átmeneti időszak során forrásadót vessenek ki a leányvállalatok által a más tagállamokban székhellyel rendelkező anyavállalataik számára felosztott nyereségre.
According to the national legislation applicable in this case, the fixed amount of nondeductible costs and expenses, with which Article 4(2) of the directive is concerned, is fixed at 5% of distributed profits, including tax credits.
Az alapügyben alkalmazandó nemzeti szabályozás szerint a le nem vonható költségek és terhek átalányösszege – amelyről az irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében van szó – a felosztott nyereség 5%-ában kerül rögzítésre, az adójóváírást is beleértve.
Regarding the term ‘tax credit’, it should be pointed out that both the national court, in the grounds of its decision, and BFCM and the Commission of the European Communities, in the written observations which they have submitted to the Court, rely on the judgment in Océ Van der Grinten, in which the Court held that the tax credit in question in that case, namely an ‘avoir fiscal’, constitutes a fiscal instrument designed to avoid economic double taxation of profits distributed in the form of dividends and does not constitute income from shares (see Océ Van der Grinten, paragraph 56).
Az adójóváírás fogalmát illetően meg kell jegyezni, hogy mind a kérdést előterjesztő bíróság a határozatának indokolásában, mind BFCM és az Európai Közösségek Bizottsága a Bíróság elé terjesztett észrevételeikben a hivatkoznak a fent hivatkozott Océ Van der Grinten ügyben hozott ítéletre, amelyben a Bíróság akként határozott, hogy az ezen ügybeli adójóváírás – azaz az avoir fiscal – olyan adóügyi eszköz, amelynek célja az osztalék formájában felosztott nyereség gazdasági értelemben vett kettős adóztatásának elkerülése, nem pedig jogosultságok adása (lásd a fent hivatkozott Océ Van der Grinten ügyben hozott ítélet 56. pontját).
However, as the Advocate General noted at point 33 of her Opinion, the judgment in Océ Van der Grinten dealt with a tax levied on a tax credit which did not possess the characteristics of a withholding tax on distributed profits (see Océ Van der Grinten, paragraph 55).
Ahogyan azonban arra a főtanácsnok az indítványának 33. pontjában rámutatott, a fent hivatkozott Océ Van der Grinten ügyben hozott ítélet egy olyan – az avoir fiscalra vonatkozó – levonásra vonatkozott, amely nem rendelkezett a felosztott nyereség forrásadójának jellemzőivel (lásd a fent hivatkozott Océ Van der Grinten ügyben hozott ítélet 55. pontját).
That case concerned a tax credit designed to offset the tax paid by the distributing company and not a tax credit designed to offset tax already paid by the shareholder.
Ebben az ügyben az osztalékfizető társaság által fizetett adót kiegyenlítő avoir fiscalról, és nem a részvényes által már megfizetett adót kiegyenlítő adójóváírásról volt szó.
It is apparent from the order for reference and from the submissions made at the hearing before the Court by BFCM and the French Government, that the tax credits at issue in this case are tax credits made available for the purpose of offsetting the withholding taxes to which the parent company is subject in the Member State of the subsidiary.
Márpedig az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből, valamint a Bíróság előtt a tárgyaláson a BFCM és a francia kormány által előterjesztett észrevételeiből kitűnik, hogy az alapügybeli adójóváírásokat a leányvállalat tagállamában az anyavállalatot sújtó forrásadó kiegyenlítése céljából engedélyezték.
The aim of the tax credits is thus to offset the tax already paid by the shareholder and the judgment in Océ Van der Grinten cannot, therefore, provide an answer to the question referred.
Az említett adójóváírások célja tehát a részvényes által már megfizetett adó kiegyenlítése, ezért a fent hivatkozott Océ Van der Grinten ügyben hozott ítélet nem nyújt választ a jelen előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre.
That point having been made, it should, first, be pointed out that the wording of Article 4(2) of the directive does not preclude the inclusion of tax credits in the fixed amount of the management costs relating to the holding of the parent company in the subsidiary.
Ennek meghatározását követően először is rá kell mutatni, hogy az irányelv 4. cikke (2) bekezdésének szövege nem tiltja az adójóváírásnak az anyavállalat leányvállalatban való részesedésére vonatkozó ügyviteli költségek átalányösszegébe való foglalását.
As the Advocate General noted at point 34 of her Opinion, the inclusion of tax credits in the fixed amount of the management costs relating to the holding, within the meaning of Article 4(2) of the directive, means that it is in fact the total amount of profit distributed, within the meaning of that provision, which is received by the parent company and to which the rate of 5% will be applied.
Amint ugyanis arra a főtanácsnok az indítványának 34. pontjában rámutatott, az irányelv 4. cikke (2) bekezdésének értelmében az adójóváírásnak a részesedésére vonatkozó ügyviteli költségek átalányösszegébe való foglalása biztosítja, hogy ténylegesen az e rendelkezés értelmében vett felosztott nyereség teljes összegét kapja meg az anyavállalat, és erre az összegre alkalmazzák az 5%-os arányt.
Second, it should be pointed out that those credits are intended to avoid double taxation of profits distributed by a subsidiary to its parent company, from a juridical perspective, in other words, to prevent those profits being taxed in the hands of the parent company, first, by withholding tax in the Member State of the subsidiary and, second, in the Member State where the parent company is established.
Másodszor úgy kell tekinteni, hogy az említett adójóváírások jogi szempontból a leányvállalat által az anyavállalat részére felosztott nyereség kettős adóztatásának elkerülésére irányulnak, azaz annak elkerülésére, hogy az anyavállalat részéről ezt a nyereséget ne sújtsa forrásadó először a leányvállalat tagállamában, és másodszor abban a tagállamban is, ahol az anyavállalat székhelye van.
Consequently, taking into account tax credits granted to the parent company in calculating the proportion of costs and expenses relating to the holding in the subsidiary allows the amount of profits distributed by that subsidiary and the equivalent amount which is, in the end of the day, actually at the parent company’s disposal in respect of that distribution to be reflected, by neutralising the impact of the withholding tax levied in the hands of the parent company by the Member State of the subsidiary.
Ebből következően a leányvállalatban való részesedésre vonatkozó költségekre és terhekre eső rész kiszámítására az anyavállalat számára engedélyezett adójóváírás figyelembevétele lehetővé teszi a leányvállalat által felosztott nyereség összegének és ezen a címen véglegesen és ténylegesen az anyavállalat rendelkezésére álló, egyenértékű összeg kimutatását, semlegesítve a leányvállalat tagállama által az anyavállalat vonatkozásában alkalmazott forrásadó hatását.
As the French and German Governments rightly argued in their observations submitted to the Court, the inclusion of tax credits in the fixed amount of the management costs relating to the holding, within the meaning of Article 4(2) of the directive, thus complies with the objective of neutrality, from the tax point of view, as regards the crossborder distribution of profits from a subsidiary to its parent company established in another Member State.
Amint azt a Bíróság elé terjesztett észrevételeikben a francia és a német kormány helyesen előadták, az irányelv 4. cikkének (2) bekezdése szerint az adójóváírásnak a részesedésre vonatkozó ügyviteli költségek átalányösszegébe való foglalása így összhangban áll a leányvállalat nyereségének egy másik tagállamban székhellyel rendelkező anyavállalata részére való felosztása adósemlegességének céljával.
In that context, the national court wishes, however, to know whether fiscal neutrality is unaffected by the fact that the tax credits cannot always be set off against the tax payable by the parent company, as is mentioned in paragraph 17 of this judgment.
Ebben az összegfüggésben azonban a kérdést előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy az adósemlegességet érinti-e az a tény, hogy az említett adójóváírásokat nem lehet mindig beszámítani az anyavállalat által fizetendő adóba, ahogyan az a jelen ítélet 17. cikkéből kitűnik.