natgillin/translations-raw huggingface dataset:
28 — On this issue, see, inter alia, Simon, I., ‘What’s Cooking at the CFI?
Ezt a felfogást a szakirodalom egy része határozottan támadja, 30úgy ítéli meg, hogy
875) that the regulation was finally worded in such a way that each absolute ground for refusal has the same value.
32 – Ekey, F. L. és Klippel, D., i. m., 875. o., hangsúlyozza, hogy a rendelet végül elfogadta, hogy minden feltétlen kizáró ok egyenrangú.
The regulation thus clearly rejected the still widespread belief that the sole ground for refusal is lack of distinctiveness and that the other grounds are merely applications of this.
A rendelet így egyértelműen elutasította azt a még mindig nagyon elterjedt véleményt, amely szerint az egyetlen kizáró ok a megkülönböztető képesség hiánya, és a többi ok csupán ennek alkalmazása.
29 — Campina Melkunie, cited in footnote 27, paragraph 19, and Koninklijke KPN Nederland, cited in footnote 21, paragraph 86.
a különböző kizáró okokat egyenrangú és önálló okoknak kellene tekinteni, nem pedig egymással összefüggő indokoknak, még akkor is, ha a szerzők egyetértenek abban, hogy a tisztán leíró jellegű megjelölések főszabály szerint nem alkalmasak a megkülönböztetésre. 31
33 — ‘Article 6 (Absolute grounds for refusal) 1.
33 – „6. cikk. [feltétlen kizáró ok] 1.
Trade marks … which are not distinctive, shall not be registered; in particular …: (a) those which consist solely of signs or indications which in trade may be requisite for the purpose of showing the kind, quality, quantity, intended purpose, value, geographical origin, the time of production of the goods or of rendering of the service, or other characteristics of the goods or service’ (OJ 1980 C 351, p. 5).
Nem részesülhetnek védjegyoltalomban […] azok a védjegyek, amelyek nem rendelkeznek megkülönböztető képességgel, így különösen: a) amelyek kizárólag olyan jelekből vagy adatokból állnak, amelyeket a forgalomban az áru vagy a szolgáltatás fajtája, minősége, mennyisége, rendeltetése, értéke, földrajzi származása, a termék előállítása vagy a szolgáltatás nyújtásának ideje vagy egyéb jellemzője feltüntetésére használhatnak” (HL 1980. C 351., 5. o.).
434) explains that, on the initiative of the German delegation, among others, the draft text, which provided that the ground for refusal was the lack of distinctive character and that descriptive character was only an example of this, was amended so as to differentiate between trade marks devoid of distinctive character and descriptive trade marks.
34 – Ströbele, P., („Keine Ruhe auf fremden Matratzen, Zur markenrechtlichen Schutzfähigkeit fremdsprachiger beschreibender Angaben”, MarkenR, 2006., 434. o.) elmagyarázza, hogy többek között a német küldöttség javaslatára a szövegtervezet, amely előírta, hogy kizáró ok a megkülönböztető képesség hiánya, és hogy a leíró jelleg csak egy példa, oly módon változott, hogy különbséget tettek a megkülönböztető képesség nélküli és a leíró jellegű védjegyek között.
Lack of distinctiveness is not a generic concept of which subparagraphs (c) and (d) would be merely examples.
A megkülönböztető képesség hiánya nem átfogó fogalom, amelyre a c) és d) pont csupán példát hoz.
It is true that situations covered by subparagraphs (c) and (d) often also lack distinctiveness, but this is not always inevitably the case, just as it is not only signs falling under subparagraphs (c) and (d) that may lack distinctiveness); and Ekey, F.L. and Klippel, D., cited in footnote 13, p.
Az biztos, hogy a c) és d) pontba tartozó eseteknél gyakran a megkülönböztető képesség is hiányzik, de ez nem feltétlenül van így, ahogyan a megkülönböztető képesség sem csupán a c) és d) pont alá tartozó megjelölések esetén hiányozhat.), valamint Ekey, F. L, és Klippel, D. i. m., 874. o.
874 (according to these authors, the different grounds for refusal under Article 7(1) are parallel and equivalent.
(E szerzők szerint a 7. cikk (1) bekezdésének különböző kizáró okai egymással párhuzamosak, és egyenrangúak.
None is subject to another, nor are they interdependent.
Nincs sem alá, sem mellérendeltségi viszony közöttük.
Nor do they overlap; rather, grounds for refusal are autonomous, so that, for the application to be rejected, it is sufficient that one of the grounds is met).
Átfedés sincs köztük; inkább olyan egymástól független kizáró okokról van szó, amelyek közül elegendő a kérelem elutasításához, ha egy teljesül.)
35 — Eisenführ, G. and Schennen, D., cited in footnote 30, p. 86.
31 – Eisenführ, G. és Schennen, D., i. m., 91. o., valamint Ekey, F. L. és Klippel, D., i. m., 878. o.
In September 2005, in BioID v OHIM, the Court of Justice, as it had been invited to do by Advocate General Léger 40 in his Opinion, 41 set aside the judgment of the Court of First Instance for the same reason and in the same terms.
, a Bíróság BioID kontra OHIM ügyben hozott ítéletével 2005 szeptemberében ugyanígy és ugyanezen okból helyezte hatályon kívül az Elsőfokú Bíróság érintett ítéletét.
42 The same conclu- sion was reached by the Court of Justice in its judgment in Deutsche SiSi-Werke v OHIM, delivered in January 2006.
42Hasonlóan járt el a Bíróság a Deutsche SiSI-Werke kontra OHIM ügyben 2006 januárjában hozott ítéletében is.
In addition, as has been stated many times in the caselaw, 37each of the grounds for refusal to register listed in Article 7(1) of the regulation is independent and requires separate examination.
43 tett 37 – a rendelet 7. cikke (1) bekezdésében felsorolt lajstromozást kizáró okok egymástól függetlenek, és önálló vizsgálatot igényelnek.
Consequently, I cannot be satisfied, as the judgment under appeal was, with the assumption that an element which is descriptive is necessarily devoid of any distinct ive character and so disregard the fact that the regulation is worded in such a way that these characteristics are put forward in the alternative. 38
Következésképpen nem elegédhetünk meg – a megtámadott ítélethez hasonlóan – azzal a feltételezéssel, hogy egy leíró jellegű alkotóelem szükségképpen megkülönböztető képesség nélküli is, azért, hogy átlépjünk e jellemzők vagylagos felsorolása felett, ahogyan az a rendelet szerkesztéséből is következik. 38
40 — Cited in footnote 23, points 80 and 81: ‘… I believe that the Court misinterpreted Article 7(1)(b) of the regulation by basing its conclusion, that the sign in question is devoid of distinctive character, on its finding that “the overall mark is likely to be commonly used in trade to present the goods and services” referred to in the application for registration. … I conclude that the contested judgment is vitiated by the same errors of law as the judgment in SAT.1 v OHIM (SAT.2), cited above.
Így a Bíróság a SAT.1 kontra OHIM ügyben hozott ítéletével 2004 szeptemberében 39hatályon kívül helyezte az Elsőfokú Bíróság ítéletét azzal az indokkal, hogy az olyan feltétel alkalmazásán alapult, amelynek értelmében nem részesíthető oltalomban az olyan védjegy, amelyet az adott áruk vagy szolgáltatások megjelenítésére általánosan alkalmaznak a kereskedelemben.
I therefore suggest that the Court of Justice draw the same conclusions as in SAT.1 v OHIM (SAT.2), and set aside the contested judgment’.
Márpedig a Bíróság szerint „ez a kritérium a rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja szempontjából releváns, és nem ugyanezen rendelkezés b) pontjának értelmezése szempontjából”. Ahogyan azt Léger főtanácsnok
36 — From the point of view of systematic interpretation, it is apparent both from the internal scheme and the external scheme of Article 7(1) of the regulation that these are two different criteria. The external scheme — that is, the structure of the text — clearly shows that subparagraphs (b) and (c) are two distinct points.
40 – A 2005. július 2-i indítvány 80. és 81. pontja: „[…] abból a megállapításból, hogy a „védjegy összességében tekintve nem alkalmas arra, hogy általánosan használják őket a forgalomban [a védjegybejelentésben szereplő] áruk és szolgáltatások bemutatásánál”, arra következtetett, hogy a kérdéses megjelölés nem rendelkezik megkülönböztető képességgel, álláspontom szerint az Elsőfokú Bíróság nem megfelelően értelmezte a rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontját. […] Ebből azt a következtetést vonom le, hogy a megtámadott ítélet ugyanazon jogi hibáktól szenved, mint a SAT.1. kontra OHIM (SAT.2) ügyben hozott ítélet [hivatkozás fent].
According to the internal scheme — that is, the organisation of the content of the text — the aims of these two points are different (on the concepts of internal and external schemes, see Heck, P., ‘Das Problem der Rechtsgewinnung, Gesetzauslegung und Interessenjurisprudenz’, Begriffsbildung und Interessenjurisprudenz, Verlag Gehlen, Berlin, Zürich, 1968, pp. 188 and 189).
Azt javasoljuk tehát a Bíróságnak, hogy vonja le ugyanazt a következtetést, mint a SAT.1 kontra OHIM ügyben hozott ítéletben [hivatkozás fent], és helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet”.
41 — See also the Opinion of Advocate General Sharpston of 14 December 2006 in OHIM v Celltech, cited in footnote 8, points 23 and 24.
Celltech-ügyben hozott ítéletével kapcsolatban 2006. december 14-én ismertetett indítványának 23. és 24. pontját.
37 — See above.
37 – Lásd fentebb.
38 — Advocate General Ruiz-Jarabo Colomer, in his Opinion delivered on 14 May 2002 in DKV v OHIM, cited in footnote 16, states, in point 40: ‘It is … to my mind preferable that the Community Courts apply the grounds for refusal with the same rigour as that employed by the registration authorities.
38 – Ruiz-Jarabo Colomer főtanácsnok a fent hivatkozott DKV kontra OHIM ügyben hozott ítélettel kapcsolatban 2002. május 14-én ismertetett indítványának 40. pontjában jelzi: „[…] kívánatosnak tűnik számomra, hogy a közösségi bíróság ugyanazzal a szigorral járjon el, mint a lajstromozással megbízott hatóság a kizáró okok minősítése kapcsán.
Each of the conditions for registration in Article 7(1)(b), (c) and (d), in requiring a sign to be capable of distinguishing the goods and services under consideration and not to be descriptive or generic, is independent of the others, and must be considered separately.
A 7. cikk (1) bekezdésének b), c) és d) pontjában említett lajstromozási feltételek mindegyike, amikor azt követeli meg, hogy a megjelölés legyen megkülönböztetésre alkalmas az érintett termékek és szolgáltatások tekintetében, és hogy ne legyen se leíró, se általános jellegű e termékek és szolgáltatások vonatkozásában, független a másiktól, és önálló vizsgálatot kíván.
That does not preclude the same sign in practice being caught by more than one category.
Ez nem akadályozza meg a gyakorlatban azt, hogy ugyanazok a megjelölések több esetbe is beletartozzanak.
Thus, a sign that is wholly descriptive will in general be devoid of any distinctive character within the meaning of Article 7(1)(b).’
Így egy teljesen leíró jellegű megjelölés általában nem rendelkezik a b) pont szerinti megkülönböztető képességgel”.
42 — Cited in footnote 23, paragraphs 61 to 63: ‘… in paragraphs 23, 34, 41 and 43 of the judgment under appeal, the Court of First Instance primarily accepted the fact that the trade mark applied for is likely to be commonly used in trade, in order to establish that it fell within Article 7(1)(b) of the regulation. … It must, however, be stated that, as the Court of Justice held in paragraph 36 of SAT.1 v OHIM, cited above, that criterion, although relevant in relation to Article 7(1)(c) of Regulation No 40/94, is not the yardstick by which Article 7(1)(b) must be interpreted. … Consequently, it must be held that the head of claim alleging that the Court of First Instance applied a criterion relevant in the context of Article 7(1)(c) of the regulation rather than in that of Article 7(1)(b) is well founded.’
42 – A fent hivatkozott ügyben hozott ítélet 61–63. pontja: „[…] a megtámadott ítélet 23., 34., 41. és 43. pontjában az Elsőfokú Bíróság annak megállapításához, hogy a bejelentett védjegy a hivatkozott rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának hatálya alá tartozik, elsősorban arra a tényre hivatkozik, hogy általánosan használják a kereskedelemben. […] Meg kell azonban állapítani, mint azt a Bíróság a SAT.1 kontra OHIM ügyben hozott ítélet [hivatkozás fent] 36. pontjában is kimondta, hogy ez a szempont a rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja vonatkozásában releváns, de nem alkalmazható ugyanezen rendelkezés b) pontjával kapcsolatban. […] Következésképpen meg kell állapítani, hogy megalapozott az a kifogás, miszerint az Elsőfokú Bíróság olyan feltételt alkalmazott, amely nem a hivatkozott rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja, hanem e rendelkezés c) pontja vonatkozásában lett volna releváns.”
39 — Cited in footnote 5, paragraph 36.
39 – A fent hivatkozott ügyben hozott ítélet 36. pontja.
43 — Cited in footnote 16, paragraph 63.
43 – A fent hivatkozott ügyben hozott ítélet 63. pontja.
Yet this word does not appear to enable the relevant public to identify the origin of the goods or services protected and to distinguish them from those of other undertakings, and thus does not seem able to fulfil the essential function of a trade mark.
Márpedig ez a kifejezés nem teszi lehetővé az érintett közönség számára, hogy azonosítsa az oltalom alá helyeztetni kívánt termékek és szolgáltatások eredetét, és hogy megkülönböztesse ezeket más vállalkozásokétól, így tehát nem tűnik úgy, hogy képes lenne betölteni egy védjegy lényeges funkcióit.
On the contrary, a word that may be understood as ‘European mortgage bank’ is likely to restrict unduly the availability of such a concept for the other operators which offer goods or services of the same type as those in respect of which registration is sought.
Éppen ellenkezőleg egy olyan kifejezés, amely „európai jelzálogbankként” érthető, alkalmas arra, hogy jogtalanul kizárjon más szereplőket, akik a lajstromoztatni kívánt megjelöléssel érintett termékekhez és szolgáltatásokhoz hasonló termékeket és szolgáltatásokat kínálnak.
As the appellant states, Article 7(1)(b) of the regulation is directed precisely at avoiding this. 45
Márpedig – jóllehet ezt maga a fellebbező adja elő – a rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának célja éppen ennek elkerülése. 45
In the present case, the situation is entirely comparable.
A jelen ügyben a helyzet teljes egészében összehasonlítható ezzel.
Both the judgment of the Court of First Instance and the decision of the Board of Appeal have taken the view that the word sign EUROHYPO is not distinctive, and consequently that its registration must be refused under Article 7(1)(b), on the ground that it is composed of two descriptive words whose combination does not create an impression sufficiently far removed from these elements to amount to more than the sum of its parts, while the question of descriptiveness is covered by Article 7(1)(c).
Az Elsőfokú Bíróság ítélete – akárcsak a fellebbezési tanács döntése – úgy ítélte meg, hogy az EUROHYPO szómegjelölés nem rendelkezik megkülönböztető képességgel, és következésképpen nem lajstromozható a 7. cikk(1) bekezdésének b) pontja alapján azzal az indokkal, hogy két leíró jellegű alkotóelemből képzett összetétel, amely nem kelt kellően eltávolodott benyomást az őt alkotó elemek egyszerű összetétele által keltett benyomástól ahhoz, hogy meghaladja az említett elemek összességét, miközben a leíró jelleg kérdéskörére a 7. cikk (1) bekezdésének c) pontja utal.
Following the examples of SAT.1 v OHIM, BioID v OHIM and Deutsche SiSi-Werke v OHIM, it must be held that the ground of appeal alleging that the Court of First Instance applied a criterion relevant in the context of Article 7(1)(c) of the regulation but not in that of Article 7(1)(b) is well founded.
A SAT.1 kontra OHIM, a BioID kontra OHIM és a Deutsche SiSI-Werke ügyekben hozott ítéletekkel egyetértésben azt kell megállapítani, hogy az a kifogás, amely szerint az Elsőfokú Bíróság olyan feltételt alkalmazott, amely a rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontja keretében nem, hanem csak az ugyanezen rendelkezés c) pontja keretében releváns, megalapozott.
However, in an appeal, the jurisdiction of the Court of Justice is confined to a review of the findings of law on the pleas argued before the Court of First Instance.
Mindazonáltal a fellebbezési eljárás keretében a Bíróság hatásköre az első fok bírái előtt megvitatott jogalapokról hozott jogi döntés megítélésére korlátozódik.
46 Therefore the judgment under appeal must be set aside in so far as the Court of First Instance erred in law in its interpretation of Article 7(1)(b) of the regulation by using a criterion relevant in the context of Article 7(1)(c) of the regulation.
46A megtámadott ítéletet tehát hatályon kívül kell helyezni, mivel az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazta a jogot a rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának értelmezését illetően, amikor a rendelet 7. cikke (1) bekezdése c) pontjának keretében releváns feltételt alkalmazott.
It is true that the descriptive character of the word sign EUROHYPO has been established above.
Természetesen fentebb megállapítottuk az EUROHYPO szómegjelölés leíró jellegét.
In this regard, and given that it is quite evident from the wording of Article 7(1) of the regulation that it is sufficient that one of the absolute grounds for refusal listed applies for the sign not to be registrable as a Community trade mark, 44the word sign EUROHYPO should be refused registration for the relevant services because of its descriptive character for the purposes of Article 7(1)(c).
E tekintetben, mivel a rendelet 7. cikke (1) bekezdéséből világosan kitűnik, hogy elegendő, hogy egy feltétlen kizáró ok alkalmazható legyen ahhoz, hogy a megjelölést ne lehessen közösségi védjegyként lajstromoztatni, 44 az EUROHYPO szómegjelölést el kell utasítani az érintett szolgáltatások vonatkozásában a fent nevezett cikk c) pontjának értelmében vett leíró jelleg miatt.
Similarly, the applicant itself accepts that the word ‘eurohypo’ is
Hasonlóképpen magának a fellebbezőnek a magyarázatai szerint az „eurohypo” kifejezésnek minden lehetősége megvan arra, hogy a német közönség az „Europäische Hypothekenbank”,
45 — SAT.1 v OHIM, cited in footnote 5, paragraph 26.
45 – A SAT.1 kontra OHIM ügyben hozott ítélet 26. pontja.
This need was first established by the Court of Justice in the context of Article 3(1)(b) of Directive 89/104, in its judgment in Case C-104/01 Libertel [2003] ECR I-3793, paragraph 60.
Ennek a szükségességét a Bíróság először a 89/104 irányelv 3. cikke (1) bekezdése b) pontjával kapcsolatban vetette fel C-104/01. sz. Libertel-ügyben 2003. május 6-án hozott ítélete (EBHT 2003., I-3793. o.) 60. pontjában.
44 — DKV v OHIM, cited in footnote 16, paragraph 29.
44 – A fent hivatkozott DKV kontra OHIM ügyben hozott ítélet 29. pontja.
VI — Costs
VI – A költségekről
Under Article 69(2) of the Rules of Procedure, applicable to the procedure on appeal by virtue of Article 118 thereof, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings.
118. cikke alapján a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
Since Eurohypo has applied for costs and OHIM has been unsuccessful, the latter must be ordered to pay the costs of the two actions.
Mivel az Eurohypo kérte az OHIM költségek viselésére való kötelezését, és ez utóbbi a fellebbezési eljárásban pervesztes lett, ezért őt a két eljárás költségeinek viselésére kötelezni kell.
VII — Conclusion
VII – Végkövetkeztetések
In the light of the foregoing, I propose that the Court:
A fenti megállapításokra tekintettel, azt javasoljuk a Bíróságnak, hogy a következőképpen határozzon:
‘(1) set aside the judgment of the Court of First Instance of the European Communities of 3 May 2006 in Case T-439/04 Eurohypo v OHIM;
„1) helyezze hatályon kívül az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságának a T-439/04. sz., Eurohypo kontra OHIM ügyben 2006. május 3-án hozott ítéletét;
(2) annul the decision of the Fourth Board of Appeal of the Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs) (OHIM) of 6 August 2004;
2) helyezze hatályon kívül a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) negyedik fellebbezési tanácsának 2004. augusztus 6-i határozatát;
(3) order OHIM to pay the costs of the two actions.’
3) az OHIM-ot kötelezze a két eljárás költségeinek viselésére”.
2008 — CASE C-304/06 P
08-I ÍTÉLET – C-304/06.
JUDGMENT OF THE COURT (First Chamber)8 May 2008 *
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
In Case C-304/06 P,
2008. május 8. *
Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs) (OHIM), represented by G. Schneider and J. Weberndörfer, acting as Agents, defendant at first instance,
P. sz. ügyben, a Bíróság alapokmányának 56. cikke alapján 2006. július 13-án benyújtott fellebbezése tárgyában, az Eurohypo AG (székhelye: Eschborn [Németország], képviselik: C. Rohnke és M. Kloth, ügyvédek, kézbesítési cím: Luxembourg) fellebbezőnek a másik fél az eljárásban: a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) (képviselik: G. Schneider és J. Weberndörfer, meghatalmazotti minőségben) alperes az elsőfokú eljárásban,
THE COURT (First Chamber), composed of P. Jann, President of the Chamber, A. Tizzano (Rapporteur), A. Borg Barthet, M. Ilešič and E. Levits, Judges,
A BÍRÓSÁG (első tanács), tagjai: P. Jann tanácselnök, A. Tizzano (előadó), A. Borg Barthet, M. Ilešič és E. Levits bírák, főtanácsnok: V. Trstenjak, hivatalvezető: J. Swedenborg tanácsos, tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2007. október 4-i tárgyalásra, a főtanácsnok indítványának a 2007. november 8-i tárgyaláson történt meghallgatását követően, meghozta a következő
By its appeal, Eurohypo AG (‘the appellant’) seeks to have set aside the judgment of the Court of First Instance of the European Communities of 3 May 2006 in Case T-439/04 Eurohypo v OHIM (EUROHYPO) [2006] ECR II-1269 (‘the judgment under appeal’) in which the Court of First Instance dismissed the appellant’s action brought against the decision of the Fourth Board of Appeal of the Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs) (OHIM) of 6 August 2004 (Case R 829/2002-4) (‘the contested decision’).
Fellebbezésével az Eurohypo AG (a továbbiakban: a fellebbező) az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága T-439/04. sz., Eurohypo kontra OHIM (EUROHYPO) ügyben 2006. május 3-án hozott azon ítéletének (EBHT 2006., II-1269. o., a továbbiakban: megtámadott ítélet) hatályon kívül helyezését kéri, amellyel az Elsőfokú Bíróság elutasította a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) negyedik fellebbezési tanácsának (az R 829/2002-4. sz. ügyben) 2004. augusztus 6-án hozott határozata (a továbbiakban: per tárgyát képező határozat) ellen benyújtott keresetét.
By the contested decision, OHIM had refused to register the word sign EURO-HYPO as a Community trade mark for services in Class 36 of the Nice Agreement of 15 June 1957 concerning the International Classification of Goods and Services for the Purposes of the Registration of Marks, as revised and amended (‘the Nice Agreement’), corresponding to the following description: ‘financial affairs; monetary affairs; real estate affairs; provision of financial services; financing …’.
A per tárgyát képező határozatban az OHIM megtagadta az EUROHYPO szómegjelölésnek a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított, 1957. június 15-i Nizzai Megállapodás (a továbbiakban: Nizzai Megállapodás) szerinti 36. osztályba tartozó, „[p]énzügyi ügyletek; valutaügyletek; ingatlanügyletek, pénzügyi szolgáltatások, finanszírozás […]” leírásnak megfelelő szolgáltatások tekintetében közösségi védjegyként történő lajstromozását.
Article 7 of Council Regulation (EC) No 40/94 of 20 December 1993 on the Community trade mark (OJ 1994 L 11, p.
Az 1994. december 22-i 3288/94/EK tanácsi rendelettel (HL 1994.
1), as amended by Council Regulation (EC) No 3288/94 of 22 December 1994 (OJ 1994 L 349, p. 83) (‘Regulation No 40/94’), provides:
L 349., 83. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 185. o.) módosított, a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20-i 40/94/EK tanácsi rendelet (HL 1994.