natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, in those decisions, having found a negative spread between the applicant’s wholesale and retail prices, RegTP took the view in each case that other operators should be able to offer their endusers competitive prices by resorting to cross-sub-sidised charges for access services and call charges.
Ugyanakkor e határozatokban a RegTP, miután megállapította a negatív különbözet fennállását a felperes nagykereskedelmi és kiskereskedelmi árai között, minden esetben úgy foglalt állást, hogy a hozzáférési szolgáltatások és a telefonhívások díjainak keresztfinanszírozása lehetővé teszi a többi szolgáltató számára, hogy versenyképes árakat kínáljanak előfizetőiknek.
Thus, RegTP finds in its decision of 29 April 2003 that:
A RegTP a következőket állapította meg 2003. április 29-i határozatában:
‘[C]ompetitors are not so prejudiced with regard to their competitive opportunities in the local network by the slight difference between retail and wholesale prices as to make it economically impossible for them to enter the market successfully or even to remain in the market. … [That difference] was not so significant as to deprive competitors of any opportunity themselves to cross-subsidise their retail prices in
„A kiskereskedelmi és a nagykereskedelmi árak közötti kis különbség nem érinti a versenytársak versenyhelyzetét a helyi hálózatok tekintetében oly mértékben, hogy az ellehetetlenítené a sikeres piacra lépést vagy a piacon való megmaradást. […] [Ez a különbözet] nem volt olyan mértékű, ami kizárta volna, hogy a versenytársak
DEUTSCHE TELEKOM v COMMISSION order to be able to offer their endusers connections at a price as attractive as that offered by the applicant, or even at a lower price.
DEUTSCHE TELEKOM KONTRA BIZOTTSÁG maguk is keresztfinanszírozzák kiskereskedelmi áraikat annak érdekében, hogy végső fogyasztóik számára a felpereséhez hasonlóan vonzó, vagy akár még alacsonyabb áron kínáljanak hozzáférést.
That applies particularly to the higher-value and costlier ISDN and ADSL connections, which have increased markedly in number on account of the significant expansion of internet penetration, as well as of the marketing of faster and better access to the internet.’
Ez különösen igaz a nagyobb értékű és drágább vonalakra, mint amilyen az ISDN és az ADSL, amelyek száma az internetpenetráció erőteljes fejlődésének és az egyre gyorsabb és jobb internet-hozzáférések értékesítésének köszönhetően jelentősen megnövekedett.”
RegTP follows a similar reasoning in its decisions of 8 February 1999, 30 March 2001, 21 December 2001 and 11 April 2002.
A RegTP hasonló gondolatmenetet követett az 1999. február 8-i, 2001. március 30-i, 2001. december 21-i és 2002. április 11-i határozatában is.
However, the fact that RegTP does not object to the charges requested by the applicant, after finding that the applicant’s competitors must resort to cross-sub-sidisation in order to be able to offer their endusers competitive prices for access, shows that RegTP did not consider the compatibility of the charges in question with Article 82 EC or, at any rate, that it applied Article 82 EC incorrectly (see paragraphs 198 to 202 and 238 below).
Egyébiránt az a tény, hogy a RegTP nem kifogásolja a felperes által kérelmezett díjakat, miután megállapította, hogy versenytársai keresztfinanszírozásra kényszerültek annak érdekében, hogy a hozzáférési szolgáltatásokat versenyképes áron tudják kínálni előfizetőik számára, azt mutatja, hogy a RegTP nem vizsgálta a kérdéses díjak EK 82. cikkel való összeegyeztethetőségét, vagy legalábbis helytelenül alkalmazta e rendelkezést (lásd az alábbi 198–202. és 238. pontot).
In any event, even on the assumption that RegTP is obliged to consider whether retail charges proposed by the applicant are compatible with Article 82 EC, the Commission would not thereby be precluded from finding that the applicant was responsible for an infringement.
Mindenesetre, még ha a RegTP feladata is lenne a felperes által kérelmezett kiskereskedelmi árak EK 82. cikkel való összeegyeztethetőségének vizsgálata, e körülmény nem zárná ki, hogy a Bizottság megállapíthassa a felperes felelősségét valamely jogsértésben.
The Commission cannot be bound by a decision taken by a national body pursuant to Article 82 EC (see, to that effect, Case C-344/98 Masterfoods and HB [2000] ECR I-11369, paragraph 48).
A Bizottságot ugyanis nem köti olyan határozat, amelyet egy nemzeti hatóság az EK 82. cikk alkalmazásával hozott (lásd ilyen értelemben a Bíróság C-344/98. sz., Masterfoods és HB ügyben 2000. december 14-én hozott ítéletének [EBHT 2000., I-11369. o.] 48. pontját).
Third, it must be noted that attribution of any infringement to the applicant in the present case depends on whether the applicant had sufficient scope at the material time to fix its charges at a level that would have enabled it to end or reduce the margin squeeze at issue.
Harmadrészt meg kell állapítani, hogy a jelen ügyben valamely jogsértés felperesnek való esetleges betudhatóságát illetően, az a döntő, hogy a felperes rendelkezett-e a vizsgált időszakban megfelelő mozgástérrel díjainak olyan szinten történő megállapítására, amely lehetővé tette számára az árpréshatás megszüntetését vagy mérséklését.
It has already been held that the applicant was able to influence the level of its retail charges through applications to RegTP for authorisation (see paragraphs 98 to 105 above).
Már megállapítást nyert, hogy a felperes befolyással volt kiskereskedelmi díjainak szintjére a RegTP-hez benyújtott kérelmek révén (lásd a fenti 98–105. pontot).
In the context of the applicant’s special responsibility as an undertaking in a dominant position (Case 322/81 NBIM v Commission [1983] ECR 3461, paragraph 57; Case T-228/97 Irish Sugar v Commission [1999] ECR II-2969, paragraph 112; and Case T-203/01 Michelin v Commission [2003] ECR II-4071, paragraph 97), the applicant was therefore obliged to submit applications for adjustment of its charges at a time when those charges had the effect of impairing genuine undistorted competition on the common market.
Mint erőfölényben lévő vállalkozást, a felperest különös felelősség terhelte (a Bíróság 322/81. sz., NBIM kontra Bizottság ügyben 1983. november 9-én hozott ítéletének [EBHT 1983., 3461. o.] 57. pontja; az Elsőfokú Bíróság T-228/97. sz., Irish Sugar kontra Bizottság ügyben 1999. október 7-én hozott ítéletének [EBHT 1999., II-2969. o.] 112. pontja és T-203/01. sz., Michelin kontra Bizottság ügyben 2003. szeptember 30-án hozott ítéletének [EBHT 2003., II-4071. o.] 97. pontja), hogy a díjaira vonatkozóan módosítási kérelmeket terjesszen elő, amennyiben díjai veszélyeztették a hatékony és torzításmentes versenyt a közös piacon.
Furthermore, in its judgment of 10 February 2004 (paragraph 79 above), the Bundesgerichtshof expressly confirmed the applicant’s responsibility to make applications for the adjustment of its charges.
A Bundesgerichtshof egyébként 2004. február 10-i ítéletében (a fenti 79. pont) kifejezetten megerősítette a felperes azon kötelezettségét, hogy díjainak módosítására vonatkozóan kérelmet terjesszen elő.
In addition, it noted that the German legal framework did not preclude RegTP from authorising proposed charges which are contrary to Article 82 EC.
Többek között megállapította, hogy a német jogszabályi keret nem zárja ki, hogy a RegTP olyan díjakat hagyjon jóvá, amelyek ellentétesek az EK 82. cikkel.
The Bundesgerichtshof held, in fact, that, ‘[u]nlike those cases in which the conduct of the undertaking in a dominant position is directly determined by national legal provisions, the authorisation of charges that is prescribed by telecommunications law is nevertheless based on the application for authorisation made by the provider’, and that, ‘[e]ven if the administrative examination procedure is intended not to authorise tariffs which prove to constitute an abuse of a dominant position …, that does not preclude the possibility in practice of an undertaking submitting a charge by which it abuses its dominant position and obtains authorisation for it because the abuse is not revealed during the examination procedure’.
A Bundesgerichthof szerint „ellentétben azzal a helyzettel, amikor az erőfölényben lévő vállalkozás magatartását közvetlenül a nemzeti jogszabályi rendelkezések határozzák meg, a távközlési jogban előírt díjjóváhagyás a szolgáltató jóváhagyási kérelmén alapul” és „[m]ég ha a vizsgálati eljárás arra szolgál is, hogy kizárja olyan díjak jóváhagyását, amelyek erőfölénnyel való visszaélést valósítanának meg, ez nem zárja ki annak lehetőségét, hogy egy vállalkozás olyan díjakat terjeszt elő, amelyek révén visszaél erőfölényével, és azért kapja meg a jóváhagyást, mert a visszaélésre nem derül fény a vizsgálat során”.
It follows from all the foregoing that, notwithstanding RegTP’s intervention in the setting of the applicant’s charges, the applicant had sufficient discretion during the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 for its pricing policy to fall within the scope of Article 82 EC.
A fentiekből az következik, hogy a RegTP által a felperes árainak meghatározására gyakorolt befolyás ellenére ez utóbbi megfelelő mozgástérrel rendelkezett ahhoz, hogy árképzési politikája az EK 82. cikk hatálya alá tartozzon.
In the third place, it is necessary to consider whether the applicant used the discretion which it had in relation to its retail prices in order to avoid the margin squeeze identified in the contested decision in the period from 1 January 1998 to 31 December 2001.
Harmadrészt meg kell vizsgálni, hogy a felperes kihasználta-e a rendelkezésére álló mozgásteret annak érdekében, hogy kiskereskedelmi árainak megváltoztatása révén megszüntesse a megtámadott határozatban az 1998. január 1-je és 2001. december 31. közötti időszakra vonatkozóan megállapított árpréshatást.
In the present case, first of all, as regards retail prices for analogue lines, the applicant does not deny that it made no application to RegTP for authorisation for an increase in one-off charges and/or monthly charges.
Jelen esetben először is, ami az analóg vonalak kiskereskedelmi árait illeti, a felperes nem vitatja, hogy nem fordult olyan kérelemmel a RegTP-hez, amelyben a kezdeti előfizetési díj és/vagy a havi előfizetési díj emelésének jóváhagyását kérte volna.
Thus, it is common ground that ‘the monthly and one-off access charges for standard analogue telephone connections remained unchanged throughout the entire time from 1998 to the end of 2001’ (recital 38 to the contested decision).
Következésképpen megállapítható, hogy „az analóg vonalakhoz való hozzáférés havi előfizetési díja és e vonal bekötésért fizetett használatbavételi díj […] változatlan maradt a két ársapkaidőszak alatt, azaz 1998 és 2001 vége között” (a megtámadott határozat (38) preambulumbekezdése).
The applicant nevertheless maintains that, before 1 May 2002, it was bound in accordance with Paragraph 97(3) of the TKG by the mandatory charges for analogue lines that had been set in 1990 by the Federal Minister for Post and Telecommunications.
A felperes mindenesetre hangsúlyozza, hogy 2002. május 1-je előtt a TKG 97. cikkének (3) bekezdése alapján kötötték őt az analóg vonalakra vonatkozó kötelező díjak, amelyeket a szövetségi postai és távközlési miniszter 1990-ben állapított meg.
However, Paragraph 97(3) of the TKG, containing a transitional provision, provided only that the applicant’s charges approved before the entry into force of the TKG would remain in effect until 31 December 2002 at the latest.
A TKG 97. cikkének (3) bekezdése tartalmaz egy átmeneti rendelkezést, amely csak arról rendelkezik, hogy a felperes azon díjai, amelyeket a TKG hatálybalépését megelőzően hagytak jóvá, legkésőbb 2002. december 31-ig maradnak hatályban.
That provision in no way therefore prevented the applicant from intervening in retail prices by making applications for price changes to RegTP before that date or, in particular, during the entire period from 1 January 1998 to 31 December 2001.
Ez a rendelkezés tehát egyáltalán nem zárta ki azt, hogy a felperes kiskereskedelmi árait a RegTP-hez benyújtott, díjmódosításra vonatkozó kérelmek révén ezen időpontot megelőzően, azaz 1998. január 1-je és 2001. december 31. között is módosítsa.
Second, as regards retail prices for ISDN lines, it is undisputed that, following the applicant’s application, RegTP authorised a reduction in the basic monthly charges by decision of 16 February 2000 (recital 40 to the contested decision).
Másodszor, az ISDN-vonalak kiskereskedelmi árait illetően nem vitatott, hogy a felperes kérelmét követően a RegTP 2000. február 16-i határozatával jóváhagyta a havi előfizetési díj csökkentését (a megtámadott határozat (40) preambulumbekezdése).
Furthermore, throughout the period from 1 January 1998 to 31 December 2001, the applicant made no application for price adjustment in respect of its one-off charges for the provision of ISDN lines.
Ezenkívül az 1998. január 1-je és 2001. december 31. közötti időszak folyamán a felperes egyetlen díjmódosítási kérelmet sem nyújtott be az ISDN-vonal használatbavételéért fizetendő kezdeti előfizetési díjra vonatkozóan.
Those charges, which, according to the applicant, are
E díjak, amelyek a felperes
2008 — CASE T-271/03 based on a 1996 decision of the BMPT and which remained valid in accordance with Paragraph 97(3) of the TKG after the entry into force of the TKG, were not therefore adjusted during the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 (recital 41 to the contested decision).
ÜGY szerint a BMPT által 1996-ban hozott határozaton alapultak, és amelyek a TKG 97. cikke (3) bekezdésének megfelelően a TKG hatálybalépését követően is hatályban maradtak, 1998. január 1-je és 2001. december 31. között tehát nem módosultak (a megtámadott határozat (41) preambulumbekezdése).
It follows that the applicant did not use the discretion available to it in order to secure an increase in its retail prices, which would have helped to reduce the margin squeeze in the period from 1 January 1998 to 31 December 2001.
Mindebből az következik, hogy a felperes nem élt a rendelkezésére álló mozgástérrel annak érdekében, hogy kiskereskedelmi árait emelje, amivel mérsékelhette volna az árpréshatást az 1998. január 1-je és 2001. december 31. közötti időszakban.
On the contrary, it even used that discretion to lower its retail prices in respect of ISDN lines during that period.
Ellenkezőleg, e mozgásteret arra használta, hogy ezen időszak folyamán csökkentse kiskereskedelmi árait az ISDN-vonalak tekintetében.
Finally, in the fourth place, it is necessary to consider whether the Commission has established to the requisite legal standard in the contested decision that the applicant had sufficient scope in the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 to ‘[avoid] the margin squeeze’ (recital 164).
Negyedszer és végül meg kell vizsgálni, hogy a Bizottság a jog által megkövetelt mértékben bizonyította-e a megtámadott határozatban, hogy a felperes az 1998. január 1-je és 2001. december 31. közötti időszakban megfelelő mozgástérrel rendelkezett arra, hogy „az árpréshatást megszüntesse” ((164) preambulumbekezdés).
In that respect, the Commission states in the contested decision that the applicant ‘was in a position [during that period] to end the margin squeeze entirely by adjusting its retail charges’ (recital 199).
E tekintetben a Bizottság a megtámadott határozatban kijelentette, hogy a felperesnek „[a vizsgált időszakban] az előfizetői díjak módosítása révén lehetősége lett volna teljes egészében megszüntetni az árpréshatást” ((199) preambulumbekezdés).
It must be noted in that regard that the margin squeeze identified in the contested decision for that period amounted to EUR [confidential] up to 31 December 1998, EUR [confidential] up to 31 December 1999, EUR [confidential] up to 31 December 2000 and EUR [confidential] up to 31 December 2001 (recitals 152 and 153 to the contested decision, and Table 10).
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy az árpréshatást a megtámadott határozat ezen időszak tekintetében 1998. december 31-ig [bizalmas] euróban, 1999. december 31-ig [bizalmas] euróban, 2000. december 31-ig [bizalmas] euróban, 2001. december 31-ig pedig [bizalmas] euróban állapította meg (a megtámadott határozat (152) és (153) preambulumbekezdése, valamint 10. sz. táblázata).
However, as the Commission contends in its reply to a written question of the Court, it follows from the findings in recital 167 to the contested decision, which have not been challenged by the applicant, that the applicant actually lowered its call charges
Amint azt a Bizottság egy az Elsőfokú Bíróság által feltett írásbeli kérdésre adott válaszában hangsúlyozta, a megtámadott határozat (167) preambulumbekezdésében szereplő, a felperes által nem vitatott ténymegállapításokból az következik, hogy a
DEUTSCHE TELEKOM v COMMISSION by a total of EUR [confidential] during the period 1998 and 1999.
DEUTSCHE TELEKOM KONTRA BIZOTTSÁG felperes a telefonhívások díjait az 1998/1999-es időszakban összességében ténylegesen [bizalmas] euróval csökkentette.
However, that amount — distributed over [confidential] lines (Table 7 of the contested decision) and 24 months — would have enabled the applicant to raise the average price of its retail charges to EUR [confidential] per month.
Ez az összeg – [bizalmas] számú előfizetői vonalra (a megtámadott határozat 7. sz. táblázata) és 24 hónapra elosztva – lehetővé tette volna a felperes számára, hogy kiskereskedelmi árait átlagosan havi [bizalmas] euróval emelje.
It follows that the reduction in call charges would have created sufficient scope to end entirely the margin squeeze identified in the contested decision.
Mindebből az következik, hogy a telefonhívások díjának csökkenése jelentette mozgástér lehetővé tette volna a megtámadott határozatban megállapított árpréshatás teljes egészének megszüntetését.
For if, by exercising its discretion, the applicant had ended the margin squeeze as from 1998, it would have sufficed for the applicant to maintain the balance between its charges for wholesale access and its retail charges in order to avoid the margin squeeze identified in the contested decision throughout the period from 1 January 1998 to 31 December 2001.
Amennyiben e mozgásteret kihasználva a felperes az árpréshatást 1998-ben megszüntette volna, elég lett volna a nagykereskedelmi és kiskereskedelmi díjak közötti arányt fenntartania ahhoz, hogy az 1998. január 1-je és 2001. december 31. közötti időszakban végig elkerülje a megtámadott határozatban megállapított árpréshatást.
In addition, as the Commission also points out in the contested decision (recital 167), it is common ground that the applicant reduced its call charges further during the 2000 and 2001 period to EUR [confidential], and that the effect of that reduction was to increase further the applicant’s scope to raise its retail prices.
Emellett nem vitatott, hogy – amint azt a Bizottság a megtámadott határozatban kifejtette ((167) preambulumbekezdés) – a felperes újabb díjcsökkentést hajtott végre a telefonhívások tekintetében a 2000/2001-es időszakban [bizalmas] euró összegben, amely csökkentés tovább növelte a felperes mozgásterét a kiskereskedelmi árak emelése terén.
At the hearing the applicant pointed out that, during the period from 1 January 1998 to 31 December 2001, RegTP had to investigate compliance with the price ceilings separately in respect of business and private customers.
A tárgyaláson a felperes rámutatott arra, hogy az 1998. január 1-je és 2001. december 31. közötti időszak folyamán a RegTP-nek külön kellett vizsgálnia az ársapkaszabályozás betartását az egyéni, illetve az üzleti felhasználók számára nyújtott szolgáltatások tekintetében.
The applicant maintains that it had little scope to increase retail prices for individuals, and that it could not use its greater discretion to increase retail access prices for its business customers because that would have resulted in discrimination against those customers, contrary to point 3 of Paragraph 24(2) of the TKG.
Hangsúlyozta, hogy mozgástere a magánszemélyeknek nyújtott hozzáférés kiskereskedelmi árainak emelése terén csekély volt, és azt a szélesebb mozgásteret sem tudta kihasználni, amely az üzleti felhasználók számára nyújtott hozzáférések kiskereskedelmi árainak emelése tekintetében rendelkezésére állt, mivel ez az adott ügyfélkör hátrányos megkülönböztetését jelentette volna, amely ellentétes a TKG 24. cikke (2) bekezdésének 3. pontjával.
However, in its application, the applicant has not disputed the finding in recital 167 to the contested decision that the amount released by the reductions in call charges could have been redirected to ‘connections for residential and business customers’ and could have been used entirely to increase retail access charges. Nor, in its application, has the applicant disputed the Commission’s statement in recital 132 to the
Ugyanakkor a felperes nem vitatta a keresetében azt a megtámadott határozat (167) preambulumbekezdésében szereplő megállapítást, mely szerint a telefonhívások díjainak csökkentése révén felszabaduló összegeket át lehetett volna csoportosítani az „egyéni és üzleti felhasználók számára nyújtott hozzáférések” területére, és teljes egészében az előfizetők hozzáférési díjainak emelésére lehetett volna
The line of argument referred to in paragraph 136, which was raised for the first time at the hearing, must therefore be declared inadmissible, in accordance with Article 48(2) of the Rules of Procedure.
A 136. pontban hivatkozott, első ízben a tárgyaláson felvetett érvelést ezért elfogadhatatlannak kell minősíteni az eljárási szabályzat 28. cikkének 2. §-a alapján.
Finally, it must be noted that the applicant does not dispute the finding in recital 168 to the contested decision that, during the period from 1 January 1998 to 31 December 2001, it could have ‘[undertaken] further reductions in call charges … and thereby … [obtained additional] leeway for price increases in the monthly and one-off charges for analogue and ISDN connections’.
Végül meg kell állapítani, hogy a felperes nem vitatta azt a megtámadott határozat (168) preambulumbekezdésében szereplő megállapítást, mely szerint az 1998. január 1-je és 2001. december 31. közötti időszakban lehetősége lett volna „a telefonhívások díjának további csökkentésére, […] így [további] mozgásteret nyert volna az analóg és ISDN-vonalak kezdeti előfizetési díjainak és havi előfizetési díjainak emelésére”.
It follows from all the foregoing that the Commission was entitled to find in the contested decision (recitals 164 and 199) that the applicant had sufficient scope during the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 to end entirely the margin squeeze complained of in that decision.
A fentiekből az következik, hogy a Bizottság joggal állapította meg a megtámadott határozatban ((164) és (199) preambulumbekezdés), hogy a felperes számára az 1998. január 1-je és 2001. december 31. közötti időszakban megfelelő mozgástér állt rendelkezésre ahhoz, hogy a megtámadott határozatban megállapított árpréshatást teljes mértékben megszüntesse.
It must be borne in mind that a new price cap system in Germany, approved by RegTP by decision of 21 December 2001, has been in force since 1 January 2002.
Fel kell idézni, hogy 2002. január 1-je óta Németországban egy új ársapkaszabályozás él, amelyet a RegTP 2001. december 21-i határozata vezetett be. E határozat
Under the terms of that decision, ‘end-user lines’ are in a separate basket.
DEUTSCHE TELEKOM KONTRA BIZOTTSÁG értelmében az „előfizetői vonalak” egy külön kosárba tartoznak.
Within that basket, the increase in retail prices for analogue and ISDN connections was capped at 4.1% per annum.
E kosáron belül az analóg és az ISDN-vonalak kiskereskedelmi díjainak emelése maximum évi 4,1% lehetett.