natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘Unfortunately, we cannot keep our promise of providing you with a full report of the facts by the end of this year … With the proceedings in the [United States] remaining open, we have been advised by [United States] counsel that a full disclosure to the Commission as initially contemplated in our discussions in October would seriously compromise the interests of Nutrinova (and certain individuals) in the [United States].’
„Sajnos nem tudjuk tartani ígéretünket, miszerint az év vége előtt teljes ténybeszámolót nyújtunk […]. Mivel az amerikai eljárás még folyamatban van, az egyesült államokbeli jogi tanácsadónk szerint a tényeknek a Bizottság előtt való – az októberi megbeszéléseink során eredetileg tervezett – teljes felfedése komolyan veszélyeztetné a Nutrinovának (valamint néhány tagjának) érdekeit az Egyesült Államokban.”
It follows that Hoechst clearly indicated that at that stage of the proceedings it was unable to cooperate further with the Commission, whether in the form of written cooperation or by oral testimony.
Következésképpen a Hoechst egyértelműen kifejtette, hogy a Bizottsággal való további együttműködés lehetetlen számára az eljárás e szakaszában mind írásbeli, mind szóbeli vallomások formájában.
In those circumstances, the Commission cannot be criticised for having taken the view, at that stage of the proceedings, that Hoechst was not fully cooperating and that, accordingly, the previous acts of cooperation could, where appropriate, be considered insufficient in the context of the 1996 Leniency Notice.
E körülmények között nem kifogásolható, hogy a Bizottság az eljárás e szakaszában úgy találta, hogy a Hoechst nem működik teljes mértékben együtt, és e körülmények között a korábbi együttműködése adott esetben nem tekinthető elégségesnek az 1996. évi engedékenységi közlemény értelmében.
Hoechst’s position was subsequently reiterated in a letter of 28 January 1999, in which it stated:
A Hoechst a későbbiekben megismételte álláspontját az 1999. január 28-i levelében:
‘Nutrinova whilst wishing to cooperate fully and immediately with the Commission cannot do so at present without creating serious and unbearable risks for itself and its current and/or former employees under [United States] law.’
„A Nutrinova, bár továbbra is teljesen és közvetlenül együtt kíván működni a Bizottsággal, egyelőre ezt nem teheti, anélkül hogy az amerikai jog szerint önmagát és jelenlegi és/vagy korábbi alkalmazottait komoly és elviselhetetlen kockázatoknak tenné ki”.
The fact that the Commission, in a telephone conversation on 5 March 1999 or by letter dated 29 March 1999, stated that a new oral contribution would not be sufficient was the result of uncertainty as to Hoechst’s cooperation at that stage of the proceedings and was intended to draw Hoechst’s attention to the fact that, in order to benefit from the 1996 Leniency Notice, it must adduce further probative evidence of the existence of the cartel.
Azon tény, miszerint a Bizottság az 1999. március 5-i telefonbeszélgetés folyamán vagy az 1999. március 29-i levelében kifejtette, hogy egy újabb szóbeli hozzájárulás nem lenne elegendő, a Hoechstnek az eljárás e szakaszában való együttműködésével kapcsolatos bizonytalanságból eredt, és fel kívánta hívni a Hoechst figyelmét arra, hogy az 1996. évi engedékenységi közlemény szerinti kedvezményekből való részesedéshez több meggyőző bizonyítékot kell nyújtania a kartell fennállását illetően.
It follows from those considerations that, in the Decision, the Commission ultimately accepts Hoechst’s oral contributions as acts of cooperation and that, in any event, the Commission’s position during the administrative procedure was the result of uncertainty as to Hoechst’s effective cooperation at the beginning of the proceedings, Hoechst having stated, initially, that it could not be contemplated that its employees would provide testimony before the Commission.
E megfontolásokból következik, hogy a Bizottság a határozatban végül a Hoechst szóbeli hozzájárulásait együttműködésként fogadja el, valamint hogy a Bizottság a közigazgatási eljárás során alkotott álláspontja a Hoechst hatékony együttműködésével kapcsolatos eljárás eleji bizonytalanságból eredt, mivel a Hoechst kezdetben kifejtette, hogy nem elképzelhető, hogy alkalmazottai a Bizottság előtt tanúvallomást tegyenek.
For all of those reasons, the arguments put forward in the context of the eighth plea must be rejected.
Ezen okokra tekintettel a nyolcadik jogalap keretében felhozott érveket el kell utasítani.
In those circumstances, there is no need to examine Hoechst’s ninth plea, since, as it was not the first undertaking to adduce decisive evidence of the existence of the cartel, Hoechst could not expect to obtain a greater reduction in its fine than that granted under Section D of the 1996 Leniency Notice, namely 50% of the amount of the fine that would have been imposed if it had not cooperated.
E körülmények között nem szükséges megvizsgálni a Hoechst kilencedik jogalapját, amennyiben nem a Hoechst lévén az első vállalkozás, amely a kartell létezését illetően meghatározó bizonyítékokat szolgáltatott, nem remélhetett jelentősebb bírságcsökkentést annál, mint amiben részesült az 1996. évi engedékenységi közlemény D. címe alapján, azaz azon bírság összegének 50%-os mérséklése, amelyet az együttműködés hiánya miatt szabtak volna ki rá.
However, it must be observed that certain procedural irregularities can sometimes justify a reduction in the fine even though they cannot lead to the annulment of the contested decision (see, to that effect, Baustahlgewebe v Commission, paragraph 211 above, paragraphs 26 to 48, and Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied and Technische Unie v Commission, paragraph 216 above, paragraphs 436 to 438).
Ugyanakkor meg kell jegyezni, hogy bizonyos eljárási szabálytalanságok egyes esetekben indokolhatják a bírság csökkentését abban az esetben is, ha nem eredményezik a megtámadott határozat megsemmisítését (lásd ebben az értelemben a fenti 211. pontban hivatkozott Baustahlgewebe kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 26–48. pontját, valamint a fenti 216. pontban hivatkozott Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied és Technische Unie kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 436–438. pontját).
In this case, it is necessary to take account of the breach of the principles of sound administration and equal treatment in the application of the 1996 Leniency Notice, established at paragraph 137 above, and on which Hoechst also relied in the eighth and ninth pleas.
A jelen esetben figyelembe kell venni a gondos ügyintézés és az egyenlő bánásmód elvének – a fenti 137. pontban megállapított – az 1996. évi engedékenységi közlemény alkalmazása keretében történt megsértését, amelyre a Hoechst a nyolcadik és kilencedik jogalapjában is hivatkozott.
Accordingly, in light of the importance of the observance by the Commission of those principles in administrative procedures, and in the exercise of its unlimited jurisdiction, the Court decides to reduce the fine imposed on Hoechst by 10%.
Ennélfogva, tekintettel az említett elvek közigazgatási eljárásokban való, Bizottság általi tiszteletben tartásának fontosságára, illetve a korlátlan felülvizsgálati jogkörének gyakorlása alapján az Elsőfokú Bíróság úgy határozott, hogy a Hoechsttel szemben kiszabott bírságot 10%-kal csökkenti.
The specific consequences of that adjustment will be determined below.
E változtatásnak a konkrét következményei később kerülnek meghatározásra.
H — The 11th plea, alleging breach of the principle non bis in idem
H – A ne bis in idem elvének megsértésére alapított tizenegyedik jogalapról
At recitals 314 to 316 to the Decision, the Commission states, in substance, that the exercise by the United States (or any nonmember country) of its jurisdiction against a cartel can in no way limit or exclude the Commission’s jurisdiction under Community competition law.
A határozat (314)–(316) preambulumbekezdésében a Bizottság lényegében kifejti, hogy az Egyesült Államok (vagy más harmadik ország) kartellekkel kapcsolatos hatáskörének gyakorlása nem korlátozza vagy zárja ki a Bizottságnak a közösségi versenyjog szerinti hatáskörét.
More importantly, the Commission has no intention in any event of imposing penalties on the undertakings concerned for the same facts as the United States and Canadian authorities.
Ráadásul a Bizottság semmi esetre sem kívánja az érintett vállalkozásokat ugyanazon tényekért szankcionálni, mint amelyekért azt teszik.
Likewise, the proceedings conducted and the sanctions imposed by the Commission, on the one hand, and the United States and Canadian authorities, on the other hand, clearly do not pursue the same objectives.
Hasonlóképpen az egyrészről a Bizottság, másrészről az amerikai és kanadai hatóságok által indított eljárások és kiszabott szankciók nyilvánvalóan nem ugyanazokat a célokat követik.
Hoechst contends that the Commission breached the principle non bis in idem when, at recital 315 to the Decision, it considered that it was not required to deduct the penalty imposed in the United States in the same case.
A Hoechst úgy érvel, hogy a Bizottság megsértette a ne bis in idem elvét, amikor a határozat (315) preambulumbekezdésében úgy találta, hogy nem kell levonni az ugyanebben az ügyben kiszabott amerikai büntetőjogi szankciót.
Hoechst asserts that the Commission expressed the view that, in any event, the principle non bis in idem cannot be applied in the context of the relationship between Community law and United States law on cartels.
A Bizottság azon véleményét fejezte ki, hogy a ne bis in idem elvét semmiképpen sem lehet a kartellekre vonatkozó közösségi jog és az Egyesült Államok joga közötti kapcsolatra alkalmazni.
In Hoechst’s submission, no judgment to date has stated that the principle non bis in idem could never be applied in such circumstances.
A Hoechst szerint egy korábbi ítélet sem mondta ki, hogy a ne bis in idem elve sosem alkalmazható ebben az esetben.
More specifically, Hoechst infers from the grounds of the judgment in Case 7/72 Boehringer Mannheim v Commission [1972] ECR 1281 that the principle non bis in idem is applicable in the context of the relationship between Community law and United States law on cartels.
A Hoechst pontosabban a Bíróság 7/72. sz., Boehringer Mannheim kontra Bizottság ügyben 1972. december 14-én hozott ítéletének (EBHT 1972., 1281. o.) indokolásából azt a következtetést vonja le, hogy a ne bis in idem elve alkalmazható a kartellekre vonatkozó közösségi jog és az Egyesült Államok joga közötti kapcsolatra.
Furthermore, the second sentence of the summary of the judgment in that case states that ‘[t]he fact that the Commission takes into account a penalty imposed by the authorities of a third State presupposes that the facts established against the undertaking accused by the Commission, on the one hand, and the authorities of the third State in question, on the other, are identical’.
Egyébként a Bíróság ítélete összefoglalójának második mondata szerint „a harmadik állam hatósága által kiszabott szankció Bizottság általi esetleges figyelembevétele azt feltételezi, hogy az érintett vállalkozásnak az egyrészt a Bizottság, másrészt a szóban forgó harmadik állam hatóságai által sérelmezett cselekményei azonosak”.
In the present case, the Commission does not dispute that the penalties imposed on Hoechst in the United States concerned a situation of fact identical to that forming the basis of the Decision.
A jelen esetben a Bizottság nem vitatja, hogy a Hoechsttel szemben az Egyesült Államokban kiszabott szankciók a határozat alapjául szolgálóval azonos tényállásra vonatkoznak.
In that regard, in the Decision, the Commission makes no comment on the elements of the joint meetings and the agreements which related to non-European markets.
E tekintetben a határozatban a Bizottság hallgat a közös találkozóknak és a megállapodásoknak az Európán kívüli piacokkal kapcsolatos elemeiről.
However, at recitals 4, 65 to 72, 81, 90, 92, 100, 107, 120, 121, 138, 217, 232, 246, 349, 352, 397 and 450 to the Decision the Commission clearly indicates that the infringement was a single infringement.
Azonban a határozat (4), (65)–(72), (81), (90), (92), (100), (107), (120), (121), (138), (217), (232), (246), (349), (352), (397) és (450) preambulumbekezdésében a Bizottság egyértelműen utal a jogsértés egységes jellegére.
If the Commission should dispute the existence of an ‘idem’ in the present case, Hoechst offers, as proof, the agreement concluded with the United States Department of Justice on 3 May 1999 and requests that the prosecutor responsible for the
Amennyiben a Bizottság vitatná az „idem meglétét” a jelen ügyben, a Hoechst bizonyítékként hivatkozik az amerikai igazságügyi minisztériummal 1999. május 3-án kötött megállapodásra, és kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság tanúként idézze meg az
HOECHST v COMMISSION case in the United States and another individual who could be called by Hoechst’s intermediary be called as witnesses.
HOECHST KONTRA BIZOTTSÁG ügyért az Egyesült Államokban felelős ügyészt, és egy másik – a Hoechsten keresztül idézhető – személyt.
In any event, Hoechst maintains that the penalty imposed in the United States must be deducted on grounds of fairness, in application of the principle of ‘natural justice’ which has applied since the Wilhelm decision (Case 14/68 Wilhelm and Others [1969] ECR 1).
A Hoechst mindenesetre úgy véli, hogy méltányossági okokból – a Walt Wilhelmítélet (a Bíróság 14/68. sz., Wilhelm és társai ügyben 1969. február 13-án hozott ítéletét [EBHT 1969., 1. o.]) óta alkalmazandó „természetes igazságosság” elvét alkalmazva – az amerikai szankciót le kell vonni.
First of all, the Commission observes that Hoechst no longer appears to wish to raise the issue of the penalty imposed by Canada, but only that imposed by the United States.
Először is, a Bizottság kiemeli, úgy tűnik, hogy a Hoechst már nem kíván az ellene Kanadában kiszabott szankcióra hivatkozni, csak arra, amelyet az Egyesült Államokban szabtak ki vele szemben.
Next, referring in particular to Aalborg Portland and Others v Commission, paragraph 145 above (paragraph 338), the Commission states that the application of the principle non bis in idem is subject to a threefold condition, namely identity of the facts, identity of the offender and identity of the protected legal asset.
Majd többek között a fenti 145. pontban hivatkozott Aalborg Portland és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítéletre hivatkozva, a Bizottság kifejti, hogy a ne bis in idem elve alkalmazása három konjunktív feltétel teljesüléséhez kötött: a tényállás azonossága, a jogsértés elkövetőjének azonossága és a védett jogi tárgy azonossága.
That principle therefore precludes the same person being penalised more than once for the same unlawful conduct in order to protect the same legal asset.
Ezen elve tehát tiltja, hogy ugyanazt a személyt ugyanazon jogsértő magatartás miatt egyazon védett jogi tárgy védelmében többször szankcionálják.
In the present case, neither the facts nor the protected legal asset are identical.
A jelen esetben sem a tényállás, sem a védett jogi tárgy nem azonos.
As regards the facts, paragraph 4(d) of the plea agreement concluded with the United States Department of Justice on 3 May 1999 states expressly that the sorbates affected by that cartel were sold by Hoechst or its subsidiaries, and by other members of the cartel, to customers in the Northern District of California.
A tényállást illetően az amerikai igazságügyi minisztériummal 1999. május 3-án kötött megállapodás 4. pontjának d) albekezdése kifejezetten megállapítja, hogy az e kartell által érintett szorbátokat a Hoechst vagy a leányvállalatai és a kartell más tagjai értékesítették a Kalifornia északi kerületében lévő ügyfelek számára.
It follows that the act penalised by the plea agreement is not the collusive agreement per se but
Következésképpen a perbeli egyezség (Plea Agreement) által szankcionált cselekmény nem maga az összejátszásra irányuló megállapodás, hanem annak az Egyesült Államokban
The Commission observes in that regard that the principle of territoriality applies both in United States law and in European law on cartels.
A Bizottság ezzel kapcsolatban emlékeztet arra, hogy a területiség elve a kartellekre vonatkozó amerikai és európai jogban egyaránt alkalmazandó.
It does not follow from the plea agreement between Hoechst and the United States that it also covers the implementing measures and the effects of the collusive agreement outside the country, and in particular in the EEA.
A Hoechst és az Egyesült Államok közötti perbeli egyezségből nem következik, hogy az vonatkozna az összejátszásra irányuló megállapodásnak az országon kívüli – különösen az EGT-n belüli – végrehajtási intézkedéseire és hatásaira is.
The finding made at recital 315 to the Decision is therefore correct.
A határozat (315) preambulumbekezdésében tett megállapítás tehát helyes.
Furthermore, Boehringer Mannheim v Commission, paragraph 586 above, also establishes that there is no breach of the principle non bis in idem when there is no identity of the facts in such a situation.
A fenti 586. pontban hivatkozott Boehringer Mannheim kontra Bizottság ügyben hozott ítélet szerint sem sérül egyébként a ne bis in idem elve, amennyiben hasonló esetben a tényállás nem azonos.
As regards the protected legal asset, the Commission refers to recital 316 to the Decision and to Case T-224/00 Archer Daniels Midland and Archer Daniels Midland Ingredients v Commission [2003] ECR II-2597 (paragraph 90), and submits that the procedures and penalties of the Community authorities and those of the United States authorities do not have the same objective.
A védett jogi tárgyat illetően, a határozat (316) preambulumbekezdésére, valamint az Elsőfokú Bíróság T-224/00. sz., Archer Daniels Midland és Archer Daniels Midland Ingredients kontra Bizottság ügyben 2003. július 9-én hozott ítéletének (EBHT 2003., II-2597. o.) 90. pontjára hivatkozva a Bizottság kiemeli, hogy az egyrészről a közösségi hatóságok, másrészről az amerikai hatóságok által indított eljárások és kiszabott szankciók nyilvánvalóan nem ugyanazokat a célokat követik.
While in the former case the aim is to protect undistorted competition on the territory of the European Union or in the EEA, in the latter case the protection sought concerns the United States market.
Ugyanis, míg az első esetben az Európai Unió, illetve az EGT területén a torzulásmentes verseny megőrzése, a második esetben az amerikai piac védelme a cél.
The Commission observes, moreover, that in the judgment of 29 April 2004 in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 165 above (paragraphs 130 to 148), the Court expressly stated that it was permissible for the Commission to impose a fine within the limits set by Article 15(2) of Regulation No 17 without being required to take account of the corresponding United States penalties when determining those limits.
A Bizottság kiemeli egyébként, hogy a fenti 165. pontban hivatkozott Tokai Carbon és társai kontra Bizottság ügyben 2004. április 29-én hozott ítélet 130–148. pontjában az Elsőfokú Bíróság kimondta, hogy a Bizottság kiszabhat bírságot a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdésében előírt korlátokon belül, anélkül hogy figyelembe kellene vennie e korlátok meghatározásakor a megfelelő amerikai szankciókat.
Those considerations apply to the present case.
E megfontolások alkalmazandóak a jelen esetre.
The Commission adds, in the interest of completeness, that no consideration of fairness argues in favour of the deduction of the United States penalty.
A Bizottság hozzáfűzi továbbá a teljesség kedvéért, hogy semmilyen méltányossági megfontolás nem szól az amerikai szankció levonása mellett.
A situation such as that which led the Court of Justice, in Wilhelm and Others, paragraph 589 above (paragraph 11), to take account, in Community law, of the first penalties imposed by taking guidance from Article 90(2) CS, in light of the close interdependence between the national markets of the Member States and the common market, does not exist in relations between the European Union and the United States (the Commission refers, in that regard, to Archer Daniels Midland and Archer Daniels Midland Ingredients v Commission, paragraph 594, paragraph 99).
Az Európai Unió és az Egyesült Államok közötti kapcsolatokban nem áll fent olyan helyzet, mint amely a fenti 589. pontban hivatkozott Walt Wilhelm és társai ítélet 11. pontjában arra késztette a Bíróságot, hogy az ESZAK 90. cikkének (2) bekezdése alapján – tekintettel a tagállamok nemzeti piacai és a közös piac közötti magas szintű függőségre – figyelembe vegye a közösségi jogban az első kiszabott szankciókat (a Bizottság e tekintetben a fenti 594. pontban hivatkozott Archer Daniels Midland és Archer Daniels Midland Ingredients kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 99. pontjára utal).
As a preliminary point, it should be noted that the present plea was raised solely with respect to the fact that the fine imposed in the United States was not deducted from the fine imposed in the Community.
Előzetesen meg kell jegyezni, hogy a jelen jogalapot a Hoechst kizárólag azon ténnyel szemben emelte, hogy az Egyesült Államokban kiszabott szankció nem került levonásra a közösségi szinten kiszabott szankcióból.
It must therefore be considered that the present plea does not concern the fine imposed in Canada.
Következésképpen úgy kell tekinteni, hogy e jogalap nem érinti a Kanadában kiszabott bírságot.
The principle non bis in idem, which is also enshrined in Article 4 of Protocol No 7 to the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms, is a fundamental principle of Community law, compliance with which the Courts ensure (Case C-308/04 P SGL Carbon v Commission [2006] ECR I-5977, paragraph 26).
A ne bis in idem elve, amelyet az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény hetedik kiegészítő jegyzőkönyvének 4. cikke is elismer, a közösségi jog alapvető jogelve, amelynek megtartását a bíróságok biztosítják (a C-308/04. P. sz., SGL Carbon kontra Bizottság ügyben 2006. június 29-én hozott ítélet [EBHT 2006., I-5977. o.] 26. pontja).
Furthermore, far from having decided the question whether the Commission is required to set off a penalty imposed by the authorities of a nonmember State where the facts with which the Commission charges an undertaking are the same as those alleged by those authorities, the Court regarded the identity of the facts alleged by the Commission and the authorities of the nonmember State as a precondition of that question (see, to that effect, Case C-397/03 P Archer Daniels Midland and Archer Daniels Midland Ingredients v Commission [2006] ECR I-4429, paragraphs 48 and 49, and SGL Carbon v Commission, paragraph 598 above, paragraph 27).
Egyébként a Bíróság messze nem döntötte el azt a kérdést, hogy a Bizottság köteles-e figyelembe venni a valamely harmadik állam hatóságai által kiszabott szankciót abban az esetben, ha ezen intézmény által és az említett hatóságok által valamely vállalkozás ellen felhozott tények azonosak, amikor a Bíróság a Bizottság és valamely harmadik állam hatóságai által vitatott tények azonosságát a fent meghatározott vizsgálat előfeltételéül szabta (lásd ebben az értelemben a Bíróság C-397/03. P. sz., Archer Daniels Midland és Archer Daniels Midland Ingredients kontra Bizottság ügyben 2006. május 18-án hozott ítélet [EBHT 2006., I-4429. o.] 48. és 49. pontját, valamint a fenti 598. pontban hivatkozott SGL Carbon kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 27. pontját).
More specifically, the Court of Justice recalled that the application of the principle non bis in idem was subject to a threefold condition of identity of the facts, unity of the offender and unity of the protected legal interest.
Pontosabban a Bíróság emlékeztetett arra, hogy a ne bis in idem elvének alkalmazása a tényállás azonosságának, a jogsértő azonosságának és a védett jogtárgy egységességének hármas feltétele teljesülésétől függ.