natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It is precisely in view of the harmful effects which the risk of dismissal may have on the physical and mental state of women who are pregnant, have recently given birth or are breastfeeding, including the particularly serious risk that pregnant women may be prompted voluntarily to terminate their pregnancy, that, pursuant to Article 10 of Directive 92/85, the Community legislature laid down special protection for women, by prohibiting dismissal during the period from the beginning of their pregnancy to the end of their maternity leave (Case C-32/93 Webb [1994] ECR I-3567, paragraph 21; Brown, paragraph 18; Case C-109/00 Tele Danmark [2001] ECR I-6993, paragraph 26; McKenna, paragraph 48; and Paquay, paragraph 30).
Pontosan erre a kockázatra tekintettel – vagyis hogy az esetleges elbocsátás veszélyeztetheti a várandós, gyermekágyas vagy szoptató munkavállaló pszichikai és fizikai helyzetét, ideértve annak különösen súlyos kockázatát, hogy a női munkavállaló önként szakítja meg terhességét – biztosít a közösségi jogalkotó a 92/85 irányelv 10. cikke alapján különös védelmet a nőknek azáltal, hogy a terhesség kezdetétől a szülési szabadság végéig terjedő időszakban felmondási tilalmat rendel el (lásd a C-32/93. sz., Webb-ügyben 1994. július 14-én hozott ítélet [EBHT 1994., I-3567. o.] 21. pontját; a fent hivatkozott Brown-ügyben hozott ítélet 18. pontját; a C-109/00. sz., Tele Danmark ügyben 2001. október 4-én hozott ítélet [EBHT 2001., I-6993. o.] 26. pontját, a fent hivatkozott McKenna-ügyben hozott ítélet 48. pontját és a fent hivatkozott Paquayügyben hozott ítélet 30. pontját).
It should also be pointed out that, during that period, Article 10 of Directive 92/85 does not provide for any exception to, or derogation from, the prohibition of dismissing pregnant workers, save in exceptional cases not connected with their condition where the employer justifies the dismissal in writing (Webb, paragraph 22; Brown, paragraph 18; Tele Danmark, paragraph 27; and Paquay, paragraph 31).
Meg kell továbbá jegyezni, hogy a 92/85 irányelv 10. cikke nem ír elő kivételt vagy eltérést a várandós nőnek ezen időszakban való felmondás tilalma alól, eltekintve az érdekelt állapotával összefüggésbe nem hozott különleges esetektől, feltéve, hogy a munkáltató írásban indokolja a felmondást (a fent hivatkozott Webb-ügyben hozott ítélet 22. pontja; a Brown-ügyben hozott ítélet 18. pontja, a Tele Danmark ügyben hozott ítélet 27. pontja és a Paquayügyben hozott ítélet 31. pontja).
Whether the protection against dismissal laid down in Article 10 of Directive 92/85 extends to a worker in circumstances such as those in the main proceedings must be determined in the light of the objectives pursued by that directive and, in particular, Article 10 thereof.
A 92/85 irányelv, közelebbről az annak 10. cikke által elérni kívánt célt szem előtt tartva kell megvizsgálni, hogy az e rendelkezésben előírt felmondási tilalom kiter-jed-e a munkavállalóra, az alapügyben szereplőhöz hasonló körülmények között.
It is apparent, both from the wording of Article 10 of Directive 92/85 and from the primary objective pursued by that directive, which is recalled at paragraph 31 of the present judgment, that to benefit from the protection against dismissal granted by that article the pregnancy in question must have begun.
Márpedig a 92/85 irányelv 10. cikkének szövegéből, valamint az e rendelkezés által elérni kívánt fő célkitűzéséből – amely a jelen ítélet 31. pontjában szerepel – kitűnik, hogy a felmondási tilalom e rendelkezésben biztosított kedvezményének érvényesüléséhez már elkezdődött terhességnek kell fennállnia.
In that regard, it should be pointed out that, although, as the Austrian Government observed, artificial fertilisation and viable cells treatment is a very sensitive social issue in many Member States, marked by their multiple traditions and value systems, the Court is not called upon, by the present order for reference, to broach questions of a medical or ethical nature, but must restrict itself to a legal interpretation of the relevant provisions of Directive 92/85 taking account of the wording, the broad logic and the objectives of that directive.
E tekintetben megjegyzendő, hogy ha igaz is az állítás – amint az osztrák kormány rávilágított – amely szerint az a kérdés, hogy hogyan kezeljék a mesterséges megtermékenyítést és a fejlődésre alkalmas sejteket, számos tagállamban igen érzékeny társadalmi kérdésnek számít, amelyet e tagállamok hagyományainak és értékrendjének sokfélesége jellemez, azonban a jelen előzetes döntéshozatali kérelem nem arra irányul, hogy a Bíróság orvosi vagy etikai kérdésekben foglaljon állást, hanem arra, hogy a 92/85 irányelv szövegét, rendszerét és céljait tekintetbe véve az irányelv releváns rendelkezéseinek jogi értelmezésére szorítkozzon.
It is apparent from the 15th recital in the preamble to Directive 92/85 that the objective of the prohibition of dismissal provided for in Article 10 of that directive is to avoid the risk of a dismissal, for reasons linked to the pregnancy, having harmful effects on the physical and mental state of pregnant workers.
A 92/85 irányelv tizenötödik preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az irányelv 10. cikkében előírt felmondási tilalom célja annak elkerülése, hogy az állapotukkal összefüggő elbocsátás veszélye fizikailag és mentálisan káros hatással legyen a várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalókra.
In those circumstances, it is clear, as has moreover been pointed out by the Austrian Government, that it is the earliest possible date in a pregnancy which must be chosen to ensure the safety and protection of pregnant workers.
Mindezek alapján egyértelmű, hogy – amint arra az osztrák kormány egyébként hivatkozott – a terhesség fennállásának lehető legkorábbi időpontját kell figyelembe venni a várandós munkavállalók biztonságának és védelmének biztosítása érdekében.
However, even allowing, in regard to in vitro fertilisation, that the date is that of the transfer of the fertilised ova into the woman’s uterus, it cannot be accepted, for reasons connected with the principle of legal certainty, that the protection established by Article 10 of Directive 92/85 may be extended to a worker when, on the date she was given notice of her dismissal, the in vitro fertilised ova had not yet been transferred into her uterus.
Mindazonáltal, mesterséges megtermékenyítés esetén feltételezve, hogy ezen időpont a megtermékenyített petesejtnek a nő méhébe történő beültetésének időpontja, a jogbiztonság tiszteletben tartása érdekében a 92/85 irányelv 10. cikkében előírt felmondási tilalom nem terjedhet ki a munkavállalóra, ha a felmondás közlésének időpontjában a mesterségesen megtermékenyített petesejtek beültetésére még nem került sor.
Thus, as is apparent from the observations submitted to the Court, and from points 43 to 45 of the Opinion of the Advocate General, before their transfer into the uterus of the woman concerned, those ova may, in certain Member States, be kept for an indeterminate period. The national legislation in question in the main proceedings provides, in that regard, that the fertilised ova may be kept for a maximum period of 10 years.
Ugyanis, amint az a Bíróság elé terjesztett észrevételekből és a főtanácsnok indítványának 43–45. pontjából kiderül, a petesejteket az érintett nő méhébe történő beültetés előtt bizonyos tagállamokban hosszabb-rövidebb ideig tárolni lehet: az alapügyben szereplő nemzeti szabályozás e tekintetben a megtermékenyített petesejtek legfeljebb 10 éven át tartó tárolását teszi lehetővé.
In the proceedings before the Court, the Greek and Italian Governments and the Commission have suggested that, while a worker’s protection against dismissal in a situation such as that at issue in the main proceedings cannot be inferred from Directive 92/85, such a worker could possibly rely on the protection against discrimination on grounds of sex granted by Directive 76/207.
A Bíróság előtti eljárásban a görög és az olasz kormány, valamint a Bizottság is felvetette azt, hogy noha a 92/85 irányelvből nem vezethető le az alapügyben szereplőhöz hasonló helyzetben lévő munkavállalót megillető felmondás elleni védelem, azonban az ilyen munkavállaló esetleg hivatkozhat a 76/207 irányelvben biztosított, nemen alapuló hátrányos megkülönböztetéssel szembeni védelemre.
In that regard, it should be recalled that Article 2(1) of Directive 76/207 states that ‘… the principle of equal treatment shall mean that there shall be no discrimination whatsoever on grounds of sex either directly or indirectly by reference in particular to marital or family status’.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 76/207 irányelv 2. cikkének (1) bekezdése kimondja, hogy „[…] az egyenlő bánásmód elve azt jelenti, hogy semmiféle nemen alapuló hátrányos megkülönböztetés nem alkalmazható sem közvetlenül, sem közvetetten, különös tekintettel a családi állapotra és a családi jogállásra történő hivatkozással”.
Article 5(1) of that same directive provides that ‘[a]pplication of the principle of equal treatment with regard to working conditions, including the conditions governing dismissal, means that men and women shall be guaranteed the same conditions without discrimination on grounds of sex’.
Ugyanezen irányelv 5. cikkének (1) bekezdése szerint, „[a]z egyenlő bánásmód elvének a munka- és egyben az elbocsátást szabályzó feltételek tekintetében történő alkalmazása azt jelenti, hogy a férfiaknak és a nőknek ugyanazokat a feltételeket kell biztosítani mindenféle nemi megkülönböztetés [helyesen: nemen alapuló hátrányos megkülönböztetés] nélkül.”
As is clear from paragraph 33 of this judgment, the Court has already held that, under the principle of nondiscrimination and, in particular, Articles 2(1) and 5(1) of Directive 76/207, protection against dismissal must be granted to women not only during maternity leave, but also throughout the period of the pregnancy.
Amint az a jelen ítélet 33. pontjából kitűnik, a Bíróság már kimondta, hogy a hátrányos megkülönböztetés tilalma – és többek között a 76/207 irányelv 2. cikkének (1) bekezdése és 5. cikkének (1) bekezdése – értelmében a nők felmondás elleni védelmét nem csak a szülési szabadság, hanem a terhesség teljes időtartama alatt el kell ismerni.
According to the Court, dismissal of a female worker on account of pregnancy, or for a reason essentially based on that state, affects only women and therefore constitutes direct discrimination on the grounds of sex (see, to that effect, Handels- og Kontorfunktionærernes Forbund, paragraph 13; Brown, paragraphs 16, 24 and 25; McKenna, paragraph 47; and Paquay, paragraph 29).
A Bíróság szerint ilyen felmondás csak nőket érinthet, tehát közvetlen, nemen alapuló hátrányos megkülönböztetésnek minősül (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Handels- og Kontorfunktionaerernes Forbund ügyben hozott ítélet 13. pontját; a Brown-ügyben hozott ítélet 16., 24. és 25. pontját, a fent hivatkozott McKenna-ügyben hozott ítélet 47. pontját és a fent hivatkozott Paquayügyben hozott ítélet 29. pontját).
As the order for reference did not specify the reasons for which Flöckner dismissed Ms Mayr, it is for the referring court to determine the relevant facts of the dispute before it and, inasmuch as Ms Mayr was dismissed while she was on sickness leave — in order to undergo in vitro fertilisation treatment —, to determine whether the dismissal is essentially based on the fact that she was undergoing such treatment.
Mivel az előzetes döntéshozatalra utaló határozat nem részletezi, milyen indokolással bocsátotta el a Flöckner S. Mayrt, így a nemzeti bíróság feladata az előtte folyamatban levő jogvita releváns körülményeinek megállapítása, és amennyiben a felmondásra a felperes mesterséges megtermékenyítési eljárásban való részvétel céljából igénybe vett szülési szabadságának időtartama alatt került sor, annak megvizsgálása, hogy az alapügy felperesének való felmondásra kizárólag a felperes ilyen kezelésen való részvétele miatt került-e sor.
If that is the reason for Ms Mayr’s dismissal, it is necessary to establish whether that reason applies to workers of both sexes alike or, in contrast, whether it applies exclusively to one of them.
Abban az esetben, ha a felperesnek való felmondásnak ez volt az indoka, meg kell vizsgálni, hogy ezen indok egyformán érvényesül-e mindkét nemhez tartozó munkavállalókra, avagy ellenkezőleg, kizárólag az egyikre.
The Court has already held that, given that male and female workers are equally exposed to illness, if a female worker is dismissed on account of absence due to illness in the same circumstances as a man then there is no direct discrimination on grounds of sex (Handels- og Kontorfunktionærernes Forbund, paragraph 17).
A Bíróság már kimondta, hogy mivel a női és férfi munkavállalók egyformán ki vannak téve a megbetegedés kockázatának, ha női munkavállalót bocsátanak el betegség miatti távolmaradás okán, ugyanolyan körülmények között, mint a férfi munkavállalókat, akkor nem lehet nemen alapuló hátrányos megkülönböztetésről beszélni (lásd a fent hivatkozott Handels- og Kontorfunktionaerernes Forbund ügyben hozott ítélet 17. pontját).
It is true that workers of both sexes can be temporarily prevented from carrying out their work on account of the medical treatment they must receive.
Természetesen mindkét nemhez tartozó munkavállalókat akadályozhatja ideiglenesen munkájuk elvégzésében olyan orvosi kezelés, melynek alá kell vetniük magukat.
Nevertheless, the treatment in question in the main proceedings — namely a follicular puncture and the transfer to the woman’s uterus of the ova removed by way of that follicular puncture immediately after their fertilisation — directly affects only women.
Azonban az alapügyben szereplő beavatkozás, azaz petesejt levétele és annak megtermékenyítést követő azonnali beültetése a nő méhébe, közvetlenül kizárólag nőket érinthet.
It follows that the dismissal of a female worker essentially because she is undergoing that important stage of in vitro fertilisation treatment constitutes direct discrimination on grounds of sex.
Ebből következik, hogy ha a munkavállalónak kizárólag amiatt mondanak fel, mert részt vett a mesterséges megtermékenyítés e fontos szakaszában, az a nemen alapuló közvetlen hátrányos megkülönböztetésnek minősül.
To allow an employer to dismiss a female worker in circumstances such as those in the main proceedings would, moreover, be contrary to the objective of protection which Article 2(3) of Directive 76/207 pursues, in so far as, admittedly, the dismissal is essentially based on the fact of the in vitro fertilisation treatment and, in particular, on the specific procedures, outlined in the previous paragraph, which such treatment involves.
Annak elfogadása, hogy a munkáltató az alapügyhöz hasonló körülmények között felmondhat a munkavállalónak, ellentétes volna a 76/207 irányelv 2. cikkének (3) bekezdésében megfogalmazott céllal, igaz csak akkor, ha a felmondásra lényegében a mesterséges megtermékenyítés ténye, és különösen az azzal járó, az előző pontban említett különleges beavatkozások miatt kerül sor.
Consequently, Articles 2(1) and 5(1) of Directive 76/207 preclude the dismissal of a female worker who, in circumstances such as those in the main proceedings, is at an advanced stage of in vitro fertilisation treatment, that is, between the follicular puncture and the immediate transfer of the in vitro fertilised ova into the uterus, inasmuch as it is established that the dismissal is essentially based on the fact that the woman has undergone such treatment.
Ebből következően a 76/207 irányelv 2. cikkének (1) bekezdésével és 5. cikkének (1) bekezdésével ellentétes az olyan munkavállalónak való felmondás, aki az alapügyben szereplőhöz hasonló körülmények között, a mesterséges megtermékenyítési eljárás előrehaladott fázisában, azaz a tüsző szúrcsapolása és közvetlenül a mesterségesen megtermékenyített petesejteknek a méhébe történő beültetése előtt áll, ha bebizonyosodik, hogy a felmondásra lényegében azért kerül sor, mert az érintett ilyen eljárásban vesz részt.
Having regard to the foregoing, the reply to the question referred must be that Directive 92/85, and, in particular, the prohibition of dismissal of pregnant workers provided for in Article 10(1) of that directive, must be interpreted as not extending to a female worker who is undergoing in vitro fertilisation treatment where, on the date she is given notice of her dismissal, her ova have already been fertilised by her partner’s sperm cells, so that in vitro fertilised ova exist, but they have not yet been transferred into her uterus.
A fentiek alapján a feltett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 92/85 irányelvet, és különösen az irányelv 10. cikkének 1. pontjában előírt, a várandós anyáknak való felmondásra vonatkozó tilalmat úgy kell értelmezni, hogy az nem terjed ki arra a munkavállalóra, aki a felmondás időpontjában mesterséges megtermékenyítésben vesz részt, és a tőle származó petesejteket már egyesítették partnere spermiumaival, tehát az embriók in vitro létrejöttek, de ezeket még nem ültették be a nő méhébe.
Nevertheless, Articles 2(1) and 5(1) of Directive 76/207 preclude the dismissal of a female worker who, in circumstances such as those in the main proceedings, is at an advanced stage of in vitro fertilisation treatment, that is, between the follicular puncture and the immediate transfer of the in vitro fertilised ova into her uterus, inasmuch as it is established that the dismissal is essentially based on the fact that the woman has undergone such treatment.
Mindazonáltal a 76/207 irányelv 2. cikkének (1) bekezdésével és 5. cikkének (1) bekezdésével ellentétes az olyan munkavállalónak való felmondás, aki az alapügyben szereplőhöz hasonló körülmények között, a mesterséges megtermékenyítési eljárás előrehaladott fázisában, azaz a tüsző szúrcsapolása és közvetlenül a mesterségesen megtermékenyített petesejteknek a méhébe történő beültetése előtt áll, amenynyiben bebizonyosodik, hogy a felmondásra lényegében azért kerül sor, mert az érintett ilyen eljárásban vesz részt.
Council Directive 92/85/EEC of 19 October 1992 on the introduction of measures to encourage improvements in the safety and health at work of pregnant workers and workers who have recently given birth or are breastfeeding (tenth individual Directive within the meaning of Article 16(1) of Directive 89/391/EEC) and, in particular, the prohibition of dismissal of pregnant workers provided for in Article 10(1) of that directive must be interpreted as not extending to a female worker who is undergoing in vitro fertilisation treatment where, on the date she is given notice of her dismissal, her ova have already been fertilised by her partner’s sperm cells, so that in vitro fertilised ova exist, but they have not yet been transferred into her uterus.
A várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetéséről (tizedik egyedi irányelv a 89/391/EGK irányelv 16. cikke (1) bekezdésének értelmében) szóló, 1992. október 19-i 92/85/EGK tanácsi irányelvet, és különösen az irányelv 10. cikkének 1. pontjában előírt, a várandós anyáknak való felmondásra vonatkozó tilalmat úgy kell értelmezni, hogy az nem terjed ki arra a munkavállalóra, aki a felmondás időpontjában mesterséges megtermékenyítésben vesz részt, és a tőle származó petesejteket már egyesítették partnere spermiumaival, tehát az embriók in vitro létrejöttek, de ezeket még nem ültették be a nő méhébe.
Article 2(1) and 5(1) of Council Directive 76/207/EEC of 9 February 1976 on the implementation of the principle of equal treatment for men and women as regards access to employment, vocational training and promotion, and working conditions, preclude the dismissal of a female worker who, in circumstances such as those in the main proceedings, is at an advanced stage of in vitro fertilisation treatment, that is, between the follicular puncture and the immediate transfer of the in vitro fertilised ova into her uterus, inasmuch as it is established that the dismissal is essentially based on the fact that the woman has undergone such treatment.
A férfiak és a nők közötti egyenlő bánásmód elvének a munkavállalás, a szakképzés, az előmenetel és a munkakörülmények terén történő végrehajtásáról szóló, 1976. február 9-i 76/207/EGK tanácsi irányelv 2. cikkének (1) bekezdésével és 5. cikkének (1) bekezdésével ellentétes az olyan munkavállalónak való felmondás, aki az alapügyben szereplőhöz hasonló körülmények között, a mesterséges megtermékenyítési eljárás előrehaladott fázisában, azaz a tüsző szúrcsapolása és közvetlenül a mesterségesen megtermékenyített petesejteknek a méhébe történő beültetése előtt áll, amennyiben bebizonyosodik, hogy a felmondásra lényegében azért kerül sor, mert az érintett ilyen eljárásban vesz részt.
Case C-398/05
C-398/05. sz. ügy
(Reference for a preliminary ruling from the Finanzgericht Düsseldorf)
(a Finanzgericht Düsseldorf [Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
(Common commercial policy — Countervailing duties — Protection against subsidies — Regulation (EC) No 1599/1999 — Stainless steel wires — Injury to the Community industry — Causal link)
„Közös kereskedelempolitika – Kiegyenlítő vámok – A támogatási gyakorlatokkal szembeni védelem – 1599/1999/EK rendelet – Rozsdamentes acélhuzalok – A közösségi gazdasági ágazatnak okozott kár – Okozati összefüggés”
Judgment of the Court (Fourth Chamber), 28 February 2008 . . . . . .
A Bíróság ítélete (negyedik tanács), 2008. február 28.
Common commercial policy — Protection against subsidisation practices of non-Member States — Injury — Establishing a causal link — Obligations of the institutions — Taking into account of matters extraneous to the subsidy
Közös kereskedelempolitika – Harmadik államok részéről történő támogatással szembeni védelem – Kár – Az okozati összefüggés megállapítása – Az intézmények kötelezettségei – A támogatáson kívüli tényezők figyelembevétele
(Council Regulation No 2026/97, Art. 8(7))
(2026/97 tanácsi rendelet, 8. cikk, (7) bekezdés)
In determining, in an antisubsidy proceeding, injury to the Community industry, the Council and the Commission are under an obligation to consider whether the injury on which they intend to base their conclusions actually derives from the subsidised imports and must disregard any injury deriving from other factors, particularly from the conduct of Community producers.
A szubvencióellenes eljárás keretében a közösségi gazdasági ágazatnak okozott kár meghatározása során a Tanács és a Bizottság kötelesek megvizsgálni, hogy az a kár, amelyet el akarnak fogadni, ténylegesen támogatott behozatalból ered-e, valamint figyelmen kívül kell hagyniuk minden egyéb tényezőből eredő, és különösen a közösségi gyártók saját magatartása által okozott kárt.
be regarded as a reliable indicator for the purposes of establishing what injury was suffered by the Community industry, it is for the parties pleading the invalidity of the regulation imposing the countervailing duty to adduce evidence to show that that factor could have had an effect of such magnitude that the final prices of the product could no longer be used to establish the existence of that injury and that there was a causal link between it and the subsidised imports.
ki, és ezért ezt az árat a közösségi gazdasági ágazat által elszenvedett kár meghatározása céljából megbízható mutatónak lehet tekinteni, a kiegyenlítő vámot kivető rendelet érvénytelenségére hivatkozó feleknek kell olyan bizonyítékokat előterjeszteni, amelyek alkalmasak annak igazolására, hogy e tényező olyan jelentős hatással járt, hogy a termék végső árai már nem használhatók fel az említett kár fennállásának, valamint e kár és a támogatott behozatal közötti okozati összefüggésnek a megállapítására.
Where the institutions have complied with that obligation and concluded that a factor arising from anticompetitive conduct of the Community producers constituted but a small percentage of the final price of the product in question, so that such price could
Ha a közösségi intézmények betartották ezt a kötelezettséget, és megállapították, hogy a közösségi termelők versenyellenes magatartásából eredő tényező a szóban forgó termék végső árának csak csekély százalékát teszi