natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Having regard to the foregoing considerations, the answer to the first question must be that Community law, in particular the principle of effectiveness, requires that a specialised court which is called upon, under the, albeit optional, jurisdiction conferred on it by the legislation transposing Directive 1999/70, to hear and determine a claim based on an infringement of that legislation, must also have jurisdiction to hear and determine an applicant’s claims arising directly from the directive itself
Az előző megfontolásokra tekintettel az első kérdésre azt kell válaszolni, hogy a közösségi jog, különösen a hatékonyság elve megköveteli, hogy az a különbíróság, amelynek – a számára az 1999/70 irányelv átültetését biztosító irányelv által biztosított akár vagylagos hatáskör keretében – az e jogszabály megsértésére alapozott kérelemről kell határoznia, megállapítsa a hatáskörét a közvetlenül az irányelvre alapított – az irányelv átültetési határideje lejárta és az említett jogszabály hatálybalépése közötti időszakra vonatkozó – panaszosi igények vonatkozásában is,
2008 — CASE C-268/06 in respect of the period between the deadline for transposing the directive and the date on which the transposing legislation entered into force if it is established that the obligation on that applicant to bring, at the same time, a separate claim based directly on the directive before an ordinary court would involve procedural disadvantages liable to render excessively difficult the exercise of the rights conferred on him by Community law.
ÜGY amennyiben megállapítást nyer, hogy e felperes azon kötelezettsége, hogy a közvetlenül az irányelvre alapozott igénnyel párhuzamosan rendes bírósághoz is kell fordulnia, olyan eljárási hátrányokkal jár, amelyek rendkívül megnehezítik a számára a közösségi jogrendben biztosított jogok gyakorlását.
It is for the national court to undertake the necessary checks in that regard.
Ebben a tekintetben a nemzeti bíróság feladata a szükséges vizsgálatok elvégzése.
In the event that, having regard to the answer given to its first question, the referring court must declare that it has jurisdiction to hear and determine the claims of the complainants in the main proceedings based directly on Directive 1999/70, it is necessary to answer the second question, by which the referring court asks, in essence, whether Clauses 4(1) and 5(1) of the framework agreement are capable of being relied upon by individuals before their national courts.
Abban az esetben, ha az első kérdésre adott válaszra tekintettel a kérdést előterjesztő bíróság köteles az alapügy felpereseinek közvetlenül az 1999/70 irányelvre alapított igényei vonatkozásában a hatáskörét megállapítani, válaszolni kell a második kérdésre, amellyel az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy magánszemélyek hivatkozhatnak-e a nemzeti bíróság előtt a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontjára és az 5. szakaszának 1. pontjára.
As the Advocate General noted at point 87 of her Opinion, that caselaw can be applied to agreements which, like the framework agreement, are the product of a dialogue, based on Article 139(1) EC, between management and labour at Community level and which have been implemented in accordance with Article 139(2) EC by a directive of the Council of the European Union, of which they are thus an integral component.
Amint arra a főtanácsnok az indítványának 87. pontjában rámutatott, ez az ítélkezési gyakorlat alkalmazható a keretmegállapodáshoz hasonló megállapodások esetében, amelyek az EK 139. cikk (1) bekezdése alapján szociális partnerek közötti közösségi szintű párbeszéd alapján jöttek létre, és amelyeket ugyanezen cikk (2) bekezdésének megfelelően az Európai Unió Tanácsának irányelvével hajtottak végre, amelynek így szerves részét képezik.
Clause 4(1) of the framework agreement
A keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontjáról
Clause 4(1) of the framework agreement prohibits, in respect of employment conditions, the treatment of fixedterm workers in a less favourable manner than com -parable permanent workers solely because they have a fixedterm contract or relation unless different treatment is justified on objective grounds.
A keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontja kimondja, hogy a foglalkoztatási feltételek szempontjából a határozott időre foglalkoztatott munkavállalók nem részesülhetnek kedvezőtlenebb bánásmódban, mint a velük összehasonlítható állandó munkavállalók csupán azért, mert határozott idejű munkaszerződéssel vagy munkaviszonnyal rendelkeznek, kivéve ha az eltérő bánásmód objektív alapon igazolható.
That provision prohibits, in a general manner and in unequivocal terms, any difference in treatment of fixedterm workers in respect of employment conditions which is not objectively justified.
Ez a rendelkezés általános jelleggel és egyértelmű megfogalmazásban megtiltja a foglalkoztatási feltételek szempontjából a határozott időre foglalkoztatott munkavállalók objektíven nem igazolható minden megkülönböztetését.
As Impact maintained, its subjectmatter appears therefore to be sufficiently precise to be relied upon by an individual and to be applied by the national court (see, by analogy, Marshall, paragraph 52).
Az Impact állításának megfelelően a rendelkezés tartalma tehát kellően pontos ahhoz, hogy arra a magánszemély hivatkozhassék, és a bíróság azt alkalmazhassa (lásd analógia útján a fent hivatkozott Marshall-ügyben hozott ítélet 52. pontját).
Contrary to Ireland’s submission, the fact that there is no definition of ‘employment conditions’ in Clause 4(1) does not render that provision incapable of being applied by a national court to the facts of a dispute which it is to hear and determine and, consequently, is unlikely to render the subjectmatter of that provision insufficiently precise.
Írország állításával ellentétben az érintett rendelkezésben a foglalkoztatási feltételek fogalma meghatározásának hiánya nem befolyásolja az említett rendelkezés alkalmasságát arra, hogy azt valamely bíróság az előtte lévő ügy tényállására alkalmazza, és az ebből következően nem fosztja meg ezt a rendelkezést a kellően pontos jellegétől.
Thus, the provisions of a directive have already been deemed to be sufficiently precise notwithstanding the absence of a Community definition of the sociallaw terms included in those provisions (see, in that respect, Joined Cases C-6/90 and C-9/90 Francovich and Others [1991] ECR I-5357, paragraphs 13 and 14).
Így valamely irányelv rendelkezéseit már kellően pontosnak tekintették az e rendelkezésekben található szociális jogi fogalmak közösségi meghatározásának hiánya ellenére (lásd ebben a tekintetben a C-6/90. és C-9/90. sz., Francovich és társai egyesített ügyekben 1991. november 19-én hozott ítélet [EBHT 1991., I-5357. o.] 13. és 14. pontját).
Furthermore, the precise prohibition laid down by Clause 4(1) of the framework agreement does not require the adoption of any further measure of the Community institutions (see, by analogy, Case 41/74 van Duyn [1974] ECR 1337, paragraph 6).
Egyebekben a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontjában megfogalmazott pontos tilalom egyáltalán nem teszi szükségessé a közösségi intézmények eljárását (lásd analógia útján a 41/74. sz. van Duyn-ügyben 1974. december 4-én hozott ítélet [EBHT 1974., 1337. o.] 6. pontját).
Besides, the provision under consideration does not in any way confer on
A megvizsgált rendelkezés ezenkívül egyáltalán nem ad lehetőséget a tagállamok számára, hogy a belső jogba való átültetés során
2008 — CASE C-268/06
15-I ÍTÉLET – C-268/06. SZ.
Member States the right, when transposing it into domestic law, to limit the scope of the prohibition laid down in respect of employment conditions (see, by analogy, Marshall, paragraph 55).
ÜGY feltételhez kössék vagy korlátozzák a foglalkoztatási feltételek tárgyában az irányelv által megfogalmazott tilalmat (lásd a fent hivatkozott Marshall-ügyben hozott ítélet 55. pontját).
Admittedly, as Ireland submitted, that provision includes, in relation to the principle of nondiscrimination there laid down, a qualification concerning justification on objective grounds.
Az Írország által előterjesztettek szerint természetesen ez a rendelkezés az abban megfogalmazott hátrányos megkülönböztetés tilalmához kapcsolódóan objektív okokra alapozott igazolásra vonatkozó fenntartást fogalmaz meg.
However, as the referring court itself pointed out, the application of that qualification is subject to judicial control (for an example of such control in relation to the concept of objective reasons in the context of Clause 5(1) of the framework agreement, see Case C-212/04 Adeneler and Others [2006] ECR I-6057, paragraphs 58 to 75), although the possibility of relying on it does not preclude the view that the provision at issue confers on individuals rights which they may enforce in the national courts and which the latter must protect (see, by analogy, van Duyn, paragraph 7; Case C-156/91 Hansa Fleisch Ernst Mundt [1992] ECR I-5567, paragraph 15; Case C-374/97 Feyrer [1999] ECR I-5153, paragraph 24; and also Case C-413/99 Baumbast and R [2002] ECR I-7091, paragraphs 85 and 86).
Amint azonban azt a kérdést előterjesztő bíróság is előterjesztette, e fenntartás alkalmazása bírósági felülvizsgálat tárgya lehet (lásd a keretmegállapodás a 5. szakasza 1. pontjának összefüggésében az objektív okokra vonatkozó ilyen vizsgálat példájaként a C-212/04. sz., Adeneler és társai ügyben 2006. július 4-én hozott ítélet [EBHT 2006., I-6057. o.] 58–75. pontját), jóllehet az arra való hivatkozás lehetősége nem ellentétes azzal az állásponttal, hogy a vizsgált rendelkezés a magánszemélyekre olyan jogokat ruház, amelyekre azok hivatkozhatnak, és amelyeket a nemzeti bíróságoknak oltalmazniuk kell (lásd analógia útján a fent hivatkozott van Duyn-ügyben hozott ítélet 7. pontját; a C-156/91. sz., Hansa Fleisch Ernst Mundt ügyben 1992. november 10-én hozott ítélet [EBHT 1992., I-5567. o.] 15. pontját; a C-374/97. sz.
The precision and unconditionality of Clause 4(1) of the framework agreement are not affected by Clause 4(2) either.
A keretmegállapodás 4. szakasza 1. pontjának pontosságát és feltétlenségét nem érinti e szakasz 2. pontja sem.
As the Advocate General noted at point 101 of her Opinion, Clause 4(2) simply articulates one of the consequences which may be associated, where appropriate, subject to judicial control, with the application of the principle of nondiscrimination in favour of fixedterm workers, without in any way undermining the substance of that principle.
Amint ugyanis a főtanácsnok az indítványának 101. pontjában arra rámutatott, ez a 2. pont csak hangsúlyozza az egyik lehetséges következményt, amely adott esetben – esetleges bírósági felülvizsgálat mellett – a hátrányos megkülönböztetés tilalmának alkalmazásához kapcsolódhat a határozott idejű munkavállalók javára, anélkül hogy bármilyen módon hatással volna ezen elv tartalmára.
As regards Clause 4(3) of the framework agreement, upon which Ireland also relied in order to deny Clause 4(1) direct effect, it must be observed that Clause 4(3) entrusts the Member States and/or the social partners with the definition of the arrangements for facilitating the ‘application’ of the principle of nondiscrimination laid down by that clause.
A keretmegállapodás 4. szakaszának 3. pontját illetően – amelyre a 4. szakasz 1. pontja közvetlen hatályának cáfolata céljából szintén hivatkozott Írország – meg kell jegyezni, hogy az a tagállamok és/vagy a szociális partnerek feladatává teszi az ebben a szakaszban megfogalmazott hátrányos megkülönböztetés tilalma elve „alkal-mazás”-ának megkönnyítésére szánt részletes szabályok meghatározását.
Such arrangements cannot therefore in any way relate to the actual substance of that principle (see, by analogy, Case 8/81 Becker [1982] ECR 53, paragraphs 32 and 33).
Az ilyen részletes szabályok tehát semmiképpen sem vonatkozhatnak ezen elv tartalmára (lásd analógia útján a 8/81. sz. Beckerügyben 1982. január 19-én hozott ítélet [EBHT 1982., 53. o.] 32. és 33. pontját).
As the referring court itself suggested, and as Impact submitted, they cannot therefore limit the existence or restrict the scope of that principle (see, by analogy, Case 2/74 Reyners [1974] ECR 631, paragraphs 21 and 26, and Becker, paragraph 39).
Reynersügyben 1974. június 21-én hozott ítélet [EBHT 1974., 631. o.] 21. és 26. pontját, valamint a fent hivatkozott Beckerügyben hozott ítélet 39. pontját).
It follows that Clause 4(1) of the framework agreement appears, so far as its subjectmatter is concerned, to be unconditional and sufficiently precise for individuals to be able to rely upon it before a national court.
Ebből következően a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontja a tartalma szempontjából feltétlennek és kellően pontosnak tekinthető ahhoz, hogy arra magánszemély a nemzeti bíróság előtt hivatkozhassék.
Clause 5(1) of the framework agreement
A keretmegállapodás 5. szakaszának 1. pontjáról
Clause 5(1) of the framework agreement requires Member States to adopt one or more of the measures listed where domestic law does not include equivalent legal measures, in order to prevent abuse arising from the use of successive fixedterm employment contracts or relationships.
A keretmegállapodás 5. szakaszának 1. pontja az egymást követő, határozott időre létrejött munkaszerződések vagy munkaviszonyok alkalmazásából származó visszaélés megakadályozása érdekében kötelezi a tagállamokat az e szakaszban felsorolt egy vagy több intézkedés elfogadására, ha a tagállam belső joga nem tartalmaz egyenértékű törvényi intézkedést.
The measures listed, of which there are three, relate, respectively, to objective reasons justifying the renewal of such contracts or relationships, the maximum total duration of successive fixedterm employment contracts or relationships, and the number of renewals of such contracts or relationships.
Az így felsorolt intézkedések, számszerint három, az ilyen szerződések vagy munkaviszonyok meghosszabbítását alátámasztó objektív okokra, ezen egymást követő szerződések vagy munkaviszonyok maximális teljes időtartamára, illetőleg azok meghosszabbításának számára vonatkoznak.
In prescribing the effective and binding adoption of at least one of the measures listed in Clause 5(1) of the framework agreement intended to prevent the abusive use of successive fixedterm employment contracts or relationships, where domestic law does not already include equivalent measures (see Adenelerand Others, paragraphs 65 and 101; Case C-53/04 Marrosu and Sardino [2006] ECR I-7213, paragraph 44; and also Case C-180/04 Vassallo [2006] ECR I-7251, paragraph 35), Clause 5(1) assigns to the Member States the general objective of preventing such abuse, while leaving to them the choice as to how to achieve it.
A keretmegállapodás 5. szakaszának 1. pontja azáltal, hogy előírja az általa felsorolt – az egymást követő, határozott időre létrejött munkaszerződések alkalmazásából származó visszaélés megakadályozására irányuló – intézkedések közül legalább egynek a tényleges és kötelező elfogadását, amennyiben a nemzeti jog még nem tartalmaz azokkal egyenértékű rendelkezéseket (lásd a fent hivatkozott Adeneler és társai ügyben hozott ítélet 65. és 101. pontját; a C-53/04. sz., Marrosu és Sardino ügyben 2006. szeptember 7-én hozott ítélet [EBHT 2006., I-7213. o.] 44. pontját, valamint a C-180/04. sz.
Under Clause 5(1), it is effectively left to the discretion of the Member States to rely to that end on one or more of the measures listed in that clause, or even on existing equivalent legal measures, while taking account of the needs of specific sectors and/or categories of workers.
E rendelkezés értelmében a tagállamok mérlegelési jogkörébe tartozik, hogy ennek érdekében az e szakaszban megfogalmazott egy vagy több intézkedést, illetve a fennálló, ezekkel egyenértékű törvényi intézkedéseket igénybe vegyék, figyelembe véve a sajátos ágazatok és/vagy munkavállalói kategóriák szükségleteit.
Admittedly, as the Commission contended when referring to the judgment in Francovich and Others (paragraph 17), the right of the Member States to choose among several possible means of achieving the result required by a directive does not preclude the possibility for individuals of enforcing before the national courts rights the content of which can be determined sufficiently precisely on the basis of the provisions of that directive alone (see also, to that effect, Case C-271/91 Marshall [1993] ECR I-4367, paragraph 37, and Pfeiffer and Others, paragraph 105).
Amint azt a Bizottság a fent hivatkozott Francovich és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 17. pontjára hivatkozva előadja, a tagállamok azon lehetősége, hogy az irányelvben előírt eredmény elérése érdekében számos lehetséges intézkedés közül válasszanak, nem zárja ki a magánszemélyek azon lehetőségét, hogy a nemzeti bíróságok előtt hivatkozzanak az olyan jogokra, amelyek tartalma önmagukban az irányelv rendelkezéseiből is kellő pontossággal meghatározható (lásd még ebben az értelemben a C-271/91. sz.
However, it must be held that, unlike the provisions at issue in the case giving rise to the judgment in Francovich and Others, Clause 5(1) of the framework agreement does not contain any unconditional and sufficiently precise obligation capable of being relied upon, in the absence of transposing measures taken within the requisite period, by an individual before a national court.
Meg kell azonban állapítani, hogy – a fent hivatkozott Francovich és társai egyesített ügyekben hozott ítéletben vizsgált rendelkezésektől eltérően – a keretmegállapodás 5. szakaszának 1. pontja egyáltalán nem tartalmaz olyan feltétlen és kellően pontos rendelkezést, amelyre – határidőre meghozott átültetési intézkedés hiányában – valamely magánszemély a nemzeti bíróság előtt hivatkozhatnék.
In Francovich and Others, notwithstanding the freedom of choice given to the Member States by the directive in question to achieve the result required by that directive, the Court of Justice was able to identify in the directive provisions defining, unconditionally and sufficiently precisely, content comprising minimum protection in favour of individuals: in that case, a minimum guarantee for the payment of wage claims in the event of the employer’s insolvency (for other cases of identificat- ion of minimum protection, see also Case C-303/98 Simap [2000] ECR I-7963, paragraphs 68 and 69, and Pfeiffer and Others, paragraph 105).
A fent hivatkozott Francovich és társai egyesített ügyekben hozott ítéletben az érintett irányelvben előírt eredmény elérése érdekében a tagállamoknak az ezen irányelvben meghagyott választási lehetőség ellenére a Bíróság képes volt azonosítani az irányelvben azokat a rendelkezéseket, amelyek feltétlenül és kellően pontosan meghatározták a magánszemélyek minimális védelmének tartalmát, ez esetben a munkáltató fizetésképtelensége esetén a munkavállalói követelések megfizetésére vonatkozó minimális biztosítékot (lásd még az ilyen minimális védelem azonosításának más eseteit illetően a C-303/98. sz. Simap-ügyben 2000. október 3-án hozott ítélet [EBHT 2000., I-7963. o.] 68. és 69. pontját, valamint a fent hivatkozott Pfeiffer és társai ügyben hozott ítélet 105. pontját).
In the present case, however, the Court cannot accept the Commission’s suggestion that Clause 5(1) of the framework agreement also establishes such minimum material protection in that, in the absence of any other measure intended to combat abuse or at least of any sufficiently effective, objective and transparent measure to that end, it requires objective reasons to justify the renewal of successive fixedterm employment contracts or relationships.
Márpedig jelen esetben nem fogadható el a Bizottság azon javaslata, amely szerint a keretmegállapodás 5. szakaszának 1. pontja ilyen minimális védelmet is meghatároz, mivel az – a visszaélésekkel szembeni küzdelem céljából előírt bármely más intézkedés vagy legalább kellően hatékony, objektív és átlátható intézkedés hiányában – megköveteli, hogy a határozott idejű munkaszerződések vagy a munkaviszonyok egymást követő meghosszabbítását objektív okok indokolják.
First, while it is true, as the Court stated in paragraph 67 of the judgment in Adeneler and Others, that, according to paragraph 7 of the general considerations in the framework agreement, the signatory parties to that agreement took the view that ‘the use of fixedterm employment contracts founded on objective reasons is a way to prevent abuse’, the fact remains that the construction advocated by the Commission effectively introduces a hierarchy between the various measures referred to in Clause 5(1) of the framework agreement, whereas the terms of that provision themselves unequivocally show that the various measures envisaged are intended to be ‘equivalent’.
Egyrészt ugyanis, noha igaz – amint azt a Bíróság a fent hivatkozott Adeneler és társai ügyben hozott ítéletének 67. pontjában hangsúlyozta –, hogy a keretmegállapodás általános szempontjainak 7. pontja szerint annak aláíró felei úgy ítélték meg, hogy „az objektív okokra alapozott, határozott időre szóló munkaszerződések alkalmazása módot teremt a visszaélés megakadályozására”, a Bizottság által támogatott olvasat hierarchiát vezetne be az említett keretmegállapodás 5. szakaszának 1. pontjában meghatározott különböző intézkedések között, jóllehet e rendelkezés szövege egyértelműen megjelöli, hogy a különböző figyelembe vett intézkedéseket „egyenértékű”nek kell tekinteni.
Second, as the Advocate General also noted at point 116 of her Opinion, the interpretation proposed by the Commission would have the effect of rendering meaningless the choice of means allowed by Clause 5(1) of the framework agreement, since
Másrészt, amint arra a főtanácsnok az indítványának 116. pontjában szintén rámutatott, a Bizottság által javasolt értelmezés azzal a következménnyel járna, hogy megfosztaná értelmétől a keretmegállapodás 5. szakaszának 1. pontjában biztosított
2008 — CASE C-268/06 it would permit an individual to plead the absence of objective reasons in order to challenge the renewal of his fixedterm contract, even where that renewal did not infringe the rules relating to maximum total duration or number of renewals adopted by the Member State concerned in accordance with the options available under Clause 5(1)(b) and (c).
ÜGY választási lehetőséget, mivel az lehetőséget ad a magánszemélynek, hogy a határozott idejű szerződése meghosszabbításának vitatása céljából az objektív okok hiányára hivatkozzék, jóllehet ez a meghosszabbítás nem sérti a meghosszabbítások maximális, teljes időtartamára és számára vonatkozóan az érintett tagállam által az említett 5. szakasz 1. pontjának b) és c) alpontjában kínált lehetőségek alapján elfogadott szabályokat.
Contrary to what was accepted in the cases giving rise to the judgments cited in paragraph 72 of the present judgment, it is therefore not possible, in the present case, to determine sufficiently the minimum protection which should, on any view, be implemented pursuant to Clause 5(1) of the framework agreement.
A jelen ítélet 72. pontjában hivatkozott ítéletek tényállásaiban elfogadottakkal ellentétben tehát a jelen esetben nem lehetséges megfelelően meghatározni azt a minimális védelmet, amelyet a keretmegállapodás 5. szakaszának 1. pontja alapján kell végrehajtani.
It follows that that provision does not appear, so far as its subjectmatter is concerned, to be unconditional and sufficiently precise for individuals to be able to rely upon it before a national court.
Ebből következik, hogy ez a rendelkezés a tartalmára tekintettel nem tűnik feltétlennek és kellően pontosnak ahhoz, hogy arra valamely magánszemély a nemzeti bíróság előtt hivatkozhassék.
In the light of the foregoing, the answer to the second question must be that Clause 4(1) of the framework agreement is unconditional and sufficiently precise for individuals to be able to rely upon it before a national court; that is not the case, however, as regards Clause 5(1) of the framework agreement.
Az előzőekre tekintettel a második kérdésre azt kell válaszolni, hogy a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontja feltétlen és kellően pontos ahhoz, hogy arra egy magánszemély a nemzeti bíróság előtt hivatkozhassék, ez azonban nem mondható el az említett keretmegállapodás 5. szakaszának 1. pontjáról.