natgillin/translations-raw huggingface dataset:
But the underlying importance of the visit was a further recognition, from outside the Community, that political and institutional Europe was a reality which had now to be taken account of in international relations.
Ez a látogatás is azt mutatta, hogy a közösségen kívül is egyre inkább elismerik Európa tényleges politikai és intézményi realitását, amelyet figyelembe kell venni a nemzetközi kapcsolatokban.
These three memories of my presidency lead me, in conclusion, to draw attention to the paradox that the successes of the EU and its institutions are frequently more apparent to those looking at the Union from the outside.
Elnökségem e három emléke tükrében szeretném felhívni a figyelmet arra az ellentmondásra, hogy az EU és intézményei által elért sikereket gyakran jobban felismerik az uniót kívülről szemlélők.
The challenge remains to make those successes more obvious to the citizens of Europe.
Továbbra is az a feladat tehát, hogy e sikereket még nyilvánvalóbbá tegyük Európa polgárai számára.
LORD PLUMB SIGNS THE 1989 BUDGET WITH THE PRESIDENTINOFFICE OF THE COUNCIL, FRANCISCO FERNANDEZ ORDOÑEZ
LORD PLUMBAZ 1989ES KÖLTSÉGVETÉS ALÁÍRÁSA KÖZBEN A TANÁCS SOROS ELNÖKÉVEL, FRANCISCO FERNANDEZ ORDOÑEZZEL.
The period during which I was President of the European Parliament was a time marked by a historic leap for Europe.
Európai parlamenti elnökségem időszaka egybeesett Európa történelmi előrelépésével.
I began my presidency in July 1989 as President of the Parliament of the Community, and I concluded it proposing, on behalf of the EP, the birth of the European Union at the Maastricht European Council.
1989 júliusában iktattak be a közösség parlamentjének elnöki posztjára, megbízatásom végén pedig a maastrichti Európai Tanácson az Európai Parlament nevében javasoltam az Európai Unió életre hívását.
The first key moment was the fall, on 9 November 1989, of the Berlin wall, symbolising the disappearance of the iron curtain which had divided Europe into two and presaging the end of the cold war.
Az első kulcsfontosságú esemény a berlini fal leomlása volt 1989. november 9-én. A földrészünket kettéosztó vasfüggöny jelképes értékű eltűnése egyúttal a hidegháború végét is jelezte.
My first reaction after welcoming the event was to invite President Mitterrand and Chancellor Kohl to appear together before the plenary of Parliament that very same month, in order to give an active impetus to the German unication process, for which a temporary EP committee was created.
Örömöm kifejezését követően felkértem Mitterrand francia elnököt és Kohl német kancellárt, hogy még ugyanabban a hónapban jelenjenek meg együtt az Európai Parlament plenáris ülésén, hogy így adjanak ösztönzést a német újraegyesítés folyamatának.
From then on, event followed event at a dizzying speed.
Ettől a pillanattól kezdve felgyorsultak az események.
In my initial speech to the European Council in Strasbourg in December 1989, I expressed Parliament’s strong desire to see all the Member States work together in order to open the door to the accession of the countries of central and eastern Europe.
Az 1989-ben Strasbourgban tartott Európai Tanács előtt elhangzott bevezető beszédemben kifejeztem az Európai Parlament határozott akaratát, amely szerint minden tagállamnak közös munkát kell végeznie annak érdekében, hogy a közép- és kelet-európai országok integrációja előtt megnyílhasson az út.
On that occasion, I put forward, on behalf of Parliament, a ten-point plan in which it was proposed to expand the existing IGC for the establishment of economic and monetary union (EMU) and to set up another one for political union.
Ebből az alkalomból az Európai Parlament nevében tízoldalú párbeszédet javasoltam annak érdekében, hogy a gazdasági és monetáris unió létrehozásának előkészítéseként tervezett kormányközi konferencia (IGC) kiegészüljön egy másikkal, amelynek célja a politikai unió.
To ensure that this reform did not rest in the governments’ hands alone, I proposed that the EP should also be involved, in order to reinforce the reform’s democratic nature and eciency.
Hogy ez a reform ne maradjon kizárólag a kormányok kezében, javasoltam a parlament együttműködését, a demokratikus jelleg és a hatékonyság megerősítése érdekében.
Thus began the process leading to the proposal and subsequent creation of the Preparatory Interinstitutional Conference (PIC).
Így született meg az intézményközi előkészítő értekezlet (CIP) létrehozására irányuló javaslat, majd így jött létre maga az értekezlet.
That led, in March 1990, to the first-ever invitation in the history of the Community to a president of the European Parliament to address the Council, and, specically, to introduce our proposal for a PIC.
Ennek eredményeképpen 1990 márciusában – az EK történetében először – az Európai Parlament elnöke meghívást kapott a Miniszterek Tanácsába a CIP létrehozására vonatkozó javaslatunk kifejtésére.
From that moment on, the agenda was dominated by the swiftly increasing pace of history, as one event followed on another’s heels.
Ettől fogva a napirendet a történelmi események folyamatosan gyorsuló üteme határozta meg.
The countries in process of freeing themselves from totalitarian communism wished to receive the President of the European Parliament, a body which they saw as incarnating the democracy and freedom they had for so many years yearned for.
A totalitárius elnyomás alól felszabaduló országok fogadni kívánták a tőlük oly sok éven át elkobzott értékek, a demokrácia és a szabadság jelképének tekintett Európai Parlament elnökét.
The signicant events of 1990 included an invitation in February from the Polish Diet to explain the EP’s view of matters, and, later, similar invitations from the Hungarian and Czechoslovak Parliaments; and, on 3 October, German Unity Day, with a ceremony in the Bundestag with President von Weiszäcker, in the company of the Commission President, Jacques Delors, and myself as President of the European Parliament, followed that very day by a speech which I gave in the Paulskirche in Frankfurt, a building symbolising Germany’s constitutional values.
D nek napján a parlament elnökeként részt vettem a Bundestagban tartott ünnepségen, von Weiszäcker elnök és Jacques Delors, a Bizottság elnöke társaságában ugyanezen a napon beszédet tartottam a frankfurti Páltemplomban, a német alkotmányosság e szimbolikus épületében.
In that time of democratic eervescence and reform, relations with the national parliaments came to take on their full signicance.
A demokratikus pezsgés és reform ezen időszakában váltak rendkívül jelentőssé a nemzeti parlamentekkel fenntartott kapcsolatok.
On 29 November 1990, in Montecitorio (Rome), we held the joint ‘Assizes’, i.e. the first-ever conference bringing together the European Parliament and the parliaments of the Member States, which adopted a joint resolution endorsing the concept of the European Union.
1990. november 29-én közösen szerveztük meg az “Assises” elnevezésű rendezvényt. Ez az Európai Parlament és a tagállamok parlamentjeinek első közös értekezlete volt a római Montecitorio palotában, ahol közös állásfoglalás született az Európai Unió felé vezető úton történő előrelépésről.
In December, I had the privilege of submitting that resolution to the Rome European Council, which decided in favour of holding two parallel IGCs, one on EMU and the other on political union.
Decemberben megtisztelő feladatom volt, hogy ezt az állásfoglalást előterjesszem a Rómában tartott Európai Tanács elé, amely két – a gazdasági és monetáris unióval, illetve a politikai unióval foglalkozó – kormányközi konferencia egyidejű összehívása mellett döntött.
Over the length of 1991, the meetings of the Preparatory Interinstitutional Conference made it possible, for the first time, for twelve representatives of the EP to engage in dialogue with the twelve governments, the Council and the Commission.
1991 folyamán az intézményközi előkészítő értekezlet üléseinek köszönhetően első ízben vált lehetővé, hogy az Európai Parlament 12 képviselője párbeszédet folytasson a tizenkét kormány, a Tanács és a Bizottság küldötteivel.
Parliament’s representation was able to draw up a ‘shortlist’ of proposals which proved of major use in introducing a number of key subjects, for the most part deriving from the draft treaty text adopted in 1984 and enriched by experience.
Az EP delegációjának sikerült kidolgoznia javaslataink úgynevezett „szűkített listáját”, amely rendkívül hasznosnak bizonyult egyes kulcskérdések felvetése szempontjából. Ezek többsége az 1984-ben elfogadott szerződéstervezetből és az azóta szerzett tapasztalatból eredt.
The main points were: European citizenship and the single currency as pillars; codecision as an ordinary legislative procedure; participation in the election of the Commission President, whose term of oce was extended from two years to five; and recognition of European political parties.
A kulcskérdések lényegében az alábbiak voltak: a közös pénz és az európai polgárság kettős pillére, az együttdöntés mint rendes jogalkotási eljárás, részvétel a Bizottság elnökének megválasztásában, akinek megbízatása 2 évről 5 évre emelkedett, továbbá az európai politikai pártok elismerése.
In addition to the intensive pace of change within the Community, the European scene witnessed a number of what can only be called political earthquakes, in which the EP too took part.
A közösség belső átalakulásának erőteljes ütemén kívül Európa valóságos politikai földrengéseket is átélt, amelyeknek részese volt az Európai Parlament is.
The most dramatic of these was the tragic dismemberment of former Yugoslavia – a process which put the Community’s internal cohesion to the test. Here, I made all possible eorts on behalf of the EP to find peaceful solutions, with the presidents of the parliaments of the Yugoslav federation and its republics.
A leginkább drámai esemény a volt Jugoszlávia tragikus széthullása volt, amely próbára tette a közösség belső kohézióját, és amelynek során a parlament részéről minden lehetséges lépést megtettem annak érdekében, hogy az államszövetség és köztársaságai parlamentjeinek elnökeivel közösen békés megoldásokat találjunk a problémákra.
Nonetheless, the process that had the greatest impact was the implosion of the Soviet Union, which threw up moments of particular tension in the visit of Foreign Minister Shevardnadze and the subsequent meeting with Mr Gorbachev.
A legnagyobb horderejű következményekkel mindazonáltal a Szovjetunió felbomlása járt. Ezzel kapcsolatban különösen feszült pillanatokat éltünk át, például Sevardnadze külügyminiszter látogatása, később pedig a Gorbacsovval való találkozó során.
Another major concern was our support for the dicult and arduous peace process in the Middle East.
Támogattuk a nehéz és fáradságos közel-keleti békefolyamatot is.
On the day the peace conference opened in Madrid, I expounded our position to the Israeli Knesset, while the EP was giving a formal hearing in plenary to King Hussein of Jordan and President Mubarak.
A Madridban összeült békekonferencia megnyitásának napján kifejtettem álláspontunkat az izraeli Knesszet előtt, az Európai Parlament pedig ünnepélyes ülésen hallgatta meg Husszein jordán királyt és Mubarak elnököt.
In other latitudes, I was enabled to express Europe’s solidarity with and support for the process of democratic transition before the plenary of the Chilean Congress in Valparaíso, and to hand over the Sakharov Prize to awardees incarnating the universal values of democracy and human rights: Nelson Mandela, Alexander Dubcek, and the husband and son of that remarkable exponent of dignity and perseverance, Aung San Suu Kyi.
Messzi tájakon, például a chilei parlament plenáris ülése előtt Valparaisóban volt alkalmam kifejezésre juttatni szolidaritásunkat és a demokratikus átmenethez nyújtott támogatásunkat, és átadhattam a Szaharov-díjat a demokrácia és az emberi jogok egyetemes értékeit megtestesítő személyiségeknek: Nelson Mandelának és Alexander Dubčeknek, valamint Aung San Suu Kyi – a méltóság és a kitartás e csodálatraméltó alakja – férjének és fiának.
Another key moment was the signing, following long and complex negotiations, of the deed of purchase of Parliament’s present site in Brussels. This has enabled us not only to hold plenaries in Brussels, but to cope with the successive enlargements.
Egy másik fontos pillanat volt az Európai Parlament jelenlegi brüsszeli épületegyüttesének megvásárlására vonatkozó, hosszú és nehéz tárgyalások eredményeképpen létrejött szerződés aláírása, amely nemcsak plenáris ülések megtartását tette lehetővé a belga fővárosban, hanem azt is, hogy megfelelhessünk a továbbiakban egymást követő bővítések által támasztott kihívásoknak.
I also managed to secure the agreement that made possible our present buildings in Strasbourg.
Sikerült megszereznem a jóváhagyást az EP jelenlegi strasbourgi székházának megvásárlásához is.
However, the moment with the highest emotional charge was, surely, that of my final speech as President of the European Parliament, before the European Council in Maastricht.
Számomra azonban minden kétséget kizáróan az Európai Parlament elnökeként utolsó ízben, az Európai Tanács maastrichti ülésén tartott beszédem marad a legnagyobb élmény.
In that speech, I called on the heads of state and government meeting there to act together to bring about the European Union, and I expressed with all firmness Parliament’s positions in favour of a more democratic and eective Union.
Ebben a felszólalásomban kértem fel a tagállamok összegyűlt állam- és kormányfőit, hogy önmagukat bátorsággal felvértezve tegyék meg a közös lépést az Európai Unió létrehozása felé, és határozottan kifejezésre juttattam az Európai Parlament által a demokrácia és a hatékonyság erősítése érdekében tett javaslatokat.
The outcome of the IGC allowed us to conclude that our voice had been heeded. A new stage had been opened up in the construction of Europe, which, it is to be hoped, will now, after Amsterdam, Nice and the constitution, come to fruition in the Treaty of Lisbon.
A kormányközi konferencia eredményei láttán elmondhatjuk, hogy szavaink meghallgatásra találtak, és új korszak nyílt az európai integráció történetében, amely Amszterdam, Nizza és az alkotmány után remélhetőleg a lisszaboni szerződésben teljesedik majd ki.
I was president of the European Parliament in the second half of the 1989-1994 term.
Az 1989–1994 közötti választási ciklus második felében az Európai Parlament elnöke voltam.
I held oce at an eventful time in which Europe, having emerged from the upheavals of 1989 and the end of the cold war, was striving for a common future.
Hivatali teendőim ellátása olyan eseménydús időszakra esett, amelyben Európa az 1989-es év jelentős átalakulásait, valamint a Kelet és Nyugat közötti koniktus végét követően közös jövőre vágyott.
The European Union, still hampered in the 1980s by a widespread feeling of ‘Europe fatigue’, was thus called upon to play a vital new role.
Az Európai Unió, amelyben a ‘80-as években sok polgár ún. „Európa fáradságtól” szenvedett, új központi funkciót kapott.
Mind you, at the time when I was in oce, there was nothing left of the initial euphoria over the collapse of the Berlin Wall and the removal of the Iron Curtain.
Hivatali időm alatt már a berlini fal leomlása és a vasfüggöny lebontása okozta eufória szertefoszlott.
The immediate priority was to give shape and direction to the arduous process of bringing Europe as a whole more closely together.
Ezúttal arról volt szó, hogy az összeurópai összefogás nehéz folyamatának irányt és formát szabjunk.
The people of central and eastern Europe, who, impelled by their urge for freedom, had dared to enter a new era, were pinning their gazes and their hopes more than ever on the EU.
Közép- és Kelet-Európa polgárai, akik szabadságvágyuknak köszönhetően egy új korba léptek, soha nem látott reményekkel tekintettek az Európai Unióra.
The Community of twelve, as it then was, acted like a magnet for countries wishing to join, but I was aware that the magnet in question in many ways still lacked inner strength.
Az akkor tizenkét tagból álló közösség mágnesként vonzotta a csatlakozásra kész országokat, és már akkor tudatosult bennem, hogy ennek a mágnesnek többszörösen hiányzott a belső ereje.
The momentum generated by the historic transformations had to be channelled on ordered political paths.
Akkoriban arról volt szó, hogy a történelmi átalakulások lendületét rendezett politikai csatornába tereljék.
Widening and deepening of the Community were both on the agenda.
A Közösség bővítése és mélyítése egyszerre szerepeltek a napirenden.
These were the two reference points that served to dene the landmark European events of the years from 1992 to 1994:
E két pólushoz lehet az európai politika 1992 és 1994 közötti kiemelkedő eseményeit kötni:
The Maastricht Treaty establishing European Union was signed on 7 February 1992.
1992. február 7-én írták alá az Európai Unió megalapításáról szóló Maastrichti Szerződést.
I was there in Maastricht and on behalf of Parliament I signed this ground-breaking Treaty, which led to economic and monetary union and the advent of the euro. The treaty was ratied after tempers
Maastrichtban én is ott voltam, és az Európai Parlament részéről aláírtam ezt a mérföldkőnek számító szerződést, amely megnyitotta az utat a gazdasági és monetáris unióhoz, valamint
D had blown hot and cold when the Danes first said ‘no’ (in June 1992) and then changed that vote to a ‘yes’ (in May 1993).
D az euró bevezetéséhez. A ratikációra a dánok 1992. júniusi „nem”-e és 1993. májusi „igen”-e által kiváltott érzelmi hullámvasút után került sor.
In late 1992 and early 1993 the single European market came into being in its completed form.
Az 1992/1993-as év fordulóját az európai belső piac teljessé tételeként ünnepelték.
Even though its area of responsibility was still too modest, Parliament brought considerable inuence to bear in shaping this European economic powerhouse with its freedoms for persons, goods, services, and capital.
Az Európai Parlamentnek túl csekély hatáskörei ellenére nagy befolyása volt ezen európai gazdasági erőcentrum kialakítására a személyek, áruk, szolgáltatások és tőke szabadságával.
By capitalising on the reputation which it gained at that time it later managed to consolidate its powers.
Az akkoriban megszerzett hírnevet a Parlament azt követően tudta hatáskörei megszilárdítására felhasználni.
The decision to admit Austria, Finland, and Sweden to the EU was taken on 1 March 1994 with strong backing from Parliament.
Az Ausztria, Finnország és Svédország Európai Unióba való felvételéről szóló határozatot 1994. március 1-jén az Európai Parlament hatalmas többséggel jóváhagyta.
That set the seal on the enlargement of the then Community of twelve to include those three countries.
Ezzel eldöntött tény volt, hogy az akkor tizenkét tagú közösséget Ausztriával, Finnországgal és Svédországgal kibővítik.
Meanwhile there were increasingly insistent calls for the EU to be enlarged eastwards.
Ezzel egyidejűleg egyre élénkebbé váltak az Európai Unió keleti bővítésére irányuló követelések.
The Copenhagen European Council laid down the requirements in June 1993 in the form of the ‘Copenhagen criteria’.
Az Európai Tanács 1993 júniusában, Koppenhágában a „koppenhágai kritériumok” formájában megfogalmazta a követelményeket.
By the spring of 1994 Hungary and Poland had already applied to join.
1994 tavaszára Magyarország és Lengyelország be is adta csatlakozási kérelmét.
At the June 1994 European election Parliament was able to present itself to the voters as a body exercising the greater responsibilities that the Maastricht Treaty had conferred on it.
Az 1994. júniusi európai parlamenti választásokon az Európai Parlament immár a Maastrichti Szerződés által ráruházott, megerősített hatáskörökkel tudott a választók elé lépni.
Unfortunately its wider powers
Sajnálatos módon sem akkoriban, sem
D failed on that occasion, as they have done at subsequent elections, to persuade voters to turn out in higher numbers.
D a későbbi választások idején nem sikerült a kibővített hatásköröket egy magasabb választási részvétel hajtóerejévé fejleszteni.
When I assumed the presidency of Parliament expectations were high that Parliament would decisively inuence our continent’s progress towards a new future.
Amikor az Európai Parlament élére kerültem, nagy elvárásokkal érkeztem, miszerint a Parlament mértékadó módon befolyásolja kontinensünk új jövőjének fejlődését.
Having chaired the Group of the European People’s Party (EPP), I realised that that the key to success lay in mobilising majorities across party boundaries and, on that basis, seeking to talk to Council and Commission as an equal partner.
Az Európai Néppárt (ENP) frakcióvezetőjeként eltöltött időszakomból tudtam, hogy ez csak akkor sikerülhet, ha pártok felett alakul ki többség, és ezen az alapon a Tanáccsal és a Bizottsággal azonos szinten keressük a párbeszédet.
In retrospect it can be said that Parliament succeeded in doing this because it managed to consolidate and utilise its powers.
Visszatekintve azt lehet mondani, hogy ez sikerült, mivel a népképviselet ki tudta építeni és ki tudta használni a lehetőségeit.
As well as providing the road map for monetary union and the euro, the Maastricht Treaty also – and this is something which quite a few people have forgotten about – greatly expanded Parliament’s sphere of responsibility.
A Maastrichti Szerződés nem csak a valutaunióhoz és az euróhoz vezető menetrendet hozta magával, hanem – amit már sokan elfelejtettek – az Európai Parlament hatásköreinek kiszélesítését is.
It was at this point that the mainly advisory role of Parliament was replaced irrevocably by legislative codecision, conned at that time to selected areas, including the single market, consumer protection, and the environment.
Ez az együttdöntés akkoriban csak néhány kiválasztott területen volt érvényes, mint például a belső piac, a fogyasztóvédelem és a környezetvédelem terén.
As president I was anxious from the outset to make a practical success of codecision and hence, after a time, to encourage stronger pressure for the necessary powers to be extended.
Figyelmemet elnökként kezdettől fogva annak a célnak szenteltem, hogy ezt az együttdöntési jogkört a gyakorlatban sikerre vigyem – és ezzel némi idő után ezen hatáskörök kiszélesítésének igényét hangsúlyosabbá tegyem.
Given that codecision has now become the norm for European legislation, the only possible conclusion is that the thinking behind my strategy at that time helped to produce the desired result.
Amikor manapság látszik, hogy ez időközben az európai jogalkotásban normává vált, meg kell állapítani, hogy az akkori stratégiai meggyőződéseim sikerre vezettek.
Not only did I follow general guidelines, but I also paid heed to smaller points, lessons that I had learnt from my wealth of expe-
Ennek során nem csak a nagy stratégiai vonalakat követtem, hanem
At part-sessions, for example, I regularly brought together senior leaders of the Council, the Commission, and Parliament in what is termed the trialogue.
Ezért a plenáris üléseken rendszert csináltam az úgynevezett háromoldalú egyeztetésekből a Tanács, a Bizottság és a Parlament vezetése között.
To elude the pressures of tight schedules, I would often invite everyone to lunch, that is to say, not just the Presidents, but also the heads of their private oces and the Secretar-ies-General.
Annak érdekében, hogy elkerüljük az időpont-egyeztetés kényszerét, gyakran közös ebédet szerveztem, amelyen nem csak az elnökök, hanem a kabinetfőnökök és a főtitkárok is részt vettek.
The discussions focused equally on matters of principle and current problems with the aim of reconciling the two at the practical level.
Ennek során alapvető kérdések éppúgy megvitatásra kerültek, mint aktuális problémák, amelyeket gyakorlatiasan egymással összehangoltak.
This cooperation worked very well throughout my presidency and also extended to other bodies, for example the Court of Justice and the Court of Auditors.
Ez az együttműködés az egész elnökségem alatt nagyon jól működött. Ez további szervekre is érvényes volt, mint például a Bíróságra és a Számvevőszékre.