natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Section 14(1) of the 2003 Act provides that an employee or the trade union of which the employee is a member may present a complaint alleging a breach of the 2003 Act to a Rights Commissioner, who is required to investigate the complaint and give a decision in writing.
A 2003. évi törvény 14. §-ának (1) bekezdése előírja, hogy a munkavállaló vagy az a szakszervezet, amelynek a munkavállaló tagja, az említett törvény megsértésére alapított kérelmet intézhet a Rights Commissionerhez, aki köteles a kérelmet megvizsgálni és írásbeli határozatot hozni.
Where the complaint is upheld, the Rights Commissioner may order redress in the terms provided for by section 14(2) of the 2003 Act, namely, inter alia, compensation of up to two years’ remuneration.
Amennyiben a kérelemnek helyt adnak, a Rights Commissioner kártérítést állapíthat meg az említett törvény 14. cikkének (2) bekezdésében előírt részletes szabályok alapján – azaz többek között kártalanítást – amely elérheti a kétévi munkabért.
Section 15 of the 2003 Act provides that the parties may bring an appeal before the Labour Court against the decision of a Rights Commissioner.
A 2003. évi törvény 15. §-a előírja, hogy a Rights Commissioner határozata ellen a Labour Court előtt fellebbezést lehet benyújtani.
An appeal against the decision of the Labour Court may be brought before the High Court.
A fellebbezés alapján hozott határozattal szemben a High Court előtt lehet jogkérdésre vonatkozó fellebbezést benyújtani.
The office of Rights Commissioner and the Labour Court were established by the Industrial Relations Act 1969 and the Industrial Relations Act 1946 respectively.
A Rights Commissionerek tisztségét és a Labour Courtot a munkaviszonyok tárgyában az 1969. évi, illetőleg az 1946. évi törvény (Industrial Relations Act 1969 és Industrial Relations Act 1946) vezette be.
Various Irish statutes, including the 2003 Act, confer jurisdiction upon them to hear and determine disputes between employers and employees.
A Rights Commissionerek különböző ír törvények, így a 2003. évi törvény, alapján rendelkeznek hatáskörrel a munkavállalók és a munkáltatók közötti jogvitákban.
However, according to the order for reference, neither the Rights Commissioners nor the Labour Court
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban megadott adatok alapján azonban sem a Rights Commissionerek, sem
IMPACT have express jurisdiction to determine a claim based on a directly effective provision of Community law unless that provision comes within the scope of the legislation conferring jurisdiction upon them.
IMPACT a Labour Court nem rendelkeznek kifejezett hatáskörrel a közösségi jog közvetlen hatályú rendelkezésére alapított igény elbírálására kivéve, ha ez a rendelkezés olyan jogszabály hatálya alá tartozik, amely az említett fórumok részére hatáskört biztosít.
The facts of the case in the main proceedings and the questions referred for a preliminary ruling
A jogvita alapját képező tényállás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
In the main proceedings, Impact is acting on behalf of 91 of its members (‘the complainants in the main proceedings’) employed in various Irish government departments (‘the respondents in the main proceedings’) on the basis of successive fixedterm employment contracts for periods which commenced before 14 July 2003, the date on which the 2003 Act entered into force, and which continued beyond that date.
Az alapügyben az Impact 91 tagja (a továbbiakban: az alapügy panaszosai) nevében jár el, akiket különböző ír minisztériumokban (a továbbiakban: az alapügy ellenérdekű felei) határozott idejű szerződések alapján foglalkoztattak egymást követő időszakokra, amelyek 2003. július 14-e – a 2003. évi törvény hatálybalépése – előtt kezdődtek, és amelyek ezen időpontot követően is fennmaradtak.
The complainants in the main proceedings are all unestablished civil servants and, under Irish regulations governing employment in the civil service, are subject to a different scheme to that which is applicable to established civil servants.
Az alapügy panaszosai valamennyien nem véglegesített alkalmazottak, és a közszolgálatban való foglalkoztatásról szóló ír jogszabály szerint rájuk a véglegesített alkalmazottakra vonatkozó szabályozástól eltérő szabályozás terjed ki.
The order for reference states that the complainants in the main proceedings consider the latter scheme to be more favourable than that which is applicable to them.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban kifejtésre kerül, hogy az említett panaszosok véleménye szerint ez utóbbi szabályozás előnyösebb, mint a kérelmezők vonatkozásában alkalmazandó szabályozás.
Some of the complainants in the main proceedings had less than three continuous years’ service as fixedterm employees and are claiming employment conditions equal to those of comparable permanent employees; the others had more than three continuous years’ service and are claiming, in addition to equality of employment conditions, a contract of indefinite duration.
Az alapügy panaszosai közül egyeseknek határozott idejű alkalmazottként kevesebb mint három – megszakítás nélküli – szolgálati évük van, és a velük összehasonlítható határozatlan idejű alkalmazottakkal egyenlő foglalkoztatási körülményeket igényelnek, míg a többiek, akiknek több mint három – megszakítás nélküli – szolgálati évük van, az egyenlő foglalkoztatási körülményeken kívül határozatlan idejű szerződést is igényelnek.
According to the order for reference, the purpose of the fixedterm contracts at issue was to meet the temporary needs of the respondents in the main proceedings and to cover situations in which permanent funding for the posts involved could not be
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szerint a kérdéses határozott idejű szerződések az alapügy ellenérdekű felei időszakos szükségleteinek kielégítésére és olyan helyzetekre reagálnak, amelyekben ezen álláshelyek tartós finanszírozását nem
2008 — CASE C-268/06 guaranteed.
ÜGY lehetett biztosítani.
The general practice of the respondents in the main proceedings was to renew those contracts for periods of between one and two years.
Az alapügy ellenérdekű feleinek általános gyakorlata szerint ezeket a szerződéseket egy és két év közötti időszakokra hosszabbították meg.
However, in the period immediately before the 2003 Act entered into force, one of the respondents in the main proceedings renewed the contracts of a certain number of the complainants in the main proceedings for a fixed term of up to eight years.
A 2003. évi törvény hatálybalépését közvetlenül megelőző időszakban azonban az alapügy egyik ellenérdekű fele az alapügy egyes panaszosainak szerződését nyolc évig terjedő határozott időtartamra hosszabbította meg.
Taking the view that the respondents in the main proceedings, in their capacity as employers, had contravened the provisions of the 2003 Act and Directive 1999/70 to the detriment of the complainants in the main proceedings, Impact initiated proceedings before a Rights Commissioner on behalf of those complainants.
Mivel úgy ítélte meg, hogy az alapügy ellenérdekű felei, mint munkáltatók, az alapügy panaszosaival szemben megsértették a 2003. évi törvény és az 1999/70 irányelv rendelkezéseit, az Impact az alapügy panaszosai nevében eljárást indított a Rights Commissioner előtt.
In those proceedings, it alleged, first, infringement of the entitlement of the complainants in the main proceedings to equal treatment in respect of pay and pension rights with established civil servants — the latter being regarded, according to the complainants in the main proceedings, as comparable permanent workers — and, second, that the successive renewals of fixedterm contracts constituted an abuse.
E panasz keretében az Impact hivatkozott egyrészt az alapügy panaszosainak a díjazás és a nyugellátás terén a végleges alkalmazottakkal egyenlő bánásmódhoz való jogának megsértésére, akik az alapügy panaszosai szerint velük összehasonlítható állandó alkalmazottak, másrészt a határozott idejű szerződések ismételt meghosszabbításának visszaélésszerű jellegére.
The complaints thus presented were based on Clauses 4 and 5 of the framework agreement as regards the period between 10 July 2001, the deadline for transposing Directive 1999/70, and 14 July 2003, the date on which the provisions transposing the directive into Irish law entered into force.
Az így benyújtott panaszok a 2001. július 10., az 1999/70 irányelv átültetésére előírt határidő, és 2003. július 14., az irányelvnek az ír jogrendbe való átültetését biztosító rendelkezések hatálybalépése közötti időszakra vonatkozóan a keretmegállapodás 4. és 5. cikkén alapultak.
As regards the period after 14 July 2003, the complaints were based on section 6 of the 2003 Act.
Az utóbbi időpontot követő időszak tekintetében a panaszok a 2003. évi törvény 6. §-án alapultak.
The respondents in the main proceedings challenged the jurisdiction of the Rights Commissioner to entertain the complaints in question in so far as they were based on Directive 1999/70.
Az alapügy ellenérdekű felei vitatták, hogy a kérdéses panaszok elbírálására a Rights Commissioner hatáskörrel rendelkezik, mivel a panaszok az 1999/70 irányelven alapulnak.
They contended that the Rights Commissioner’s jurisdiction was confined to adjudicating on complaints based on domestic law.
Ebben a tekintetben az ellenérdekű felek előterjesztették, hogy az említett Rights Commissioner hatásköre csak a belső jogon alapuló panaszok elbírálására terjed ki.
They also claimed that Clauses 4 and 5 of the framework agreement — which are neither unconditional nor sufficiently precise — could not be relied upon by individuals before national courts.
Az alapügy ellenérdekű felei úgyszintén előadták, hogy a keretmegállapodás 4. és 5. szakasza nem feltétlen és nem kellően pontos ahhoz, hogy arra magánszemélyek a nemzeti bíróságok előtt hivatkozhassanak.
They contended further that a fixedterm worker was not entitled under the terms of Clause 4 of the framework agreement to the same pay and pension conditions as a comparable permanent worker.
Előadták továbbá, hogy a keretmegállapodás 4. szakasza alapján a határozott időre foglalkoztatott munkavállaló nem támaszthat igényt a vele összehasonlítható állandó munkavállalóval azonos díjazásra és nyugellátásra.
The Rights Commissioner took the view that she had jurisdiction to entertain all of the complaints, including those relating to the period between 10 July 2001 and 14 July 2003.
A Rights Commissioner úgy vélte, hogy az összes panasz elbírálására hatáskörrel rendelkezik, a 2001. július 10. és a 2003. július 14. közötti időszakra vonatkozó panaszokat is beleértve.
She held that the principle of nondiscrimination referred to in Clause 4 of the framework agreement encompassed both pay and pension rights and that that clause was directly effective, unlike Clause 5.
A Rights Commissioner álláspontja szerint a keretmegállapodás 4. szakaszában foglalt hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve kiterjed a díjazásra, valamint a nyugdíjjogosultságra is, és hogy ez a 4. szakasz közvetlen hatállyal bír, az 5. szakasz azonban nem.
Taking the view that the complaints, other than those based on Clause 5 of the framework agreement, were well founded, and that the respondents in the main proceedings had infringed the rights of the complainants in the main proceedings under both national law and Directive 1999/70 by affording them less favourable employment conditions than those afforded to comparable permanent workers, the Rights Commissioner awarded the complainants monetary compensation ranging from EUR 2 000 to EUR 40 000, pursuant to section 14(2) of the 2003 Act.
Mivel úgy ítélte meg, hogy a keretmegállapodás 5. szakaszára alapított panasz kivételével a panaszok megalapozottak voltak, és az alapügy ellenérdekű felei megsértették az alapügy panaszosainak mind a belső jog, mind az 1999/70 irányelv alapján fennálló jogait azzal, hogy részükre az összehasonlítható állandó munkavállalókénál kevésbé kedvező foglalkoztatási feltételeket tartottak fenn, a Rights Commissioner a 2003. évi törvény 14. §-ának (2) bekezdése alapján az alapügy panaszosainak 2000től 40 000 euróig terjedő pénzbeli kártérítést ítélt meg.
In addition she ordered the respondents in the main proceedings to apply to the complainants in the main proceedings terms and conditions of employment equivalent to those applicable to comparable permanent workers.
A Rights Commissioner az alapügy ellenérdekű feleit arra is kötelezte, hogy az alapügy panaszosai számára az állandó munkavállalókkal egyenlő foglalkoztatási feltételeket engedélyezzenek.
She also ordered them to grant certain complainants in the main proceedings a contract of indefinite duration on terms no less favourable than those enjoyed by comparable permanent workers.
A Rights Commissioner az alapügy ellenérdekű feleit arra is kötelezte, hogy az alapügy egyes panaszosaival az említett munkavállalók számára fenntartott feltételeknél nem kedvezőtlenebb feltételekkel határozatlan idejű szerződést kössenek.
The respondents in the main proceedings appealed to the Labour Court against the Rights Commissioner’s decision.
Az alapügy ellenérdekű felei a Labour Court előtt fellebbeztek a Rights Commissioner határozata ellen.
Impact crossappealed against the decision in so far as it held Clause 5 of the framework agreement not to be directly effective.
Az Impact fellebbezési ellenkérelmet nyújtott be a Rights Commissioner határozata ellen, mivel az utóbbi megállapította, hogy a keretmegállapodás 5. szakaszának nincs közvetlen hatálya.
In the light of the arguments exchanged, the referring court is faced with a series of questions which are decisive for the resolution of the dispute in the main proceedings and which turn on the interpretation of Community law.
Az előterjesztett érvekre tekintettel a kérdést előterjesztő bíróság számos olyan kérdéssel szembesült, amelyek az alapügy megoldásához meghatározóak, és amelyek a közösségi jog értelmezésétől függnek.
First, while the 2003 Act does not expressly confer jurisdiction upon it to adjudicate on a claim which requires the application of directly effective Community law, the Labour Court nevertheless has doubts as to whether, in the light of Article 10 EC, on the one hand, and the principles of equivalence and effectiveness underpinning the procedural autonomy of the Member States, on the other, it may decline jurisdiction to consider the claims in the main proceedings in so far as they are based on Direct- ive 1999/70 and the framework agreement.
Először is, jóllehet a 2003. évi törvény kifejezetten nem ad részére hatáskört a közösségi jog közvetlen alkalmazására vonatkozó panaszról való határozathozatalra, azonban a Labour Court számára kétséges, hogy tekintettel egyrészt az EK 10. cikkre, másrészt a tagállamok eljárási önállóságát alátámasztó egyenértékűség és hatékonyság elvére megállapíthatja-e, hogy nem rendelkezik hatáskörrel az alapügybeli panaszok elbírálására, mivel azok az 1999/70 irányelven és a keretmegállapodáson alapulnak.
Second, on the assumption that it does have jurisdiction to apply Community law, the referring court questions whether Clauses 4 and 5 of the framework agreement — on which the claims in the main proceedings are based so far as concerns the period between 10 July 2001 and 14 July 2003 — are unconditional and sufficiently precise so as to be directly effective.
Másodszor feltételezve, hogy a kérdést előterjesztő bíróság hatáskörrel rendelkezik a közösségi jog alkalmazására, felmerül benne a kérdés, hogy a keretmegállapodás 4. és 5. szakasza, amelyen a 2001. július 10. és 2003. július 14. közötti időszakot illetően az alapügybeli panaszok alapulnak, feltétlen és kellően pontos-e ahhoz, hogy közvetlen hatállyal rendelkezzen.
It takes the view that this is the case only in respect of Clause 4.
E bíróság álláspontja szerint ez csak a 4. szakasz esetében van így.
Third, the referring court questions whether Clause 5 of the framework agreement may be relied upon so as to render unlawful the decision taken by one of the respondents in the main proceedings in the period immediately prior to the entry into force of the 2003 Act to retain some of the complainants in the main proceedings on contracts of up to eight years’ duration.
Harmadszor a kérdést előterjesztő bíróságban felmerül a kérdés, hogy lehet-e hivatkozni a keretmegállapodás 5. szakaszára az alapügy egyik ellenérdekű fele által a 2003. évi törvény hatálybalépését közvetlenül megelőző időszak során az alapügy egyes panaszosai vonatkozásában a szerződések nyolc évig terjedő időre való meghosszabbításáról meghozott határozat jogellenességének megállapítása céljából.
The referring court takes the view that, notwithstanding the apparent absence of bad faith on the part of the relevant defendant and its explanation concerning tem -porary needs and the impossibility of guaranteeing permanent funding for the posts concerned, the specific effect of that decision was to deprive the complainants in the main proceedings of the opportunity to obtain a contract of indefinite duration within a reasonable time after the adoption of the 2003 Act.
Ez a bíróság úgy véli, hogy az alapügyben a kérdéses ellenérdekű fél rosszhiszeműségének nyilvánvaló hiánya, és az utóbbinak az ideiglenes szükségletekre, valamint az érintett álláshelyek tartós finanszírozása biztosításának lehetetlenségére alapított magyarázatai ellenére ez a határozat azzal a következménnyel járt, hogy az alapügy panaszosait megfosztották attól a lehetőségtől, hogy a 2003. évi törvény elfogadását követően ésszerű határidőn belül határozatlan időre szóló szerződést kössenek velük.
The referring court considers that, by that decision, Ireland gained an advantage at the expense of those complainants from its own illegality in failing to transpose Directive 1999/70 on time.
E bíróság álláspontja szerint Írország e határozat által az említett panaszosok terhére hasznot húzott az általa azzal elkövetett jogellenességből, hogy a megszabott határidőre nem ültette át az 1999/70 irányelvet.
Fourth, on the assumption that it does not have jurisdiction to apply Community law or that Clauses 4 and 5 of the framework agreement are not directly effective, the referring court questions whether its obligation to interpret national law in conformity with Community law means that it must interpret the 2003 Act as having retrospective effect to 10 July 2001.
Negyedszer, feltételezve hogy a kérdést előterjesztő bíróságnak nincs hatásköre a közösségi jog alkalmazására, illetőleg a keretmegállapodás 4. és 5. szakaszának nincs közvetlen hatálya, a kérdést előterjesztő bíróságban felmerül a kérdés, hogy az őt terhelő – a közösségi joggal összhangban álló – értelmezési kötelezettség magában foglalja-e, hogy a 2003. évi törvényt akként kell értelmeznie, hogy az 2001. július 10-ig visszamenőleg hatályos.
The referring court notes that, while Irish law generally precludes the retrospective application of legislation, there is nothing in section 6 of the 2003 Act to prevent it from being applied retrospectively.
Ez a bíróság rámutat arra, hogy az ír jog ugyan főszabály szerint kizárja a törvények visszaható hatályú alkalmazását, azonban a 2003. évi törvény 6. §-a egyáltalán nem tartalmaz a törvény visszaható hatályú alkalmazását tiltó rendelkezést.
The referring court goes on to state that, while the interpretative obligation is indeed limited by the principles of legal certainty and nonretroactivity and cannot, of itself and irrespective of national legislation implementing Directive 1999/70, determine or aggravate the liability in criminal law resulting from an infringement of Community law, the question nevertheless arises in the present case as to whether that obligation means that domestic law can be applied retrospectively so as to impose civil liability on a Member State, in its capacity as an employer, for acts or omissions contrary to the provisions of a dir -ective which occurred at a time when that directive ought to have been transposed by the Member State in question.
A bíróság ehhez hozzáteszi, hogy jóllehet a közösségi joggal összhangban álló értelmezés kötelezettségét korlátozzák a jogbiztonság és a visszaható hatály tilalmának elvei, és az önmagában, az 1999/70 irányelvet végrehajtó nemzeti törvénytől függetlenül a közösségi jog megsértéséből eredő büntetőjogi felelősséget nem alapozhat meg, illetve azt nem súlyosíthatja, azonban a jelen esetben felmerül az a kérdés, hogy e kötelezettség azt jelenti-e, hogy a belső jogot visszaható hatállyal lehet alkalmazni, valamely tagállamnak – munkáltatói minőségében – egy irányelvvel ellentétes olyan eljárásai és mulasztásai miatti polgári jogi felelősségének megállapíthatósága érdekében, amelyek abban az időszakban történtek, amikor az említett tagállamnak át kellett volna ültetnie az irányelvet.
Fifth, the referring court questions whether employment conditions within the meaning of Clause 4 of the framework agreement encompass conditions relating to pay and pension rights.
Ötödször, a kérdést előterjesztő bíróságban felmerül a kérdés, hogy a keretmegállapodás 4. szakasza értelmében vett foglalkoztatási feltételek magukban foglal-ják-e a díjazást és a nyugdíjjogosultságot.
It refers to the broad meaning of ‘pay’ in the context of Article 141 EC in relation to the principle of gender equality, and considers that if the clause in question were to be construed as being inapplicable to pay it would deprive fixedterm workers of protection against discrimination with regard to a number of essential matters covered by pay, which would be contrary to the objective of the framework agreement.
Utalva a díjazás fogalmának széles értelmére a nemek közötti egyelőség elvére vonatkozó EK 141. cikk összefüggésében, a bíróság úgy véli, hogy az az értelmezés, amely kizárja az érintett szakasz hatálya alól a díjazásokat, a határozott idejű munkavállalókat megfosztja a díjazással kapcsolatos számos lényeges szempont alapján való hátrányos megkülönböztetéssel szembeni védelemtől, amely ellentétes a keretmegállapodás céljával.
Furthermore it takes the view that, having regard to Article 136 EC and the Community Charter of the Fundamental Social Rights of Workers adopted at the European Council’s meeting in Strasbourg on 9 December 1989 (in particular Article 7 of the Charter) — in conjunction with which Article 137 EC must be read —, Article 137(5) EC, which excludes pay from the scope of Article 137 EC, must be interpreted as being intended solely to preclude the European Community from having legislative competence to fix a Community minimum wage and that it does not therefore prevent the term ‘working conditions’ within the meaning of Article 137(1) EC from encompassing pay and pension matters.
A bíróság egyebekben úgy véli, hogy tekintettel az EK 138. cikkre és az Európai Tanács 1989. december 9-i strasbourgi ülésén elfogadott, a munkavállalók alapvető szociális jogairól szóló közösségi chartára (különösen annak 7. pontjára), amelyekkel együttesen olvasandó az EK 137. cikk, az utóbbi cikk (5) bekezdését, amely kizárja e cikk hatálya alól a díjazásokat, úgy kell értelmezni, hogy az kizárólag az Európai Közösségnek jogalkotó hatáskörének a közösségi minimálbér meghatározása tárgyában történő kizárására irányul, azzal tehát nem ellentétes, hogy az EK 137. cikk (1) bekezdése értelmében vett „munkafeltételek” fogalmába a díjazásra és a nyugellátásra vonatkozó elemeket foglaljanak.
In the light of these various unresolved issues, the Labour Court decided to stay the proceedings and to put the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Figyelembe véve e különböző kérdéseket a Labour Court úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra: