natgillin/translations-raw huggingface dataset:
GAETANO MARTINOPRESIDENT FROM MARCH 1962 TO MARCH 1964
GAETANO MARTINOELNÖK 1962 MÁRCIUSÁTÓL 1964 MÁRCIUSÁIG
JEAN DUVIEUSARTPRESIDENT FROM MARCH 1964 TO MARCH 1965
JEAN DUVIEUSARTELNÖK 1964 MÁRCIUSÁTÓL 1965 MÁRCIUSÁIG
VICTOR LEEMANSPRESIDENT FROM MARCH 1965 TO MARCH 1966 COUNCIL OF EUROPE TELEVISION RECORDING
VICTOR LEEMANSELNÖK 1965 MÁRCIUSÁTÓL 1966 MÁRCIUSÁIG AZ EURÓPA TANÁCS TELEVÍZIÓS FELVÉTELE
ALAIN POHERPRESIDENT FROM MARCH 1966 TO MARCH 1969
ALAIN POHER,ELNÖK 1966 MÁRCIUSÁTÓL 1969 MÁRCIUSÁIG
MARIO SCELBAPRESIDENT FROM MARCH 1969 TO MARCH 1971
MARIO SCELBAELNÖK 1969 MÁRCIUSÁTÓL 1971 MÁRCIUSÁIG
CORNELIS BERKHOUWERPRESIDENT FROM MARCH 1973 TO MARCH 1975
CORNELIS BERKHOUWERELNÖK 1973 MÁRCIUSÁTÓL 1975 MÁRCIUSÁIG
GEORGES SPÉNALEPRESIDENT FROM MARCH 1975 TO MARCH 1977
GEORGES SPÉNALEELNÖK 1975 MÁRCIUSÁTÓL 1977 MÁRCIUSÁIG
SIMONE VEILELECTED PRESIDENT IN JULY 1979
SIMONE VEILELNÖKKÉ VÁLASZTVA 1979 JÚLIUSÁBAN
EMILIO COLOMBOPRESIDENT FROM MARCH 1977 TO JULY 1979
EMILIO COLOMBOELNÖK 1977 MÁRCIUSÁTÓL 1979 JÚLIUSÁIG
PRESIDENTS OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AFTER DIRECT ELECTIONS
AZ EURÓPAI PARLAMENT ELNÖKEI A KÖZVETLEN VÁLASZTÁSOK UTÁN
PIERRE PFLIMLINELECTED PRESIDENT IN JULY 1984
PIERRE PFLIMLINELNÖKKÉ VÁLASZTVA 1984 JÚLIUSÁBAN
PIETER DANKERTELECTED PRESIDENT IN JANUARY 1982
PIETER DANKERTELNÖKKÉ VÁLASZTVA 1982 JANUÁRJÁBAN
ENRIQUE BARÓN CRESPOELECTED PRESIDENT IN JULY 1989
ENRIQUE BARÓN CRESPOELNÖKKÉ VÁLASZTVA 1989 JANUÁRJÁBAN
LORD PLUMBELECTED PRESIDENT IN JANUARY 1987
LORD PLUMBELNÖKKÉ VÁLASZTVA 1987 JANUÁRJÁBAN
EGON A. KLEPSCHELECTED PRESIDENT IN JANUARY 1992
EGON A. KLEPSCHELNÖKKÉ VÁLASZTVA 1992 JANUÁRJÁBAN
KLAUS HÄNSCHELECTED PRESIDENT IN JULY 1994
KLAUS HÄNSCHELNÖKKÉ VÁLASZTVA 1994 JÚLIUSÁBAN
JOSÉ MARÍA GILROBLES GILDELGADOELECTED PRESIDENT IN JANUARY 1997
JOSÉ MARÍA GILROBLES GILDELGADOELNÖKKÉ VÁLASZTVA 1997 JANUÁRJÁBAN
NICOLE FONTAINEELECTED PRESIDENT IN JULY 1999
NICOLE FONTAINEELNÖKKÉ VÁLASZTVA 1999 JÚLIUSÁBAN
JOSEP BORRELL FONTELLESELECTED PRESIDENT IN JULY 2004
JOSEP BORRELL FONTELLESELNÖKKÉ VÁLASZTVA 2004 JÚLIUSÁBAN
PAT COXELECTED PRESIDENT IN JANUARY 2002
PAT COXELNÖKKÉ VÁLASZTVA 2002 JANUÁRJÁBAN
HANS-GERT PÖTTERINGELECTED PRESIDENT IN JANUARY 2007
HANSGERT PÖTTERINGELNÖKKÉ VÁLASZTVA 2007 JANUÁRJÁBAN
I view the years from early 1977 to 1979 as being the most rewarding of my lengthy commitment to Europe.
Az 1977 eleje és 1979 közötti éveket európai politikai tevékenységem legszebb éveinek tartom.
Having been elected Member of the European Parliament for Italy in 1976, I was elected its President in 1977.
1976-ban európai parlamenti képviselővé választottak, majd 1977-ben az Európai Parlament elnöke lettem.
I am grateful to the Members of the European Parliament during that parliamentary term, who three times in succession, from 1977 to 1979 (an uncommon occurrence under the regulatory framework of the time), decided to re-elect me in order to ensure the success, under my presidency and with their full cooperation, of the greatest of European democratic undertakings: election of the European Parliament by universal surage.
Hálás vagyok az 1977 és 1979 közötti ciklus parlamenti képviselőinek, akik (az akkor érvényes szabályozáshoz képest szokatlan módon) egymás után háromszor is újraválasztottak, hogy elnökségem alatt és az ő legteljesebb együttműködésükkel megvalósulhasson az európai demokrácia legnagyobb vívmánya: az általános választójogon alapuló európai parlamenti választás.
It was an intense and exhilarating period: we were at last shouting our belief in Europe from every town square, in dierent languages, and when knowing the language was of no assistance, our belief in Europe served to convey our convictions on the future of Europe.
Eseményekkel teli, lelkesítő időszak volt ez. Végre minden fórumon és minden nyelven hangot adhattunk Európa iránti elkötelezettségünknek, és amikor nyelvtudásunk nem segített, az Európa jövőjébe fektetett szilárd hitünk segített abban, hogy üzenetünk mindenkihez eljusson.
When the elections results were announced, we saw that 114 375 367 voters, in nine Member States, had elected 410 Members.
A választáson 9 tagállam 114 millió 375 ezer 367 szavazója 410 képviselőt juttatott a parlamentbe.
However, alongside the already signicant advent of elections to the European Parliament by universal surage, there were also other events which helped to raise the political and economic importance of the process of European integration.
A kiemelkedő fontosságú általános európai parlamenti választások mellett más, politikai és gazdasági szempontból jelentős események is hozzájárultak az európai integráció folyamatához.
In the late 1970s, during my presidency and as the European election process progressed, the Europe of six, and then of nine, trapped to the east and west between the ideologies of the 19th Century, not only witnessed but also precipitated, through its faith in democratic ideals, the fall of two right-wing dictatorships – first of Franco in Spain, and then of Salazar in Portugal.
A hetvenes évek végén, elnökségem ideje alatt és az európai választások felé vezető úton az előbb hat, majd kilenc tagból álló, keletről és nyugatról is a XIX. század ideológiái közé zárt közösség nem csak tanúja volt a változásoknak, hanem a demokráciába vetett hite révén elő is segítette két jobboldali diktatúra bukását: először a spanyol Francóét, aztán a portugál Salazarét.
It was my honour, as the President of the European Parliament, to give the first pro-European speech in the Spanish Cortes, solemnly convened in Madrid, and later to the Portuguese Parliament which, appropriately, was meeting in Lisbon.
Az Európai Parlament elnökeként nekem jutott az a megtiszteltetés, hogy elsőként tarthattam Európa-párti beszédet Madridban, a spanyol parlament ünnepélyes ülésén, majd pedig a portugál parlamentben, Lisszabonban.
Furthermore, although relations with the East remained impervious – given the tight grip maintained on the Soviet countries in application of the principle of limited sovereignty – our Europe, which was managing to forge itself into an area of peace, freedom, economic development, free markets and social solidarity, nevertheless held a fascination, or at an least attraction, for the countries of the East.
Ugyan a keleti blokkal a szovjet elnyomás miatt gyakorlatilag nem volt kapcsolatunk, ezeket az országokat is elkápráztatta, de legalábbis vonzotta a béke, a szabadság, a gazdasági fejlődés, a piacgazdaság és a társadalmi szolidaritás térségének Európája.
One should not forget, however, that the on-going process of the construction of Europe periodically experienced major or minor crises attributable to the permanent conict between upholding the principle of nationality and extensive supranational initiatives.
Nem szabad azonban elfeledkeznünk arról, hogy a közösség építésének hosszú folyamata során kisebb-nagyobb válsághelyzetekkel is szembesültünk a nemzeti szuverenitás védelme és a nemzetekfelettiséget célzó lelkes kezdeményezések állandó koniktusa miatt.
I will conclude my inevitably hazy recollections at that point, noting that, under my presidency, Parliament triggered the process which led, on 13 December 1979, to the budget presented by the Council of Ministers being thrown out.
Visszaemlékezésem végén emlékeztetnék arra, hogy elnökségem ideje alatt, 1979. december 13-án buktatta meg a parlament a Miniszterek Tanácsa által benyújtott költségvetést.
In doing so, it wished not only to draw attention to aspects of the budget approach which it considered unacceptable, but also fully to assert its budget authority role within the Community financial system.
Ezzel az EP nem csupán a benyújtott büdzsé elfogadhatatlanságára kívánta felhívni a figyelmet, hanem arra is, hogy lényegesen nagyobb szerep illeti meg a közösség költségvetésének elfogadásában.
EMILIO COLOMBOWELCOMES PIERRE PFIMLIN, MAYOR OF STRASBOURG, AT THE JULY 1979 INAUGURAL SESSION, FOLLOWING THE FIRST DIRECT ELECTIONS TO THE
EMILIO COLOMBOFOGADJA PIERRE PFLIMLINT, STRASBOURG POLGÁRMESTERÉT 1979 JÚLIUSÁBAN AZ ELSŐ KÖZVETLENÜL MEGVÁLASZTOTT EURÓPAI PARLAMENT ALAKULÓ ÜLÉSÉN.
In the spring of 1979 I was Minister for Health and Social Security when, a few months before the first elections to the European Parliament by universal surage, President Giscard d’Estaing asked me if I would be willing to head a list of candidates for this election.
1979 tavaszán egészségügyi és szociális biztonsági miniszter voltam, amikor Giscard d’Estaing köztársasági elnök az első Európai Parlament megválasztása előtt megkérdezte, hajlandó lennék-e vezetni a választásokon induló jelöltek listáját.
I accepted this honour without hesitation, having been a militant supporter of European integration since the end of the war, regarding it as the only way to set the seal on reconciliation between France and Germany and avoid a recurrence of the tragedies of the past.
Habozás nélkül elfogadtam ezt a megtisztelő feladatot, hiszen a háború óta lelkes és feltétlen híve voltam az európai integrációnak, mert ebben láttam az egyetlen eszközt Franciaország és Németország kibékülésére, és a biztosítékot arra, hogy a múlt borzalmai ne ismétlődhessenek meg.
After the excellent result achieved by my list, President Giscard d’Estaing, who was sensitive to symbols of reconciliation and hence aware of the signicance of a former deportee, suggested to the other governments that I should be made President of the new Parliament, something that I had never imagined happening.
Az általam vezetett lista rendkívül jó eredményeket ért el, és Giscard d’Estaing, aki sokat adott a megbékélés jelképes alátámasztására és átérezte, hogy egy volt deportált asszony személye szimbolikus jelentőségű lehet, azt javasolta a többi kormánynak, hogy én viseljem az új parlament elnöki tisztét. Erre én álmomban sem gondoltam volna.
That is how, on 13 July 1979, by an absolute majority in the second round, I came to be elected President of the new assembly.
Így történt, hogy 1979. július 13-án, a szavazás második fordulójában, abszolút többséggel az új parlament elnökévé választottak.
The task that now faced me was not without its problems.
Az új feladat nem volt problémamentes a számomra.
First of all, the nature of the new Members’ mandate had changed now that they were elected by universal surage, as opposed to the former situation in which members of the Assembly were representatives of the national parliaments.
Először is az újonnan választott képviselők megbízatásának jellege megváltozott azáltal, hogy egyetemes szavazással választották meg őket, addig ugyanis a közgyűlés csupán másodfokon képviselte a nemzeti parlamenteket.
The democratic underpinning had now become more
Az új helyzetben a demokratikus motiváció közvetlenebb volt.
To this was added a geographical issue.
A fentieken kívül egy földrajzi probléma is adódott.
Up to then the European Assembly had usually met in Luxembourg, where most of its ocials also lived.
Az Európai Közgyűlés az esetek többségében Luxembourgban ülésezett, ahol egyébként legtöbb tisztviselőjének a lakhelye is volt.
In Strasbourg, the Parliament had neither its own chamber nor any oces, and therefore had to squat for one week each month in the premises of the Council of Europe, bringing all the necessary documents with it from Luxembourg.
A parlament Strasbourgban nem rendelkezett sem saját plenáris ülésteremmel, sem irodákkal, hanem havonta egy hét erejéig az Európa Tanács helyiségeit foglalta el, és minden szükséges dokumentumot Luxembourgból kellett odaszállítani.
One can imagine that this peripatetic existence was not to the liking of some of the parliamentarians, so that I had to contain a certain level of disgruntlement.
El lehet képzelni, hogy ez az utaztatás számos képviselőnek nem volt ínyére, és minden stratégiai érzékemre szükség volt, hogy ura maradhassak a helyzetnek.
It took months for this new modus operandi to become second nature.
Hónapokra volt szükség, amíg új „modus operandi” alakult ki.
We still had to continue to hold a few sessions in Luxembourg.
Néhány ülést azonban továbbra is Luxembourgban kellett tartanunk.
It was there that I remember with emotion welcoming the Egyptian President Anwar El Sadat not long before he was assassinated.
Itt fogadtuk például – mind a mai napig érzelmeket kelt bennem ez az emlék – Anvar asz-Szadat egyiptomi elnököt, kevéssel meggyilkolása előtt.
The Members of the European Parliament, as one may imagine, wanted to assert their new authority in budgetary matters.
A képviselők természetesen gyakorolni kívánták a költségvetés terén rájuk ruházott új hatáskörüket.
The budget that had been drawn up for 1980 turned out to have slightly exceeded the ceiling allocated by the treaties to the European Parliament.
Mivel az éhség elleni világméretű küzdelemről volt szó, habozás nélkül elfogadottnak és szabályszerűnek nyilvánítottam a költségvetést.
As the point at issue was combating world hunger, I unhesitatingly declared this budget to have been duly adopted.
A francia kormány azonnal keresetet nyújtott be az Európai Bírósághoz.
The French Government immediately brought an action before the Court of Justice. It took some time
Időre volt szükség ahhoz, hogy a parlament, a Tanács és a nemzeti kormányok – közöttük a francia kormány – számára egyaránt elfogadható megállapodásra jussunk.
I remember the real interest that the new European Parliament aroused outside the Community in those now distant days.
Emlékszem, hogy annak idején – ma már ez a távoli múlt – az Európai Parlamentet élénk figyelem övezte a közösségen belül.
This interest and curiosity was all the greater because the Presidency of the Parliament had been given to a woman, which at that time was still looked upon with some disapproval.
Ezt az érdeklődést tovább növelte, hogy az elnöki tisztet egy nőre bízták, ez abban a korban még zavart keltett.
I was able to observe this when I went to Lomé for the signing of the treaties with the African, Pacic and Caribbean countries.
Tapasztaltam ezt, amikor Loméba utaztam az afrikai, csendes-óceáni és karib-szigeteki országokkal kötött szerződések aláírására.
I remember that both inside and outside the Community I always received a warm welcome, including in the United States, Canada, China and Japan.
Emlékeim szerint a közösségen belül és kívül egyaránt melegen fogadtak, például az Egyesült Államokban, Kanadában, Kínában és Japánban.
Whenever possible I involved the Commission permanent representatives in these visits.
Ha tehettem, minden látogatásomra magammal vittem a Bizottság képviselőit is.
Throughout a presidency that lasted two and a half years, I never had any diculty in always being seen by myself and others as standing above party divisions and representing the whole of Parliament.
Nem jelentett nehézséget számomra, hogy két és fél évig tartó megbízatásom során mindvégig a parlament egészét képviselő, pártérdekek felett álló elnöknek tekintsem magam, és elérjem, hogy mások is ekként tekintsenek rám.
In short, this sometimes dicult, always fascinating presidency has remained the most rewarding period of my life.
Röviden összegezve: olykor nehéz napokat is hozó elnökségem mindvégig izgalmas volt, és életem eseményekben leggazdagabb időszaka marad.
I look back on it with nostalgia, as I do on the subsequent years I spent at the European Parliament before returning to the French Government in 1993.
Nosztalgiával gondolok vissza rá, ahogyan azokra az évekre is, amelyeket még a parlamentben töltöttem 1993-ig, mielőtt ismét a francia kormány tagjaként folytattam pályafutásomat.
On reecting on the key moments of my presidency of the EP, my mind immediately went back to the election which preceded it, simply because it was an exciting, close-run thing.
Amikor azon gondolkodtam, melyek voltak EP-elnökségem kulcsfontosságú pillanatai, azonnal az azt megelőző választás jutott eszembe. Egyszerűen azért, mert izgalmas, fej fej melletti küzdelem volt.
My rival – and eventual successor in post – Enrique Baron Crespo and I both ran campaigns which were energetic but which contained no element of personal rancour or invective.
Vetélytársammal - és későbbi utódommal - Enrique Barón Crespóval energikusan kampányoltunk, de minden gyűlölködéstől és a személyes támadástól mentesen.
After my victory, by the slim margin of five votes, we could remain friends, holding diering views on the details of ‘Europe‘, but with a common commitment to making its institutions work in the service of the peoples of our continent.
Mindössze öt szavazattal megszerzett győzelmem után is barátok tudtunk maradni. Ugyan különböző elképzeléseink voltak „Európa” részleteit illetően, mindketten elkötelezettek voltunk amellett, hogy intézményeit kontinensünk népeinek szolgálatában működtessük.
I believe that is the way our politics, at whatever level, should always function, and regret that they seldom do.
Hiszem, hogy minden szinten így kell politizálnunk, és sajnálom, hogy ez csak ritkán van így.
Every President of the EP since 1979 can say that their period in oce coincided with a time of important change.
1979 óta az EP valamennyi elnöke elmondhatja, hogy hivatali ideje valamilyen fontos változással esett egybe.
That is a reection of the fact that our institution, and indeed political Europe as a whole, has been constantly evolving.
Ez is azt tükrözi, hogy intézményünk és a „politikai Európa” a maga egészében folyamatosan fejlődik.
Critics may argue over the ideal balance between the deepening and widening aspects of that process, but what is undeniable is that both have taken place and, however imperfect each stage has been, great progress has been achieved.
A kritikusok vitatkozhatnak azon, hogy e fejlődés során mi az ideális egyensúly a mélyítés és a bővítés között. Tagadhatatlan viszont, hogy mindkettőre sor került, és – ha nem is voltak tökéletesek az egyes szakaszok – jelentős előrelépés történt.
My key moments as President were linked to one of those crucially important evolutionary stages in the history of the Parliament and of the Union, namely the Single European Act (SEA).
Elnökségem kulcsfontosságú pillanatai a parlament és az unió történetének egyik alapvető fontosságú fejlődési szintjéhez, nevezetesen az Egységes Európai Okmányhoz (EEO) kapcsolódnak.
After a period of comparative stagnation in the early 1980s, the ‘Big Idea’ which pulled Europe forward was the development, via the Single European Act (SEA) from a common market towards an integrated economy, which in turn led in the direction of the Union and the subsequent evolutionary stages.
A nyolcvanas évek elejének viszonylagos stagnálása után az a „nagy gondolat” mozdította előre Európát, hogy az Egységes Európai Okmány révén a közös piacból az integrált gazdaság felé mozduljunk el. Ez az unió és az ezt követő fejlődési szakaszok felé vezetett.
I am proud that the Parliament had played a signicant role in making the case for the single market and when the SEA came into force, just six months after I became President, I knew that a new era had begun in Parliament.
Büszke vagyok arra, hogy a parlament jelentős szerepet játszott az egységes piac előkészítésében, és az Egységes Európai Okmány hatálybalépésekor, mindössze hat hónappal megválasztásom után tudtam, hogy a parlament számára új korszak kezdődött.
Within a very short time, draft legislation under the new two-readings dispensation would begin to arrive and would have to be dealt with expeditiously and eciently, if our institution was not to lose the opportunity of demonstrating our growing maturity.
Igen rövid időn belül megérkeztek a parlamentbe az új, kétolvasatos eljárás alá tartozó jog-szabály-tervezetek, amelyeket gyorsan és hatékonyan kellett megtárgyalnunk, ha intézményünk nem akarta elveszíteni a lehetőséget arra, hogy demonstrálja érettségét.
This required swift re-organisation at both political and administrative levels.
Ehhez gyors átszervezésre volt szükség, politikai és adminisztratív szinten egyaránt.
A much more sophisticated legislative programme had to be put in place and the sectoral parliamentary committees, suitably staed, focused on the new, tight timetables.
Sokkal kinomultabb jogalkotási programot és megfelelő személyzettel ellátott ágazati parlamenti bizottságokat kellett létrehozni az új, feszített menetrendhez.
All this was terra incognita for all concerned, members and ocials alike, and the fact that Parliament managed successfully to adapt to the new arrangements with only a very few roughnesses I consider a real achievement.
Mindez terra incognita volt valamennyi érintett képviselő és tisztviselő számára, és komoly teljesítménynek tartom, hogy a parlament elenyésző számú zökkenőtől eltekintve sikeresen tudott alkalmazkodni az új berendezkedéshez.
I recall three moments thereafter which I believe demonstrate that the world outside had taken notice of the progress achieved and had begun to take on board the fact that ‘Europe’ was no longer a collection of countries, but a more-than-embryonic entity, which had to be taken seriously.
Három olyan momentumra emlékszem, amelyek szerintem azt tanúsítják, hogy a külvilág is felgyelt az elért eredményekre, és kezdte átlátni, hogy „Európa” immár nem pusztán államok halmaza, hanem egy, a fejlődése kezdeti szakaszán már túljutott szervezet, amelyet komolyan kell venni.
Perhaps the most important of these was a presidential visit to the Soviet Union, whose leadership had decided to recognise the Community as such and to develop relations between the Supreme Soviet and the EP.
Ezek közül a legfontosabb talán a Szovjetunióba tett elnöki látogatás volt, miután a szovjet vezetés úgy döntött, elismeri a közösséget, és kapcsolatokat alakít ki a Legfelsőbb Tanács és az EP között.
We were not to know at the time that the end of the Communist empire was but a few years away, but it was obvious from my discussions with President Augusts Voss of the Supreme Soviet and with the State President, Andrei Gromyko, that part of the changes that were already underway in Moscow involved a new policy which accorded greater importance to the European Community and to the EP.
Akkoriban még nem tudtuk, hogy a kommunista birodalom már csak néhány évig fog fennállni, de Augusts Vosszal, a Legfelsőbb Tanács tagjával és Andrej Gromiko államfővel folytatott megbeszéléseimből kitűnt, a Moszkvában már elindult változások részben egy olyan politikát eredményeztek, amely nagyobb jelentőséget tulajdonít az Európai Közösségnek és az EP-nek.
The second such moment was my attendance at a meeting of South American heads of Government in San Juan de Costa Rica.
A második ilyen esemény az volt, amikor a Costa Rica-i San Juanban részt vettem a dél-amerikai kormányfők találkozóján.
They were striving, much as the European ‘Founding Fathers’ had done some thirty years before, to create institutions through which common objectives could be achieved.
Akárcsak az európai „alapító atyák” mintegy harminc évvel korábban, ők is olyan intézményeket akartak létrehozni, amelyek segítségével közös célokat érhetnek el.
(The Andean Parliament and Mercosur were two of the fruits of these eorts.)
(Ezeknek az erőfeszítéseknek a gyümölcse az Andok Parlamentje és a Mercosur.)
What struck me most was the admiration which those leaders had for the European enterprise and their appreciation of the degree of success we had already secured.
Engem az lepett meg leginkább, hogy ezek a vezetők menynyire csodálták az európai integrációt, és hogy milyen nagyra értékelték a már elért eredményeinket.
Our adventure had been unique in political history and we had become a role model for others.
A mi vállalkozásunk egyedülálló a politika történetében, és modellértékűvé vált mások számára.
The third key moment which I recall was the visit of Pope John-Paul to address a Plenary Session of the EP.
A harmadik fontos momentum emlékeimben II. János Pál pápa felszólalása az EP plenáris ülésén.
It became famous for the dramatic confrontation between the visitor and the Rev. Ian Paisley.
Ez a látogatás a pápa és Ian Paisley tiszteletes közötti összetűzés miatt vált nevezetessé.
This was a duel which was a gift to the tabloid press, even though it lasted but a few seconds, and, since I had anticipated it, the incident was always under control.
A bulvársajtó számára ideális témát jelentő szópárbaj csak néhány másodpercig tartott, és mivel számítottam rá, sikerült mindvégig ellenőrzés alatt tartani.