natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The judgment giving a preliminary ruling in Case C-309/02 concerned the same basic problem.
A C-309/02. sz. ügyben hozott előzetes döntés ugyanilyen problémával foglalkozik.
The Austrian undertakings Radlberger and Spitz export soft drinks to Germany and belong to a global system of waste collection, ‘Der Grüne Punkt’.
A Radlberger és Spitz osztrák vállalkozások üdítőitalokat exportálnak Németországba, és csatlakoztak a „Der Grüne Punkt” elnevezésű átfogó hulladékgyűjtési rendszerhez.
Those two undertakings brought proceedings in the Verwaltungsgericht Stuttgart (Administrative Court, Stuttgart), arguing that the German rules on quotas for reusable packaging and the related obligations were contrary to Directive 94/62 4 and the provisions of the Treaty on the free movement of goods.
E két vállalkozás keresetet indított a Verwaltungsgericht Stuttgart (Németország) előtt, amelyben kifejtették, hogy az újrahasználható csomagolások német kvótarendszere és az ahhoz kapcsolódó kötelezettségek ellentétesek a 94/62 irányelvvel4, valamint a Szerződésnek az áruk szabad mozgására vonatkozó rendelkezéseivel.
The German court decided to stay the proceedings and make a reference to the Court of Justice for a preliminary ruling.
A német bíróság úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és előzetes döntéshozatal iránti kérelmet terjeszt a Bíróság elé.
According to the Court, since Directive 94/62 does not carry out a complete harmonisation of national systems for the reuse of packaging, the German legislation must be capable of assessment in the light of the provisions of the EC Treaty relating to the free movement of goods.
A Bíróság álláspontja szerint, amennyiben a 94/62 irányelv nem írja elő a csomagolóanyagok újrafelhasználására vonatkozó nemzeti rendszerek teljes körű harmonizációját, a német jogi szabályozást az EK-Szerződésnek az áruk szabad mozgására vonatkozó rendelkezéseihez viszonyítva kell értékelni.
Although applying without distinction, the national legislation does not affect the marketing of drinks produced in Germany and that of drinks from other Member States in the same manner.
Bár e nemzeti szabályozás különbségtétel nélkül alkalmazandó, mégsem azonos módon érinti a Németországban előállított és a más tagállamokból származó italok forgalmazását.
The changeover from a global system of waste collection to a deposit and return system results generally in additional costs for all producers.
Az átfogó csomagolási hulladékgyűjtési rendszerről a betét- és egyéni visszaváltási rendszerre való áttérés általában valamennyi gyártó számára többletköltségekkel jár.
However, producers established outside Germany use considerably more nonreusable packaging than German producers.
Ugyanakkor a Németországon kívül letelepedett termelők a német termelőknél lényegesen több egyszer használatos műanyag csomagolást használnak.
Those measures are therefore such as to hinder the marketing of water from other Member States.
Ezért ezek az intézkedések természetüknél fogva akadályozzák a más tagállamokból importált ásványvizek német piacon történő forgalmazását.
Directive 94/62/EC of the European Parliament and the Council of 20 December 1994 on packaging and packaging waste (OJ 1994 L 365, p. 10).
A csomagolásról és a csomagolási hulladékról szóló,1994. december 20-i 94/62/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 1994., L 365., 10. o.).
As regards justification relating to protection of the environment, the Court acknowledged that the introduction of a deposit and return system contributes to improving the recovery of packaging waste and to the reduction of waste in the natural environment.
Ami a környezetvédelmi indokokkal való igazolhatóságot illeti, a Bíróság elismeri, hogy egy egyéni betét- és visszaváltási rendszer bevezetése hozzájárul a csomagolási hulladék hasznosításának javulásához, illetve a természetbe kerülő hulladék csökkentéséhez.
Moreover, the probability of a change of system to a deposit obligation contributes to reducing waste by encouraging undertakings to make use of reusable packaging.
Egyébként annak valószínűsége, hogy a rendszert a betéti kötelezettség irányába tolják el, újrahasználható csomagolások alkalmazására ösztönözi a vállalkozásokat, és ezáltal hozzájárul a hulladék csökkentéséhez.
The national legislation is thus necessary for attaining the objectives pursued.
A nemzeti jogi szabályozás tehát szükséges a kitűzött célok megvalósításához.
However, the legislation, which makes the establishment of a deposit and return system dependent on a reuse rate, must still be proportionate.
Ugyanakkor e szabályozásnak, amely az egyéni betét- és visszaváltási rendszer létrehozását a csomagolás újrafelhasználási szintjétől teszi függővé, arányosnak kell lennie.
That is the case, said the Court, only if there is a reasonable transitional period to adapt, which thus ensures that every producer or distributor concerned can actually participate in an operational system.
A Bíróság szerint ez csak akkor valósul meg, ha van olyan ésszerű átállási határidő, amely valamennyi érintett gyártó vagy forgalmazó számára biztosítja azt, hogy hatékonyan vehessen részt egy működőképes rendszerben.
In Case C-309/02 the Court held that it was for the national court to assess whether that requirement was satisfied.
A C-309/02. sz. ügyben a Bíróság úgy határozott, hogy a nemzeti bíró feladata annak értékelése, hogy teljesült-e ez a követelmény.
In Case C-463/01, in the case of mineral water which must be bottled at source, the Court held that the national legislation did not comply with the principle of proportionality, since the transition period allowed by the authorities was only six months.
A C-463/01. sz. ítéletben a forrásnál palackozandó ásványvizek kapcsán a Bíróság úgy döntött, hogy, amennyiben a hatóságok által engedélyezett átállási idő csak hat hónap, a nemzeti jogi szabályozás nem felel meg az arányosság elvének.
In the area of freedom of movement for workers, four cases submitted to the Court by way of preliminary reference merit special mention.
A munkavállalók szabad mozgásának területén négy – az előzetes döntéshozatal érdekében a Bíróság elé terjesztett – ügy érdemel külön említést.
The first, Case C-138/02 Collins [2004] ECR I-2703, was a reference in a dispute before a tribunal in the United Kingdom.
Az első, a C-138/02. sz. Collins-ügy (2004. március 23-i ítélet [EBHT 2004., I-2703. o.]) az Egyesült Királyság egyik bírósága előtt folyamatban lévő jogvitából ered.
In that Member State, the grant of a ‘jobseeker’s allowance’ to persons seeking employment is subject to a condition of habitual residence or to the condition that the person is a worker for the purposes of Regulation No 1612/68 5 or a person with a right to reside in the United Kingdom pursuant to Directive 68/360.
E tagállamban az álláskeresőknek nyújtott „álláskeresési segély” juttatása az állandó lakóhely feltételétől vagy az 1612/685 rendelet szerinti munkavállalói minőségtől vagy a 68/360 irányelvnek megfelelően az Egyesült Királyság területén való tartózkodási jogtól függ.
Brian Francis Collins was born in the United States and has dual American and Irish nationality.
Brian Francis Collins, aki az Egyesült Államokban született, kettős – amerikai és ír – állampolgársággal rendelkezik.
Having spent one semester in the United Kingdom in 1978 as part of his university studies and having worked for 10 months in 1980 and 1981 on a part-time and casual basis in bars and the sales sector, he returned to the United Kingdom in 1998 for the purpose of seeking employment.
Egyetemi tanulmányainak keretében 1978-ban egy szemesztert tartózkodott az Egyesült Királyságban, majd 1980-ban és 1981-ben tíz hónapot dolgozott bárokban és a kereskedelmi ágazatban, végül munkakeresés céljából 1998-ban visszatért oda.
He applied for a jobseeker’s allowance but was refused on the grounds that he was not habitually resident in the United Kingdom and was not a worker for the purposes of Regulation No 1612/68 or entitled to reside in that State pursuant to Directive 68/360.
A benyújtott álláskeresési segély iránti kérelmét elutasították, mivel nem volt állandó lakóhelye, és nem minősült az 1612/68 rendelet szerinti munkavállalónak, továbbá nem rendelkezett a 68/360 irányelv6 szerinti tartózkodási joggal sem.
6 Three questions were referred to the Court for a preliminary ruling in this connection, the first two of which concerned respectively the regulation and the directive, while the third, phrased in an open manner, asked whether there might be some provision or principle of Community law capable of assisting the applicant in his claim.
Ezen összefüggésben három előzetes döntéshozatal iránti kérdést terjesztettek a Bíróság elé: az első kettő a rendeletre, illetve az irányelvre vonatkozott, míg a harmadik – nyitott módon megfogalmazott kérdés – arra irányult, hogy a közösségi jogban létezik-e olyan rendelkezés vagy jogelv, amely alkalmas lenne az érintett kéréseinek alátámasztására.
On the question whether Mr Collins was a worker within the terms of Regulation No 1612/68, the Court took the view that, as 17 years had elapsed since he had last been engaged in an occupational activity in the United Kingdom, Mr Collins did not have a sufficiently close connection with the employment market in that Member State.
A Bíróság az 1612/68 rendelet szerinti munkavállalói minőség kapcsán megjegyezte, hogy az érintettnek az Egyesült Királyságban folytatott utolsó szakmai tevékenysége óta tizenhét év telt el, így nincs kellően szoros kapcsolata e tagállam munkaerőpiacával. Collins helyzete az első munkájukat kereső személyek helyzetéhez hasonlítható. A
Regulation (EEC) No 1612/68 of the Council of 15 October 1968 on freedom of movement for workers within the Community (OJ, English Special Edition 1968(II), p. 475).
A munkavállalók Közösségen belüli szabad mozgásáról szóló, 1968. október 15-i 1612/68/EGK tanácsi rendelet (HL 1968., L 257., 2. o.).
Council Directive 68/360/EEC of 15 October 1968 on the abolition of restrictions on movement and residence within the Community for workers of Member States and their families (OJ, English Special Edition 1968(II), p. 485).
A tagállamok munkavállalói és családjaik Közösségen belüli mozgása és tartózkodása korlátozásának megszüntetéséről szóló, 1968. október 15-i 68/360/EGK tanácsi irányelv (HL 1968., L 257., 13. o.).
Court of Justice situation of Mr Collins, the Court ruled, was comparable to that of any person seeking his first employment. The Court pointed out in this regard that a distinction had to be drawn between persons looking for work in the host Member State without having previously worked there and those who have already entered the employment market in that Member State.
Bíróság ebből a szempontból emlékeztetett arra a különbségtételre, amelyet egyrészt a befogadó tagállamban még soha nem dolgozott munkát kereső személyek, másrészt e tagállam munkaerőpiacán már munkát vállalt személyek között lehet alkalmazni.
While the former benefit from the principle of equal treatment only as regards access to employment, the latter may, on the basis of Article 7(2) of Regulation No 1612/68, claim the same social and tax advantages as national workers.
Míg az elsőket az egyenlő bánásmód elve csak a munkavállalás vonatkozásában illeti meg, addig a második kategóriába tartozók az 1612/68 rendelet 7. cikkének (2) bekezdése alapján a hazai munkavállalókkal azonos szociális és adókedvezményeket élveznek.
The Court took the view that Mr Collins was not a worker in the sense in which that term covers persons who have already entered the employment market.
A Bíróság szerint jelen esetben az érintett nem minősül munkavállalónak abban az értelemben, hogy ez a kifejezés azokra a személyekre vonatkozik, akik már vállaltak munkát a munkaerőpiacon.
However, as Regulation No 1612/68 does not use the concept of ‘worker’ in a uniform manner, the Court stated that it was for the national tribunal to determine whether it was in fact to that meaning that the United Kingdom legislation was referring.
Az 1612/68 rendelet azonban nem egységes módon alkalmazza a „munkavállaló” fogalmát, ezért a Bíróság felszólította a nemzeti bíróságot annak ellenőrzésére, hogy az Egyesült Királyság törvénye valóban e jelentéstartalomra hivatkozik-e.
With regard to Directive 68/360, the Court first pointed out that the Treaty itself confers a right of residence, which may be limited in time, on nationals of Member States who are seeking employment in other Member States.
Ami a 68/360 irányelvet illeti, a Bíróság mindenekelőtt emlékeztetett arra, hogy a Szerződés maga csak időtartamában korlátozható tartózkodási jogot biztosít a másik tagállam területén munkát kereső tagállami állampolgárok részére.
The right to reside in a Member State which Directive 68/360 confers is reserved for nationals who are already employed in that Member State.
A 68/360 irányelv azoknak az állampolgároknak biztosítja a tartózkodási jogot, akik már munkát vállaltak ebben a tagállamban.
Mr Collins was not in that position and he could therefore not rely on that directive.
Mivel Collins esetében ez nem áll fenn, Collins nem hivatkozhat erre az irányelvre.
The Court concluded by examining the United Kingdom legislation in the light of the fundamental principle of equal treatment.
A Bíróság végül az egyenlő bánásmód elve szempontjából vizsgálta meg az Egyesült Királyság szabályozását.
Nationals of one Member State who are seeking employment in another Member State come in that regard, the Court held, within the scope of application of Article 48 of the EC Treaty and are thus entitled to benefit from the right to equal treatment set out in Article 48(2).
A Bíróság megerősítette, hogy valamely tagállamnak a másik tagállamban munkát kereső állampolgárai e szempontból a Szerződés 48. cikkének hatálya alá tartoznak, és következésképpen megilleti őket az e rendelkezés (2) bekezdésében meghatározott egyenlő bánásmódhoz való jog.
However, does that right to equal treatment extend to benefits of a financial nature such as the jobseeker’s allowance?
Az egyenlő bánásmódhoz való jog kiterjed-e olyan pénzügyi jellegű szolgáltatásokra, mint a munkakeresési segély?
In principle the answer must be in the negative in the light of the case-law previously cited of the Court, which states that equality of treatment in regard to social and financial benefits applies only to persons who have already entered the employment market, while others specifically benefit from it only as regards access to employment.
A válasz a priori nemleges, figyelemmel a Bíróság fentebb hivatkozott ítélkezési gyakorlatára, amely szerint szociális és adókedvezményekkel kapcsolatban az egyenlő bánásmódhoz való jog csak azokat a személyeket illeti meg, akik már munkát vállaltak a munkaerőpiacon, a többieket ez a jog csak a munkavállalással kapcsolatban illeti meg.
The Court considered, however, that, in view of the establishment of citizenship of the Union and the interpretation in the case-law of the right to equal treatment enjoyed by citizens of the Union, it was no longer possible to exclude from the scope of Article 48(2) of the EC Treaty, which is an expression of equal treatment, a benefit of a financial nature intended to facilitate access to employment in the labour market of a Member State.
A Bíróság ugyanakkor megjegyzi, hogy – az uniós polgárság bevezetését, valamint az uniós polgárokat megillető egyenlő bánásmódhoz való jognak az ítélkezési gyakorlatban kialakult értelmezését figyelembevéve – már nem lehet kizárni a Szerződés 48. cikke (2) bekezdésének, amely az egyenlő bánásmód megfogalmazása, alkalmazási köréből olyan pénzügyi jellegű szolgáltatást, amely célja valamely tagállam munkaerőpiacán történő munkavállalás megkönnyítése.
In the present case, the residence condition imposed by the United Kingdom legislation was likely to be more easily satisfied by United Kingdom nationals.
Jelen esetben, úgy tűnik, a brit jog által előírt állandó lakóhely feltételét az adott állam polgárai könnyebben teljesíthetik.
It could be justified only if it was based on objective considerations that were independent of the nationality of the persons concerned and proportionate to the legitimate aim of the national law.
Ezt azonban csak akkor lehetne igazolni, ha a feltétel objektív, az érintett személyek állampolgárságától független és a nemzeti jog által elérni kívánt jogszerű célokkal arányos szempontokon alapulna.
It was, the Court pointed out, legitimate for the national legislature to wish to ensure that there was a genuine link between an applicant for the allowance and the employment market, in particular by establishing that the person concerned was, for a reasonable period, in fact genuinely seeking work.
A Bíróság emlékeztetett arra, hogy jogos az, ha a nemzeti jogalkotó meg akar bizonyosodni a segély kérője és a munkaerőpiac között fennálló kapcsolatotról, előírva annak megállapítását, hogy a kérdéses személy ésszerű időtartamig ténylegesen és valóban munkát keresett.
However, if it is to be proportionate, a period of residence required for that purpose may not exceed what is necessary in order to enable the national authorities to be satisfied that the person concerned is genuinely seeking work.
Az arányosság érdekében azonban az e célból megkövetelt állandó lakással való rendelkezés időszaka nem haladhatja meg azt az időtartamot, amely ahhoz szükséges, hogy a nemzeti hatóságok meggyőződhessenek arról, hogy az érintett valóban munkát keres.
The second case, Case C-456/02 Trojani (judgment of 7 September 2004, not yet published in the ECR), involved a destitute French national who had been given
A második, a C-456/02. sz. Trojani-ügy (2004. szeptember 7-én hozott ítélet, az EBHT-ban még nem tették közzé), egy jövedelemmel nem rendelkező francia állampolgárra vonatkozott, akit Brüsszelben az Üdvhadsereg egyik szállásán fogadtak be, ahol
Proceedings accommodation in a Salvation Army hostel in Brussels where, in return for his board and lodging and a small amount of pocket money, he performed a variety of jobs for about 30 hours per week as part of a personal socio-occupational reintegration programme.
Bíróság szállás és némi zsebpénz fejében hetente megközelítőleg 30 órában különböző szolgáltatásokat teljesített egyéni beilleszkedési terv keretében.
The question which arose was whether he could claim a right of residence as a worker, a selfemployed worker or a person providing or receiving services within the terms of Articles 39 EC, 43 EC and 49 EC respectively.
Ez a személy kérhet-e munkavállalóként, vállalkozóként, szolgáltatóként vagy szolgáltatások címzettjeként tartózkodási jogot az EK 39., az EK 43. vagy az EK 49. cikk alapján?
If not, could he benefit from that right by direct application of Article 18 EC in his capacity merely as a citizen of the Union?
Ennek hiányában uniós polgárként megilleti-e a tartózkodási jog, közvetlenül az EK 18. cikk alapján?
It was in fact in respect of the right of residence that the Tribunal du travail de Bruxelles (Labour Court, Brussels) questioned the Court, even though the case had been brought before it following the refusal by the Centre public d’aide sociale de Bruxelles (CPAS) to grant Mr Trojani the minimum subsistence allowance (‘minimex’).
A brüsszeli munkaügyi bíróság a tartózkodási jog kapcsán terjesztett kérdést a Bíróság elé, noha az előtte folyó eljárást a brüsszeli Állami Szociális Támogatási Központ (Centre public d’aide sociale [CPAS]) azon határozata ellen indították, amellyel a CPAS az érintett számára megtagadta a minimális létfenntartási ellátás („minimex”) megítélését.
On the issue of the right of residence as a worker, the Court first pointed out the Community scope of the concept of ‘worker’.
A munkavállalói minőséghez kapcsolódó tartózkodási jog kapcsán a Bíróság mindenekelőtt emlékeztetett a „munkavállaló” fogalmának közösségi értelmére.
The essential feature of an employment relationship is that for a certain period of time a person performs services for and under the direction of another person in return for which he receives remuneration.
A munkaviszony lényeges jellemzője az, hogy egy személy meghatározott ideig más személy részére és annak irányítása alatt szolgáltatásokat nyújt, amelyek ellentételezéseként díjazásra jogosult.
Neither the sui generis nature of the employment relationship under national law, nor the level of productivity of the person concerned, the origin of the funds from which the remuneration is paid or the limited amount of that remuneration can have any consequence in that regard.
A munkaviszony nemzeti jogbeli sui generis jogi jellemzői, azaz az érdekelt többé-kevésbé magas termelékenysége, a díjazás forrásainak eredete vagy a díjazás meghatározott szintje, ebből a szempontból nem számítanak.
The Court found that, in this case, the constituent elements of any paid employment relationship, that is to say, the relationship of subordination and payment of remuneration, were present: the benefits in kind and in cash which the Salvation Army provided for Mr Trojani constituted the consideration for the services which he performed for and under the direction of the hostel.
A Bíróság megállapította, hogy jelen esetben a munkavállalói jogviszony valamennyi alkotóeleme – tudniillik az alá-fölérendeltségi viszony és a javadalmazás fizetése – megvan: az Üdvhadsereg által az érintettnek természetben vagy pénzben biztosított előnyök az érintett által e menhely számára és a menhely irányítása alatt teljesített szolgáltatások ellentételezésének minősülnek.
However, it remained to be determined whether those services were real and genuine or whether, on the contrary, they were on such a small scale as to be regarded as purely marginal and ancillary, with the result that the person concerned could not be classified as a worker.
Meg kell még ugyanakkor határozni, hogy e szolgáltatások valósak és ténylegesek voltak-e, vagy éppen ellenkezőleg; ha a tevékenységek oly mértékben korlátozottak voltak, hogy azok jelentéktelennek és mellékesnek tekinthetők, nem áll fenn munkavállalói minőség.
In that connection the Court left it to the national court to determine whether those services were real and genuine. It did, however, provide some guidelines: the national court had, in particular, to ascertain whether the services performed were capable of being treated as forming part of the normal labour market, regard being had to the status and practices of the hostel, the content of the social reintegration programme, and the nature and details of performance of the services.
A Bíróság ebből a szempontból a kérdést előterjesztő bíróságra bízta a szolgáltatások valóságos és a tényleges voltának értékelését, azonban támpontokat adott számára: különösen azt kell ellenőrizni, hogy a teljesített szolgáltatás alkalmas-e arra, hogy azt a munkaerőpiac körébe tartózónak tekintsék, figyelemmelabefogadó intézmény jogállására és gyakorlatára, a társadalmi beilleszkedési terv tartalmára, illetve a szolgáltatások jellegére és teljesítésük módjára.
The Court also rejected the argument that the provisions governing the right of establishment might be applicable inasmuch as it had been established in the case that the activities performed were in the nature of employment. The Court likewise ruled out the applicability of the provisions on the freedom to provide services, which exclude any activity carried out on a permanent basis or, at least, without a foreseeable limit to its duration.
A Bíróság szerint ugyanakkor nem alkalmazhatók sem a letelepedés jogára vonatkozó rendelkezések, hiszen jelen esetben megállapítást nyert a munkavállalói tevékenység fennállása, sem a szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó rendelkezések, amelyek kizárják a tartósan vagy legalábbis meghatározott időbeli korlátozás nélkül gyakorolt tevékenységeket.