natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Accordingly, in so far as it is apparent from the casefile submitted to the Court that Telecom Italia has a general authorisation, account should be taken also of Article 6 of Directive 97/13 relating to general authorisations.
Így amennyiben kiderül a Bírósághoz benyújtott aktából, hogy a Telecom Italia általános felhatalmazással rendelkezik, a 97/13 irányelvnek az általános felhatalmazásokról szóló 6. cikkét is figyelembe kell venni.
Consequently, the question referred must be understood as seeking to ascertain whether Articles 6 and 11 of Directive 97/13, read in conjunction with Articles 22 and 25 thereof, preclude a Member State from requiring an operator, formerly the holder of an exclusive right to provide public telecommunications services and then the holder of a general authorisation, to pay a pecuniary charge such as the charge in the main proceedings, corresponding to the amount previously demanded for the exclusive right, for one year from the final date laid down for transposition of that directive into national law, namely 31 December 1998.
Így az előterjesztett kérdés arra kérdez rá, hogy a 97/13 irányelv 22. és 25. cikkével együttesen értelmezett 6. és 11. cikkével ellentétes-e, ha valamely tagállam a korábban közhasznú távközlési szolgáltatásokra vonatkozó kizárólagos joggal, jelenleg pedig általános felhatalmazással rendelkező valamely szolgáltatótól ezen irányelv nemzeti jogba való átültetésére meghatározott végső határidőtől számított egy évig, azaz 1998. december 31-ig, a korábban a kizárólagos jog ellenében követelt összegnek megfelelő olyan pénzügyi teher kifizetését követeli, mint amilyen az alapügyben szereplő díj.
Telecom Italia and the Commission of the European Communities submit that such a charge is incompatible with Article 11 of Directive 97/13 as interpreted by the Court and that its continuation for one year from the final date laid down for transposition of that directive into national law is not permitted by Article 22 of that directive.
A Telecom Italia és az Európai Közösségek Bizottsága úgy érvel, hogy az ilyen díj ellentétes a 97/13 irányelvnek a Bíróság értelmezésének megfelelően értelmezett 11. cikkével, és az ezen irányelv nemzeti jogba való átültetésére meghatározott végső határidőtől számított egy évig való fenntartása nem megengedett a hivatkozott irányelv 22. cikke értelmében.
In their view, Article 22 permits the terms of authorisations existing on the date of the entry into force of Directive 97/13 to be continued, in so far as those conditions do not give special or exclusive rights.
Álláspontja szerint a 22. cikk megengedné 97/13 irányelv hatálybalépésekor meglévő felhatalmazási feltételek fenntartását, ha e feltételek nem biztosítanak különleges vagy kizárólagos jogokat.
However, the obligation to pay the charge in question in the main proceedings is the consideration for the grant of an exclusive right.
Márpedig az alapügyben szereplő díj kifizetésére irányuló kötelezettség valamely kizárólagos jog megadásának lenne az ellentételezése.
It must therefore be considered to be contrary to Article 22.
A 22. cikkbe ütközőnek kell tehát tekinteni.
The Italian Government, for its part, makes a distinction between Article 22(2) of Directive 97/13, which provides that the terms giving special or exclusive rights may not be continued after the date of entry into force of that directive, and Article 22(3) thereof, under which the obligations concerning the authorisations existing on that date may be continued until 31 December 1998.
Maga részéről az olasz kormány különbséget tesz a 97/13 irányelv 22. cikkének (2) bekezdése, amely szerint ezen irányelv hatálybalépését követően nem tarthatók fenn a különleges vagy kizárólagos jogot biztosító feltételek, és a 22. cikk (3) bekezdése között, amelynek értelmében az ezen időpontban már meglévő felhatalmazásokra vonatkozó kötelezettségek 1998. december 31-ig fenntarthatók.
That government states that the special and exclusive rights were withdrawn on 31 December 1997, in accordance with Directive 97/13.
E kormány előadja, hogy a különleges és kizárólagos jogokat – a 97/13 irányelvnek megfelelően – 1997. december 31-ével visszavonták.
It adds that the Italian Republic also exercised the right, conferred by Article 22(3), to maintain certain obligations for one year.
Hozzáteszi, hogy az Olasz Köztársaság élt az e 22. cikk (3) bekezdésében biztosított, egyes kötelezettségek egy évig való fenntartását lehetővé tévő joggal.
The payment of the charge imposed by the former holder of exclusive rights falls within those obligations and is therefore compatible with the directive.
A kizárólagos jog korábbi birtokosára kivetett díj kifizetése e kötelezettségek közé tartozik, és így összhangban van a hivatkozott irányelvvel.
The Court has previously had the opportunity to examine the compatibility of Directive 97/13 with an annual charge imposed on a telecommunications undertaking and calculated on the basis of a percentage of its turnover in Albacom and
A Bíróságnak a fent hivatkozott Albacom és Infostrada egyesített ügyekben hozott ítéletben már volt alkalma megvizsgálni valamely távközlési vállalkozásra kivetett, annak éves forgalma százalékában meghatározott éves pénzügyi teher
Infostrada, cited above.
97/13 irányelvvel való összeegyeztethetőségét.
In paragraph 41 of that judgment, the Court held that such a charge is contrary to the objectives sought by the Community legislature and goes beyond the common framework established by Directive 97/13.
Ezen ítélet 41. pontjában a Bíróság úgy ítélte meg, hogy az ilyen teher ellentétes a közösségi jogalkotó által kitűzött céllal, és nem illik a 97/13 irányelv által meghatározott közös keretbe.
Moreover, it follows from paragraphs 33 and 42 of that judgment that such a charge is prohibited by Article 11 of that directive, which provides that the fees imposed on undertakings as part of authorisation procedures seek only to cover the administrative costs incurred in the delivery, management, review and application of individual licences.
A hivatkozott ítélet 33. és 42. pontjából következik továbbá, hogy az ilyen teher kivetését tiltja ezen irányelv 11. cikke, amely szerint az engedélyezési eljárások során a vállalkozásokra kivetett díjak kizárólagosan azt a célt szolgálják, hogy fedezzék az egyedi engedélyek kibocsátásával, intézésével, ellenőrzésével és végrehajtásával kapcsolatos igazgatási költségeket.
Since the fees imposed under Article 6 of that directive are limited in the same way, the same prohibition applies on the basis of that article.
A hivatkozott irányelv 6. cikke értelmében kivetett díjak ugyanilyen módon behatároltak, ugyanez a korlátozás vonatkozik rájuk az utóbbi cikk alapján.
Pursuant to Article 25 of Directive 97/13, Articles 6 and 11 had to be implemented, like all provisions of that directive, not later than 31 December 1997.
A 97/13 irányelv 25. cikke értelmében a hivatkozott 6. és 11. cikket, csakúgy, mint az ezen irányelv valamennyi rendelkezését, 1997. december 31-ig kell végrehajtani.
Article 22 of Directive 97/13 contains, however, the derogating provisions applicable to the authorisations existing on the date of entry into force of that directive, under which those authorisations had to be brought into line with the latter before 1 January 1999, in other words not later than one year after the date laid down in Article 25.
A 97/13 irányelv 22. cikke mindazonáltal az ezen irányelv hatálybalépésekor már meglévő felhatalmazásokra alkalmazandó eltérést előíró rendelkezéseket tartalmaz, amelyek értelmében e felhatalmazásokat 1999. január 1-jéig az irányelvhez kell igazítani, azaz legkésőbb egy évvel a hivatkozott 25. cikkben előírt határidő elteltével.
The question therefore arises whether Article 22 of Directive 97/13 allows, by way of derogation and for one year only, the continuation of a charge such as the charge in the main proceedings as regards the operator to which an exclusive right had been granted before the entry into force of that directive.
Felmerül tehát az a kérdés, hogy a 97/13 irányelv 22. cikke eltérés címén és kizárólag egy évig lehetővé teszi-e az alapügyben szereplő díjhoz hasonló pénzügyi teher fenntartását olyan szolgáltató tekintetében, amely ezen irányelv hatálybalépését megelőzően kizárólagos joggal rendelkezett.
Article 22 allows not only, in subparagraph 1, an additional period of one year, expiring on 31 December 1998, to bring authorisations existing on the date of entry into force of Directive 97/13 into line with its provisions, but in addition provides
E 22. cikk az (1) bekezdésében az ezen irányelv hatálybalépésekor meglévő felhatalmazásoknak a 97/13 irányelvvel való összhangba hozására nemcsak egy éves, 1998. december 31-én lejáró póthatáridőt ír elő, hanem többek között (2) bekezdésében
TELECOM ITALIA in subparagraph 2 thereof, that the validity of terms linked to existing authorisations may be extended, without prejudice, however, to those giving special or exclusive rights and provided that that extension of validity does not affect the rights of other undertakings under Community law.
TELECOM ITALIA lehetővé teszi a meglévő felhatalmazásokhoz kapcsolódó feltételek érvényességének a meghosszabbítását, feltéve, hogy e feltételek nem biztosítanak különleges vagy kizárólagos jogokat, és az érvényesség e meghosszabbítása nem befolyásolja az egyéb vállalkozások közösségi jogból ered jogait.
Article 22(3) concerns obligations in the authorisations existing on the date of entry into force of that directive.
Ugyanezen cikk (3) bekezdése az ezen irányelv hatálybalépésekor meglévő felhatalmazásokhoz kapcsolódó kötelezettségekre vonatkozik.
That provision, which applies without prejudice to the provisions in Article 22(2), provides that the obligations referred to must be brought into line with that directive by 1 January 1999, unless the Member State concerned has, upon request, been granted a deferment of that date by the Commission.
A hivatkozott (2) bekezdésre figyelemmel alkalmazandó utóbbi bekezdés szerint az érintett kötelezettségeket 1999. január 1-jéig kell a hivatkozott irányelvvel összhangba hozni, hacsak az érintett tagállam – kérelmére – nem kapott a Bizottságtól ezen időpontra vonatkozó jelentést.
Article 22 of Directive 97/13 does not therefore deal explicitly with the charges applicable to telecommunications undertakings which are holders of authorisations, be they general authorisations or individual licences.
A 97/13 irányelv 22. cikke nem foglalkozik tehát kifejezetten a felhatalmazással rendelkező távközlési vállalkozások pénzügyi terheivel, akár általános felhatalmazásokról, akár egyedi engedélyekről legyen is szó.
Only Articles 6 and 11 of that directive expressly address that issue.
Kizárólag ezen irányelv 6. és 11. cikke érinti e kérdést.
Before determining whether Article 22 may none the less be applied to charges such as the charge at issue in the main proceedings, it is necessary to interpret that article by reference not only to its wording but also to its objective and scheme in the context of Directive 97/13 taken as a whole.
Annak vizsgálatához, hogy lehet-e mégis alkalmazni e 22. cikket az alapügyben szereplő díjhoz hasonló pénzügyi terhekre, a hivatkozott cikket nemcsak a megfogalmazására, hanem céljára, valamint az összességében vett 97/13 irányelvvel összefüggésben való felépítésére tekintettel is kell értelmezni.
In that regard, recital 26 in the preamble to that directive serves to clarify the objective of Article 22.
E tekintetben ezen irányelv huszonhatodik preambulumbekezdése segít a hivatkozott 22. cikk céljának tisztázásában.
The Community legislature stated in that recital that certain telecommunications licences have been granted by the Member States for periods which go beyond 1 January 1999.
A közösségi jogalkotó e tekintetben megállapította, hogy a tagállamok kiadtak távközlési engedélyeket a 1999. január 1-je utáni időszakra.
In order to avoid claims for compensation, it was considered necessary to allow the Member States to extend the validity of certain conditions of those licences, in so far as they do not confer special or exclusive rights.
A kártérítési kérelmek elkerülése érdekében szükségesnek tűnt, hogy a tagállamok meghosszabbíthassák az ezen engedélyekre vonatkozó egyes feltételek érvényességét, feltéve, hogy azok nem biztosítanak különleges vagy kizárólagos jogokat.
As regards those rights, without prejudice to authorisations granted by the Commission, they must be withdrawn in particular pursuant to Commission Directive 90/388/EEC of 28 June 1990 on competition in the markets for telecommunications services (OJ 1990 L 192, p. 10).
E jogokat a Bizottság engedélyének hiányában, a távközlési szolgáltatások piacának versenyéről szóló, 1990. június 28-i 90/388/EGK bizottsági irányelv (HL L 192., 10. o.) értelmében meg kellett szüntetni.
The objective of Article 22 of Directive 97/13 is therefore to avoid litigation, by making it possible for contractual relationships entered into between those States and telecommunications undertakings before the entry into force of that directive to continue beyond 1 January 1999, while granting the Member States a period only until that date in order to adapt the content of the contracts in question to the provisions of that directive.
A 97/13 irányelv 22. cikkének célja a peres eljárások elkerülése azáltal, hogy lehetővé teszi, hogy a tagállamok és a távközlési vállalkozások között ezen irányelv hatálybalépése előtt létrejött szerződéses viszonyok 1999. január 1-jét követően is fennmaradjanak, miközben ezen államoknak kizárólag ezen időpontig tartó határidőt szab a vitatott szerződések tartalmának ezen irányelvhez való kiigazításához.
The purpose of Article 22 of Directive 97/13, thus clarified in the light of recital 26, therefore appears to have nothing to do with the continuation of a charge connected with a former exclusive right.
A 97/13 irányelv 22. cikkének célja, annak huszonhatodik preambulumbekezdésére is figyelemmel, nem igazolja a korábbi kizárólagos joghoz kapcsolódó pénzügyi teher fenntartását.
Analysis of the precise wording of that article supports that finding.
A hivatkozott cikk pontos megfogalmazásának vizsgálata ezen állítást erősíti meg.
First, so far as concerns a Member State which has not obtained an authorisation from the Commission to maintain special or exclusive telecommunications rights, Article 22(2) of Directive 97/13 precludes the continuation of conditions giving such rights beyond 31 December 1997.
Ugyanis először is az olyan tagállam esetében, amely nem kapott bizottsági felhatalmazást a távközlésre vonatkozó különleges és kizárólagos jogok fenntartására, a 97/13 irányelv 22. cikkének (2) bekezdése kizárja az ilyen jogokat biztosító feltételek 1997. december 31-e utáni fenntartását.
As the Advocate General has pointed out in paragraph 37 of his Opinion, if an exclusive right is withdrawn, that withdrawal must generally affect the application of the pecuniary charge which is the consideration for it.
Márpedig, amint azt a főtanácsnok az indítvány 37. pontjában kiemelte, amennyiben megszüntetnek egy kizárólagos jogot, e megszüntetés rendes körülmények között kihat a jog ellenértékeként szolgáló pénzügyi teherre.
Secondly, the actual wording of Article 22(3) of Directive 97/13 makes it clear that that paragraph applies without prejudice to the provisions of Article 22(2).
Másodszor a 97/13 irányelv 22. cikke (3) bekezdésének megfogalmazásából is következik, hogy e bekezdést az ugyanezen cikk (2) bekezdés sérelme nélkül kell alkalmazni.
Since that subparagraph excludes the terms giving special or exclusive rights, Article 22(3) cannot refer to obligations laid down in such terms, so that it cannot be understood as allowing them to continue until 31 December 1998.
Mivel az utóbbi bekezdés kizárja a különleges és kizárólagos jogokat biztosító feltételeket, a hivatkozott 22. cikk (3) bekezdése nem vonatkozhat az ilyen feltételekhez kapcsolódó kötelezettségekre, így nem értelmezhető úgy, hogy lehetővé teszi azok 1998. december 31-ig való fenntartását.
Consequently, it must be considered that an obligation taking the form of a charge linked to a former exclusive right does not come within the scope of the obligations referred to in Article 22(3) of Directive 97/13 and such a charge cannot be continued beyond 31 December 1997 pursuant to Article 25 of that directive.
Következésképpen meg kell állapítani, hogy a valamely korábbi kizárólagos joghoz kapcsolódó díj formájú kötelezettség nem tartozik a 97/13 irányelv 22. cikkének (3) bekezdésében érintett kötelezettségek közé, és az ilyen díj a hivatkozott irányelv 25. cikke értelmében nem tartható fenn 1997. december 31-ét követően.
The Italian Government stated at the hearing, however, that the payment of the charge in the case in the main proceedings is not linked to the grant of an exclusive right, which has, moreover, been withdrawn.
Az olasz kormány mindazonáltal megerősítette a tárgyalás során, hogy az alapügyben vitatott díj kifizetése nem kapcsolódik kizárólagos jog megadásához, amelyet egyébként visszavontak.
That charge was designed, in fact, to facilitate on the part of the Italian Republic the transition towards a competitive system.
E díj valójában az olasz kormány szerint azt a célt szolgálta, hogy megkönnyítse a versenyen alapuló rendszerre való áttérést.
Since that Member State had to abandon the system of exclusive rights which it had set up as well as the resources which that system guaranteed it, the continuation of that charge for one year constituted a financial contribution enabling it to adapt gradually to the new system.
Mivel e tagállamnak meg kellett szüntetnie az általa bevezetett, kizárólagos jogon alapuló rendszert, valamint a rendszer által biztosított forrásokat, a hivatkozott díj egy évig való fenntartása az új rendszerhez való fokozatos alkalmazkodást lehetővé tévő pénzbevételt jelent számára.
The word ‘obligations’ in Article 22(3) of Directive 97/13 is distinct from the word ‘terms’ used in Article 22(2) and should be read independently of the latter.
A 97/13 irányelv 22. cikkének (3) bekezdésében szereplő „kötelezettségek” kifejezés különbözik az ugyanezen cikk (2) bekezdésében szereplő „feltételek” kifejezéstől, és az utóbbitól függetlenül értelmezendő.
It thus provides a means for a Member State to impose, for financial reasons, a charge such as the charge at issue in the main proceedings until 31 December 1998.
Lehetővé tenné tehát, hogy pénzügyi okok miatt valamely tagállam olyan pénzügyi terhet vessen ki 1998. december 31-ig, mint az alapügyben szereplő díj.
In that respect, it should be pointed out that it is for the national court to determine whether the charge at issue in the main proceedings, which it is not denied is based on Article 188 of the Codice Postale, is linked to the exclusive right relating to the public telecommunications service granted to Telecom Italia before the entry into force of Directive 97/13.
E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy a nemzeti bíróság feladata annak megállapítása, hogy az alapügyben szereplő díj – amely esetében nem vitatott, hogy a codice postale 188. cikkén alapul – kapcsolódik-e a Telecom Italiának a 97/13 irányelv hatálybalépése előtt biztosított, a közhasznú távközlési szolgáltatásra vonatkozó kizárólagos joghoz.
Assuming that a charge such as the charge at issue in the main proceedings is not linked to an exclusive right granted before the entry into force of Directive 97/13, it must be examined whether such a charge constitutes an obligation within the meaning of Article 22(3) of that directive, eligible for the derogation laid down in that provision.
Amennyiben valamely pénzügyi teher, mint például e díj, nem kapcsolódik a 97/13 irányelv hatálybalépését megelőzően megítélt kizárólagos joghoz, meg kell vizsgálni, hogy e teher az ezen irányelv 22. cikkének (3) bekezdése szerinti kötelezettségnek minősül-e, amelyre alkalmazható az ebben a rendelkezésben meghatározott eltérés.
In that regard, the Italian Government’s interpretation is based on the premise that the ‘obligations’ referred to in Article 22(3) are distinct from the ‘terms’ in Article 22(2).
E tekintetben az olasz kormány értelmezése azon a feltételezésen alapul, hogy a hivatkozott 22. cikk (3) bekezdésében szereplő „kötelezettségek” kifejezése eltér az ugyanezen cikk (2) bekezdésében található „feltételek” kifejezéstől.
The latter notion refers only to the advantages granted to the undertaking in its interest, whereas the word ‘obligations’ includes the charges imposed on undertakings, including those imposed, as in the case in the main proceedings, solely in the financial interest of the Member State concerned, irrespective of the ‘terms’ of the authorisation.
Az utóbbi kifejezés kizárólag a vállalkozás érdekében fennálló előnyökre utal, míg a „kötelezettségek” kifejezés magában foglalja a vállalkozásokra a felhatalmazás „feltételeitől” függetlenül kivetett terheket, ideértve – csakúgy, mint az alapügyben – a kizárólag az érintett tagállam pénzügyi érdekeit szolgáló terheket is.
That analysis cannot, however, be accepted.
Ezen elemzés azonban nem fogadható el.
First, according to the scheme of Article 22(2) and (3), and the use of the word ‘terms’, in particular in Articles 3, 4 and 8 of Directive 97/13 read in conjunction with the annex thereto, in order to describe the conditions which may be attached to authorisations, that word covers the notion of ‘obligations’ within the meaning of Article 22(3) of that directive.
Elsősorban a hivatkozott 22. cikk (2) és (3) bekezdésének szerkezetéből, valamint a „feltételek” kifejezés különösen a 97/13 irányelv mellékletével együttesen értelmezett 3., 4. és 8. cikkében való használatából kitűnik, hogy a felhatalmazásokhoz kapcsolódó feltételek meghatározása miatt fedi le e fogalom az ezen irányelv 22. cikké•nek (3) bekezdése szerinti „kötelezettségek” kifejezést.
The conditions which may be attached to authorisations as set out in the annex to that directive cover many obligations, including the condition in point 4.3 of that annex, relating to environmental and town and country planning requirements.
Ugyanis a felhatalmazásokhoz kapcsolódó – a hivatkozott irányelv mellékletében felsoroltakhoz hasonló – feltételek számos kötelezettséget tartalmaznak, például az e melléklet 4.3. pontjában szereplő, a környezetre, a városfejlesztésre és a területrendezésre vonatkozó követelményeket.
Secondly, only Articles 6 and 11 of Directive 97/13 deal with the charges applicable to undertakings which hold authorisations in the telecommunications services sector (see, to that effect, Albacom and Infostrada, cited above, paragraph 26).
Másodsorban emlékeztetni kell arra, hogy kizárólag a 97/13 irányelv 6. és 11. cikke vonatkozik a távközlési szolgáltatások területén felhatalmazással rendelkező vállalkozásokra alkalmazandó pénzügyi terhekre (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Albacom és Infostrada egyesített ügyekben hozott ítélet 26. pontját).
As to individual licences, Article 11(1) of that directive provides that the fees imposed by the Member States on undertakings which hold those licences seek only to cover the administration costs generated by the work involved in implementing those licences (Albacom and Infostrada, paragraph 25, and Joined Cases C-392/04 and C-422/04 i-21 Germany [2006] ECR I-8559, paragraph 28).
Az egyedi engedélyeket illetően ezen irányelv 11. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy az egyedi engedéllyel rendelkező vállalkozásokra a tagállamok által kivetett igazgatási díjak kizárólagosan azt a célt szolgálják, hogy fedezzék azokat az igazgatási költségeket, amelyek az említett felhatalmazással járó munkához kapcsolódnak (a fent hivatkozott Albacom és Infostrada egyesített ügyekben hozott ítélet 25. pontja, valamint a C-392/04. és C-422/04. sz. i-21 Germany egyesített ügyekben 2006. szeptember 19-én hozott ítélet [EBHT 2006., I-8559. o.] 28. pontja).