natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In these circumstances, determining what constitutes a threat to international peace and security and the measures required to maintain or re-establish them is the responsibility of the Security Council alone and, as such, escapes the jurisdiction of national or Community authorities and courts, subject only to the inherent right of individual or collective self-defence mentioned in Article 51 of the Charter.
Ebben az összefüggésben annak megállapítása, hogy mi jelent fenyegetést a nemzetközi békére és biztonságra nézve, valamint, hogy melyek az azok megőrzéséhez vagy helyreállításához szükséges intézkedések, a Biztonsági Tanács kizárólagos hatáskörébe tartozik, és ily módon nem tartozik a nemzeti és közösségi hatóságok és bíróságok hatáskörébe, az Alapokmány 51. cikkében foglalt egyéni vagy kollektív önvédelem természetes jogának egyedüli kivételével.
Where, acting pursuant to Chapter VII of the Charter of the United Nations, the Security Council, through its Sanctions Committee, decides that the funds of certain individuals or entities must be frozen, its decision is binding on the members of the United Nations, in accordance with Article 48 of the Charter.
Annálfogva, hogy a Biztonsági Tanács a Szankcióbizottságon keresztül az Egyesült Nemzetek Alapokmányának VII. fejezete alapján eljárva, úgy határoz, hogy bizonyos magánszemélyek vagy szervezetek pénzeszközeit be kell fagyasztani, döntése az Alapokmány 48. cikkének megfelelően kötelező az Egyesült Nemzetek összes tagjára nézve.
In light of the considerations set out in paragraphs 193 to 204 above, the claim that the Court of First Instance has jurisdiction to review indirectly the lawfulness of such a decision according to the standard of protection of fundamental rights as recognised by the Community legal order, cannot be justified either on the basis of international law or on the basis of Community law.
A fenti 193–204. pontban kifejtett megfontolásokra tekintettel, az Elsőfokú Bíróság hatáskörének megállapítása az ilyen határozat jogszerűségének kapcsolódó és az alapvető jogok védelme közösségi jogrendben elismert követelményeinek mércéjével történő vizsgálata végett, nem lenne igazolható sem a nemzetközi, sem pedig a közösségi jog alapján.
First, such jurisdiction would be incompatible with the undertakings of the Member States under the Charter of the United Nations, especially Articles 25, 48 and 103 thereof, and also with Article 27 of the Vienna Convention on the Law of Treaties [concluded in Vienna on 25 May 1969].
Egyrészt, az ilyen hatáskör összeegyeztethetetlen lenne a tagállamoknak az Egyesült Nemzetek Alapokmánya – különösen annak 25., 48. és 103. cikke – alapján vállalt kötelezettségeivel ugyanúgy, mint a szerződések jogáról szóló [Bécsben, 1969. május 23-án kelt] bécsi egyezmény 27. cikkével.
Second, such jurisdiction would be contrary to provisions both of the EC Treaty, especially Articles 5 EC, 10 EC, 297 EC and the first paragraph of Article 307 EC, and of the Treaty on European Union, in particular Article 5 EU, in accordance with which the Community judicature is to exercise its powers on the conditions and for the purposes provided for by the provisions of the EC Treaty and the Treaty on European Union.
Másrészt, az ilyen hatáskör ellentétes lenne mind az EK-Szerződés rendelkezéseivel, különösen az EK 5., EK 10., EK 297. cikkel és az EK 307. cikk első bekezdésével, mind pedig az EU-Szerződés rendelkezéseivel, különösen az EU 5. cikkel, amelynek értelmében a közösségi bíróság jogosítványait az EK-Szerződésben és az EU-Szerződésben foglalt feltételekkel és célok érdekében gyakorolja.
It would, what is more, be incompatible with the principle that the Community’s powers and, therefore, those of the Court of First Instance, must be exercised in compliance with international law (Case C-286/90 Poulsen and Diva Navigation [1992] ECR I-6019, paragraph 9, and Case C-162/96 Racke [1998] ECR I-3655, paragraph 45).
Ez a hatáskör még inkább összeegyeztethetetlen lenne azzal a jogelvvel, miszerint a Közösség – és ebből következőleg az Elsőfokú Bíróság – hatásköreit a nemzetközi jog tiszteletben tartásával kell gyakorolni (a C-286/90. sz., Poulsen és Diva Navigation ügyben 1992. november 24-én hozott ítélet [EBHT 1992., I-6019. o.] 9. pontja és a C-162/96. sz. Rackeügyben 1998. június 16-án hozott ítélet [EBHT 1998., I-3655. o.] 45. pontja).
It must therefore be considered that the resolutions of the Security Council at issue fall, in principle, outside the ambit of the Court’s judicial review and that the Court has no authority to call in question, even indirectly, their lawfulness in the light of Community law.
Meg kell tehát állapítani, hogy a Biztonsági Tanács szóban forgó határozatai főszabály szerint nem tartoznak az Elsőfokú Bíróság által végzett bírósági felülvizsgálat hatálya alá, és az Elsőfokú Bíróság nincs feljogosítva arra, hogy a szóban forgó határozatok jogszerűségét a közösségi jogra való tekintettel, akár csak kapcsolódó jelleggel, megkérdőjelezze.
On the contrary, the Court is bound, so far as possible, to interpret and apply that law in a manner compatible with the obligations of the Member States under the Charter of the United Nations.’
Ellenkezőleg, az Elsőfokú Bíróság köteles megtenni lehetőség szerint mindent annak érdekében, hogy a közösségi jogot a tagállamoknak az Egyesült Nemzetek Alapokmánya fennálló kötelezettségeivel összeegyeztethetően értelmezze és alkalmazza.”
In Kadi, paragraph 226, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 277, the Court of First Instance found that it was, none the less, empowered to check, indirectly, the lawfulness of the resolutions of the Security Council in question with regard to jus cogens, understood as a body of higher rules of public international law binding on all subjects of international law, including the bodies of the United Nations, and from which no derogation is possible.
A megtámadott Kadiítélet 226. pontjában és a megtámadott Yusuf és Al Barakaat ítélet 277. pontjában az Elsőfokú Bíróság azt állapította meg, hogy jogosult azonban kapcsolódó jelleggel vizsgálni a Biztonsági Tanács szóban forgó határozatainak jogszerűségét, tekintettel a ius cogensre, amely a nemzetközi jog összes jogalanyára (beleértve az ENSZ fórumait is) kötelező nemzetközi közrendként értendő, és amelytől az eltérés nem lehetséges.
In paragraphs 227 to 231 of Kadi, drawn up in terms identical to those of paragraphs 278 to 282 of Yusuf and Al Barakaat, the Court of First Instance held as follows:
E tekintetben az Elsőfokú Bíróság a megtámadott Kadiítélet 227–231. pontjában, amelynek megfogalmazása azonos a megtámadott Yusuf és Al Barakaat ítélet 278–282. pontjáéval, a következőt állapította meg:
In this connection, it must be noted that the Vienna Convention on the Law of Treaties, which consolidates the customary international law and Article 5 of which provides that it is to apply “to any treaty which is the constituent instrument of an international organisation and to any treaty adopted within an international organisation”, provides in Article 53 for a treaty to be void if it conflicts with a peremptory norm of general international law (jus cogens), defined as “a norm accepted and recognised by the international community of States as a whole as a norm from which no derogation is permitted and which can be modified only by a subsequent norm of general international law having the same character”.
E tekintetben meg kell említeni, hogy a szerződések jogáról szóló bécsi egyezmény, amely kodifikálja a nemzetközi szokásjogot (és amelynek 5. cikke úgy rendelkezik, hogy az »minden olyan szerződésre vonatkozik, amely nemzetközi szervezetet hoz létre és azokra is, amelyeket nemzetközi szervezet keretében fogadnak el«), 53. cikkében előírja a megkötésének időpontjában az általános nemzetközi jog valamely feltétlen alkalmazást igénylő szabályába (ius cogens) ütköző szerződés semmisségét, amely a meghatározás szerint olyan normát jelent, amelyet az államok nemzetközi közössége – mint egész – olyanként fogadott el és ismert el, mint amelytől nem lehet eltérni, és amelyet csak a nemzetközi jognak az ugyanilyen jellegű későbbi szabályával lehet megváltoztatni.
Similarly, Article 64 of the Vienna Convention provides that: “If a new peremptory norm of general international law emerges, any existing treaty which is in conflict with that norm becomes void and terminates”.
Hasonlóképpen, a bécsi egyezmény 64. cikke úgy rendelkezik, hogy »[h]a az általános nemzetközi jog új, feltétlen alkalmazást igénylő szabálya alakul ki, valamennyi, ezzel a szabállyal ellentétben fennálló szerződés semmissé válik és megszűnik«.
Furthermore, the Charter of the United Nations itself presupposes the existence of mandatory principles of international law, in particular, the protection of the fundamental rights of the human person.
Végeredményben, maga az Egyesült Nemzetek Alapokmánya is feltételezi a nemzetközi jog feltétlen alkalmazást igénylő elveinek létezését, különösen pedig az ember alapvető jogainak védelmét.
In the preamble to the Charter, the peoples of the United Nations declared themselves determined to “reaffirm faith in fundamental human rights, in the dignity and worth of the human person”.
Az Alapokmány preambulumában az Egyesült Nemzetek népei kinyilvánították elhatározásukat »hogy újból hitet tesz[nek] az alapvető emberi jogok, az emberi személyiség méltósága és értéke […] mellett«.
In addition, it is apparent from Chapter I of the Charter, headed “Purposes and Principles”, that one of the purposes of the United Nations is to encourage respect for human rights and for fundamental freedoms.
Ezenkívül az Alapokmány »Célok és elvek« címet viselő I. fejezetéből kitűnik, hogy az Egyesült Nemzetek célja többek között az emberi jogok és alapvető szabadságok tiszteletben tartásának előmozdítása.
Those principles are binding on the Members of the United Nations as well as on its bodies.
Ezek az elvek az ENSZ-nek mind a tagjaira, mind a szerveire kötelezőek.
Thus, under Article 24(2) of the Charter of the United Nations, the Security Council, in discharging its duties under its primary responsibility for the maintenance of international peace and security, is to act “in accordance with the Purposes and Principles of the United Nations”.
Így az Egyesült Nemzetek Alapokmánya 24. cikkének (2) bekezdése értelmében a Biztonsági Tanácsnak a nemzetközi béke és biztonság fenntartásáért viselt fő felelőssége viseléséből adódó kötelességei teljesítése során »az Egyesült Nemzetek céljaival és elveivel összhangban kell eljárnia«.
The Security Council’s powers of sanction in the exercise of that responsibility must therefore be wielded in compliance with international law, particularly with the purposes and principles of the United Nations.
Azokat a jogosítványokat tehát, amelyekkel a Biztonsági Tanács ennek a felelősségének a gyakorlása során rendelkezik, a nemzetközi jog, közelebbről pedig az Egyesült Nemzetek céljainak és elveinek tiszteletben tartásával kell használni.
International law thus permits the inference that there exists one limit to the principle that resolutions of the Security Council have binding effect: namely, that they must observe the fundamental peremptory provisions of jus cogens.
A nemzetközi jog alapján tehát arra a következtetésre lehet jutni, hogy a Biztonsági Tanács határozatai kötelező hatálya elvének létezik egy korlátja: a határozatoknak tiszteletben kell tartaniuk a ius cogens cáfolhatatlan alapvető rendelkezéseit.
If they fail to do so, however improbable that may be, they would bind neither the Member States of the United Nations nor, in consequence, the Community.
Ellenkező esetben (bármennyire is valószínűtlen ez az eset) e határozatok nem kötelezőek az ENSZ tagállamaira, sem pedig – ezáltal – a Közösségre nézve.
The indirect judicial review carried out by the Court in connection with an action for annulment of a Community act adopted, where no discretion whatsoever may be exercised, with a view to putting into effect a resolution of the Security Council may therefore, highly exceptionally, extend to determining whether the superior rules of international law falling within the ambit of jus cogens have been observed, in particular, the mandatory provisions concerning the universal protection of human rights, from which neither the Member States nor the bodies of the United Nations may derogate because they constitute “intransgressible principles of international customary law” (Advisory Opinion of the International Court of Justice of 8 July 1996, The Legality of the Threat or Use of Nuclear Weapons, Reports 1996, p.
Az Elsőfokú Bíróság által – a Biztonsági Tanács valamely határozatának végrehajtása végett, bármiféle mérlegelési mozgástér gyakorolhatósága nélkül elfogadott közösségi jogi aktus megsemmisítése iránti kereset elbírálásának keretében – gyakorolt kapcsolódó bírósági felülvizsgálat tehát, nagyon kivételes esetben kiterjedhet a nemzetközi jognak a ius cogenshez, különösen pedig az emberi jogok egyetemes védelmét célzó, feltétlen alkalmazást igénylő szabályaihoz tartozó magasabb rendű szabályai betartásának vizsgálatára, amelyektől sem a tagállamok, sem az ENSZ fórumai nem térhetnek el, mivel azok »a nemzetközi szokásjog áthághatatlan elveit« képezik (a Nemzetközi Bíróság A nukleáris fegyverekkel való fenyegetés vagy azok használatának jogszerűsége ügyében 1996. július 8-án nyilvánított tanácsadó véleményének [Rec.
226, paragraph 79; see also, to that effect, Advocate General Jacobs’s Opinion in Case C-84/95 Bosphorus [1996] ECR I-3953, paragraph 65).’
1996., 226. o.] 79. pontja; lásd, úgyszintén ilyen értelemben Jacobs főtanácsnok által a [C-84/95. sz., az 1996. július 30-án hozott ítélet alapjául szolgáló] Bosphorusügyben előterjesztett indítvány […] [1996. július 30-án hozott ítélet, EBHT 1996., I-3953. o.] 65. pontját).”
Firstly, with particular regard to the alleged breach of the fundamental right to respect for property, the Court of First Instance considered, in Kadi, paragraph 237, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 288, that it fell to be assessed whether the freezing of funds provided for by the contested regulation, as amended by Regulation
Különösen először is a tulajdon tiszteletben tartásához való alapvető jog állítólagos megsértését illetően az Elsőfokú Bíróság a megtámadott Kadiítélet 237. pontjában és a megtámadott Yusuf és Al Barakaat ítélet 288. pontjában úgy vélte, értékelni kell, hogy az 561/2003 rendelettel módosított vitatott rendeletben és közvetetten a
No 561/2003, and, indirectly, by the resolutions of the Security Council put into effect by those regulations, infringed the applicant’s fundamental rights.
Biztonsági Tanács határozataiban (amelyeket ezek a rendeletek végrehajtanak) előírt pénzeszköz-befagyasztás sérti-e a felperes alapvető jogait.
In Kadi, paragraph 238, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 289, the Court of First Instance decided that such was not the case, measured by the standard of universal protection of the fundamental rights of the human person covered by jus cogens.
A megtámadott Kadiítélet 238. pontjában és a megtámadott Yusuf és Al Barakaat ítélet 289. pontjában az Elsőfokú Bíróság úgy ítélte meg, hogy az ember alapvető jogainak a ius cogens hatálya alá tartozó egyetemes védelme alapkövetelmény-szint-jének mércéjével mérve nem ez a helyzet.
In Kadi, paragraphs 239 and 240, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 290 and 291, the Court of First Instance held that the exemptions to and derogations from the obligation to freeze funds provided for in the contested regulation as a result of its amendment by Regulation No 561/2003, itself putting into effect Resolution 1452 (2002), show that it is neither the purpose nor the effect of that measure to submit the persons entered in the summary list to inhuman or degrading treatment.
E tekintetben az Elsőfokú Bíróság a megtámadott Kadiítélet 239. és 240. pontjában, valamint a megtámadott Yusuf és Al Barakaat ítélet 290. és 291. pontjában azt állapította meg, hogy a pénzeszköz-befagyasztási kötelezettség alól a vitatott rendeletben annak az 1452. (2002) számú határozatot végrehajtó 561/2003 rendelettel történt módosítását követően előírt felmentések és kivételek azt mutatják, hogy ennek az intézkedésnek sem nem célja, sem nem következménye az összesített listára felvett személyeket embertelen vagy megalázó bánásmód alá vetni.
In Kadi, paragraphs 243 to 251, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 294 to 302, the Court of First Instance held, in addition, that the freezing of funds did not constitute an arbitrary, inappropriate or disproportionate interference with the right to private property of the persons concerned and could not, therefore, be regarded as contrary to jus cogens, having regard to the following facts:
A megtámadott Kadiítélet 243–251. pontjában és a megtámadott Yusuf és Al Barakaat ítélet 294–302. pontjában az Elsőfokú Bíróság továbbá megállapította, hogy a pénzeszköz-befagyasztás nem valósítja meg az érintettek magántulajdonhoz való jogának önkényes, nem megfelelő vagy aránytalan sérelmét, következésképpen nem tekinthető a ius cogensszel ellentétesnek, figyelemmel az alábbi körülményekre:
— the measures in question pursue an objective of fundamental public interest for the international community, that is to say, the campaign against international terrorism, and the United Nations are entitled to undertake protective action against the activities of terrorist organisations;
– a szóban forgó intézkedések a nemzetközi közösség számára alapvető közérdekű célra irányulnak, nevezetesen a nemzetközi terrorizmus elleni küzdelemre, és az ENSZ jogszerűen indíthat védelmi fellépést a terrorszervezetek üzelmei ellen;
— freezing of funds is a temporary precautionary measure which, unlike confiscation, does not affect the very substance of the right of the persons concerned to property in their financial assets but only the use thereof;
– a pénzeszközök befagyasztása biztosítási intézkedés, amely – az elkobzástól eltérően – nem az érintetteknek a pénzköveteléseiken fennálló tulajdonjogának lényegét sérti, csupán azok használatát korlátozza;
— the resolutions of the Security Council at issue provide for a means of reviewing, after certain periods, the overall system of sanctions;
– a Biztonsági Tanács szóban forgó határozatai a szankciók általános rendszerének időszakos felülvizsgálatára irányuló eljárásról rendelkeznek;
— those resolutions set up a procedure enabling the persons concerned to present their case at any time to the Sanctions Committee for review, through the Member State of their nationality or that of their residence.
– e határozatok olyan eljárást vezetnek be az érintettek számára, amely lehetővé teszi, hogy ügyüket – az állampolgárságuk vagy a lakóhelyük szerinti tagállamon keresztül – felülvizsgálatra bármikor a Szankcióbizottság elé terjesszék.
As regards, secondly, the alleged breach of the right to be heard, and more particularly, first, the applicants’ alleged right to be heard by the Community institutions before the contested regulation had been adopted, the Court of First Instance held as follows in paragraph 258 of Kadi, to which paragraph 328 of Yusuf and Al Barakaat corresponds, mutatis mutandis:
Másodszor, ami a meghallgatáshoz való jog állítólagos megsértését és különösen egyrészt a felpereseknek a vitatott rendelet megalkotása előtt a közösségi intézmények általi meghallgatáshoz való állítólagos jogát illetően az Elsőfokú Bíróság a megtámadott Kadiítélet 258. pontjában, amely értelemszerűen megfelel a megtámadott Yusuf és Al Barakaat ítélet 328. pontjának, a következőt állapította meg:
‘In this instance, as is apparent from the preliminary observations above on the relationship between the international legal order under the United Nations and the Community legal order, the Community institutions were required to transpose into the Community legal order resolutions of the Security Council and decisions of the Sanctions Committee that in no way authorised them, at the time of actual implementation, to provide for any Community mechanism whatsoever for the examination or re-examination of individual situations, since both the substance of the measures in question and the mechanisms for re-examination (see paragraphs 262 et seq. …) fell wholly within the purview of the Security Council and its Sanctions Committee.
„Márpedig jelen esetben, amint az az Egyesült Nemzetek révén létrejött nemzetközi jogrend és a közösségi jogrendszer közötti összefüggéssel kapcsolatban fentebb ismertetett előzetes észrevételekből kitűnik, a közösségi intézmények kötelesek voltak a Biztonsági Tanács és a Szankcióbizottság határozatait a közösségi jogrendszerbe átültetni, amelyek – konkrét végrehajtásuk szakaszában – nem hatalmazták fel őket az egyéni helyzetek vizsgálatára vagy felülvizsgálatára szolgáló bármilyen közösségi eljárás megteremtésére, minthogy mind a szóban forgó intézkedések érdemi része, mind pedig a felülvizsgálati eljárások (lásd a […] 262. és azt követő pontokat) teljesen a Biztonsági Tanács és Szankcióbizottsága jogkörébe tartoznak.
As a result, the Community institutions had no power of investigation, no opportunity to check the matters taken to be facts by the Security Council and the Sanctions Committee, no discretion with regard to those matters and no discretion either as to whether it was appropriate to adopt sanctions vis-à-vis the applicants.
Következésképpen a közösségi intézmények nem rendelkeztek a Biztonsági Tanács és a Szankcióbizottság által elfogadott tényekre vonatkozólag semmiféle vizsgálati jogosítvánnyal, illetőleg felülvizsgálati lehetőséggel, e tények tekintetében semmilyen mérlegelési mozgástérrel és a felperessel szembeni szankciók elfogadásának célszerűségére vonatkozólag semmilyen mérlegelési szabadsággal. A meghallgatáshoz való jogra vonatkozó
The principle of Community law relating to the right to be heard cannot apply in such circumstances, where to hear the person concerned could not in any case lead the institution to review its position.’
EGYESÍTETT ÜGYEK közösségi jogi jogelvet ilyen körülmények között, amelyben az érintett meghallgatása semmilyen esetben nem indíthatja az intézményt álláspontjának felülvizsgálatára, nem kell alkalmazni.”
The Court of First Instance concluded in Kadi, paragraph 259, that the Council was not obliged to hear the applicant on the subject of his inclusion in the list of persons and entities affected by the sanctions, in the context of the adoption and implementation of the contested regulation and, in Yusuf and Al Barakaat, paragraph 329, that the Council was not obliged to hear the applicants before the contested regulation was adopted.
Az Elsőfokú Bíróság a megtámadott Kadiítélet 259. pontjában ebből arra következtetett, hogy a Tanács nem volt köteles a vitatott rendelet megalkotásával és végrehajtásával összefüggésben a felperest a szankciókkal érintett személyek és szervezetek listáján való további szerepeltetésével kapcsolatban meghallgatni, valamint a megtámadott Yusuf és Al Barakaat ítélet 329. pontjában arra következtetett, hogy a Tanács nem volt köteles a vitatott rendelet megalkotása előtt a felpereseket meghallgatni.
With regard, second, to breach of the applicants’ alleged right to be heard by the Sanctions Committee in connection with their inclusion in the summary list, the Court of First Instance held in paragraph 261 of Kadi and paragraph 306 of Yusuf and Al Barakaat that no such right was provided for by the Security Council’s resolutions at issue.
Ami másodszor a felpereseknek az összesített listára való felvételével összefüggésben a Szankcióbizottság által történő meghallgatáshoz való állítólagos jogának a megsértését illeti, az Elsőfokú Bíróság a megtámadott Kadiítélet 261. pontjában és a megtámadott Yusuf és Al Barakaat ítélet 306. pontjában megállapította, hogy ilyen jogot a kérdéses biztonsági tanácsi határozatok nem biztosítanak.