natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(2) refer the case back to the Court of First Instance of the European Communities for a ruling on the substance of the matter;
2) Az ügyet utalja vissza az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága elé, hogy az bírálja el az ügy érdemét.
(3) reserve the decision as to costs.
3) A költségekről jelenleg ne határozzon.
22 April 2008 *
2008. április 22.*
Commission of the European Communities, represented by V. Kreuschitz and M. Niejahr, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg, appellant, the other parties to the proceedings being:
P. sz. ügyben, a Bíróság alapokmánya 56. cikke alapján 2004. szeptember 16-án benyújtott fellebbezése tárgyában, az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: V. Kreuschitz és M. Niejahr, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg) fellebbezőnek a többi fél az eljárásban: a Salzgitter AG (képviselik: J. Sedemund és T. Lübbig Rechtsanwälte), felperes az elsőfokú eljárásban,
2008 — CASE C-408/04 P
22-I ÍTÉLET – C-408/04.
Federal Republic of Germany, represented by M. Lumma and W.-D. Plessing, as well as C. Schulze-Bahr, acting as Agents, intervener at first instance,
ÜGY a Németországi Szövetségi Köztársaság (képviselik: M. Lumma és W.-D. Plessing, valamint C. Schulze-Bahr, meghatalmazotti minőségben) beavatkozó az elsőfokú eljárásban,
THE COURT (Grand Chamber), composed of V. Skouris, President, C.W.A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, A. Tizzano and L. Bay Larsen, Presidents of Chambers, J.N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta, M. Ilešič, P. Lindh and J.-C. Bonichot (Rapporteur), Judges,
A BÍRÓSÁG (nagytanács), tagjai: V. Skouris elnök, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, A. Tizzano és L. Bay Larsen tanácselnökök, J. N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta, M. Ilešič, P. Lindh és J.-C. Bonichot (előadó) bírák, főtanácsnok: Y. Bot, hivatalvezető: J. Swedenborg tanácsos, tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2007. február 6-i tárgyalásra, a főtanácsnok indítványának a 2007. szeptember 11-i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
COMMISSION v SALZGITTER gives the following
BIZOTTSÁG KONTRA SALZGITTER meghozta a következő
By its appeal, the Commission of the European Communities asks the Court of Justice to set aside the judgment delivered by the Court of First Instance of the European Communities on 1 July 2004 in Case T-308/00 Salzgitter v Commission [2004] ECR II-1933 (‘the judgment under appeal’) by which that court partly annulled Commission Decision 2000/797/ECSC of 28 June 2000 on State aid granted by the Federal Republic of Germany to Salzgitter AG, Preussag Stahl AG and the group’s steel-industry subsidiaries, now known as Salzgitter AG - Stahl und Technologie (SAG) (OJ 2000 L 323, p. 5, ’the contested decision’).
Fellebbezésében az Európai Közösségek Bizottsága az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága T-308/00. sz., Salzgitter kontra Bizottság ügyben 2004. július 1-jén hozott ítéletének (EBHT 2004., II-1933. o., a továbbiakban: megtámadott ítélet) hatályon kívül helyezését kéri, amelyben az Elsőfokú Bíróság részben megsemmisítette a Németország által a jelenleg a Salzgitter AG – Stahl und Technologie (SAG) név alatt összevont Salzgitter AG, Preussag Stahl AG és a csoport acélipari leányvállalatai részére nyújtott állami támogatásról szóló, 2000. június 28-i 2000/797/ESZAK bizottsági határozatot (HL L 323., 5. o., a továbbiakban: vitatott határozat).
By its crossappeal, Salzgitter AG (‘Salzgitter’) seeks to have the judgment under appeal set aside in part.
Csatlakozó fellebbezésében a Salzgitter AG (a továbbiakban: Salzgitter) a megtámadott ítélet részleges hatályon kívül helyezését kéri.
Legal context and facts of the case
Jogi és ténybeli háttér
In paragraphs 1 to 5 of the judgment under appeal, the Court of First Instance set out the legal context as follows:
A megtámadott ítélet 1–5. pontjában az Elsőfokú Bíróság a következőképpen mutatta be a jogi hátteret:
Article 4 CS provides:
Az ESZAK 4. cikk értelmében:
“The following are recognised as incompatible with the common market for coal and steel and shall accordingly be abolished and prohibited within the Community, as provided in this Treaty:
»A közös szén- és acélpiaccal összeegyeztethetetlennek minősülnek, és így az e szerződésben meghatározott feltételek mellett eltörlendőek és tilosak a Közösségen belül:
(c) subsidies or aids granted by States, or special charges imposed by States, in any form whatsoever.”
ÜGY c) az államok által bármilyen formában nyújtott szubvenciók, támogatások vagy az általuk kivetett különleges terhek.«
Article 67 CS provides:
Az ESZAK 67. cikk szerint:
— if the action taken by that State is having harmful effects on the coal or steel undertakings within the jurisdiction of that State, the Commission may authorise it to grant aid to these undertakings, the amount, conditions and duration of which shall be determined in agreement with the Commission. …;
– amennyiben az érintett állam lépése az adott állam joghatósága alá tartozó szén- vagy acélipari vállalkozásokra nézve jár káros következményekkel, a Bizottság engedélyezheti, hogy az állam támogatást nyújtson nekik, amelynek összegét, feltételeit és tartamát a Bizottsággal egyetértésben határozzák meg. […]
— if the action taken by that State is having harmful effects on the coal or steel undertakings within the jurisdiction of other Member States, the Commission shall make a recommendation to that State with a view to remedying these effects by such measures as that State may consider most compatible with its own economic equilibrium.
– amennyiben az érintett állam lépése más állam joghatósága alá tartozó szén- vagy acélipari vállalkozásokra nézve jár káros következményekkel, a Bizottság ajánlást intéz az államhoz, hogy ezeket a saját gazdasági egyensúlyával leginkább összeférhetőnek ítélt intézkedésekkel orvosolja.
The first and second paragraph of Article 95 CS provide as follows:
Az ESZAK 95. cikk első és második számozatlan bekezdései kimondják:
“In all cases not provided for in this Treaty where it becomes apparent that a decision or recommendation of the Commission is necessary to attain, within the common market in coal and steel and in accordance with Article 5, one of the objectives of the Community set out in Articles 2, 3 and 4, the decision may be taken or the recommendation made with the unanimous assent of the Council and after the Consultative Committee has been consulted.
»Az e szerződésben nem szabályozott minden olyan esetben, amikor a Közösségnek a 2., 3. és 4. cikkben meghatározott valamely célkitűzésének a közös szén- és acélpiac működése terén és az 5. cikk rendelkezéseivel összhangban történő megvalósításához bizottsági határozat vagy ajánlás tűnik szükségesnek, a határozatot vagy ajánlást a Tanács egyhangúlag hozott hozzájárulásával és a Tanácsadó Bizottsággal folytatott konzultációt követően kell meghozni.
Any decision so taken or recommendation so made shall determine what penalties, if any, may be imposed.”
Az esetlegesen alkalmazandó szankciókat ugyanilyen – azonos formában elfogadott – határozatban, illetve ajánlásban kell meghatározni.«
In order to meet the restructuring needs of the steel industry, the Commission relied on the provisions of Article 95 CS to introduce, in the early 1980s, a Community scheme authorising the grant of State aid to the steel industry in specific and limited cases.
Avégből, hogy az acélipari ágazat szerkezetátalakítása követelményeinek megfeleljen, a Bizottság az ESZAK 95. cikke rendelkezéseire támaszkodott, hogy a 80-as évek elejétől kezdve olyan közösségi rendszert állítson fel, amely bizonyos korlátozottan meghatározott esetekben engedélyezi állami támogatások nyújtását az acéliparnak.
That scheme underwent a series of amendments in order to deal with the cyclical problems encountered by the steel industry.
Az acélipar konjunkturális nehézségeivel történő szembenézés végett a rendszert sorozatosan kiigazították.
The decisions successively adopted for that purpose are commonly known as the “Steel Aid Codes”.
A sorra elfogadott határozatokat erre tekintettel rendszerint »acélipari támogatási kódexeknek« nevezik.
On 18 December 1996, the Commission adopted Decision No 2496/96/ECSC establishing Community rules for State aid to the steel industry (OJ 1996 L 338,
A Bizottság 1996. december 18-án elfogadta az acélipari támogatások közösségi szabályainak felállításáról szóló 2496/96/ESZAK határozatot (HL L 338., 42. o.),
2008 — CASE C-408/04 P p.
22-I ÍTÉLET – C-408/04.
42), which constitutes the Sixth Steel Aid Code [(the Sixth Steel Aid Code)].
P. SZ. ÜGY amely a hatodik acélipari támogatási kódexet jelenti [(a továbbiakban: hatodik acélipari támogatási kódex)].
That decision was applicable from 1 January 1997 to 22 July 2002.’
E határozat 1997. január 1. és 2002. július 22. között volt hatályban.”
In paragraphs 6 to 11 of the judgment under appeal, the Court of First Instance set out the pre-litigation procedure, in the following terms:
Ezt követően az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 6–11. pontjában a következőképpen ismertette a jogvita előzményeit:
Salzgitter … is a group operating in the steel sector which includes Preussag Stahl AG and other undertakings involved in the same sector.
A Salzgitter […] egy az acélipari ágazatban működő csoport, amely a Preussag Stahl AG-ból és ugyanezen ágazatban működő további vállalkozásokból áll.
In Germany, the Zonenrandförderungsgesetz (German law on the development of the border zone between the former German Democratic Republic and the former Czechoslovak Socialist Republic, “the ZRFG”) was adopted on 5 August 1971 and approved, along with subsequent amendments to it, by [decision of] the Commission [(“the 1971 Decision”)], following assessment of the measures planned by the Commission pursuant to Article 92 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 87 EC) and Article 93 of the EC Treaty (now Article 88 EC).
Németországban a Zonenrandförderungsgesetzet (az egykori Német Demokratikus Köztársasággal és az egykori Csehszlovák Köztársasággal határos zóna fejlesztéséhez való hozzájárulásról szóló német törvény, a továbbiakban: ZRFG) 1971. augusztus 5-én fogadták el, és – az időközben bekövetkezett módosításaival együtt – a Bizottság – a törvényben szereplő intézkedéseknek az EK-Szerződés 92. cikke (jelenleg, módosítást követően, EK 87. cikk), valamint az EK-Szerződés 93. cikke (jelenleg EK 88. cikk) fényében történt vizsgálatát követően – [határozatban] [(a továbbiakban: 1971-es határozat)] jóváhagyta.
The most recent amendments to the ZRFG were approved by the Commission as State aid compatible with the EC Treaty (OJ 1993 C 3, p. 3).
A ZRFG legutóbbi módosításait a Bizottság – mint az EK-Szerződéssel összeegyeztethető állami támogatásokat – jóváhagyta (HL 1993. C 3., 3. o.).
The ZRFG came to an end definitively in 1995.
A ZRFG 1995-ben végleg hatályát vesztette.
From the beginning, Paragraph 3 of the ZRFG provided for tax incentives in the form of special depreciation allowances (“Sonderabschreibungen”) and taxfree reserves (“steuerfreie Rücklagen”) for investments made in any establishment of an undertaking situated along the border area between the former German Democratic Republic and the former Czechoslovak Socialist Republic … .
Az egykori Német Demokratikus Köztársasággal és az egykori Csehszlovák Köztársasággal közös határ […] mentén elhelyezkedő minden vállalkozási telephely által megvalósított befektetés vonatkozásában a ZRFG 3. cikke speciális értékcsökkenési leírások („Sonderabschreibungen”) és adómentes tartalékok („steuerfreie Rücklagen”) formájában kezdettől fogva adóösztönzőket tartalmazott.
The special depreciation allowances permitted the entry of a higher rate of depreciation for eligible investment in the company accounts than would be possible, under the ordinary legislation, in the initial year or years of the investment of the
A speciális értékcsökkenési leírások abban álltak, hogy a társasági mérlegben – szubvencionált befektetések cím alatt – egy bizonyos – az általános szabályokhoz képest magasabb – mértékű amortizáció volt feltüntethető az illető
COMMISSION v SALZGITTER company in question.
BIZOTTSÁG KONTRA SALZGITTER vállalkozás említett befektetéseit követő első évben vagy években.
Thus the company’s tax base was reduced and liquidity was increased for the first year or years of the investment, thereby procuring a gain for the company.
Ez a vállalkozás számára csökkentett adóalapot és következésképpen nagyobb likviditást biztosított a befektetéseket követő első évben vagy években, ezáltal likviditási előnyhöz juttatva azt.
Taxfree reserves also produced a gain for the company.
A vállalkozás hasonló előnyre tett szert az adómentes tartalékok révén is.
The special depreciation allowances and taxfree reserves could not be cumulated, however.
A speciális értékcsökkenési leírások és az adómentes tartalékok ugyanakkor nem voltak halmozhatók.
By letter dated 3 March 1999 the Commission, after having observed from a reading of the annual accounts of Preussag Stahl AG, one of the companies of … Salzgitter …, that the company had been subsidised repeatedly between 1986 and 1995 on the basis of Paragraph 3 of the ZRFG, informed Germany of its decision to initiate the procedure under Article 6(5) of the Sixth Steel Aid Code in respect of the aid granted by [the Federal Republic of] Germany to Preussag Stahl AG and to the other subsidiaries of … Salzgitter ….
1999. március 3-i levelével a Bizottság – miután észlelte a Preussag Stahl AG, a […] Salzgitter […] egyik társasága, éves beszámolójában, hogy 1986 és 1995 között a ZRFG 3. cikke alapján többszörös támogatásban részesült – tájékoztatta a Németországi Szövetségi Köztársaságot, hogy a hatodik acélipari támogatási kódex 6. cikke (5) bekezdése szerinti eljárás megindítását határozta el a Németország által a Preussag Stahl AG-nek és a Salzgitter […] többi acélipari leányvállalatának nyújtott támogatások ügyében.
By that decision, published on 24 April 1999 in the Official Journal of the European Communities (OJ 1999 C 113, p. 9), the Commission invited the parties concerned to submit their observations on the aid in question.
Ezen, az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában (HL C 113., 9. o.) 1999. április 24-én kihirdetett határozatával a Bizottság felhívta az érintett feleket a szóban forgó támogatásokkal kapcsolatos észrevételeik megtételére.
During the administrative procedure, the Commission received comments from the German authorities, by letter of 10 May 1999, and the observations of the only third party concerned, the UK Steel Association, which it forwarded to the Federal Republic of Germany.
A közigazgatási eljárás során a Bizottság megkapta a német hatóságok 1999. május 10-i levelében foglalt megjegyzéseit, csakúgy mint az egyetlen beavatkozó érdekelt, a UK Steel Association észrevételeit, amelyeket a Bizottság megküldött a Németországi Szövetségi Köztársaságnak.
On 28 June 2000, the Commission adopted [the contested d]ecision, on State aid granted by the Federal Republic of Germany to Salzgitter…, by which the special depreciation allowances and taxfree reserves pursuant to Paragraph 3 of the ZRFG of which [Salzgitter] had been the recipient in respect of eligible bases of DEM 484 million and DEM 367 million respectively were found to be State aid incompatible with the common market.
2000. június 28-án a Bizottság elfogadta a [vitatott határozatot], mely szerint a ZRFG 3. cikkében szereplő speciális értékcsökkenési leírások és adómentes tartalékok, amelyekben a [Salzgitter] 484 millió, illetve 367 millió német márkás támogatási alappal részesült, a közös piaccal összeegyeztethetetlen állami támogatásnak minősülnek.
By Articles 2 and 3 of the [contested] decision, the Commission ordered the Federal Republic of Germany to recover that aid from the recipient and requested it to state the specific conditions for its recovery.’
A [vitatott] határozat 2. és 3. cikke szerint a Bizottság kötelezte a Németországi Szövetségi Köztársaságot, hogy intézkedjék a fenti támogatásoknak a kedvezményezett általi visszatérítéséről, és felhívta a visszatérítés pontos feltételeinek megjelölésére.”
Proceedings before the Court of First Instance and the judgment under appeal
Az Elsőfokú Bírósághoz benyújtott kereset és a megtámadott ítélet
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 11 September 2000, Salzgitter brought an action seeking the annulment of the contested decision.
Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2000. szeptember 21-én benyújtott keresetlevelével a Salzgitter keresetet nyújtott be a vitatott határozat megsemmisítése iránt.
By order of the President of the Court of First Instance of 29 March 2001, the Federal Republic of Germany was given leave to intervene in support of the form of order sought by Salzgitter.
A 2001. március 29-i végzésben engedélyezték a Németországi Szövetségi Köztársaság beavatkozását a Salzgitter kérelmeinek támogatása végett.
In the judgment under appeal, the Court of First Instance held that the Commission was entitled to apply Article 4(c) CS, and not Article 67 CS, to the State aid granted to Salzgitter.
A megtámadott ítéletben az Elsőfokú Bíróság úgy ítélte meg, hogy az ESZAK 67. cikket kizárva a Bizottság helyesen alkalmazta az ESZAK 4. cikk c) pontját a Salzgitternek nyújtott támogatásokra.
In reaching that conclusion, the Court of First Instance stated, particularly in paragraphs 111 to 115 of the judgment under appeal, that Articles 4(c) CS and 67 CS cover two distinct areas, with Article 67 not covering State aid, and that the uncertainty brought about by developments in the legal regime governing aid not specific to the coal and steel sectors during the period that saw the successive adoption of the first three Steel Aid Codes could not change its interpretation.
E következtetésre az Elsőfokú Bíróság úgy jutott, hogy a megtámadott ítélet 111–115. pontjában kifejtette különösen, hogy az ESZAK 4. cikk c) pontja és az ESZAK 67. cikk két eltérő területre vonatkozik, mivel az ESZAK 67. cikk nem érinti az állami támogatások kérdését, és hogy a nem kizárólag a szén- és acélipari ágazatban nyújtott támogatások jogi szabályozásának változásaival összefüggő, az első három acélipari támogatási kódex egymást követő elfogadásakor fennálló bizonytalanság nem alkalmas arra, hogy módosítsa értelmezését.
Moreover, the Court of First Instance rejected as unfounded Salzgitter’s arguments concerning the Commission’s erroneous interpretation of the notion of State aid and of Article 95 CS, as well as its argument concerning the failure to state reasons in the contested decision.
Az Elsőfokú Bíróság egyébiránt – mint megalapozatlant – elutasította a Salzgitter azon érveit, amelyek az állami támogatás fogalmának és az ESZAK 95. cikknek a Bizottság általi helytelen értelmezésére, valamint a vitatott határozat indokolására vonatkozó kötelezettség megsértésére vonatkoztak.
By contrast, the Court of First Instance held that the Commission could not order the recovery of the aid paid to the applicant between 1986 and 1995 without breaching the principle of legal certainty, and annulled Articles 2 and 3 of the contested decision concerning the Federal Republic of Germany’s obligation to recover the State aid covered by that decision.
Az Elsőfokú Bíróság azonban úgy ítélte meg, hogy a Bizottság a jogbiztonság elvének sérelme nélkül nem írhatja elő a Salzgitter számára 1986 és 1995 között nyújtott támogatások visszatéríttetését, és megsemmisítette a vitatott határozatnak az e határozatban említett állami támogatások Németországi Szövetségi Köztársaság általi visszatéríttetésére vonatkozó kötelezettséget előíró 2. és 3. cikkét.
To reach the finding that there was a breach of the principle of legal certainty, the Court of First Instance held, in paragraph 174 of the judgment under appeal, that the situation resulting from the adoption of the Second and the Third Steel Aid Code had created a legal situation that was ambiguous as to the scope of the 1971 Decision and the scope of the obligation to notify the aid granted to Salzgitter after adoption of that third code, pursuant to Article 6 of that code.
Az Elsőfokú Bíróság a jogbiztonság elvének megsértésére vonatkozó megállapításra úgy jutott, hogy a megtámadott ítélet 174. pontjában úgy ítélte meg, hogy a második és harmadik acélipari támogatási kódex elfogadása nyomán kialakult helyzet – az 1971-es határozat hatályát, valamint az említett harmadik kódex elfogadását követően ez utóbbi 6. cikke alapján a Salzgitternek nyújtott támogatások bejelentésére vonatkozó kötelezettség hatályát illetően – kétértelmű jogi helyzetet teremtett.
Subsequently, the Court of First Instance held, in paragraph 179 of the judgment under appeal, that the Commission had been aware of the aid paid to Salzgitter under the ZRFG because Salzgitter had sent the Commission its annual reports and accounts for the years 1987/1988.
Az Elsőfokú Bíróság ezt követően a megtámadott ítélet 179. pontjában megállapította, hogy a Bizottságnak tudomása volt a ZRFG értelmében a Salzgitternek nyújtott támogatásokról, mivel a Salzgitter megküldte számára az 1987/1988-as évekre vonatkozó tevékenységi jelentését és éves beszámolóját.
The Court of First Instance inferred from this, in paragraph 180 of the judgment under appeal, that the situation of uncertainty and lack of clarity, combined with the prolonged lack of reaction on the part of the Commission, in spite of its awareness of the aid received by Salzgitter, had led to the creation by the Commission, in disregard of its duty of diligence, of an equivocal situation which the Commission was under a duty to clarify before it could take any action to order the recovery of the aid already paid.
Az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 180. pontjában ebből arra következtetett, hogy a bizonytalanságot és az egyértelműség hiányát – jóllehet tudomása volt a Salzgitternek nyújtott támogatásokról – az intézkedés tartós hiányával súlyosbítva, a Bizottság az intézményt terhelő gondos ügyintézés követelményének megsértésével olyan kétértelmű helyzetet teremtett, amelyet – a már nyújtott támogatások visszatéríttetését elrendelő bármilyen lépés megtétele előtt – tisztáznia kellett volna.
Therefore, the Court of First Instance held, in paragraph 182 of the judgment under appeal, that the Commission could not order the recovery of the aid paid to Salzgitter between 1986 and 1995 without breaching the principle of legal certainty.
Az Elsőfokú Bíróság így a megtámadott ítélet 182. pontjában úgy ítélte meg, hogy a Bizottság – a jogbiztonság elvének sérelme nélkül – nem írhatja elő a Salzgitternek 1986 és 1995 között nyújtott támogatások visszatéríttetését.
In those circumstances, the Court of First Instance held that it was not necessary to rule on the calculation of the amount of aid covered by the contested decision.
E körülmények között az Elsőfokú Bíróság szükségtelennek ítélte, hogy döntsön a vitatott határozatban említett támogatások összegének kiszámításáról.
By its appeal, the Commission asks the Court to set aside the judgment under appeal, to refer the dispute back to the Court of First Instance and to order Salzgitter to pay the costs.
A Bizottság fellebbezésében azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, utalja vissza az ügyet az Elsőfokú Bírósághoz, és a Salzgittert kötelezze a költségek viselésére.
Salzgitter contends that the appeal should be dismissed and, by a crossappeal, claims that the judgment under appeal should be set aside in so far as it partially dismissed its action for annulment, and that Article 1 of the contested decision, which classifies as ’State aid’ the special depreciation allowance and the taxfree reserves which Salzgitter enjoyed pursuant to the ZRFG, should be annulled.
A Salzgitter kéri a fellebbezés elutasítását, és csatlakozó fellebbezésben a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezését, amennyiben az részben elutasította keresetét, valamint a vitatott határozat 1. cikkének megsemmisítését, amely „állami támogatásnak” minősíti az általa a ZRFG alapján kapott speciális értékcsökkenési leírásokat és adómentes tartalékokat.
Salzgitter also contends that the Commission should be ordered to pay the costs of both sets of proceedings.
Kéri továbbá, hogy a Bíróság a Bizottságot kötelezze a két eljárás költségeinek viselésére.