natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In 1998 Netto Supermarkt asked the Hauptzollamt Neubrandenburg (Principal Customs Office, Neubrandenburg) to check whether the customs stamp No 73 and the customs forms on which it appeared were counterfeit.
1998-ban a Netto Supermarkt annak megvizsgálására kérte a Hauptzollamt Neubrandenburgot (Neubrandenburgi Fővámhivatal), hogy a 73. sz. vámpecsét és az ahhoz tartozó vámnyomtatványok nem hamisítottak-e.
The Principal Customs Office initially gave a negative answer, but later informed Netto Supermarkt that the documents submitted to it by Netto Supermarkt had been examined again and been found to be falsified.
Az említett fővámhivatal azt követően, hogy először nemleges választ adott, arról tájékoztatta a Netto Supermarktot, hogy az új vizsgálat eredménye szerint ez utóbbi által hozzá benyújtott dokumentumok hamisak.
Subsequently, the tax investigation office found that, between 1993 and 1998, a substantial proportion of the proofs of export of goods had been counterfeited by Polish nationals with the help of forged customs forms or that the alleged proofs of export had been marked with a forged customs stamp.
Ezt követően az adóügyi nyomozó hatóság megállapította, hogy 1993 és 1998 között lengyel állampolgárok hamis vámnyomtatványokkal nagyszámú árukiviteli-igazolást készítettek, illetve hogy ezen állítólagos igazolásokat hamis vámpecséttel látták el.
By this means, Polish nationals claimed reimbursement of VAT from Netto Supermarkt, which the latter refunded to them.
Ezen állampolgárok ily módon kérték a Netto Supermarkttól a HÉA visszatérítését, amelyet az teljesített is.
In 1999 the Finanzamt assessed Netto Supermarkt to payment of the additional VAT due for the years 1993 to 1998, corresponding to the turnover actually generated during those years.
1999-ben a Finanzamt felszólította a Netto Supermarktot az 1993 és 1998 közötti évekre vonatkozó, az ezen időszakban ténylegesen elért forgalomnak megfelelő további HÉA megfizetésére.
By decision of 14 February 2000, the Finanzamt refused Netto Supermarkt’s request for exemption from the VAT retrospectively demanded for those years.
2000. február 14-i határozatával a Finanzamt elutasította a Netto Supermarktnak az említett évekre utólagosan követelt HÉA alóli mentesség iránti kérelmét.
Netto Supermarkt objected to that refusal decision.
A Netto Supermarkt kifogást nyújtott be ezen elutasító határozat ellen.
By decision of 3 May 2000, the Finanzamt upheld only part of the objection.
2000. május 3-i határozatával a Finanzamt az említett kifogásnak csak részben adott helyt.
It granted an exemption from VAT for the years 1993 and 1994, on the basis that the tax assessments for those years could no longer be amended, and remitted the interest for the years 1993 to 1997.
A HÉA alól mentességet nyújtott az 1993-as és 1994-es évre, mivel az adóhatározatokat ezen évekre vonatkozóan már nem módosíthatták, az 1993 és 1997 közötti évekre pedig elengedte a kamatokat.
The Finanzamt rejected the remainder of Netto Supermarkt’s objection by holding that the latter owed the tax because it had not been able to produce proper proof of the export which gave rise to the VAT exemption.
A Finanzamt a Netto Supermarkt által benyújtott kifogást ezen túlmenően elutasította arra hivatkozva, hogy utóbbinak fennáll az említett adótartozása, mivel nem tudott a HÉA alóli mentességet indokoló szabályszerű kiviteli igazolásokat benyújtani.
According to the Finanzamt, Netto Supermarkt should have examined the genuineness of the proofs of export earlier and, by showing proper care, could have prevented a fraud lasting for years.
A Finanzamt szerint a Netto Supermarktnak már korábban meg kellett volna vizsgálnia a kiviteli igazolások valódiságát, és megfelelő gondosság mellett elkerülhette volna a több éven át tartó adókijátszást.
In addition, the Finanzamt considered that the fact that Netto Supermarkt had contributed to elucidating the facts did not affect the amount of VAT payable by that company.
Továbbá úgy ítélte meg, hogy az a tény, hogy a Netto Supermarkt hozzájárult a tényállás tisztázásához, nem befolyásolja az e társaság által fizetendő HÉA összegét.
Netto Supermarkt subsequently challenged that decision to refuse in part of 3 May 2000 by application to the Finanzgericht (Finance Court), seeking an exemption from the VAT retrospectively demanded for the years 1995 to 1998.
Ezt követően a Netto Supermarkt az 1995 és 1998 közötti évekre utólagosan követelt HÉA alóli mentesség érdekében keresetet nyújtott be a Finanzgerichthez ezen 2000. május 3-i, részbeni elutasító határozat ellen.
The Finanzgericht rejected the application.
A Finanzgericht e keresetet elutasította.
Netto Supermarkt brought an appeal before the Bundesfinanzhof (Federal Finance Court), in which it submitted that the Finanzgericht should have considered the supplies of goods to Polish purchasers to be exempt, by applying — by analogy — the national rule on the protection of legitimate expectations referred to in Paragraph 6a(4) of the UStG, which is a rule that applies to intra-Community supplies.
A Netto Supermarkt ekkor felülvizsgálati kérelmet („Revision”) nyújtott be a Bundesfinanzhofhoz, amelyben előadja, hogy a Finanzgerichtnek a lengyel vevők részére történt termékértékesítéseket adómentesnek kellett volna tekintenie analógia útján az UStG 6a. §-ának (4) bekezdésében foglalt, bizalomvédelemre vonatkozó nemzeti szabályra támaszkodva, amely Közösségen belüli összefüggésben alkalmazandó.
In its appeal, Netto Supermarkt also relies on the principle of fairness laid down in Paragraph 227 of the 1977 Tax Code.
E keresetben a Netto Supermarkt az adózás rendjéről szóló 1977. évi törvény 227. cikkében foglalt méltányossági elvre is hivatkozik.
Having regard to the principle of the protection of legitimate expectations, the Bundesfinanzhof considers that, in any event, it is in doubt whether — under Community law — export supplies from the Community can be exempt if the operator making the supply was unable — even by exercising due commercial care — to recognise that the export proofs provided by the purchaser had been falsified, even where the conditions of exemption of an export supply are objectively absent because, as in this case, the documents submitted as bearing proof of export had been forged.
A bizalomvédelem elvét illetően a Bundesfinanzhof úgy ítéli meg, hogy mindenképpen kétes az a kérdés, vajon a közösségi jog értelmében a Közösségen kívülre irányuló kiviteli értékesítés mentesíthető-e az adó alól abban az esetben, ha – mint a jelen ügyben is – az értékesítő a jó kereskedő gondossága mellett sem ismerhette fel, hogy a vevő által benyújtott kiviteli igazolás hamis, és az ilyen értékesítés adómentességének feltételei objektíven nem teljesülnek, mert a kivitel igazolására benyújtott dokumentumok hamisak.
In those circumstances, the Bundesfinanzhof decided to stay the proceedings and to request a preliminary ruling from the Court of Justice on the following question:
E körülmények között a Bundesfinanzhof úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
By its question the Bundesfinanzhof asks, essentially, whether Article 15(2) of the Sixth Directive must be interpreted as precluding a Member State from granting an exemption from VAT on the supply of goods for export to a destination outside the Community, where the conditions for such an exemption are not met, but the taxable person was not able to recognise — even by exercising due commercial care — that they were not met, because the export proofs provided by the purchaser had been forged.
Kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra kíván választ kapni, hogy a hatodik irányelv 15. cikkének 2. pontját úgy kell-e értelmezni, hogy e rendelkezéssel ellentétes a valamely tagállam által nyújtott, a Közösségen kívüli kivitelre szánt termékértékesítés utáni HÉA alóli mentesség akkor, ha e mentesség feltételei nem teljesülnek, de az adóalany ezt a vevő által benyújtott hamis kiviteli igazolás miatt a jó kereskedő gondossága mellett sem ismerhette fel.
As is clear from the first part of the first sentence of Article 15 of the Sixth Directive, it is for the Member States to lay down the conditions for the application of the exemption for the supply of goods for export to a destination outside the Community.
Ahogyan a hatodik irányelv 15. cikke első mondatának első részéből kitűnik, a tagállamok feladata meghatározni a Közösségen kívüli kivitelre szánt termékértékesítés adómentességének alkalmazási feltételeit.
That provision also provides that Member States must lay down those conditions in particular for the purpose ‘of preventing any evasion, avoidance or abuse’.
E rendelkezés kimondja továbbá, hogy az említett államok e feltételeket különösen annak érdekében fogadják el, hogy „megakadályozzák az adókijátszásokat, az adókikerüléseket és az esetleges visszaéléseket”.
However, it must be noted that, in the exercise of the powers conferred on them by Community directives, Member States must respect the general principles of law that form part of the Community legal order, which include, in particular, the principles of legal certainty and proportionality and the principle of protection of legitimate expectations (see, to that effect, Joined Cases C-286/94, C-340/95, C-401/95 and C-47/96 Molenheide and Others [1997] ECR I-7281, paragraphs 45 to 48; Case C-384/04 Federation of Technological Industries and Others [2006] ECR I-4191, paragraph 29; and Joined Cases C-181/04 to C-183/04 Elmeka [2006] ECR I-8167, paragraph 31).
Emlékeztetni kell azonban arra, hogy a közösségi irányelvek által rájuk ruházott hatáskörök gyakorlása során a tagállamoknak tiszteletben kell tartaniuk a közösségi jogrend részét képező általános jogelveket, amelyek közé tartozik különösen a jogbiztonság és az arányosság, valamint a bizalomvédelem elve (lásd ebben az értelemben a C-286/94., C-340/95., C-401/95. és C-47/96. sz., Molenheide és társai egyesített ügyekben 1997. december 18-án hozott ítélet [EBHT 1997., I-7281. o.] 45–48. pontját; a C-384/04. sz., Federation of Technological Industries és társai ügyben 2006. május 11-én hozott ítélet [EBHT 2006., I-4191. o.] 29. pontját, valamint a C-181/04–C-183/04. sz. Elmeka egyesített ügyekben 2006. szeptember 14-én hozott ítélet [EBHT 2006., I-8167. o.] 31. pontját).
In particular, as regards the principle of proportionality, the Court has already held that, in accordance with that principle, the Member States must employ means which, whilst enabling them effectively to attain the objectives pursued by their domestic laws, cause the least possible detriment to the objectives and principles laid down by the relevant Community legislation (see Molenheide and Others, paragraph 46, and Case C-409/04 Teleos and Others [2007] ECR I-7797, paragraph 52).
Különösen az arányosság elvét illetően a Bíróság már kimondta, hogy ezen elvnek megfelelően a tagállamoknak olyan eszközöket kell igénybe venniük, amelyek lehetővé teszik a belső jog által követett cél hatékony elérését, ugyanakkor a legkevésbé sértik a szóban forgó közösségi jogszabályok célkitűzéseit és elveit (lásd a fent hivatkozott Molenheide és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 46. pontját, valamint a C-409/04. sz., Teleos és társai ügyben 2007. szeptember 27-én hozott ítélet [EBHT 2007., I-7797. o.] 52. pontját).
Therefore, whilst it is legitimate for the measures adopted by the Member State to seek to preserve the rights of the public exchequer as effectively as possible, such measures must not go further than is necessary for that purpose (see, in particular, Molenheide and Others, paragraph 47, and Federation of Technological Industries and Others, paragraph 30).
Ekképpen, noha a tagállamok által elfogadott intézkedések jogszerűen irányulnak az államkincstár érdekeinek lehető leghatékonyabb védelmére, nem terjedhetnek túl az e célhoz szükséges mértéken (lásd különösen a fent hivatkozott Molenheide és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 47. pontját, valamint a Federation of Technological Industries és társai ügyben hozott ítélet 30. pontját).
In this respect, it must be noted that, in the field of VAT, suppliers act as tax collectors for the State and in the interest of the public exchequer (see Case C-10/92 Balocchi [1993] ECR I-5105, paragraph 25).
E tekintetben ki kell emelni, hogy a HÉA területén az értékesítők az állam nevében és az államkincstár érdekében adóbeszedőként járnak el (lásd a C-10/92. sz. Balocchiügyben 1993. október 20-án hozott ítélet [EBHT 1993., I-5105. o.] 25. pontját).
Those suppliers are liable to payment of VAT even though VAT, as a tax on consumption, is ultimately borne by the final consumer (see Case C-475/03 Banca popolare di Cremona [2006] ECR I-9373, paragraphs 22 and 28).
Ezen értékesítők kötelesek megfizetni a HÉÁ-t, noha azt mint fogyasztási adót végül a végső fogyasztó viseli (lásd C-475/03. sz. Banca popolare di Cremona ügyben 2006. október 3-án hozott ítélet [EBHT 2006., I-9373. o.] 22. és 28. pontját).
This is why the objective of preventing tax evasion referred to in Article 15 of the Sixth Directive sometimes justifies stringent requirements as regards suppliers’ obligations.
Ez az oka annak, hogy az adókijátszás megelőzésének a hatodik irányelv 15. cikkében említett célja néha igazolja az értékesítőre háruló szigorúbb követelményeket.
However, any sharing of the risk between the supplier and the tax authorities, following fraud committed by a third party, must be compatible with the principle of proportionality (Teleos and Others, paragraph 58).
Mindazonáltal a harmadik személy által elkövetett adókijátszás esetében a kockázat értékesítő és adóhatóság közötti megosztásának összeegyeztethetőnek kell lennie az arányosság elvével (lásd a fent hivatkozott Teleos és társai ügyben hozott ítélet 58. pontját).
That will not be the case if a tax regime imposes the entire responsibility for the payment of VAT on suppliers, regardless of whether or not they were involved in the fraud committed by the purchaser (see, to that effect, Teleos and Others, paragraph 58).
Nem ez valósul meg akkor, ha az adózási rendszer a HÉA megfizetésére irányuló felelősséget attól függetlenül hárítja teljes egészében az értékesítőre, hogy utóbbi részt vette vagy sem a vevő által elkövetett adókijátszásban (lásd e tekintetben a fent hivatkozott Teleos és társai ügyben hozott ítélet 58. pontját).
As the Advocate General has pointed out in point 45 of his Opinion, it would clearly be disproportionate to hold a taxable person liable for the shortfall in tax caused by fraudulent acts of third parties over which he has no influence whatsoever.
Ugyanis ahogyan a főtanácsnok indítványának 45. pontjában kiemelte, nyilvánvalóan aránytalan lenne az adóalanynak betudni a harmadik személy olyan csalárd cselekményei által okozott adóbevétel-kiesést, amelyekre az adóalanynak semmilyen befolyása nincs.
On the other hand, as the Court has already held, it is not contrary to Community law to require the supplier to take every step which could reasonably be required of him to satisfy himself that the transaction which he is effecting does not result in his participation in tax evasion (see Teleos and Others, paragraph 65, and the caselaw cited there).
Ugyanakkor, ahogyan a Bíróság már kimondta, nem ellentétes a közösségi joggal, ha azt követelik az értékesítőtől, hogy hozzon meg minden tőle ésszerűen elvárható intézkedést annak érdekében, hogy az ügylet ne vezessen adókijátszáshoz (lásd a fent hivatkozott Teleos és társai ügyben hozott ítélet 65. pontját és a hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Accordingly, the fact that the supplier acted in good faith, that he took every reasonable measure in his power and that his participation in fraud is excluded are important points in deciding whether that supplier can be obliged to account for the VAT after the event (see Teleos and Others, paragraph 66).
Így az értékesítő HÉA-fizetési kötelezettségének utólagos megállapíthatósága szempontjából fontosak azon körülmények, hogy az értékesítő jóhiszeműen járt el, minden lehetséges ésszerű intézkedést meghozott, és ki van zárva az adókijátszásban való részvétele (lásd a fent hivatkozott Teleos és társai ügyben hozott ítélet 66. pontját).
Likewise, it would be contrary to the principle of legal certainty if a Member State which has laid down the conditions for the application of the exemption of supplies of goods for export to a destination outside the Community by prescribing, among other things, a list of the documents to be presented to the competent authorities, and which has accepted, initially, the documents presented by the supplier as evidence establishing entitlement to the exemption, could subsequently require that supplier to account for the VAT on that supply, where it transpires that, because of the purchaser’s fraud, of which the supplier had and could have had no knowledge, the conditions for the exemption were in fact not met (see, to that effect, Teleos and Others, paragraph 50).
Ugyanígy ellentétes lenne a jogbiztonság elvével, ha valamely tagállam, amely többek között az illetékes hatóságokhoz benyújtandó dokumentumok jegyzékének meghatározása révén feltételekhez kötötte a Közösségen kívüli kivitelre szánt termékértékesítés adómentességének alkalmazását, és amely a mentességhez való jog bizonyítékaként eredetileg elfogadta az értékesítő által bemutatott dokumentumokat, utólag arra kötelezhetné ezen értékesítőt, hogy fizesse meg az e termékértékesítés utáni HÉÁ-t, amennyiben kiderül, hogy a vevő által elkövetett olyan adókijátszás miatt, amelyről az értékesítőnek nem volt, és nem is lehetett tudomása, a mentesség feltételei valóban nem teljesültek (lásd a fent hivatkozott Teleos és társai ügyben hozott ítélet 50. pontját).
It follows that a supplier must be able to rely on the lawfulness of the transaction that he carries out without risking the loss of his right to exemption from VAT, if, as in the case in the main proceedings, he is in no position to recognise — even by exercising due commercial care — that the conditions for the exemption were in fact not met, because the export proofs provided by the purchaser had been forged.
Ebből következik annak szükségessége, hogy az értékesítő a HÉA alóli mentességhez való joga elvesztésének veszélye nélkül bízhasson ügyletének jogszerűségében akkor, ha – ahogyan az alapügyben is – a vevő által benyújtott hamis kiviteli igazolás miatt még a jó kereskedő gondossága mellett sem ismerheti fel, hogy a mentesség feltételei valójában nem teljesültek.
Moreover, it must be added that, contrary to what has been submitted by the German Government, the caselaw of the Court in the field of customs law — according to which an operator who cannot provide evidence that the conditions necessary for the grant of remission from export or import duties are satisfied must bear the consequences arising from that inability, despite having acted in good faith — cannot be relied on in a situation such as that in the case in the main proceedings, in order to call in question the foregoing considerations.
Továbbá hozzá kell tenni, hogy – a német kormány által előadottakkal ellentétben – a fenti megfontolások megkérdőjelezése érdekében olyan helyzetben, mint az alapügybeli, nem lehet a Bíróság által a vámjog területén kialakított ítélkezési gyakorlatra hivatkozni, amely szerint, ha az értékesítő nem tudja bizonyítani a behozatali vagy kiviteli vámok elengedési feltételeinek teljesülését, jóhiszeműsége ellenére viselnie kell ennek következményeit.
NETTO SUPERMARKT in point 53 of his Opinion, that caselaw cannot be transposed to the specific situation of a taxable person under the common system of VAT put in place by the Sixth Directive, because of the differences in structure, object and purpose between such a system and the Community regime on the levying of customs duties.
NETTO SUPERMARKT vámbeszedési rendszer közötti szerkezeti, tárgybeli és célkitűzésbeli különbségek miatt az említett ítélkezési gyakorlat nem alkalmazható olyan sajátos helyzetben, mint amelyben a HÉA-rendszer hatálya alá tartozó adóalany is van.
Having regard to all of the foregoing considerations, the answer to the question referred must be that Article 15(2) of the Sixth Directive must be interpreted as not precluding a Member State from granting an exemption from VAT on the supply of goods for export to a destination outside the Community where the conditions for such an exemption are not met, but the taxable person was not able to recognise — even by exercising due commercial care — that they were not met, because the export proofs provided by the purchaser had been forged.
A fenti megfontolások összességére tekintettel a feltett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a hatodik irányelv 15. cikkének 2. pontját úgy kell értelmezni, hogy e rendelkezéssel nem ellentétes a valamely tagállam által nyújtott, a Közösségen kívüli kivitelre szánt termékértékesítés utáni HÉA alóli mentesség akkor, ha e mentesség feltételei nem teljesülnek, de az adóalany ezt a vevő által benyújtott hamis kiviteli igazolás miatt a jó kereskedő gondossága mellett sem ismerhette fel.
Article 15(2) of Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes —
Az 1995. április 10-i 95/7/EK tanácsi irányelvvel módosított, a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról – közös
Common system of value added tax: uniform basis of assessment, as amended by Council Directive 95/7/EC of 10 April 1995, must be interpreted as not precluding a Member State from granting an exemption from value added tax on the supply of goods for export to a destination outside the European Community, where the conditions for such an exemption are not met, but the taxable person was not able to recognise — even by exercising due commercial care — that they were not met, because the export proofs provided by the purchaser had been forged.
ÜGY hozzáadottértékadó-rendszer: egységes adóalap-megállapításról szóló, 1977. május 17-i 77/388/EGK hatodik tanácsi irányelv 15. cikkének 2. pontját úgy kell értelmezni, hogy e rendelkezéssel nem ellentétes a valamely tagállam által nyújtott, az Európai Közösségen kívüli kivitelre szánt termékértékesítés utáni hozzáadottértékadó alóli mentesség akkor, ha e mentesség feltételei nem teljesülnek, de az adóalany ezt a vevő által benyújtott hamis kiviteli igazolás miatt a jó kereskedő gondossága mellett sem ismerhette fel.
Case C-296/06
C-296/06. sz. ügy
(Reference for a preliminary ruling from the Tribunale amministrativo regionale del Lazio)
(a Tribunale amministrativo regionale del Lazio [Olaszország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
(Telecommunications services — Directive 97/13/EC — Articles 6, 11, 22 and 25 — Fees and charges for general authorisations and individual licences — Obligation on former holders of exclusive rights — Temporary continuation)
„Távközlési szolgáltatások – 97/13/EK irányelv – 6., 11., 22. és 25. cikk – Az általános felhatalmazásokra és az egyedi engedélyekre vonatkozó illetékek és díjak – Kizárólagos jog korábbi birtokosát terhelő kötelezettség – Ideiglenes fenntartás”
Opinion of Advocate General Ruiz-Jarabo Colomer delivered on 25 October 2007 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
D. Ruiz-Jarabo Colomer főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2007. október 25. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Approximation of laws — Telecommunications sector — Common framework for general authorisations and individual licences — Directive 97/13 — Fees and charges for general authorisations and individual licences
Jogszabályok közelítése – Távközlési ágazat – Az általános felhatalmazásokra és az egyedi engedélyekre vonatkozó közös szabályozási keret – 97/13 irányelv – Egyedi engedéllyel rendelkező vállalkozásokra vonatkozó illetékek és díjak
(European Parliament and Council Directive 97/13, Arts 6, 11, 22 and 25)
(97/13 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 6., 11., 22. és 25. cikk)