natgillin/translations-raw huggingface dataset:
By its third question the referring court asks, in essence, having regard to the answers to the first question and to the second question in so far as it relates to Clause 5(1) of the framework agreement, whether Clause 5(1) of the framework agreement precludes a Member State, acting in its capacity as an employer, from renewing a
Harmadik kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az első kérdésre és a keretmegállapodás 5. szakaszának 1. pontját illetően a második kérdésre adott válaszra tekintettel a keretmegállapodás e rendelkezése megtiltja-e valamely
IMPACT fixedterm employment contract for up to eight years in the period between the deadline for transposing Directive 1999/70 and the date on which the legislation transposing that directive enters into force.
IMPACT munkáltatóként eljáró tagállamnak, hogy az egy határozott idejű munkaszerződést az 1999/70 irányelv átültetésére előírt határidő lejártától az átültető jogszabálynak a belső jogban való megalkotásáig terjedő időszakban nyolc évig terjedő időtartamra meghosszabbítson.
In relation to that third question the referring court explains that, on previous occasions, the contract in question had always been renewed for shorter periods; that the employer requires the services of the employee for a period exceeding the usual term on renewal; that the renewal for an extended period has the effect of circumventing the application to an employee of Clause 5 of the framework agreement when transposed into domestic law; and that there are no objective reasons unrelated to the employee’s status as a fixedterm worker for such a renewal.
E harmadik kérdés keretében a kérdés előterjesztő bíróság kifejti, hogy az érintett szerződést korábban mindig rövidebb időszakokra hosszabbították meg, hogy a munkáltatónak az érintett szolgáltatására a meghosszabbítás szokásos időtartamát meghaladó időszakra volt szüksége, hogy a szerződésnek hosszabb időtartamra való meghosszabbításának következtében a munkavállalót megfosztják a keretmegállapodás 5. szakaszának alkalmazásától annak a belső jogba való átültetése esetén, és hogy nem állnak fenn olyan objektív, az érintett határozott idejű munkavállalói minőségétől különböző okok, amelyek az ilyen meghosszabbítást indokolnák.
In the event that, having regard to the answer given to its first question, the referring court must declare that it has jurisdiction to hear and determine the claims of the complainants in the main proceedings based directly on Directive 1999/70, it must be stated that while, in accordance with the answer to the second question, the subjectmatter of Clause 5(1) of the framework agreement is not unconditional and sufficiently precise for individuals to be able to rely upon it before a national court, the fact none the less remains that, under the third paragraph of Article 249 EC, the directive leaves to the national authorities the choice of form and methods but is binding, as to the result to be achieved, upon each Member State to which it is addressed (see von Colson and Kamann, paragraph 15).
Amennyiben a kérdés előterjesztő bíróság az első válaszra tekintettel köteles lenne megállapítani a hatáskörét az alapügy panaszosainak közvetlenül az 1999/70 irányelven alapuló igényei vonatkozásában, ki kell jelenteni, hogy jóllehet a keretmegállapodás 5. szakasza 1. pontjának tartalma – amint az a második kérdésre adott válaszból kitűnik – nem feltétlen és kellően pontos ahhoz, hogy arra valamely magánszemély a nemzeti bíróság előtt hivatkozhassék, ez nem változtat azon, hogy az EK 249. cikk harmadik bekezdése szerint az irányelv a forma és az eszközök megválasztását meghagyja a nemzeti hatóságoknak, azonban az elérendő célokat illetően minden címzett tagállamra kötelező (lásd a fent hivatkozott von Colson és Kamann ügyben hozott ítélet 15. pontját).
The first paragraph of Article 2 of Directive 1999/70 thus provides that the Member States are required to take any necessary measures to enable them at any time to be in a position to guarantee the results imposed by the directive.
A 1999/70 irányelv a 2. cikkének első bekezdése úgy rendelkezik, hogy a tagállamok megteszik az említett irányelvben előírt eredmények folyamatos biztosításához szükséges lépéseket.
As has already been observed in paragraph 41 of this judgment, the Member States’ obligation to achieve the result envisaged by a directive and, under Article 10 EC, to take all appropriate measures, whether general or particular, to ensure the fulfilment of that obligation, is binding on all the authorities of the Member States (see von Colson and Kamann, paragraph 26).
Amint az a jelen ítélet 41. pontjában már kifejtésre került, a tagállamok irányelvből eredő kötelezettsége az abban írt eredmény elérésére, valamint az EK 10. cikk szerinti azon feladatuk, hogy megtegyék a megfelelő általános és különös intézkedéseket e kötelezettség teljesítésének biztosítása érdekében, ezen államok minden hatóságára vonatkozik (lásd a fent hivatkozott von Colson és Kamann ügyben hozott ítélet 26. pontját).
Such obligations devolve on those authorities, including, where appropriate, in their capacity as a public employer.
Ezek a kötelezettségek a hatóságokat adott esetben még állami munkáltatói minőségükben is terhelik.
As regards the objective laid down by Directive 1999/70 and the framework agreement, the latter proceeds — as is apparent from paragraphs 6 and 8 of the general considerations in the framework agreement — on the premiss that employment contracts of indefinite duration are the general form of employment relationship, while recognising that fixedterm employment contracts are a feature of employment in certain sectors or in respect of certain occupations and activities (see Adeneler and Others, paragraph 61).
Az 1999/70 irányelvben és a keretmegállapodásban előírt célt illetően a keretmegállapodás általános szempontjainak 6. és 8. pontjából kitűnik, hogy az az előfeltevés, amely abból indul ki, hogy a munkaviszonyok általános formája a határozatlan idejű munkaszerződés, elismeri egyúttal, hogy a határozott idejű munkaszerződések bizonyos ágazatok, foglalkozások és tevékenységek foglalkoztatási sajátosságai (lásd a fent hivatkozott Adeneler és társai ügyben hozott ítélet 61. pontját).
Consequently, the benefit of stable employment is viewed as a major element in the protection of workers (see Case C-144/04 Mangold [2005] ECR I-9981, paragraph 64), whereas — as is apparent from the second paragraph of the preamble to the framework agreement and paragraph 8 of the general considerations — it is only in certain circumstances that fixedterm employment contracts are liable to respond to the needs of both employers and workers (see Adeneler and Others, paragraph 62).
Mangold-ügyben 2005. november 22-én hozott ítélet [EBHT 2005., I-9981. o.] 64. pontját), ugyanakkor – amint az a keretmegállapodás általános szempontjai preambulumának második bekezdéséből és a 8. pontjából kitűnik – a határozott idejű munkaszerződések csak bizonyos körülmények esetén felelnek meg mind a munkáltatók, mind munkavállalók igényeinek (lásd a fent hivatkozott Adeneler és társai ügyben hozott ítélet 62. pontját).
From this angle, the framework agreement seeks to place limits on successive recourse to the latter category of employment relationship, a category regarded as a potential source of abuse to the disadvantage of workers, by laying down as a minimum a number of protective provisions designed to prevent the status of employees from being insecure (see Adeneler and Others, paragraph 63).
Mindezek alapján a keretmegállapodás célja keretbe foglalni a munkaviszonyok ez utóbbi csoportjának egymást követő alkalmazását, ezért – mivel az a munkavállalók rovására történő visszaélés lehetséges módjának tekinthető – a munkavállalók helyzetével való visszaélés elkerülése céljából meghatározott számú minimális védelmi rendelkezést ír elő (lásd a fent hivatkozott Adeneler és társai ügyben hozott ítélet 63. pontját).
As is apparent from Clause 1(b) of the framework agreement, its purpose is to establish a framework to prevent abuse arising from the use of successive fixedterm employment contracts or relationships.
Ahogyan az a keretmegállapodás 1. szakaszának b) pontjából kitűnik, a keretmegállapodás célja az egymást követő, határozott ideig tartó munkaszerződések vagy munkaviszonyok alkalmazásából származó visszaélések megakadályozása kereteinek megállapítása.
According to its own terms, Clause 5(1) of the framework agreement specifically pursues that objective of prevention.
Az említett keretmegállapodás 5. szakasza 1. pontjának saját megfogalmazása szerint annak célja kifejezetten a megelőzés.
It follows that the Member States are required under Article 10 EC and the third paragraph of Article 249 EC, as well as under Directive 1999/70 itself, to take any appropriate measure, whether general or particular, to achieve the objective of that directive and of the framework agreement of preventing the abusive use of fixedterm contracts.
Ebből következik, hogy a tagállamok az EK 10. cikk és az EK 249. cikk harmadik bekezdése, illetve az 1999/70 irányelv alapján kötelesek megtenni valamennyi megfelelő általános és különös intézkedést, amely alkalmas az említett irányelvben és keretmegállapodásban meghatározott cél elérésére, amely a határozott idejű szerződések visszaélésszerű igénybevételének megelőzése.
However, that obligation would be rendered ineffective if an authority of a Member State, acting in its capacity as a public employer, were authorised to renew contracts for an unusually long term in the period between the deadline for transposing Directive 1999/70 and the date on which the transposing legislation entered into force, thereby depriving the persons concerned for an unreasonable period of time of the benefit of the measures adopted by the national legislature for the purpose of transposing Clause 5 of the framework agreement.
Márpedig ezt a kötelezettséget megfosztaná a hatékony érvényesüléstől, ha valamely állami munkáltatói minőségében eljáró tagállam jogosultsággal rendelkeznék a szerződéseknek szokatlanul hosszú időszakra való meghosszabbítására az 1999/70 irányelv átültetési határidejének lejárta, és az azt átültető törvény hatálybalépése közötti időszak során, amelynek következtében az érdekelteket ésszerűtlen ideig megfosztanák a keretmegállapodás 5. szakaszának átültetése érdekében a nemzeti jogalkotó által elfogadott kedvezményektől.
In the light of the foregoing, the answer to the third question must be that Article 10 EC, the third paragraph of Article 249 EC, and Directive 1999/70 must be interpreted as meaning that an authority of a Member State acting in its capacity as a public employer may not adopt measures contrary to the objective pursued by that directive and the framework agreement as regards prevention of the abusive use of fixedterm contracts, which consist in the renewal of such contracts for an unusually long term in the period between the deadline for transposing Directive 1999/70 and the date on which the transposing legislation entered into force.
Az előző megfontolásokra tekintettel a harmadik kérdésre azt kell válaszolni, hogy az EK 10. cikket és az EK 249. cikk harmadik bekezdését, valamint az 1999/70 irányelvet úgy kell értelmezni, hogy valamely állami munkaadóként eljáró tagállami hatóság nem jogosult a határozott idejű szerződések visszaélésszerű alkalmazásának megelőzésére vonatkozóan az említett irányelv és keretmegállapodás céljával ellentétes olyan intézkedéseket elfogadni, mint amilyennek ezen irányelv átültetési határidejének lejárta és ezen átültetést biztosító törvény hatálybalépése közötti időszak során az ilyen szerződések szokatlanul hosszú időszakra való meghosszabbítása minősül.
In the event that, having regard to the answer given to its first question, the referring court is not required to declare that it has jurisdiction to hear and determine the claims of the complainants in the main proceedings based directly on Direct- ive 1999/70, it is necessary to answer the fourth question, by which the referring court queries, in essence, whether it is under an obligation, by virtue of its obligation to interpret domestic law in conformity with Community law, to give the 2003 Act retrospective effect to the date by which that directive should have been transposed.
Amennyiben a kérdést előterjesztő bíróság az első válaszra tekintettel nem lenne köteles megállapítani a hatáskörét az alapügy panaszosainak közvetlenül az 1999/70 irányelven alapuló igényei vonatkozásában, válaszolni kell a negyedik kérdésre, amellyel az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy azon kötelezettsége alapján, hogy a belső jogot a közösségi joggal összhangban értelmezze, köteles-e a 2003. évi törvénynek az ezen irányelv átültetési határidejének napjára visszaható hatályt biztosítani.
As a preliminary point, it must be noted that the fourth question relates only to section 6 of the 2003 Act, which is the measure that transposes Clause 4 of the framework agreement.
Előzetesen rá kell mutatni, hogy ez a negyedik kérdés kizárólag a 2003. évi törvény 6. §-ára vonatkozik, amely a keretmegállapodás 4. szakaszát átültető intézkedésnek minősül.
It is indicated in the order for reference that the complainants in the main proceedings have, on the other hand, conceded that the wording used in section 9 of the 2003 Act makes it impossible for retrospective effect to be given to that section (which effectively transposes Clause 5 of the framework agreement), and to interpret it in that way would be contra legem.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban ugyanis megjelölésre került, hogy az alapügy panaszosai ezzel szemben elismerték, hogy a 2003. évi törvény 9. §-ában alkalmazott kifejezések maguk is kizárják, hogy e §-t – amely a keretmegállapodás 5. szakasza átültetésének felel meg – visszaható hatállyal ruházzák fel, mivel az contra legem értelmezést eredményezne.
It is thus necessary to consider whether, in the situation referred to in paragraph 93 of this judgment where it would have jurisdiction only to rule on the complaints in the main proceedings in so far as they are based on an infringement of the 2003 Act, the referring court is required — in accordance with the obligation to interpret national law in conformity with Community law — to give section 6 of the 2003 Act retrospective effect to the date by which Directive 1999/70 should have been transposed.
Ebből következően meg kell vizsgálni, hogy a kérdést előterjesztő bíróság – a jelen ítélet 93. pontjában érintett azon esetben, ha az alapügybeli panaszok tárgyában csak akkor kell határozatot hoznia, ha azok a 2003. évi törvény megsértésén alapulnak – a közösségi joggal összhangban álló értelmezés követelménye alapján köteles az említett törvény 6. §-ának az 1999/70 irányelv átültetési határidejére visszaható hatályt biztosítani.
The referring court states in that regard that, while it is true that the wording of section 6 of the 2003 Act does not expressly preclude a retrospective construction, a domestic rule of construction does preclude the retrospective application of legislation unless there is a clear and unambiguous indication to the contrary.
A kérdést előterjesztő bíróság kifejti ebben a tekintetben, hogy jóllehet a 2003. évi törvény e rendelkezésének szövege kifejezetten nem zárja ki, hogy e rendelkezés számára ilyen visszaható hatályt ismerjenek el, az értelmezésre vonatkozó belső jogi rendelkezés kizárja – az ezzel ellentétes világos és egyértelmű utalás kivételével –, hogy valamely törvényt visszaható hatállyal alkalmazzanak.
In that regard, when applying domestic law and, in particular, legislative provisions specifically adopted for the purpose of implementing the requirements of a directive, national courts are bound to interpret that law, so far as possible, in the light of the wording and the purpose of the directive in order to achieve the result sought by it and thus to comply with the third paragraph of Article 249 EC (see, in particular, Pfeiffer and Others, paragraph 113 and the caselaw cited).
Ebben a tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a belső jog, illetve kifejezetten valamely irányelv végrehajtásához elfogadott szabályozás rendelkezéseinek alkalmazásakor a tagállami bíróság köteles a nemzeti jogot úgy értelmezni, hogy az irányelv eredményének eléréséhez az EK 249. cikk harmadik bekezdésének megfelelően a lehető legteljesebb mértékig figyelembe veszi a szóban forgó irányelv szövegét és célját (lásd különösen a fent hivatkozott Pfeiffer és társai ügyben hozott ítélet 113. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
The requirement that national law be interpreted in conformity with Community law is inherent in the system of the EC Treaty, since it permits national courts, for the matters within their jurisdiction, to ensure the full effectiveness of Community law when they determine the disputes before them (see, inter alia, Pfeiffer and Others, paragraph 114, and Adeneler and Others, paragraph 109).
A nemzeti jog közösségi joggal összhangban álló értelmezésének követelménye az EK-Szerződés rendszeréből következik, amennyiben lehetővé teszi a tagállami bíróságnak, hogy az előtte folyó ügyben hozott határozata során hatáskörének megfelelően biztosítsa a közösségi jog hatékony érvényesülését (lásd különösen a fent hivatkozott Pfeiffer és társai ügyben hozott ítélet 114. pontját és az Adeneler és társai ügyben hozott ítélet 109. pontját).
However, the obligation on a national court to refer to the content of a directive when interpreting and applying the relevant rules of domestic law is limited by general principles of law, particularly those of legal certainty and non-retroactivity, and that obligation cannot serve as the basis for an interpretation of national law contra legem (see Case 80/86 Kolpinghuis Nijmegen [1987] ECR 3969, paragraph 13, and Adeneler and Others, paragraph 110; see also, by analogy, Case C-105/03 Pupino [2005] ECR I-5285, paragraphs 44 and 47).
Általános jogelvek és különösen a jogbiztonság és a visszaható hatály tilalma korlátozzák a nemzeti bíróság azon kötelezettségét, miszerint nemzeti joga irányadó szabályainak értelmezésekor és alkalmazásakor az irányelv tartalmát kell figyelembe vennie, továbbá e kötelezettség nem szolgálhat a nemzeti jog contra legem értelmezésének alapjául (lásd a 80/86. sz., Kolpinghuis Nijmegen ügyben 1987. október 8-án hozott ítélet [EBHT 1987., 3969. o.] 13. pontját, valamint a fent hivatkozott Adeneler és társai ügyben hozott ítéletének 110. pontját; lásd még analógia útján a C-105/03. sz. Pupino-ügyben 2005. június 16-án hozott ítélet [EBHT 2005., I-5285. o.] 44. és 47. pontját).
The principle that national law must be interpreted in conformity with Community law none the less requires national courts to do whatever lies within their jurisdiction, taking the whole body of domestic law into consideration and applying the interpretative methods recognised by domestic law, with a view to ensuring that the directive in question is fully effective and achieving an outcome consistent with the objective pursued by it (see Pfeiffer and Others, paragraphs 115, 116, 118 and 119, and Adeneler andOthers, paragraph 111).
A közösségi joggal összhangban álló értelmezés elve ugyanakkor megköveteli, hogy a nemzeti bíróságok hatáskörük keretei között tegyenek meg mindent annak érdekében, hogy a belső jog egészére tekintettel és az általuk elfogadott értelmezési módszerek alkalmazásával biztosítsák a szóban forgó irányelv teljes érvényesülését, és annak céljával összhangban álló eredményre jussanak (lásd a fent hivatkozott Pfeiffer és társai ügyben hozott ítélet 115., 116., 118. és 119. pontját, valamint az Adeneler és társai ügyben hozott ítélet 111. pontját).
In the present case, since, according to the information given in the order for reference, domestic law appears to include a rule that precludes the retrospective application of legislation unless there is a clear and unambiguous indication to the contrary, it is for the referring court to ascertain whether there is a provision in that legislation, in particular in the 2003 Act, which contains such an indication capable of giving retrospective effect to section 6 of the 2003 Act.
A jelen esetben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban található adatok szerint, mivel a belső jog a törvény visszaható hatályú alkalmazását kizáró szabályt tartalmaz, az ezzel ellentétes világos és egyértelmű utalás hiányában ezért a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia, hogy ebben a jogban – különösen a 2003. évi törvényben – van-e olyan jellegű utalást tartalmazó rendelkezés, amely az említett törvény 6. §-ának visszaható hatályt biztosíthat.
In the absence of such a provision, Community law — in particular the requirement for national law to be interpreted in conformity with Community law — cannot be interpreted as requiring the referring court to give section 6 of the 2003 Act retrospective effect to the date by which Directive 1999/70 should have been transposed, as the referring court would otherwise be constrained to interpret national law contra legem.
Ilyen rendelkezés hiányában a közösségi jog, különösen a közösségi joggal összhangban álló értelmezés követelménye – a kérdést előterjesztő bíróságnak a nemzeti jog contra legem értelmezésre való kényszerítése nélkül – nem értelmezhető úgy, hogy az előírja, hogy a 2003. évi törvény 6. §-át az 1999/70 irányelv átültetési határideje lejártára visszaható hatállyal kell felruházni.
In the light of the foregoing, the answer to the fourth question must be that, in so far as the applicable national law contains a rule that precludes the retrospective application of legislation unless there is a clear and unambiguous indication to the contrary, a national court hearing a claim based on an infringement of a provision of national legislation transposing Directive 1999/70 is required, under Community law, to give that provision retrospective effect to the date by which that directive should have been transposed only if that national legislation includes an indication of that nature capable of giving that provision retrospective effect.
Az előző megfontolásokra tekintettel a negyedik kérdésre azt kell válaszolni, hogy mivel a belső jog a törvény visszaható hatályú alkalmazását kizáró szabályt tartalmaz, az ezzel ellentétes világos és egyértelmű utalás hiányában az a nemzeti bíróság, amelyhez az 1999/70 irányelvet átültető nemzeti törvény valamely rendelkezésének megsértésére alapított kérelemmel fordultak, csak akkor köteles a közösségi jog értelmében az említett rendelkezésnek az ezen irányelv átültetési határideje lejártára visszaható hatályt biztosítani, ha a nemzeti jogban létezik olyan jellegű utalás, amely e rendelkezésnek ilyen visszaható hatályt biztosíthat.
In the event that, having regard to the answer given to its first question, the referring court must declare that it has jurisdiction to hear and determine a claim based directly on Directive 1999/70, it is necessary to answer the fifth question, by which the referring court asks whether ‘employment conditions’ within the meaning of Clause 4 of the framework agreement include conditions of an employment contract relating to remuneration and pensions.
Amennyiben a kérdést előterjesztő bíróság az első válaszra tekintettel köteles lenne megállapítani a hatáskörét az alapügy panaszosainak közvetlenül az 1999/70 irányelven alapuló igényei vonatkozásában, akkor válaszolni kell az ötödik kérdésére, amellyel az előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy a keretmegállapodás 4. szakasza értelmében a „foglalkoztatási feltételek” magukban foglalják-e a munkaszerződésben meghatározott, díjazásra és nyugellátásra vonatkozó feltételeket.