natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In fact, the focus of the question is Article 22 of the directive, while the undeniably useful function of the other two articles is to delimit that provision.
A fenti előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés ugyanis az említett irányelv 22. cikkére összpontosít, a másik két – vitathatatlanul hasznos – cikk funkciója az előbbi körülhatárolása.
The object of the main proceedings is to determine whether, in accordance with Article 22 of Directive 97/13, a fee which is contrary to Article 11 of that directive may continue to be levied until 31 December 1998, in other words beyond the timelimit set by Article 25 for the transposition of the directive (31 December 1997). 21
december 31-ig, vagyis a 97/13 irányelv 25. cikkében az átültetésre előírt határidőn (tehát 1997. december 31-én) túl. 21
An analysis of the conflict between the fee paid by Telecom Italia (and the national measures which provide for that fee) and the scheme of Directive 97/13, and in particular
A Telecom Italia által lerótt díjak (valamint az ezek kivetése alapjául szolgáló nemzeti szabályok) és a 97/13 irányelv, különösen a 11. cikkének rendszere közötti ellentmondás vizsgálata előfeltétele egy ilyen
21 — That date is consistent with the aim of the Community legislature to complete the liberalisation of the telecommunications market by 1 January 1998, as set out in Article 2 of Commission Directive 90/388/EEC of 28 June 1990 on competition in the markets for telecommunications services (OJ 1990 L 192, p. 10), in the version of Commission Directive 96/19/EC of 13 March 1996 (OJ 1996 L 74, p. 13).
21 – Ez az időpont logikus, figyelemmel a közösségi jogalkotó azon szándékára, hogy 1998. január 1-jével liberalizálja a távközlési piacot; e szándékot fejezi ki az 1996. március 13-i 96/19/EK bizottsági irányelvvel (HL L 74., 13. o.) módosított, a távközlési szolgáltatások piacának versenyéről szóló, 1990. június 28-i 90/388/EGK bizottsági irányelv (HL L 192., 10. o.).
In any event, it is easy to predict the outcome since, pursuant to the caselaw cited, pecuniary charges which, in accordance with Article 11 of the directive, are imposed on undertakings holding individual telecommunications licences are intended to cover the administrative costs incurred in the issue and enforcement of those licences, unless they concern scarce resources, in which case a fee may be charged to ensure the optimal use of such resources.
Mindenesetre könnyű választ adni, tekintettel arra, hogy ezen ítélkezési gyakorlat szerint a kérdéses 11. cikk alapján a távközlési egyedi engedéllyel rendelkező vállalkozások által fizetendő pénzügyi terhek célja a kibocsátásukkal és végrehajtásukkal kapcsolatos igazgatási költségek fedezése, kivéve, ha szűkös erőforrásokra vonatkoznak, amely esetben az optimális felhasználást biztosító díj megengedett.
In line with that approach, the following do not comply with that scheme: a fee calculated by taking into account the forecast of the general costs, over a period of 30 years, of the body which issues the licences (i-21 Germany and Arcor); charges which are based on the turnover of the licence holders (Albacom and Infostrada); and an additional charge levied in respect of the private use of the public telecommunications network allocated to the licence holder, fixed in accordance with criteria other than those laid down in Article 11 (Nuova Società di Telecomunicazioni).
Ezen elvnek megfelelően az engedélyeket kibocsátó szabályozó szervezetnek az általános igazgatásiköltség-előrejelzése alapján 30 éves időtartamra kiszámított díja (az i-21 Germany és Arcor ügyben hozott ítélet), a jogosult forgalma alapján számított díj (az Albacom és Infostrada ügyben hozott ítélet) és a fent említett 11. cikkben nem szereplő kritériumok szerint rögzített, az engedélyesnek biztosított nyilvános távközlési hálózat magáncélú használatára vonatkozó kiegészítő díj előírása (a Nuova società di telecomunicazioni ügyben hozott ítélet) nem felel meg e rendszernek.
It is certain (at least in the minds of the referring court and the parties to these preliminary-ruling proceedings) that the same outcome is warranted by the charge levied on Telecom Italia for its licence in 1998, the amount of which was proportional to the gross revenue from its activity.
Kétségtelen (legalábbis a kérdést előterjesztő bíróság és az előzetes döntéshozatali eljárásban érintett felek számára), hogy ugyanez a sorsa az 1998-ban a Telecom Italiától az engedélyéért kért díjnak, amelynek összegét a tevékenységéből származó bruttó jövedelem alapján számították ki.
first indication that its aim is to protect former concessions which were still in existence under the harmonised system, in order to safeguard certain values inherent in any community governed by the rule of law, namely, the stability and continuity of legal relationships.
védelme a jogállamokban fennálló értékek, nevezetesen a jogviszonyok stabilitásának és folytonosságának védelme érdekében.
To that end, Article 22(2) entrusts the Member States with deciding whether to extend the validity of the authorisations 23 affected by the new arrangements.
E célból a 97/13 irányelv 22. cikkének (2) bekezdése lehetővé teszi, hogy a tagállamok az új szabályozás által érintett engedélyek 23érvényességének meghosszabbítása mellett döntsenek.
Nevertheless, that desire to preserve the past 24is not without limits. At the outset, Article 22(1) lays down a time-limit, 25
E megállapításon túl azonban felmerül a kérdés, hogy bár a díj ellentétes a 97/13 irányelvvel, nem kellene-e a díj érvényességét egy évvel meghosszabbítani a 22. cikk alapján, amelynek megfogalmazását az irányelv huszonhatodik és huszonhetedik preambulumbekezdése előrevetíti.
B — The aim of Article 22 of Directive 97/13 requiring national legislatures to bring such authorisations into line with the provisions of the Directive before 1 January 1999, a timelimit which is repeated in the first subparagraph of Article 22(3), pursuant to which any obligations in such authorisations which have not been brought into line by that date are rendered inoperative.
22. cikkének (1) bekezdése rögtön egy határidőt rögzít, 25 mivel a nemzeti jogalko- tókat arra kötelezi, hogy ezen engedélyeket 1999. január 1-jéig az irányelv feltételeihez igazítsák, ezen időpontot a (3) bekezdés első albekezdése megismétli, és ettől az időponttól kezdve az engedélyekből eredő azon kötelezettségek, amelyek nincsenek összhangban az irányelvvel, hatálytalanná válnak.
However, Article 22 refers also to substantive restric-
Egyéb anyagi korlátozásokat is előír az irányelv ezen cikke; maga a (2) bekezdés nagyon világos e tekintetben, amikor megakadályozza azon
23 — Article 2(1)(a) of Directive 97/13 defines authorisations as ‘any permission setting out rights and obligations specific to the telecommunications sector and allowing undertakings to provide telecommunications services and, where applicable, to establish and/or operate telecommunications networks for the provision of such services, in the form of a “general authorisation” or “individual licence” …’.
23 – A 97/13 irányelv 2. cikke (1) bekezdésének a) pontja úgy határozza meg a felhatalmazást, mint „olyan engedély, amely meghatározza a távközlési ágazatban a sajátos jogokat és kötelezettségeket és lehetővé teszi a vállalkozások számára távközlési szolgáltatások biztosítását, adott esetben pedig engedélyezi az e szolgáltatások nyújtásához szükséges távközlési hálózatok létrehozását és üzemeltetését, »általános felhatalmazás« vagy »egyedi engedély« formájában […]”.
The heading of that article (‘Authorisations existing at the date of entry into force of this Directive’), read in conjunction with the beginning of Recital 26, 22provides the
E cikk címe (A jelen irányelv hatálybalépésekor már meglévő felhatalmazások) együttesen értelmezve a huszonhatodik preambulumbekezdés kezdetével 22az első utalás arra, hogy célja a harmonizált rendszerben még hatályos korábbi koncessziók
24 — That yearning for times past reminds me of the sentence with which Thomas Mann opens his monumental tetralogy Joseph and His Brothers: ‘Deep is the well of the past.
24 – E múlt utáni vágyakozás arra a mondatra emlékeztet, amellyel Thomas Mann indítja a József és testvérei című tetralógiáját: „Mélységes mély a múltnak kútja.
Indeed, we could call it bottomless … when our attention is directed solely and exclusively towards the past of humankind, that enigmatic creature and receptacle of our existence that is at once natural and joyful, supernatural and wretched, whose mystery is the centre around which our words revolve, and which gives urgency and passion to what we say and emphasis to all our questions’.
Ne mondjuk inkább feneketlennek […] akkor, ha […] az ember az, akinek múltjáról kérdés és szó esik: ez a rejtélyes lény, aki a magunk természeti-gyönyörűséges és természetfeletti-nyomorúságos létének tartálya, s akinek titka érthető módon minden kérdésünk és szavunk alfája és ómegája, s minden szavunkat hévvel és szorongással és minden kérdésünket izgatott sürgetéssel telíti.”
22 — ‘… this Directive applies to both existing and future authorisations; … certain licences have been granted for periods which go beyond 1 January 1999 …’
22 – „[…] ez az irányelv kiterjed mind a jelenlegi, mind a jövőbeli engedélyekre; […] bizonyos engedélyeket olyan időszakra adtak ki, amely túlterjed a 1999. január 1-jei dátumon. […].”
25 — Which may be deferred pursuant to the second subparagraph of Article 22(3).
25 – Amely a 22. cikk (3) bekezdésének második albekezdése értelmében elhalasztható.
TELECOM ITALIA tions and paragraph 2 is particularly informative in that regard in that it precludes the extension of terms which confer special or exclusive rights and those which would affect third parties.
TELECOM ITALIA feltételek megőrzését, amelyek különleges vagy kizárólagos jogokat biztosítanak, valamint amelyek harmadik személyeknek kárt okoznak.
although it was possible to extend for one year existing authorisations which were contrary to the directive, provided that those authorisations did not grant exclusive rights or prejudice the legal rights of third parties, in which case 31 December 1998 was the absolute time-limit.
meghosszabbíthatták, még akkor is, ha azok ellentétesek az irányelvvel, amennyiben nem biztosítottak kizárólagos jogot és harmadik fél jogát sem sértették, ez utóbbi esetben ugyanis 1998. december 31. volt a végső határidő.
That view is confirmed by Recital 26 in the preamble to the directive, which states that ‘clauses in such authorisations contrary to Community law, in particular those conferring on the licensees special or exclusive rights, are … inoperative from the date indicated in the relevant Community measures; … regarding other rights which do not affect the interests of other undertakings …, Member States could extend their validity in order to avoid claims for compensation’.
A 97/13 irányelv huszonhatodik preambulumbekezdése megerősíti e nézetet, mivel kimondja, hogy „a közösségi joggal ellentétes felhatalmazások, különösen amelyek különleges vagy kizárólagos jogot biztosítanak a jogosultnak, […] hatálytalanná válnak a vonatkozó közösségi intézkedésben meghatározott időponttól kezdődően; […] azon jogok érvényességét, amelyek nem sértik a többi vállalkozás érdekeit, […] a tagállamok – a kártérítési igények elkerülése érdekében – meghosszabbíthatják”.
Article 22(2) refers to the ‘terms’ of authorisations already in existence, which could be extended unless they gave ‘special or exclusive rights’, in which case they had to be terminated on 31 December 1997.
A 97/13 irányelv 22. cikkének (2) bekezdése ugyanis utal a korábbi felhatalmazásokra alkalmazandó „feltételekre”, amelyek érvényességét meg lehetett hosszabbítani, kivéve azokat, amelyek 1997. december 31-én lejáró „különleges vagy kizárólagos jogokat” biztosítottak.
Article 22(3) refers to ‘obligations’ in such authorisations, which could remain in force until 31 December 1998.
A cikk (3) bekezdése utal ezen felhatalmazásokra vonatkozó „kötelezettségekre”, a felhatalmazások 1998. decemberi 31-ig hatályban maradhatnak.
Those ‘obligations’ are a subgroup of the ‘terms’, a concept which is capable of including rights and obligations.
E „kötelezettségek” az említett feltételeknek – amelyek jogokat és kötelezettségeket is tartalmazhatnak – egy alcsoportja.
Since Article 22(3) begins with the phrase ‘[w]ithout prejudice to the provisions of paragraph 2’, it is not appropriate to extend until 31 December 1998 ‘obligations’ linked to ‘special or exclusive rights’.
Mivel a (3) bekezdés a „(2) bekezdés sérelme nélkül” mondattal kezdődik, a „különleges vagy kizárólagos jogokhoz” kapcsolódó „kötelezettségeket” nem lehet 1998. december 31-ig meghoszszabbítani.
That systematic approach to the wording of Article 22 undermines the argument put forward at the hearing in these preliminary ruling proceedings by the representative of the Italian Government, who proposed that the two provisions be interpreted independently of one another, as though they were watertight compartments.
A 22. cikk szövegének e szisztematikus megközelítése aláássa az elméletet, amelyet az olasz kormány képviselője adott elő az ezen előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre vonatkozó tárgyaláson, a két rendelkezés elkülönített értelmezését javasolva, mintha elszigetelt rekeszekről lenne szó.
Accordingly, the Member States were obliged to bring their rules into line with Directive 97/13 before 31 December 1997,
Következésképpen, amint azt a Telecom Italia képviselője javasolta, világos, hogy a jogalkotó hosszabb határidőt akart biztosítani a szabad versenyre nem káros konceszsziók és felhatalmazások közösségi joghoz való igazítására, mivel ezek nem veszélyeztetik a közösségi harmonizáció céljait.
Therefore, as the representative of Telecom Italia has suggested, it is clear that the legislature wished to set a longer timelimit for bringing into line with Community law concessions and authorisations which, since they did not jeopardise the objectives of harmonisation in the Community, were not detrimental to freedom of competition.
Következésképpen a tagállamok kötelessége, hogy 1997. december 31-ig a 97/13 irányelvhez igazítsák jogrendszerüket, bár a korábbi engedélyeket egy évvel
C — The cost of the former concession the new legislation abolishes. In other words, Article 22 prohibits the extension, after 31 December 1997, of the provision of telecommunications services by a single undertaking or by a number of undertakings with special rights, and that prohibition automatically affects the fees paid in those circumstances.
C – A korábbi koncesszió áráról tást, és e tilalom szükségszerűen kihat az e körülmények között fizetett ellenértékre.
An examination of the fee paid by Telecom Italia, of which it claims reimbursement in the main proceedings, is the next step in the analysis since, if it were concluded that it created special or exclusive rights or that its continuation prejudiced the interests of third parties, the fee should not have continued to be imposed during 1998.
A Telecom Italia által fizetett díjat – amelynek a visszafizetését kéri az alapeljárásban – vizsgálni kell, mivel ha megállapítást nyerne, hogy kizárólagos vagy különleges jogokat hozott létre, vagy a fenntartása harmadik felek érdekeit sértette, nem lehetett volna kivetni 1998-ban.
Therefore, Telecom Italia is right to assert that, since it ceased to be the sole provider of telecommunications services in Italy on 1 January 1998, its obligation to pay the licence fee to the Italian Treasury ended on that date, and there are no grounds de lege lata or delege ferenda which would justify the extension of that fee.
Következésképpen a Telecom Italia – jogosan – úgy ítéli meg, hogy mivel 1998. január 1-jétől már nem az egyetlen távközlési szolgáltató volt Olaszországban, ettől az időponttól kezdve megszűnt a koncesszió díjának megfelelő összeg Kincstárba történő fizetésének kötelezettsége, miközben semmi nem igazolja de lege data vagy de lege ferenda annak meghosszabbítását.
Neither the wording nor the spirit of the provision support any exemptions.
Sem az irányelv szövege, sem a szelleme nem támogat egy ezzel ellentétes feltevést.
First of all, the second possibility should be discounted because, far from ‘affecting the rights of other undertakings’, the temporary extension of the payment by the former monopoly assists the activities of such undertakings because it imposes an additional charge on the former concession holder.
Elsőként a második lehetőséget félre lehet tenni, ugyanis a korábbi monopólium számára a fizetési kötelezettség ideiglenes meghosszabbítása távolról sem sérti „más vállalkozások érdekeit”, azok helyzetét megkönnyíti, mivel a korábbi koncessziós társaság számára kiegészítő terhet ír elő.
Directive 97/13 forms part of the Community’s efforts to liberalise the market for electronic communications, through the promotion of competition by means of not imposing on operators more restrictions or charges than are necessary, 26thereby limiting the power of the Member States to impose financial charges and prohibiting
A 97/13 irányelv a Közösség elektronikus hírközlési piacának liberalizációja érdekében tett intézkedések közé illeszkedik, úgy ösztönözve a versenyt, hogy megtiltja, hogy a gazdasági szereplőkre a szükségesnél nagyobb korlátozást vagy terhet rójanak, 26 korlátozva a tagállamok pénzügyi jogkörét, amelyek így a közösségi jogalkotó által előírt pénzügyi terheken kívüli kötelezettségeket nem
26 — Opinions in Nuova Società di Telecomunicazioni (point 11), ISIS Multimedia and Firma 02 (point 9), and i-21 Germany and Arcor (point 10).
26 – A Nuova Società di telecomunicazioni ügyre vonatkozó indítvány 11. pontja, az ISIS Multimedia és Firma 02 ügyre vonatkozó indítvány 9. pontja és az i-21 Germany és Arcor ügyre vonatkozó indítvány 10. pontja.
It might be argued that the first possibility should also be discounted because the contested measure does not give ‘special or exclusive rights’ but merely provides for payment in respect of such rights.
Az első lehetőséggel ugyanez lehet a helyzet, mivel a vitatott intézkedés nem ad „különleges vagy kizárólagos jogokat”, hanem e jogok tekintetében díjazás előírására szorítkozik; azonban képtelenség lenne itt lezárni a vitát, mivel a a fizetés szorosan kapcsolódik e kiváltságos helyzethez, amelyet az új szabályozás meg kíván szüntetni.
However, it would be absurd to conclude the analysis at that point since the payment is closely linked to that situation of privilege which
Más szavakkal a 97/13 irányelv 22. cikke tiltja, hogy 1997. december 31-ét követően egyetlen vállalkozás, vagy több, különleges jogokat birtokló vállalkozás nyújtson távközlési szolgálta-
TELECOM ITALIA them from levying fees other than the ones provided for by the Community legislature. 27
TELECOM ITALIA hozzájárulás fizetésének) megőrzése volna, 29hanem ellenkezőleg, e jogrend által létreho- írhatnak elő.
For the purposes of ensuring, in accordance with the principles of transparency, nondiscrimination and proportionality, that all competitors were treated equally in the most sensitive stage, that is, at the time they entered the sector, and with a view to overturning the status quo inherited from the past, 28it would have been possible to impose on Telecom Italia in 1998 the fee corresponding to the former concession only if it enjoyed an advantage which needed to be counteracted and that payment was the only method capable of offsetting it.
27 Annak érdekében, hogy – az átláthatóság, a hátrányos megkülönböztetés tilalma és az arányosság alapelveinek köszönhetően – valamennyi versenytárs egyenlő bánásmódban részesüljön a legérzékenyebb időpontban, nevezetesen az ágazatba való belépés idején, és így felboruljon a múltból örökölt status quo, 28csak abban az esetben lehetett volna a Telecom Italiától a korábbi koncessziónak megfelelő díjat követelni 1998-ban, ha e vállalkozás olyan előnyt élvezett volna, amelyet ki kellett egyenlíteni, és egyedül e fizetés lett volna alkalmas az ellensúlyozásra.
elements (the payment of a fee) of an institution (the exclusive concession) which the Community legislation abolishes 29 but rather to rely on other methods created by that legislation to achieve equality, by imposing specific (‘asymmetrical’ to quote the representative of Italia Telecom at the hearing in the present proceedings) obligations on dominant undertakings.
zott egyéb eszközökre kellene támaszkodni az egyenlőség elérése érdekében azáltal, hogy sajátos (a Telecom Italia képviselője által ezen előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre vonatkozó tárgyalás során használt kifejezés szerint „aszimmetrikus”) kötelezettségeket írnak elő az erőfölényben lévő vállalkozásokra.
One useful example is Article 4a of Directive 90/388, inserted by Directive 96/19, which requires the Member States to ensure that undertakings which hold special or exclusive rights provide interconnection to their public network and their voice telephony services to other undertakings authorised to provide such networks or services. 30
E javaslat érzékeltetésére a 96/19 irányelv által módosított 90/388 irányelv 4a. cikke jó példa, mivel előírja, hogy a tagállamok ügyelnek arra, hogy a különleges vagy kizárólagos jogokkal rendelkező vállalkozások biztosítsanak összekapcsolódást a távbeszélő szolgáltatásuk és a közcélú hálózatuk és valamennyi más, ilyen szolgáltatás vagy hálózat biztosítására jogosult vállalkozás között. 30
29 — For that reason, the Commission’s concerns are unnecessary, since it argues in favour of disregarding cases where the national court finds that an undertaking which enjoyed special or exclusive rights before Directive 97/13 now has a dominant position.
29 – Ezért a Bizottság érvei hatástalanok, a Bizottság ugyanis úgy véli, hogy el kell vonatkoztatni azoktól az esetektől, amelyekben a nemzeti bíróság megállapítja egy olyan vállalkozás erőfölényét, amely a 97/13 irányelvet megelőzően kizárólagos vagy különleges jogokkal rendelkezett.
The judgment in Joined Cases C-544/03 and C-545/03 Mobistar and Belgacom Mobile [2005] ECR I-7723 is irrelevant in that connection, since it concerned a communal tax on telecommunications infrastructure (pylons, masts and transmission antennae for mobile telephones) which was lawful in principle but liable, in certain circumstances, to affect competition and, therefore, to infringe Article 3c of Directive 90/388, inserted by Commission Directive 96/2/EC of 16 January 1996 (OJ 1996 L 20, p. 59), whereas, in the present case, the Court must give a ruling on a fee which is manifestly contrary to the law of the European Union.
A C-544/03. és C-545/03. sz., Mobistar és a Belgacom Mobile ügyben 2005. szeptember 8-án hozott ítéletnek (EBHT 2005., I-7723. o.) nincs jelentősége ebből a szempontból, mivel a távközlési infrastruktúrára (mobiltávközlés szórásának céljára szolgáló oszlopokra, póznákra és antennákra) kivetett helyi adóra utal, amely elvben jogszerű a közösségi jogban, de bizonyos körülmények között korlátozhatja a versenyt, és következésképpen ellentétes lehet az 1996. január 16-i 96/2/EK bizottsági irányelv (HL L 20., 59. o.) 3c. cikkével, ugyanakkor a jelen esetben a Bíróság az Európai Unió jogával nyilvánvalóan ellentétes díjjal áll szemben.
Although it is a point which the referring court must clarify, it has not been proved that, at the relevant time (1 January 1998), the undertaking which held the former Italian monopoly enjoyed a position of superiority vis-à-vis its competitors.
Noha olyan kérdésről van szó, amelyet a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvilágítania, nem nyert megállapítást, hogy a pontos időpontban (vagyis 1998. január 1-jén) a korábbi olasz monopóliumot birtokló vállalkozás fölényben volt a versenytársaihoz képest.
Furthermore, in my opinion, if that were the case, the most appropriate method of ensuring that competitors are on an equal footing at the outset would not be to retain one of the
Ráadásul, véleményem szerint, ha ez az eset állna fenn, az erőviszonyok kiegyenlítésének legjobb módja nem a közösségi jogrend által tiltott intézmény (a kizárólagos koncesszió) egyik elemének (a
27 — Paragraph 38 of the judgment in Albacom and Infostrada and point 52 of my Opinion in that case.
27 – Az Albacom és Infostrada ügyben hozott ítélet 38. pontja és az ezen ügyben ismertetett indítványom 52. pontja.