natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In that regard, as the Court has already held, the Council, in adopting Direct- ive 1999/70, in order to implement the framework agreement, relied on Article 139(2) EC, which provides that agreements concluded at a Community level are to be implemented for matters covered by Article 137 EC (Case C-307/05 Del Cerro Alonso [2007] ECR I-7109, paragraph 33).
Ebben a tekintetben, ahogyan azt a Bíróság már megállapította, az Európai Unió Tanácsa a keretmegállapodást hatályba léptető 1999/70 irányelvet az EK 139. cikk (2) bekezdése alapján fogadta el, amely úgy rendelkezik, hogy a közösségi szinten megkötött megállapodások hatálybaléptetése az EK 137. cikk hatálya alá tartozó kérdések körébe esik (a C-307/05. sz., Del Cerro Alonso ügyben 2007. szeptember 13-án hozott ítélet [EBHT 2007., I-7109. o.] 33. pontja).
Those matters include, in Article 137(1)(b) EC, ‘working conditions’.
E kérdések között szerepelnek az EK 137. cikk (1) bekezdésének b) pontja értelmében a „munkafeltételek”.
It cannot be determined from the wording of Article 137(1)(b) EC alone, any more than from that of Clause 4 of the framework agreement, whether or not the working conditions or employment conditions respectively referred to in those two provisions include conditions relating to matters such as the remuneration and pensions at issue in the main proceedings.
Meg kell állapítani, hogy az EK 137. cikk (1) bekezdésének b) pontja – csakúgy mint a keretmegállapodás 4. szakasza – önmagában nem teszi lehetővé annak meghatározását, hogy a mindkét rendelkezés által érintett munkakörülmények, illetve foglalkoztatási körülmények az olyan elemekre vonatkozó feltételeket, mint a díjazás vagy a nyugellátás az alapügyben magukban foglalják-e, vagy sem,.
In that regard, the fact, noted by the United Kingdom Government, that a number of Community-law provisions — such as Article 3(1)(c) of Council Directive 76/207/EEC of 9 February 1976 on the implementation of the principle of equal treatment for men and women as regards access to employment, vocational training
Ebben a vonatkozásban az Egyesült Királyság által hangsúlyozott azon tény, hogy a közösségi jog számos rendelkezése – mint a 2002. szeptember 23-i 2002/73/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL L 269., 15. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 4. kötet, 255. o.) módosított, a férfiak és a nők közötti egyenlő
2008 — CASE C-268/06 and promotion, and working conditions (OJ 1976 L 39, p.
15-I ÍTÉLET – C-268/06.
In that regard, as the Court has already noted (Del Cerro Alonso, paragraph 36), it is apparent from the wording of Clause 1(a) of the framework agreement that one of its objectives is to ‘improve the quality of fixedterm work by ensuring the application of the principle of non-discrimination’.
E tekintetben, ahogyan azt a Bíróság már megállapította (a fent hivatkozott Del Cerro Alonso ügyben hozott ítélet 38. pontjában), a keretmegállapodás 1. szakaszának a) pontja értelmében annak egyik célja „a megkülönböztetés tilalma elvének alkalmazásával javítani a határozott ideig tartó munkavégzés minőségét”.
Similarly, the third paragraph of the preamble to the framework agreement states that this framework agreement ‘illustrates the willingness of the Social Partners to establish a general framework for ensuring equal treatment for fixedterm workers by protecting them against discrimination’.
Ugyanígy a keretmegállapodás preambuluma a harmadik bekezdésében kimondja, hogy az „a szociális partnerek azon szándékát mutatja, hogy általános kereteket állapítsanak meg az egyenlő bánásmód biztosításához a határozott időre alkalmazott munkavállalók számára, védelemben részesítve őket a megkülönböztetéssel szemben”.
Recital (14) in the preamble to Directive 1999/70 states that the aim of the framework agreement is, in particular, to improve the quality of fixedterm work by setting out the minimum requirements in order to ensure the application of the principle of non-discrimination.
Az 1999/70 irányelv tizennegyedik preambulumbekezdése erre vonatkozóan kimondja, hogy a keretmegállapodás célja többek között a határozott idejű munkaviszony feltételeinek javítása, olyan miminumkövetelmények meghatározása által, amelyek biztosítják a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének alkalmazását.
The framework agreement, in particular Clause 4, thus follows an aim which is akin to the fundamental objectives enshrined in the first paragraph of Article 136 EC as well as in the third paragraph of the preamble to the EC Treaty and Article 7 and the first paragraph of Article 10 of the Community Charter of the Fundamental Social Rights of Workers to which Article 136 EC refers, and which are associated with the improvement of living and working conditions and the existence of proper social protection for workers, in the present case, for fixedterm workers.
A keretmegállapodásnak, különösen annak 4. szakaszának a célja tehát az EK 136. cikk első bekezdésében éppúgy, mint a Szerződés preambulumának harmadik bekezdésében és a munkavállalók alapvető szociális jogairól szóló közösségi charta – amelyre a Szerződés fent említett rendelkezése utal – 7. és 10. pontjának első bekezdésében szereplő alapvető célokhoz tartozik, és amelyek az élet- és munkakörülmények javítása, valamint a munkavállalók – a jelen esetben a határozott idejű munkavállalók – megfelelő szociális védelmének fenntartása.
Moreover, the first paragraph of Article 136 EC, which defines the objectives with a view to which the Council may, in respect of the matters covered by Article 137 EC, implement in accordance with Article 139(2) EC agreements concluded between social partners at Community level, refers to the European Social Charter signed at Turin on 18 October 1961, which includes at point 4 of Part I the right for all workers to a ‘fair remuneration sufficient for a decent standard of living for themselves and their families’ among the objectives which the contracting parties have undertaken to achieve, in accordance with Article 20 in Part III of the Charter.
Ezenkívül az EK 136. cikk első bekezdése – amely meghatározza azokat a célokat, amelyekre tekintettel a Tanács az EK 137. cikkben érintett tárgyakban az EK 139. cikk (2) bekezdésének megfelelően végrehajthatja a szociális partnerek között közösségi szinten megkötött megállapodásokat – utal az 1961. október 18-án Torinóban aláírt Európai Szociális Chartára, amely I. részének 4. pontjában – azon célok között, amelyeknek elérését a szerződő felek az e Charta III. részének 20. cikke alapján vállalták – szerepel valamennyi munkavállaló joga „olyan díjazáshoz, amely nekik és családjuknak megfelelő életszínvonalat biztosít”.
In the light of those objectives, Clause 4 of the framework agreement must be interpreted as articulating a principle of Community social law which cannot be interpreted restrictively (see Del Cerro Alonso, paragraph 38).
E célokra tekintettel a keretmegállapodás 4. szakasza úgy értendő, hogy az a közösségi szociális jog olyan elvét fejezi ki, amelyet nem lehet megszorítóan értelmezni (lásd a fent hivatkozott Del Cerro Alonso ügyben hozott ítélet 38. pontját).
As submitted by both Impact and the Commission, to interpret Clause 4 of the framework agreement as categorically excluding from the term ‘employment conditions’ for the purposes of that clause financial conditions such as those relating to remuneration and pensions, effectively reduces — contrary to the objective attributed to that clause — the scope of the protection against discrimination for the workers concerned by introducing a distinction based on the nature of the employment conditions, which the wording of that clause does not in any way suggest.
Amint azt mind az Impact, mind a Bizottság előterjeszti, a keretmegállapodás 4. szakaszának olyan értelmezése, amely e szakasz értelmében határozottan kizárja a „foglalkoztatási feltételek” fogalmából az olyan pénzügyi feltételeket, amelyek a díjazásra és a nyugellátásra vonatkoznak, az említett szakasz célját figyelmen kívül hagyva csökkentené az érintett munkavállalók hátrányos megkülönböztetéssel szembeni védelmének terét, mivel az a foglalkoztatási feltételek jellegén alapuló olyan megkülönböztetést vezet be, amelyet e szakasz szövege egyáltalán nem javasol.
Moreover, as the Advocate General noted at point 161 of her Opinion, such an interpretation would render the reference in Clause 4(2) of the framework agreement to the principle of pro rata temporis meaningless, that principle being intended by definition only to apply to divisible performance, such as that deriving from financial employment conditions linked, for example, to remuneration and pensions.
Egyebekben, amint arra a főtanácsnok az indítványának 161. pontjában rámutatott, az ilyen értelmezés megfosztaná az értelmétől a keretmegállapodás 4. szakaszának 2. pontjában az időarányosság elvére (pro rata temporis) tett utalást, amely a meghatározás szerint csak olyan osztható szolgáltatások esetén alkalmazható, mint például a díjazáshoz és a nyugellátáshoz kapcsolódó, pénzügyi foglalkoztatási feltételekből eredő szolgáltatások.
That caselaw is accounted for by the existence also of Article 119 of the EC Treaty (Articles 117 to 120 of the EC Treaty were replaced by Articles 136 EC to 143 EC) and of a directive dedicated to the equal treatment of men and women in relation to pay, namely Council Directive 75/117/EEC of 10 February 1975 on the approximation of the laws of the Member States relating to the application of the principle of equal pay for men and women (OJ 1975 L 45, p. 19).
Az említett ítélkezési gyakorlat ugyanis az EK-Szerződés 119. cikke (az EK-Szerződés 117–120. cikkét felváltotta az EK 136–143. cikk) és a díjazás terén a férfiak és a nők közötti egyenlő bánásmódról szóló külön irányelv – azaz a férfiak és a nők egyenlő díjazása elvének alkalmazására vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1975. február 10-i 75/117/EGK tanácsi irányelv (HL L 45., 19. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 179. o.) – egymással párhuzamos fennállásával magyarázható.
Since there is no such duality of legislation in respect of the principle of nondiscrimination of fixedterm workers, it is not possible to draw any lessons from that caselaw as regards the interpretation of ‘employment conditions’ within the meaning of Clause 4 of the framework agreement.
Tekintettel arra, hogy nem áll fenn ilyen normatív kettősség a határozott idejű munkavállalók hátrányos megkülönböztetése tilalmának elvét illetően, ebből az ítélkezési gyakorlatból a keretmegállapodás 4. szakaszának értelmében vett „foglalkoztatási feltételek” fogalmának értelmezésére nem vezethető le magyarázat.
As regards the objection by Ireland and the United Kingdom Government based on Article 137(5) EC, as interpreted by the judgment in Case C-14/04 Dellas and Others [2005] ECR I-10253, paragraphs 38 and 39, it must be borne in mind that Directive 1999/70 was adopted on the basis of Article 139(2) EC, which refers to Article 137 EC for the list of matters within the competence of the Council for the purposes, inter alia, of implementing agreements concluded between social partners at Community level.
Írországnak, valamint az Egyesült Királyság Kormányának az EK 137. cikknek – a C-14/04. sz., Dellas és társai ügyben 2005. december 1-jén hozott ítélet (EBHT 2005., I-10253. o.) 38. és 39. pontja által értelmezett – (5) bekezdésén alapuló ellenvetését illetően emlékeztetni kell arra, hogy az 1999/70 irányelvet az EK 139. cikk (2) bekezdése alapján fogadták el, amely az EK 137. cikkre utal a Tanács hatáskörébe tartozó kérdések – többek között a szociális partnerek által közösségi szinten megkötött megállapodások végrehajtása – felsorolása céljából.
According to Article 137(5) EC, the provisions of Article 137 EC ‘shall not apply to pay, the right of association, the right to strike or the right to impose lock-outs’.
Az EK 137. cikk (5) bekezdésének szövege szerint e cikk rendelkezései „a díjazásra, az egyesülési jogra, a sztrájkjogra vagy a kizárás jogára nem alkalmazhatók”.
As the Court has already held, as Article 137(5) EC derogates from paragraphs 1 to 4 of that article, the matters reserved by that paragraph must be interpreted strictly so as not to unduly affect the scope of paragraphs 1 to 4, nor to call into question the aims pursued by Article 136 EC (Del Cerro Alonso, paragraph 39).
Amint arról a Bíróság már határozott, az EK 137. cikk (5) bekezdése az ugyanezen cikk (1)–(4) bekezdésétől eltérést engedő rendelkezés, ezért az említett bekezdés által fenntartott tárgyköröket megszorítóan kell értelmezni, hogy azok ne érintsék szükségtelenül az említett (1)–(4) bekezdés hatályát, és ne vonják kétségbe az EK 136. cikk által kitűzött célokat (a fent hivatkozott Del Cerro Alonso ügyben hozott ítélet 39. pontja).
More particularly, the exception relating to ‘pay’ set out in Article 137(5) EC is explained by the fact that fixing the level of pay falls within the contractual freedom of the social partners at a national level and within the relevant competence of Member States.
Ami pedig különösen az EK 137. cikk (5) bekezdésében foglalt „díjazás”-ra vonatkozó kivételt illeti, annak indoka az a tény, hogy a bérszintek meghatározása nemzeti szinten a szociális partnerek szerződési szabadsága körébe, illetve a tagállamok hatáskörébe tartozik e tárgykörben.
In those circumstances, in the present state of Community law, it was considered appropriate to exclude determination of the level of wages from harmonisation under Article 136 EC et seq. (Del Cerro Alonso, paragraphs 40 and 46).
E körülményekre tekintettel a közösségi jog jelenlegi állapotában célszerűnek tűnt kizárni az EK 136. és azt követő cikkei alapján vett harmonizációból a bérszintek meghatározását (a fent hivatkozott Del Cerro Alonso ügyben hozott ítélet 40. és 46. pontja).
As the Commission contended, that exception must therefore be interpreted as covering measures — such as the equivalence of all or some of the constituent parts of pay and/or the level of pay in the Member States, or the setting of a minimum guaranteed Community wage — which amount to direct interference by Community law in the determination of pay within the Community.
Amint azt a Bizottság előterjesztette, az említett kivételt ebből következően úgy kell értelmezni, hogy az olyan intézkedésekre irányul, amelyek – mint a munkabérek és/vagy azok egyes tagállamokbeli szintjét alkotó valamennyi tény egységesítése, illetve a közösségi minimálbér bevezetése – a Közösségen belül a díjazás meghatározásába való közvetlen közösségi jogi beavatkozásra vonatkoznak.
It cannot, however, be extended to any question involving any sort of link with pay; otherwise some of the areas referred to in Article 137(1) EC would be deprived of much of their substance (see, to that effect, Del Cerro Alonso, paragraph 41; see also, to the same effect, Case C-84/94 United Kingdom v Council [1996] ECR I-5755, concerning the Council’s competence to adopt, on the basis of Article 118a of the EC Treaty (Articles 117 to 120 of the EC Treaty were replaced by Articles 136 EC to 143 EC), Council Directive 93/104/EC of 23 November 1993 concerning certain aspects of the organisation of working time (OJ 1993 L 307, p. 18), in particular Article 7 of that directive, relating to the grant of four weeks’ paid annual leave).
Ezt a kivételt azonban nem lehet valamennyi, a díjazással valamilyen kapcsolatban álló kérdésre kiterjeszteni, mivel ezzel az EK 137. cikk (1) bekezdésében meghatározott bizonyos területeket azok lényeges tartalmának nagy részétől fosztanák meg (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Del Cerro Alonso ügyben hozott ítélet 41. pontját; lásd még ugyanebben az értelemben a C-84/94. sz., Egyesült Királyság kontra a Tanács ügyben 1996. november 12-én hozott ítéletet [EBHT 1996., I-5755. o.] a Tanács azon hatásköréről, hogy az EK 118/A. cikk [az EK-Szerződés 117–120. cikkét felváltotta az EK 136–143. cikk] alapján elfogadja a munkaidőszervezés egyes szempontjairól szóló, 1993. november 23-i 93/104/EK irányelvet [HL L 307., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 2. kötet, 197. o.], különösen ezen irányelvnek az évi négy hét rendes szabadság biztosításáról szóló 7. cikkét).
It follows that the derogation in Article 137(5) EC does not preclude the interpretation of Clause 4 of the framework agreement as imposing on the Member States the obligation to ensure that fixedterm workers are also guaranteed the application of the principle of nondiscrimination in relation to pay.
Ebből következik, hogy az EK 137. cikk (5) bekezdésében megfogalmazott fenntartás nem zárja ki a keretmegállapodás 4. szakaszának azt az értelmezését, amely szerint az a tagállamok számára előírja, hogy a határozott idejű munkavállalók esetében a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének alkalmazását a díjazás terén is biztosítsák.
That derogation cannot therefore prevent workers such as the complainants in the main proceedings from pleading the direct effect of Clause 4(1) in contesting the application, in relation to pay, of less favourable treatment than that which is given to comparable permanent workers and for which there is no objective justification (see, to that effect, Del Cerro Alonso, paragraphs 42 and 47).
Ez a fenntartás ebből következően nem zárhatja ki, hogy az alapügy panaszosaihoz hasonló munkavállalók az említett 4. szakasz 1. pontjának közvetlen hatályára hivatkozva tiltakozzanak a díjazás terén az olyan bánásmód alkalmazása ellen, amely bármilyen objektív indokolás nélkül kedvezőtlenebb, mint az, amelyet az összehasonlítható határozatlan idejű munkavállalók számára tartanak fenn (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Del Cerro Alonso ügyben hozott ítélet 42. és 47. pontját).
For the reasons set out in paragraphs 43 to 45 of the judgment in Del Cerro Alonso, the foregoing interpretation is in no way incompatible with the arguments in paragraphs 38 and 39 of the judgment in Dellas and Others.
A fent hivatkozott Del Cerro Alonso ügyben hozott ítélet 43–45. pontjában kifejtett indokok miatt az előző értelmezés egyáltalán nem összeegyeztethetetetlen a fent hivatkozott Dellas és társai ügyben hozott ítélet 38. és 39. pontjában kifejtettekkel.
At the hearing, the United Kingdom Government submitted that it may be inferred from the judgment in Del Cerro Alonso that the principle of nondiscrimination laid down by the framework agreement concerns only the constituent parts of pay, excluding the level of pay, which the national competent authorities remain free to set differently for permanent and for fixedterm workers.
A tárgyaláson az Egyesült Királyság Kormánya azt állította továbbá, hogy a fent hivatkozott Del Cerro Alonso ügyben hozott ítéletből levezethető, hogy a keretmegállapodás által megfogalmazott hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve csak a díjazás alkotóelemeire vonatkozik – kivéve annak szintjét –, amelyeket a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságok a határozatlan idejű munkavállalók és a határozott idejű munkavállalók esetében továbbra is differenciáltan határozhatnak meg.
However, while it is true — as paragraphs 40 and 46 of the judgment in Del Cerro Alonso show and as has been noted in paragraphs 123 and 124 of the present judgment — that the establishment of the level of the various constituent parts of the pay of a worker falls outside the competence of the Community legislature and is unquestionably still a matter for the competent bodies in the various Member States, those bodies must nevertheless exercise their competence consistently with Community law — particularly Clause 4 of the framework agreement — in the areas in which the Community does not have competence (see, to that effect, Case C-438/05 International Transport Workers’ Federation and Finnish Seamen’s Union [2007] ECR I-10779, paragraph 40, and Case C-341/05 Laval un Partneri [2007] ECR I-11767, paragraph 87).
Jóllehet az igaz – amint az a fent hivatkozott Del Cerro Alonso ügyben hozott ítéletből kitűnik, valamint ahogyan arra a jelen ítélet a 123. és 124. pontjában emlékeztet –, hogy a munkavállalók díjazását képező különböző bérelemek szintjének meghatározása továbbra sem tartozik a közösségi jogalkotó hatáskörébe, és az vitathatatlanul a különböző tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságainak feladata, azonban a Közösség hatáskörébe nem tartozó területeken ezek a államok a közösségi jog – különösen a keretmegállapodás 4. szakasza – tiszteletben tartásával kötelesek gyakorolni e hatáskörüket (lásd ebben az értelemben a C-438/05. sz., International Transport Workers’ Federation és Finnish Seamen’s Union ügyben 2007. december 11-én hozott ítélet [EBHT 2007., I-10779. o.] 40. pontját és a C-341/05. sz., Laval un Partneri ügyben 2007. december 18-án hozott ítélet [EBHT 2007., I-11767. o.] 87. pontját).
It follows that, in establishing both the constituent parts of pay and the level of those constituent parts, the national competent bodies must apply to fixedterm workers the principle of nondiscrimination as laid down in Clause 4 of the framework agreement.
Ebből következik, hogy mind a díjazást képező elemeknek, mind ezen elemek szintjének meghatározásánál a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságoknak a határozott idejű munkavállalókra alkalmazniuk kell a hátrányos megkülönböztetés tilalmának a keretmegállapodás 4. szakaszában rögzített elvét.
With regard to pensions, it must be noted that, according to the settled caselaw of the Court in relation to Article 119 of the Treaty, or, with effect from 1 May 1999, in relation to Article 141 EC, which concern the principle of equal treatment of men and women in relation to pay, the term ‘pay’ within the meaning of the second subparagraph of Article 141(2) EC covers pensions which depend on the employment relationship between worker and employer, excluding those deriving from a
A nyugellátásokat illetően ki kell jelenteni, hogy a Bíróságnak az EK-Szerződés 119. cikkének, majd 1999. május 1-jétől az EK 141. cikk összefüggésében hozott ítélkezési gyakorlata szerint, mivel a díjazás terén a férfiak és nők közötti egyenlő bánásmód elvére vonatkozó cikkek az EK 141. cikk (2) bekezdése második albekezdésének értelmében vett „díjazás” fogalmának hatálya alá tartoznak, a nyugellátások, amelyek a munkavállaló és munkáltató közötti munkaviszonytól függnek, azok kivételével, amelyek törvényen alapuló olyan rendszerből folyósítanak, amelynek finanszírozásához munkavállalók, munkáltatók és esetlegesen az állami hivatalok is
Taking that caselaw into account, it must be held that the term ‘employment conditions’ within the meaning of Clause 4(1) of the framework agreement covers pensions which depend on an employment relationship between worker and employer, excluding statutory social-security pensions, which are determined less by that relationship than by considerations of social policy.
Erre az ítélkezési gyakorlatra figyelemmel úgy kell tekinteni, hogy a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontja értelmében vett „foglalkoztatási feltételek” fogalmába tartoznak azok a nyugellátások, amelyek a munkavállaló és a munkáltató közötti munkaviszonytól függnek, a társadalombiztosítás törvényen alapuló nyugellátásai kivételével, amelyek kevésbé a munkaviszonytól, inkább szociálpolitikai megfontolásoktól függnek.