natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘(1) In relation to straits used for international navigation, the exclusive economic zone or equivalent zone of a Member State and the high seas, is Article 5(2) of Directive 2005/35/EC invalid in so far as it limits the exceptions in Annex I Regulation 11(b) of [Marpol] 73/78 and in Annex II Regulation (6)(b) of [Marpol] 73/78 to the owners, masters and crew?
A High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) a 2006. július 4-i határozatával úgy döntött, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) A nemzetközi tengerhajózásban használt tengerszorosok, valamely tagállam kizárólagos gazdasági övezete vagy azzal egyenértékű övezete, valamint a nyílt tenger tekintetében a [2005/35 irányelv] 5. cikkének (2) bekezdése érvénytelen-e annyiban, amennyiben az a tulajdonosokra, parancsnokokra és a személyzetre korlátozza a Marpol 73/78 [egyezmény] I. melléklete 11. szabályának b) pontjában és II. melléklete 6. szabályának b) pontjában meghatározott kivételeket?
(b) Is Article 5(1) of the Directive invalid in so far as it excludes the application of the exceptions in Annex I Regulation 11(b) of [Marpol] 73/78 and in Annex II Regulation (6)(b) of [Marpol] 73/78?
2) Valamely tagállam parti tengere vonatkozásában: a) érvénytelen-e az irányelv 4. cikke annyiban, amennyiben előírja a tagállamok számára, hogy a súlyos hanyagságot a szennyezőanyagkibocsátásért való felelősség kritériumaként kezeljék; és/vagy b) érvénytelen-e a [2005/35] irányelv 5. cikkének (1) bekezdése annyiban, amennyiben kizárja a Marpol 73/78 [egyezmény] I. melléklete 11. szabályának b) pontjában és II. melléklete 6. szabályának b) pontjában meghatározott kivételek alkalmazását?
(3) Does Article 4 of the Directive, requiring Member States to adopt national legislation which includes serious negligence as a standard of liability and which penalises discharges in territorial sea, breach the right of innocent passage recognised in [UNCLOS], and if so, is Article 4 invalid to that extent?
3) Sérti-e a [Montego Bay-i] egyezményben elismert békés áthaladás jogát a [2005/35] irányelv 4. cikke, amely olyan nemzeti szabályozás elfogadását írja elő a tagállamok számára, amely a felelősségre vonás kritériumai között tartalmazza a súlyos hanyagságot, és amely büntetendőnek nyilvánítja a parti tengereken történt kibocsátásokat, és ha igen, úgy érvénytelen-e ennyiben a 4. cikk?
(4) Does the use of the phrase “serious negligence” in Article 4 of the Directive infringe the principle of legal certainty, and if so, is Article 4 invalid to that extent?’
4) Sérti-e a [2005/35] irányelv 4. cikkében szereplő »súlyos hanyagság« kifejezés a jogbiztonság elvét, és ha igen, úgy érvénytelen-e ennyiben a 4. cikk?”
The French Government questions whether the reference for a preliminary ruling is admissible, the national court having, in its view, failed to set out the circumstances in which the case has been brought before it.
A francia kormány az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságát vitatja, mivel szerinte a kérdést előterjesztő bíróság nem ismertette azon körülményeket, amelyek között hozzá fordultak.
The French Government submits that, in contrast to cases such as that giving rise to the judgment in Case C-491/01 British American Tobacco (Investments) and Imperial Tobacco [2002] ECR I-11453, the order for reference does not state that the claimants in the main proceedings have sought to bring an action contesting the transposition of Directive 2005/35 by the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland.
A C-491/01. sz., British American Tobacco (Investments) és Imperial Tobacco ügyben 2002. december 10-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-11453. o.) alapjául szolgáló ügyektől eltérően az említett kérelem nem utal arra, hogy az alapeljárás felperesei a 2005/35 irányelvnek Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága által történő átültetésére vonatkozó keresetet kívántak indítani.
In that regard, it is to be remembered that, when a question on the validity of a measure adopted by the institutions of the European Community is raised before a national court, it is for that court to decide whether a decision on the matter is necessary to enable it to give judgment and, consequently, whether it should request the Court to rule on that question.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy ha az Európai Közösség intézményei által hozott jogi aktus érvényességére vonatkozó kérdés nemzeti bíróság előtt merül fel, e bíróságra tartozik annak megítélése, hogy határozata meghozatalához szükséges-e a kérdés eldöntése, és hogy ezért kérje, hogy a Bíróság határozzon e kérdésről.
Accordingly, where the national court’s questions relate to the validity of a provision of Community law, the Court is obliged in principle to give a ruling (British American Tobacco (Investments) and Imperial Tobacco, paragraph 34 and the caselaw cited).
Következésképpen, ha a nemzeti bíróság által előterjesztett kérdések közösségi jogszabály érvényességére vonatkoznak, a Bíróság elvileg köteles határozatot hozni (a fent hivatkozott British American Tobacco (Investments) és Imperial Tobacco ügyben hozott ítélet 34. pontja, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
It is possible for the Court to refuse to give a preliminary ruling on a question submitted by a national court only where, inter alia, it is quite obvious that the ruling sought by that court on the interpretation or validity of Community law bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose or where the problem is hypothetical (British American Tobacco (Investments) and Imperial Tobacco, paragraph 35 and the caselaw cited).
A Bíróság csak akkor utasíthatja el a döntést valamely nemzeti bíróság által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés tekintetében, ha nyilvánvaló, hogy azon adott közösségi jogszabály értelmezése vagy érvényességének vizsgálata, amelyet a nemzeti bíróság kért, nem függ össze az alapeljárás tárgyával vagy céljával, illetve ha a szóban forgó probléma elméleti jellegű (a fent hivatkozott British American Tobacco (Investments) és Imperial Tobacco ügyben hozott ítélet 35. pontja, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
In the present case, it is clear from the order for reference that the claimants in the main proceedings have made an application to the High Court for judicial review of implementation of Directive 2005/35 in the United Kingdom and that they may make such an application even though, when the application was made, the period prescribed for implementation of the directive had not yet expired and no national implementing measures had been adopted.
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kiderül, hogy az alapeljárás felperesei a High Court előtt a 2005/35 irányelv Egyesült Királyságban történő átültetésének vitatására irányuló jogszerűségi vizsgálat iránti keresetet nyújtottak be, és hogy ilyen keresetet akkor is indíthatnak, ha annak benyújtása időpontjában az ezen irányelv átültetésére előírt határidő még nem járt le, és ha az említett irányelv átültetésére semmilyen nemzeti intézkedést nem hoztak.
Nor is it disputed before the Court of Justice that the questions submitted are relevant to the outcome of the main proceedings, as the adoption of national measures designed to transpose a directive into domestic law in the United Kingdom may be subject to the condition that the directive be valid (see British American Tobacco (Investments) and Imperial Tobacco, paragraph 37).
Továbbá a felek nem vitatják a Bíróság előtt, hogy az előterjesztett kérdések relevánsak az alapjogvita eldöntéséhez, mivel valamely irányelvnek az Egyesült Királyság jogrendjébe történő átültetésére vonatkozó nemzeti intézkedések meghozatala azon feltételtől tehető függővé, hogy ezen irányelv érvényes legyen (lásd a fent hivatkozott British American Tobacco (Investments) és Imperial Tobacco ügyben hozott ítélet 37. pontját).
It is therefore not obvious that the ruling sought by the national court on the validity of Directive 2005/35 bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose or concerns a hypothetical problem.
Ezért nem tűnik nyilvánvalónak, hogy a 2005/35 irányelv érvényességének a nemzeti bíróság által kért vizsgálata nem függ össze az alapeljárás tárgyával vagy céljával, illetve elméleti jellegű problémát érint.
Consideration of the questions referred for a preliminary ruling
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Questions 1 to 3
Az első, második és harmadik kérdésről
By its first three questions, the national court essentially requests the Court of Justice to assess the validity of Articles 4 and 5 of Directive 2005/35 in the light of Regulations 9 and 11(b) of Annex I, and Regulations 5 and 6(b) of Annex II, to Marpol 73/78
Az első, második és harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kéri, hogy a Bíróság a 2005/35 irányelv 4. és 5. cikkének érvényességét a Marpol 73/78 egyezmény I. melléklete 9. szabálya és 11. szabályának b) pontja, ezen egyezmény II. melléklete 5. szabálya és 6. szabályának b) pontja, valamint a Montego Bay-i
2008 — CASE C-308/06 and in the light of the provisions of UNCLOS which define the conditions under which coastal States may exercise certain of their rights in the various marine zones.
SZ. ÜGY egyezménynek a különböző tengeri övezetekben a parti államokat megillető egyes jogok gyakorlásának feltételeit meghatározó rendelkezései alapján vizsgálja.
The claimants in the main proceedings and the Greek, Cypriot and Maltese Governments submit that Articles 4 and 5 of Directive 2005/35 do not comply with Marpol 73/78 or UNCLOS in several respects.
Az alapeljárás felperesei, valamint a görög, a ciprusi és máltai kormány azt állítja, hogy a 2005/35 irányelv 4. és 5. cikke több tekintetben nem tartja be sem a Marpol 73/78 egyezményt, sem a Montego Bay-i egyezményt.
In particular, by laying down that liability is to be incurred for serious negligence, those articles establish a stricter liability regime for accidental discharges than that laid down in Article 4 of Marpol 73/78, read in conjunction with Regulations 9 and 11(b) of Annex I, and Regulations 5 and 6(b) of Annex II, to that Convention.
E cikkek különösen a súlyos hanyagságnak megfelelő felelősségi szint előírásával szigorúbb felelősségi rendszert állapítanak meg a véletlen kibocsátásokra, mint amelyet a Marpol 73/78 egyezménynek az ezen egyezmény I. melléklete 9. szabályával és 11. szabályának b) pontjával összefüggésben értelmezett 4. cikke, valamint ezen egyezmény II. melléklete 5. szabálya és 6. szabályának b) pontja előír.
The claimants in the main proceedings and the abovementioned governments proceed on the basis that the legality of Directive 2005/35 may be assessed in the light of UNCLOS, since the Community is a party thereto and it thus forms an integral part of the Community legal order.
E tekintetben az alapeljárás felperesei és a fent említett kormányok kiindulópontja az, hogy a 2005/35 irányelv jogszerűségét a Montego Bay-i egyezmény alapján lehet vizsgálni, hiszen – mivel a Közösség részese ezen egyezménynek – ez utóbbi a közösségi jogrend szerves részét képezi.
In their submission, the directive’s legality may also be assessed in the light of Marpol 73/78.
Szerintük az említett irányelv jogszerűsége a Marpol 73/78 egyezmény alapján is vizsgálható.
They state that UNCLOS defines and governs the extent of the jurisdiction of the Contracting Parties in their actions on the high seas, in their exclusive economic zones and in international straits.
A Montego Bay-i egyezmény ugyanis meghatározza és szabályozza a szerződő felek hatáskörének terjedelmét a nyílt tengeren, a kizárólagos gazdasági övezetben és a nemzetközi tengerszorosokban kifejtett tevékenységük keretében.
Thus, the Community lacks the power to adopt legislation applying to discharges from ships not flying the flag of one of the Member States, save to the extent that UNCLOS accords the Community the right to adopt such legislation.
Így a Közösségnek nincs hatásköre valamely tagállam lobogója alatt hajózó hajókról történő kibocsátásokra alkalmazandó jogszabályok elfogadására, ha az nem annyiban történik, amennyiben a Montego Bay-i egyezmény elismeri a Közösség ilyen jogszabály elfogadásához való jogát.
Under UNCLOS, the Contracting Parties have the power only to adopt legislation implementing the international rules and standards in such marine areas, that is to say, in the present case, the provisions of Marpol 73/78.
Ugyanakkor ez alapján a szerződő feleknek csak a nemzetközi szabályokat és szabványokat – vagyis a jelen esetben a Marpol 73/78 egyezmény rendelkezéseit – e zónákban végrehajtó jogszabály elfogadására van hatáskörük.
This power is specified with regard to the high seas in Article 211(1) and (2) of UNCLOS, with regard to international straits in Articles 42(1)(b) and 45 of that Convention and with regard to the exclusive economic zone in Article 211(5).
E hatáskört a nyílt tenger vonatkozásában a Montego Bay-i egyezmény 211. cikkének (1) és (2) bekezdése, a nemzetközi tengerszorosok vonatkozásában ezen egyezmény 42. cikke (1) bekezdésének b) pontja, és a kizárólagos gazdasági övezet vonatkozásában ezen egyezmény 211. cikkének (5) bekezdése határozza meg pontosan.
The same holds for territorial waters, by virtue of Article 2(3) of UNCLOS.
Ugyanez vonatkozik a parti tengerre a Montego Bay-i egyezmény 2. cikkének (3) bekezdése alapján.
The claimants in the main proceedings add that the legality of Directive 2005/35 must be assessed in the light of Marpol 73/78 for the further reason that the Community legislature seeks to implement the latter in Community law by means of that directive.
Az alapeljárás felperesei hozzáfűzik, hogy a 2005/35 irányelv jogszerűségét a Marpol 73/78 egyezmény tekintetében kellene vizsgálni, szintén azon okból, hogy a közösségi jogalkotó ez utóbbi egyezményt ezen irányelv segítségével kívánja átültetni a közösségi jogba.
Furthermore, the field of maritime transport is a field where the Community has assumed the function of regulating the implementation of the international obligations of the Member States.
Továbbá a tengeri fuvarozás területe olyan terület, ahol a Közösség szabályozó szerepet játszik a tagállamok nemzetközi kötelezettségeinek teljesítését illetően.
The position is analogous to that under the General Agreement on Tariffs and Trade of 30 October 1947 (‘GATT 1947’) before the advent of the Agreement establishing the World Trade Organisation, where the Community, without becoming a party to GATT 1947, succeeded to the obligations of Member States through its actions under the common commercial policy.
A helyzet ahhoz hasonló, amely az 1947. október 30-i Általános és Vám- és Kereskedelmi Egyezmény (a továbbiakban: az 1947. évi GATT) alapján érvényesült a Kereskedelmi Világszervezetet létrehozó egyezmény létrejötte előtt, amely helyzetben a Közösség – anélkül, hogy részesévé vált volna ezen egyezmények közül az elsőnek – a tagállamok jogutódja lett a kötelezettségeik tekintetében a közös kereskedelempolitika keretében végzett tevékenysége révén.
The field covered by GATT 1947 was thereby brought within the jurisdiction of the Community, its provisions having the effect of binding the Community.
Az 1947. évi GATT hatálya alá tartozó területek így a Közösség hatáskörébe kerültek, és ezen egyezmény rendelkezései kötelezik a Közösséget.
It is clear from Article 300(7) EC that the Community institutions are bound by agreements concluded by the Community and, consequently, that those agreements have primacy over secondary Community legislation (see, to this effect, Case C-61/94 Commission v Germany [1996] ECR I-3989, paragraph 52, and Case C-311/04 Algemene Scheeps Agentuur Dordrecht [2006] ECR I-609, paragraph 25).
Az EK 300. cikk (7) bekezdéséből következik, hogy a Közösség intézményeire kötelezőek a Közösség által kötött megállapodások, és hogy következésképpen e megállapodásokat elsőbbség illeti meg a másodlagos közösségi jogi aktusokkal szemben (lásd ebben az értelemben a C-61/94. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1996. szeptember 10-én hozott ítélet [EBHT 1996., I-3989. o.] 52. pontját és a C-311/04. sz.
It follows that the validity of a measure of secondary Community legislation may be affected by the fact that it is incompatible with such rules of international law.
Ebből következik, hogy valamely másodlagos közösségi jogi aktus érvényességét érintheti annak az ilyen nemzetközi jogi jogszabályokkal való összeegyeztethetetlensége.
Where that invalidity is pleaded before a national court, the Court of Justice thus reviews,
Ha ezen érvénytelenségre nemzeti bíróság előtt hivatkoznak, a Bíróság az
2008 — CASE C-308/06 pursuant to Article 234 EC, the validity of the Community measure concerned in the light of all the rules of international law, subject to two conditions.
EK 234. cikk alkalmazásával így az érintett közösségi jogi aktus érvényességét vizsgálja valamennyi nemzetközi jogi jogszabály tekintetében két feltétel betartása mellett.
First, the Community must be bound by those rules (see Joined Cases 21/72 to 24/72 International Fruit Company and Others [1972] ECR 1219, paragraph 7).
Először is e jogszabályoknak kötelezniük kell a Közösséget (lásd a 21/72–24/72. sz., International Fruit Company és társai egyesített ügyekben 1972. december 12-én hozott ítélet [EBHT 1972., 1219. o.] 7. pontját).
Second, the Court can examine the validity of Community legislation in the light of an international treaty only where the nature and the broad logic of the latter do not preclude this and, in addition, the treaty’s provisions appear, as regards their content, to be unconditional and sufficiently precise (see to this effect, in particular, Case C-344/04 IATA and ELFAA [2006] ECR I-403, paragraph 39).
Másodszor a Bíróság a közösségi szabályozás érvényességét csak akkor vizsgálhatja valamely nemzetközi szerződés tekintetében, ha ez utóbbi természetével, illetve rendszerével az nem ellentétes, és ha annak a rendelkezései egyébként a tartalmuk vonatkozásában feltétel nélkülinek és kellően pontosnak tűnnek (lásd ebben az értelemben többek között a C-344/04. sz., IATA és ELFAA ügyben 2006. január 10-én hozott ítélet [EBHT 2006., I-403. o.] 39. pontját).
It must therefore be examined whether Marpol 73/78 and UNCLOS meet those conditions.
Meg kell tehát vizsgálni, hogy e két feltétel együttesen fennáll-e a Marpol 73/78 egyezményt és a Montego Bay-i egyezményt illetően.
First, with regard to Marpol 73/78, it is to be observed at the outset that the Community is not a party to this Convention.
Először is a Marpol 73/78 egyezményt illetően rögtön meg kell állapítani, hogy a Közösség abban nem szerződő fél.
Furthermore, as the Court has already held, it does not appear that the Community has assumed, under the EC Treaty, the powers previously exercised by the Member States in the field to which Marpol 73/78 applies, nor that, consequently, its provisions have the effect of binding the Community (Case C-379/92 Peralta [1994] ECR I-3453, paragraph 16).
Továbbá – amint azt a Bíróság már megállapította – nem tűnik úgy, hogy az EK-Szerződés alapján a Közösség átvette a korábban a tagállamok által gyakorolt hatásköröket a Marpol 73/78 egyezmény alkalmazása körében, sem hogy következésképpen ez utóbbi egyezmény rendelkezései kötelezik a Közösséget (a C-379/92. sz.
In this regard, Marpol 73/78 can therefore be distinguished from GATT 1947 within the framework of which the Community progressively assumed powers previously exercised by the Member States, with the consequence that it became bound by the obligations flowing from that agreement (see to this effect, in particular, International Fruit Company and Others, paragraphs 10 to 18).
Peralta-ügyben 1994. július 14-én hozott ítélet [EBHT 1994., I-3453. o.] 16. pontja). E tekintetben a Marpol 73/78 egyezmény különbözik tehát az 1947. évi GATT-tól, amelynek keretében a Közösség fokozatosan átvette a korábban a tagállamok által gyakorolt hatásköröket, aminek következtében a Közösséget kötelezik az ezen egyezményből eredő kötelezettségvállalások (lásd ebben az értelemben többek között a fent hivatkozott International Fruit Company és társai ügyben hozott ítélet 10–18. pontját).
Accordingly, this caselaw relating to GATT 1947 cannot be applied to MARPOL 73/78.
Ezért az 1947. évi GATT-ra vonatkozó ítélkezési gyakorlat nem vonatkoztatható a Marpol 73/78 egyezményre.
It is true that all the Member States of the Community are parties to Marpol 73/78.
Igaz, hogy a Közösség összes tagállama szerződő fél a Marpol 73/78 egyezményben.
Nevertheless, in the absence of a full transfer of the powers previously exercised by the Member States to the Community, the latter cannot, simply because all those States are parties to Marpol 73/78, be bound by the rules set out therein, which it has not itself approved.
A tagállamok által korábban gyakorolt hatáskörök Közösségre történő teljes átruházásának hiányában azonban a Közösséget csupán azon tény miatt, hogy e tagállamok mind szerződő felek a Marpol 73/78 egyezményben, nem kötelezhetik az abban szereplő szabályok, amelyeket ő maga nem hagyott jóvá.
Since the Community is not bound by Marpol 73/78, the mere fact that Directive 2005/35 has the objective of incorporating certain rules set out in that Convention into Community law is likewise not sufficient for it to be incumbent upon the Court to review the directive’s legality in the light of the Convention.
Mivel a Marpol 73/78 egyezmény nem kötelező a Közösségre, önmagában az a körülmény sem elég ahhoz, hogy a Bíróság feladata legyen ezen irányelv jogszerűségének az említett egyezmény tekintetében történő vizsgálata, hogy a 2005/35 irányelv célja az egyezményben szereplő bizonyos szabályok közösségi jogba történő beillesztése.
None the less, it does not appear that Regulations 9 and 11(b) of Annex I to Marpol 73/78 and Regulations 5 and 6(b) of Annex II to that Convention are the expression of customary rules of general international law.
Nem tűnik azonban úgy, hogy a Marpol 73/78 egyezmény I. mellékletének 9. szabálya, 11. szabályának b) pontja, valamint ezen egyezmény II. mellékletének 5. szabálya és 6. szabályának b) pontja az általános nemzetközi jogban kialakult szokásjogi szabályokat juttatja kifejezésre.
In those circumstances, it is clear that the validity of Directive 2005/35 cannot be assessed in the light of Marpol 73/78, even though it binds the Member States.
Ilyen körülmények között meg kell állapítani, hogy a 2005/35 irányelv érvényességét nem lehet a Marpol 73/78 egyezmény alapján vizsgálni, bár az kötelező a tagállamokra.
The latter fact is, however, liable to have consequences for the interpretation of, first, UNCLOS and, second, the provisions of secondary law which fall within the field of application of Marpol 73/78.
Ez utóbbi körülménynek azonban következményei lehetnek egyrészt a Montego Bay-i egyezmény, másrészt pedig a Marpol 73/78 egyezmény hatálya alá tartozó másodlagos jogi rendelkezések értelmezésére.
In view of the customary principle of good faith, which forms part of general international law, and of Article 10 EC, it is incumbent upon the Court to interpret those provisions taking account of Marpol 73/78.
Tekintetbe véve ugyanis az általános nemzetközi jog és az EK 10. cikk részét képező jóhiszeműség szokásjogi elvét, a Bíróság feladata e rendelkezéseket a Marpol 73/78 egyezmény figyelembevételével értelmezni.
Second, UNCLOS was signed by the Community and approved by Decision 98/392, thereby binding the Community, and the provisions of that Convention accordingly form an integral part of the Community legal order (see Case C-459/03 Commission v Ireland [2006] ECR I-4635, paragraph 82).
Másodszor a Montego Bay-i egyezményt a Közösség írta alá, majd pedig a 98/392 határozattal hagyta jóvá, amely következésképpen kötelező a Közösségre, mivel az egyezmény rendelkezései ennélfogva a közösségi jogrend szerves részét képezik (lásd a C-459/03. sz., Bizottság kontra Írország ügyben 2006. május 30-án hozott ítélet [EBHT 2006., I-4635. o.] 82. pontját).