natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Finally, if the Court, contrary to the approach that I have proposed, does not wish to reopen the fourth condition laid down in Kühne & Heitz, it will have to clarify its meaning and also provide that it is a supplementary condition, that is to say, it applies only where the procedural rules of a Member State have not set a timelimit for the submission of applications for the review and withdrawal of final administrative decisions. 63 — Palmisani, paragraph 28.
Végül megállapítom, hogy amennyiben a Bíróság – a javaslatom ellenére – nem kívánja a fent hivatkozott Kühne & Heitz ügyben hozott ítéletében lefektetett negyedik feltételt megváltoztatni, akkor egyrészről pontosítania kellene annak jelentését, másrészről rendelkeznie kellene arról, hogy e feltétel csak kiegészítő jelleggel alkalmazandó, azaz abban az esetben, amikor valamely tagállam eljárási szabályai nem határozták meg a jogerős közigazgatási határozatok felülvizsgálatára és visszavonására irányuló kérelmek előterjesztésére vonatkozó határidőt. 63 – A fent hivatkozott Palmisani-ügyben hozott ítélet 28. pontja.
VI — Conclusion
VI – Végkövetkeztetések
I therefore propose that the Court reply as follows to the questions referred by the Finanzgericht Hamburg:
Az előző megállapításokra tekintettel azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Finanzgericht Hamburg által előterjesztett kérdésekre a következőképpen válaszoljon:
(1) In order to be fulfilled, the condition laid down in the judgment of the Court in Case C-453/00 Kühne & Heitz that the decision of a national court ruling at final instance is, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling under the third paragraph of Article 234 EC does not presuppose that the claimant in the main proceedings relied on Community law in the legal action under national law brought by him against the disputed administrative decision. (2) Community law does not preclude an application for the review and withdrawal of an administrative decision which has become final after the exhaustion of domestic remedies and which proves to be contrary to Community law as subsequently interpreted by the Court, without the national court ruling at final instance having referred a question to the Court for a preliminary ruling, from being made subject to a timelimit pursuant to the principle of legal certainty.
Kühne & Heitz ügyben 2004. január 13-án hozott ítéletében megállapított azon feltétel teljesüléséhez, amely szerint a végső fokon eljáró nemzeti bíróság olyan határozata, amely a Bíróság későbbi ítélkezési gyakorlatára tekintettel a közösségi jog téves – az EK 234. cikkének harmadik bekezdésében foglalt feltételek szerinti előzetes döntéshozatal iránti kérelem előterjesztése nélkül adott – értelmezésén alapul, nem szükséges, hogy az alapeljárás felperese a vitatott közigazgatási határozat ellen benyújtott, a belső jog szerinti jogorvoslati kérelmében a közösségi jogra hivatkozzon. 2) A közösségi joggal nem ellentétes az, ha a belső jogorvoslati lehetőségek kimerítésével jogerőssé vált, és a Bíróság által később adott értelmezésére tekintettel a közösségi joggal ellentétes, valamint a végső fokon eljáró nemzeti bíróság által előzetes döntéshozatal iránti kérelem előterjesztése nélkül hozott közigazgatási határozat felülvizsgálatára és visszavonására irányuló kérelem a jogbiztonság érdekében időben korlátozott.
It is for the Member States to set, in accordance with the Community principles of equivalence and effectiveness, the period within which such an application must be submitted.
A tagállamok feladata, hogy az egyenértékűségre és tényleges érvényesülésre vonatkozó közösségi jogelvekkel összhangban meghatározzák az ilyen kérelem előterjesztésére vonatkozó határidőt.”
JUDGMENT OF THE COURT (Grand Chamber)12 February 2008 *
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nagytanács)
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Finanzgericht Hamburg (Germany), made by decision of 21 November 2005, received at the Court on 4 January 2006, in the proceedings
A C-2/06. sz. ügyben, az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Finanzgericht Hamburg (Németország) a Bírósághoz 2006. január 4-én érkezett, 2005. november 21-i határozatával terjesztett elő az előtte a Willy Kempter KG és a Hauptzollamt Hamburg-Jonas között folyamatban lévő eljárásban,
THE COURT (Grand Chamber), composed of V. Skouris, President, P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts and A. Tizzano (Rapporteur), Presidents of Chambers, J.N. Cunha Rodrigues, A. Borg Barthet, M. Ilešič, P. Lindh and J.-C. Bonichot, Judges,
A BÍRÓSÁG (nagytanács), tagjai: V. Skouris elnök, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts és A. Tizzano (előadó) tanácselnökök, J. N. Cunha Rodrigues, A. Borg Barthet, M. Ilešič, P. Lindh és J.-C. Bonichot bírák,
* Language of the case: German.
* Az eljárás nyelve: német.
Advocate General: Y. Bot, Registrar: J. Swedenborg, Administrator, having regard to the written procedure, after considering the observations submitted on behalf of:
KEMPTER főtanácsnok: Y. Bot, hivatalvezető: J. Swedenborg tanácsos, tekintettel az írásbeli szakaszra, figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
— Willy Kempter KG, by K. Makowe, Rechtsanwalt,
– a Willy Kempter KG képviseletében K. Makowe Rechtsanwalt,
— the Czech Republic, by T. Boček, acting as Agent,
– a Cseh Köztársaság képviseletében T. Boček, meghatalmazotti minőségben,
— the Republic of Finland, by E. Bygglin, acting as Agent,
– a Finn Köztársaság képviseletében E. Bygglin, meghatalmazotti minőségben,
— the Commission of the European Communities, by F. Erlbacher and T. van Rijn, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 24 April 2007, gives the following
– az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében F. Erlbacher és T. van Rijn, meghatalmazotti minőségben, a főtanácsnok indítványának a 2007. április 24-i tárgyaláson történt meghallgatását követően, meghozta a következő
Judgment
Ítéletet
This reference for a preliminary ruling relates to the interpretation of the principle of cooperation arising from Article 10 EC, construed in the light of the judgment in Case C-453/00 Kühne & Heitz [2004] ECR I-837. I - 449
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EK 10. cikkből eredő együttműködés elvének a Bíróság C-453/00. sz., Kühne & Heitz ügyben 2004. január 13-án hozott ítéletével [EBHT 2004., I-837. o.] összefüggésben történő értelmezésére vonatkozik. I - 449
The reference was made in proceedings between Willy Kempter KG (‘Kempter’) and the Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Principal Customs Office Hamburg-Jonas; ‘the Hauptzollamt’) concerning the application of Paragraphs 48 and 51 of the Law on Administrative Procedure (Verwaltungsverfahrensgesetz) of 25 May 1976 (BGBl. 1976 I, p.
E kérelmet a Willy Kempter KG (a továbbiakban: Kempter) és a Hauptzollamt Hamburg-Jonas (központi vámhivatal, a továbbiakban: Hauptzollamt) között a közigazgatási eljárásról szóló 1976. május 25-i törvény (Verwaltungsverfahrensgesetz, BGBl. 1976.
1253; ‘the VwVfG’).
I., 1253. o, a továbbiakban: VwVfG) 48. és 51. §-ának alkalmazása tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.
Community legislation
A közösségi szabályozás
Article 4(1) of Commission Regulation (EEC) No 3665/87 of 27 November 1987 laying down common detailed rules for the application of the system of export refunds on agricultural products (OJ 1987 L 351, p. 1) is worded as follows:
A mezőgazdasági termékekre vonatkozó export-visszatérítési rendszer alkalmazásának közös részletes szabályai megállapításáról szóló, 1987. november 27-i 3665/87/EGK bizottsági rendelet (HL L 351., 1. o.) 4. cikke (1) bekezdésének a szövege a következő:
‘Without prejudice to the provisions of Articles 5 and 16, the refund shall be paid only upon proof being furnished [that] the products for which the export declaration was accepted have, within 60 days from the date of such acceptance of the export declaration, left the customs territory of the Community in the unaltered state.’
„Az 5. és a 16. cikk sérelme nélkül, a visszatérítés kifizetése annak igazolásától függ, hogy az elfogadott kiviteli nyilatkozatok hatálya alá tartozó termékek változatlan állapotban, az elfogadástól számított 60 napon belül elhagyták-e a Közösség vámterületét.” [nem hivatalos fordítás]
Article 5(1) of Regulation No 3665/87 states:
A 3665/87 rendelet 5. cikkének (1) bekezdése előírja:
‘Payment of the differentiated or nondifferentiated refund shall be conditional not only on the product having left the customs territory of the Community but
„A differenciált vagy nem differenciált visszatérítés kifizetésének feltétele azon felül, hogy a termék ténylegesen elhagyja a Közösség vámterületét, az is, hogy a terméket
(a) where there is serious doubt as to the true destination of the product …
– kivéve azt az esetet, ha az a szállítás során vis maior következtében megsemmisült – a kiviteli nyilatkozat elfogadását követő 12 hónapon belül harmadik országba vagy adott esetben meghatározott harmadik országba importálták: a) amennyiben komoly kétség merül fel a termék tényleges rendeltetési helyét illetően […] [nem hivatalos fordítás]
National legislation
A nemzeti szabályozás
The first sentence of Paragraph 48(1) of the VwVfG provides that an unlawful administrative act may, even after it has become unchallengeable, be withdrawn wholly or in part, with prospective or retroactive effect.
A VwVfG 48. §a (1) bekezdésének első mondata kimondja, hogy a jogellenes közigazgatási aktus egészben vagy részben még akkor is visszavonható jövőbeni vagy visszamenőleges hatállyal, ha jogerőssé vált.
Paragraph 51 of the VwVfG concerns the reopening of a procedure closed by an administrative act that has become unchallengeable.
A VwVfG 51. §a a jogerőssé vált közigazgatási aktussal lezárt eljárások újrafelvételéről rendelkezik.
Paragraph 51(1) provides that the relevant authority must, on application by the person concerned, decide whether to set aside or amend an unchallengeable administrative act:
(1) bekezdése előírja, hogy az érintett hatóság köteles az érdekelt kérelmére határozatban megsemmisíteni vagy módosítani a jogerős közigazgatási aktust, ha:
1. if the factual or legal situation on which the act was based has changed, following its adoption, in favour of the person concerned ;
– a közigazgatási aktus alapjául szolgáló tényállás vagy jogi helyzet az érdekelt javára utóbb megváltozott;
2. if there is new evidence which would have led to a decision more favourable to the person concerned;
– olyan új bizonyítékok merültek fel, amelyek az érdekeltre nézve kedvezőbb határozatot eredményeztek volna, és
3. if there are grounds for reopening the procedure in accordance with Paragraph 580 of the Code of Civil Procedure (Zivilprozessordnung).
– adottak a perújításnak a polgári peres eljárási kódex (Zivilprozessordnung) 580. cikkében rögzített okai.
Paragraph 51(3) states that such an application must be made within a period of three months from the day on which the person concerned became aware of the ground for reopening the procedure.
E paragrafus (3) bekezdése pontosítja, hogy az ilyen kérelmet attól a naptól számított három hónapos határidőn belül kell előterjeszteni, amikor az érdekelt az eljárás újrafelvételét lehetővé tevő körülményekről tudomást szerzett.
The facts of the main proceedings and the questions referred for a preliminary ruling
A jogvita alapját képező tényállás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
According to the order for reference, Kempter exported cattle in the years 1990 to 1992 to a number of Arab countries and countries of the former Yugoslavia.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból megállapítható, hogy az 1990 és 1992 közötti időszakban a Kempter szarvasmarhákat exportált különböző arab országokba és a volt Jugoszlávia területére.
It applied for and received export refunds from the Hauptzollamt on this basis, in accordance with Regulation No 3665/87 which was in force at the time.
E címen az abban az időszakban hatályos 3665/87 rendeletnek megfelelően a Hauptzollamttól export-visszatérítéseket igényelt és kapott.
On conduct of an inquiry, the Betriebsprüfungsstelle Zoll (Customs Inspectorate) of the Oberfinanzdirektion (Principal Revenue Office), Freiburg, established that, before their import into those nonmember countries, some of the animals had died or been slaughtered out of necessity during transport or in the course of quarantine in the countries of destination.
A fribourgi Oberfinanzdirektion (regionális adóigazgatóság) Betriebsprüfungsstelle Zoll (vámügyi ellenőrzési szolgálat) egy vizsgálat során megállapította, hogy az állatok egy része az említett harmadik országokba történő importálásuk előtt elpusztult, illetve azokat a szállítás vagy a rendeltetési országokban elrendelt karantén ideje alatt le kellett vágni.
By decision of 10 August 1995, the Hauptzollamt accordingly demanded that Kempter repay the export refunds which it had received.
Ezért a Hauptzollamt 1995. augusztus 10-i határozatával elrendelte, hogy a Kempter fizesse vissza a részére kifizetett export-visszatérítéseket.
Kempter brought an action against that decision, but did not plead breaches of Community law.
A Kempter e határozat ellen keresetet terjesztett elő, anélkül azonban, hogy a közösségi jog megsértésére hivatkozott volna.
By judgment of 16 June 1999, the Finanzgericht Hamburg (Finance Court, Hamburg) dismissed the action, on the ground that the claimant had not proved that the animals were imported into a nonmember country within 12 months following the date of acceptance of the export declaration, as required by Article 5(1) (a) of Regulation No 3665/87 for the payment of refunds.
A Finanzgericht Hamburg 1999. június 16-i ítéletével a keresetet elutasította azzal az indokkal, hogy a felperes nem igazolta, hogy az állatokat a kiviteli nyilatkozat elfogadását követő 12 hónapon belül importálták valamely harmadik országba, amint azt a 3665/87 rendelet 5. cikke (1) bekezdésének a) pontja a visszatérítések kifizetéséhez megköveteli.
By order of 11 May 2000, the Bundesfinanzhof (Federal Finance Court) rejected at final instance Kempter’s appeal against that judgment.
A Bundesfinanzhof 2000. május 11-i végzésével az ezen ítélet ellen a Kempter által előterjesztett fellebbezést végső fokon elutasította.
The Hauptzollamt’s repayment decision of 10 August 1995 thus became final.
A Hauptzollamt 1995. augusztus 10-i visszafizetést elrendelő határozata így jogerőssé vált.
In its judgment of 14 December 2000 in Case C-110/99 Emsland-Stärke [2000] ECR I-11569, at paragraph 48, the Court held that the condition that the goods must have been imported into a nonmember country in order for the export refunds provided for by a Community regulation to be granted can be raised against the recipient of the refunds only before their grant.
A Bíróság a C-110/99. sz., Emsland-Stärke ügyben 2000. december 14-én hozott ítéletének [EBHT 2000., I-11569. o.] 48. pontjában megállapította, hogy a közösségi rendelet által előírt export-visszatérítések nyújtására vonatkozó, az áruk harmadik országba történő importálását megkövetelő feltételt a visszatérítések jogosultja számára csak a visszatérítések nyújtását megelőzően lehet előírni.
In a separate case, the Bundesfinanzhof delivered a judgment on 21 March 2002 in which it applied that interpretation established by the Court.
Egy másik ügyben a Bundesfinanzhof 2002. március 21-én a Bíróság által adott fenti értelmezés alkalmazásával hozott ítéletet.
Kempter claims that it became aware of the Bundesfinanzhof’s judgment on 1 July 2002.
A Kempter állítása szerint 2002. július 1-jén szerzett tudomást ez utóbbi ítéletről.
On 16 September 2002, that is to say approximately 21 months after delivery of the judgment in Emsland-Stärke, Kempter, relying on the Bundesfinanzhof’s judgment, requested the Hauptzollamt on the basis of Paragraph 51(1) of the VwVfG to review and withdraw the repayment decision at issue.
2002. szeptember 16-án, azaz a fent hivatkozott Emsland-Stärke ügyben hozott ítéletet követően mintegy 21 hónappal, a Kempter a Bundesfinanzhof ezen ítéletére hivatkozva a VwVfG 51. §-ának (1) bekezdése alapján a Hauptzollamttól a szóban forgó visszafizetést elrendelő határozatra vonatkozóan az eljárás újrafelvételét és a határozat visszavonását kérte.
By decision of 5 November 2002, the Hauptzollamt rejected Kempter’s application, stating that this alteration in the caselaw did not mean any change in the legal situation, which alone would justify reopening the procedure under Paragraph 51(1)(1) of the VwVfG.
2002. november 5-i határozatával a Hauptzollamt elutasította a Kempter kérelmét, hangsúlyozva, hogy az ítélkezési gyakorlatban történt ezen fordulat nem von maga után olyan jogi változást, amely a Kempter számára megalapozná az eljárás újrafelvételét a VwVfG 51. §a (1) bekezdése harmadik franciabekezdésének megfelelően.
An administrative appeal against that decision was also rejected on 25 March 2003.
2003. március 25-én az e határozat ellen benyújtott fellebbezést is elutasították.
Kempter then brought the matter before the Finanzgericht Hamburg again, submitting in particular that in the case in point the conditions for review of a final administrative decision, which had been set out by the Court in Kühne & Heitz, were met and that consequently the Hauptzollamt’s repayment decision of 10 August 1995 had to be withdrawn. 18
A Kempter ekkor újból a Finanzgericht Hamburghoz fordult többek között arra hivatkozva, hogy jelen esetben a jogerős közigazgatási határozat felülvizsgálatának a fent hivatkozott Kühne & Heitz ügyben hozott ítéletben megállapított feltételei fennállnak, és következésképpen a Hauptzollamt 1995. augusztus 10-i visszafizetést elrendelő határozatát hatályon kívül kell helyezni. 18
In its order for reference, the Finanzgericht Hamburg first finds that, in the light of Emsland-Stärke and the Bundesfinanzhof’s judgment of 21 March 2002, the Hauptzollamt’s repayment decision of 10 August 1995 is unlawful.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatában a Finanzgericht Hamburg először is megállapítja, hogy a fent hivatkozott Emsland-Stärke ügyben hozott ítélet, valamint a Bundesfinanzhof 2002. március 21-i ítélete fényében a Hauptzollamt 1995. augusztus 10-i visszafizetést elrendelő határozata jogellenes.
It then considers whether the Hauptzollamt is therefore obliged to review that decision, which in the meantime has become final, although the claimant did not plead misinterpretation of Community law, namely of Article 5(1) of Regulation No 3665/87, before either the Finanzgericht Hamburg or the Bundesfinanzhof.
Ezt követően azt a kérdést vizsgálja, hogy ebből következően a Hauptzollamt köteles-e az időközben jogerőre emelkedett határozatra vonatkozóan az eljárás újrafelvételére, amikor a felperes sem a Finanzgericht Hamburg, sem a Bundesfinanzhof előtt nem hivatkozott a közösségi jog, nevezetesen a 3665/87 rendelet 5. cikke (1) bekezdésének a téves értelmezésére.
The referring court recalls that in Kühne & Heitz the Court of Justice ruled: ‘The principle of cooperation arising from Article 10 EC imposes on an administrative body an obligation to review a final administrative decision, where an application for such review is made to it, in order to take account of the interpretation of the relevant provision given in the meantime by the Court where:
A kérdést előterjesztő bíróság emlékeztet arra, hogy a Bíróság a fent hivatkozott Kühne & Heitz ügyben hozott ítéletében kimondta: „Az EK 10. cikkből eredő együttműködés elve alapján a közigazgatási szerv ilyen irányú kérelem esetén köteles felülvizsgálni a jogerős közigazgatási határozatot a releváns rendelkezésre vonatkozóan a Bíróság által időközben adott értelmezés figyelembevétele érdekében, amennyiben
— that judgment is, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling under [the third paragraph of Article 234] EC; and
– az említett ítélet a Bíróság későbbi ítélkezési gyakorlatára tekintettel a közösségi jog téves – az EK 234. cikkének [harmadik bekezdésében] foglalt feltételek szerinti előzetes döntéshozatal iránti kérelem előterjesztése nélkül elfogadott – értelmezésén alapszik, és
— the person concerned complained to the administrative body immediately after becoming aware of that decision of the Court.’
– az érdekelt az említett ítélkezési gyakorlatról történt tudomásszerzést követően haladéktalanul a közigazgatási szervhez fordult.”
The Finanzgericht Hamburg considers that the first two conditions set out in the preceding paragraph are met in the present case given the fact that, first, the Hauptzollamt has the power, under the first sentence of Paragraph 48(1) of the VwVfG, to withdraw its repayment decision of 10 August 1995 and, second, that decision did become final by reason of the order of 11 May 2000 of the Bundesfinanzhof which ruled at last instance.
Az előző pontban felsorolt első két feltétel a Finanzgericht Hamburg megítélése szerint a jelen esetben teljesül tekintettel arra a tényre egyfelől, hogy a VwVfG 48. §a (1) bekezdésének első mondata értelmében a Hauptzollamt jogosult az 1995. augusztus 10-i visszafizetést elrendelő határozatát visszavonni, és másfelől e határozat valóban a végső fokon eljáró Bundesfinanzhof 2000. május 11-i végzésére tekintettel vált jogerőssé.
2008 — CASE C-2/06 could not be regarded as met here and, consequently, the action brought by Kempter would have to be dismissed, given that it pleaded misinterpretation of Community law before neither the Finanzgericht Hamburg nor the Bundesfinanzhof.
SZ. ÜGY az esetben a harmadik feltétel nem tekinthető teljesítettnek, és következésképpen az alapeljárás felperesének a keresetét el kell utasítani, mivel a Kempter a közösségi jog téves értelmezésére sem a Finanzgericht Hamburg, sem a Bundesfinanzhof előtt nem hivatkozott.
The Finanzgericht Hamburg nevertheless considers that it can be seen from the judgment in Kühne & Heitz that in the case which gave rise to that judgment the claimant likewise did not request that a question be referred to the Court for a preliminary ruling. 23
A Finanzgericht Hamburg mindazonáltal úgy ítéli meg, hogy a fent hivatkozott Kühne & Heitz ügyben hozott ítéletből megállapítható, hogy az ezen ítélet alapját képező ügyben a felperes szintén nem indítványozta előzetes döntéshozatal iránti kérelem előterjesztését. 23
In the grounds of its order for reference, the Finanzgericht Hamburg suggests, moreover, that the fact that national courts have themselves not understood the significance of a question of interpretation of Community law should not be held against the individual affected.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozata indokolásában a Finanzgericht Hamburg egyébiránt azt veti fel, hogy amennyiben maguk a nemzeti bíróságok nem tartották szükségesnek a közösségi jog értelmezését, azt nem kellene a sértett félnek sem a hátrányára értékelni.
The Finanzgericht Hamburg considers that the fourth condition referred to in Kühne & Heitz is met if the individual affected by the administrative decision inconsistent with Community law requests the administrative authority ‘without delay’ or ‘without culpable delay’ to review that decision, once it has ‘positive awareness’ of the relevant decision of the Court. 25
A fent hivatkozott Kühne & Heitz ügyben hozott ítéletben előírt negyedik feltétel a Finanzgericht Hamburg megítélése szerint teljesül, amennyiben a közösségi joggal összeegyeztethetetlen közigazgatási határozat által sértett fél, amint a Bíróság releváns ítélkezési gyakorlatáról „ténylegesen tudomást szerzett”, „haladéktalanul” vagy „felróható késedelem nélkül” kérelmezi a hatóságnál a határozatra vonatkozóan az eljárás újrafelvételét. 25