natgillin/translations-raw huggingface dataset:
With regard, third, to the possibility of the guarantee institution refusing, by reasoned decision, to pay the compensation for dismissal for which it is responsible (see, to that effect, Rodríguez Caballero, paragraph 36), it is clear from Article 28.3 of Royal Decree 505/1985 that such an institution is only empowered actually to reject the request for payment if it is able, for example in any subsequent judicial procedure, to adduce evidence of circumstances supporting a finding of abuse within the meaning of that provision.
Harmadszor, a garanciaintézet azon lehetőségével kapcsolatban, hogy indokolt határozatban elutasítsa az általa fizetendő végkielégítésre vonatkozó igényt (lásd e tekintetben a fent hivatkozott Rodrígez Caballero-ügyben hozott ítélet 36. pontját), az 505/1985. sz. királyi rendelet 28. §-ának (3) bekezdéséből kitűnik, hogy valamely ilyen intézet ténylegesen csak akkor utasíthatja el a kifizetés iránti kérelmet, ha például egy lehetséges későbbi bírósági eljárásban bizonyítékot tud szolgáltatni olyan körülményekről, amelyekből levonható az a következtetés, hogy fennáll az e rendelkezés értelmében vett visszaélés esete.
However, in practice, it is hard to imagine how the guarantee institution concerned could, where appropriate, establish and prove such circumstances, since it is not permitted to take part in the extrajudicial conciliation procedure.
Márpedig a gyakorlatban nehezen elképzelhető, hogy a szóban forgó garanciaintézet adott esetben ilyen körülményeket állapít meg és bizonyít, ha a peren kívüli egyezségre irányuló eljárásban nincs joga részt venni.
That is equally true with regard to the power of the guarantee institution to bring an action under Article 67(1) of the LPL.
Ez érvényes a garanciaintézetnek az LPL 67. §a értelmében fennálló keresetindítási hatáskörére is.
It must therefore be held that compensation for dismissal recognised by an extrajudicial conciliation settlement does not offer sufficient guarantees of the avoidance of abuse, unlike compensation in a conciliation procedure carried out in the presence of a judicial body, in which the guarantee institution has the right to intervene.
Meg kell állapítani, hogy a peren kívüli egyezségben elismert végkielégítés nem nyújt elegendő garanciát a visszaélések elkerüléséhez, szemben azon végkielégítésekkel, amelyeket bíróság előtt kötött olyan perbeli egyezség során állapítottak meg, amelybe a garanciaintézet is beavatkozhat.
That conclusion is not called into question by legislation on ‘salarios de tramitación’ appearing in Article 33(1) of the Workers’ Statute which does not provide protection equivalent to that relating to the compensation awarded pursuant to Article 33(2) of the Workers’ Statute in order to avoid abuses.
Ezt a megállapítást nem kérdőjelezheti meg a munkavállalók jogállásáról szóló jogszabály 33. §-ának (1) bekezdésében említett „salarios de tramitaciónra” vonatkozó szabályozás sem, amely a visszaélések elkerülése érdekében nem rendelkezik az ugyanezen 33. § (2) bekezdése alapján nyújtott kártérítésre vonatkozó védelemmel azonos védelemről.
In that regard, it is clear from the order for reference that, by its question, the national court also wishes to know whether, for the compensation provided for in Article 33(2), the protection measure at issue is actually ‘necessary’ within the meaning of Article 10(a) of Directive 80/987.
E tekintetben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a nemzeti bíróság által előterjesztett kérdés arra is vonatkozik, hogy az említett 33. § (2) bekezdésében említett kártérítéssel kapcsolatban a szóban forgó védelmi intézkedésre a 80/987 irányelv 10. cikkének a) pontja értelmében valóban szükség van-e.
In that regard, it should be noted that, when they are recognised in an extrajudicial conciliation settlement, claims such as ‘salarios de tramitación’, by their very nature, are not generally liable to be fixed in circumstances where there is abuse.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a „salarios de tramitaciónhoz” hasonló követeléseket jellegüknél fogva általában nem lehet megállapítani visszaélésszerű körülmények között, ha azokat peren kívüli egyezségben ismerik el.
As such claims are calculated and established according to objective criteria, they do not leave the parties a sufficiently wide discretion to encourage abuses when they are determined, unlike compensation calculated in accordance with Article 33(2) of the Workers’ Statute.
Mivel az ilyen követeléseket objektív kritériumok alapján számítják ki és állapítják meg, azok – szemben a munkavállalók jogállásáról szóló jogszabály 33. §-ának (2) bekezdése alapján számított kártérítésekkel – kevés teret engednek a feleknek, hogy a követelések meghatározása során visszaélésszerű magatartást tanúsítsanak.
The need to exclude compensation recognised in an extrajudicial conciliation settlement from the guarantee by the guarantee institution of payment of outstanding claims cannot therefore be called into question in the light of the treatment from which claims such as ‘salarios de tramitación’ benefit.
Annak szükségességét, hogy a peren kívüli egyezségben elismert kártérítést kizárják a nem teljesített követelések garanciaintézetek által biztosított kifizetésének garanciájából, ennélfogva a „salarios de tramitaciónra” vonatkozóhoz hasonló követelések kezelésének szempontjából nem lehet megkérdőjelezni.
In the light of all the foregoing considerations, the answer to the question referred by the national court must be that the first paragraph of Article 3 of Directive 80/987 is to be interpreted as meaning that a Member State has the power to exclude compensation granted for unfair dismissal from the payment guarantee of the guarantee institutions pursuant to that provision where they have been recognised by an extrajudicial conciliation settlement and such exclusion, objectively justified, constitutes a measure necessary to avoid abuses within the meaning of Article 10(a) of that directive.
A fenti megállapítások összességére tekintettel a kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 80/987 irányelv 3. cikkének első bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a tagállamnak lehetősége van kizárni a jogellenes elbocsátásért járó kártérítést az e rendelkezés alapján a garanciaintézetek által biztosított kifizetések garanciájából, ha azt peren kívüli egyezségben ismerték el, és hogy ez az objektíve indokolt kizárás ugyanezen irányelv 10. cikkének a) pontja alapján visszaélések elkerüléséhez szükséges intézkedésnek minősül.
The first paragraph of Article 3 of Council Directive 80/987/EEC of 20 October 1980 relating to the protection of employees in the event of the insolvency of their employer, as amended by Directive 2002/74/EC of the European Parliament and of the Council of 23 September 2002, is to be interpreted as meaning that a Member State has the power to exclude compensation granted for unfair dismissal from the payment guarantee of the guarantee institutions pursuant to that provision where they have been recognised by an extrajudicial conciliation settlement and such exclusion, objectively justified, constitutes a measure necessary to avoid abuses within the meaning of Article 10(a) of that directive.
A 2002. szeptember 23-i 2002/74/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, a munkáltató fizetésképtelensége esetén a munkavállalók védelméről szóló, 1980. október 20-i 80/987/EGK tanácsi irányelv 3. cikkének első bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a tagállamnak lehetősége van kizárni a jogellenes elbocsátásért járó kártérítést az e rendelkezés alapján a garanciaintézetek által biztosított kifizetések garanciájából, ha azt peren kívüli egyezségben ismerték el, és hogy ez az objektíve indokolt kizárás ugyanezen irányelv 10. cikkének a) pontja alapján visszaélések elkerüléséhez szükséges intézkedésnek minősül.
Case C-507/06
C-507/06. sz. ügy
(Reference for a preliminary ruling from the Oberlandesgericht Innsbruck)
(az Oberlandesgericht Innsbruck [Ausztria] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
(Entitlement to childcare allowance in Austria — Periods of drawing family benefits in another Member State not taken into account — Regulation (EEC) No 1408/71)
„Az ausztriai gyermekgondozási támogatáshoz való jogosultság – Más tagállamban igénybe vett családi ellátás időszakainak figyelmen kívül hagyása – 1408/71/EGK rendelet”
Social security for migrant workers — Equal treatment — Childcare allowance(Council Regulation No 1408/71, Art. 3(1))
(1408/71 tanácsi rendelet, 3. cikk, (1) bekezdés)
Article 3(1) of Regulation No 1408/71 precludes a Member State from refusing to take into account, for the purposes of granting a family benefit such as childcare allowance, the period during which a comparable benefit was drawn in another Member State as if that period had been completed in its own territory.
Az 1408/71 rendelet 3. cikkének (1) bekezdésével ellentétes, ha valamely tagállam a gyermekgondozási támogatáshoz hasonló családi támogatás odaítélése során megtagadja, hogy más tagállamban hasonló ellátás igénybevételének időszakát ugyanolyan módon vegye figyelembe, mintha azt a saját területén vették volna igénybe.
also all covert forms of discrimination which, through the application of other distinguishing criteria, lead in fact to the same result.
de minden rejtett módon való hátrányos megkülönböztetést is, amely egyéb megkülönböztető kritériumok alkalmazása által ténylegesen ugyanarra az eredményre vezet.
Accordingly, conditions imposed by national law must be regarded as indirectly discriminatory where, although applicable irrespective of nationality, they affect essentially migrant workers or the great majority of those affected are migrant workers, where they are applicable without distinction but can more easily be satisfied by national workers than by migrant workers, or where there is a risk that they may operate to the particular detriment of the latter.
Ezért közvetetten hátrányosan megkülönböztetőnek kell tekinteni a nemzeti jog azon előírásait, amelyek – bár az állampolgárságra való tekintet nélkül alkalmazandók – lényegében vagy nagy többségében a migráns munkavállalókat érintik, illetve azokat a mindenkire egyaránt alkalmazandó előírásokat, amelyeket a hazai munkavállalók a migráns munkavállalóknál könnyebben tudnak teljesíteni, illetve amelyek esetében különösen fennáll a kockázat, hogy ez utóbbiakat hátrányosan érinti.
The principle of nondiscrimination, as laid down in Article 39(2) EC and implemented, as far as concerns social security for migrant workers, by Article 3(1) of Regulation No 1408/71, prohibits not only overt discrimination based on the nationality of the beneficiaries of social security schemes but
A hátrányos megkülönböztetésnek az EK 39. cikk (2) bekezdésében előírt és a migráns munkavállalók szociális biztonságával kapcsolatban a fent hivatkozott 3. cikk (1) bekezdésében konkrétan meghatározott tilalma ugyanis nemcsak a szociális biztonsági rendszerek kedvezményezettjeinek állampolgársága alapján történő nyilvánvaló hátrányos megkülönböztetést tiltja,
JUDGMENT OF THE COURT (Second Chamber)21 February 2008 *
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Oberlandesgericht Innsbruck (Austria), made by decision of 30 November 2006, received at the Court on 13 December 2006, in the proceedings
A C-507/06. sz. ügyben, az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet az Oberlandesgericht Innsbruck (Ausztria) a Bírósághoz 2006. december 13-án érkezett 2006. november 30-i határozatával terjesztett elő az előtte
THE COURT (Second Chamber), composed of C.W.A. Timmermans, President of the Chamber, L. Bay Larsen, K. Schiemann (Rapporteur), P. Kūris and C. Toader, Judges,
A BÍRÓSÁG (második tanács), tagjai: C. W. A. Timmermans tanácselnök, L. Bay Larsen, K. Schiemann (előadó), P. Kūris és C. Toader bírák,
2008 — CASE C-507/06
21-I ÍTÉLET – C-507/06. SZ.
Advocate General: P. Mengozzi, Registrar: R. Grass, having regard to the written procedure, after considering the observations submitted on behalf of:
ÜGY főtanácsnok: P. Mengozzi, hivatalvezető: R. Grass, tekintettel az írásbeli szakaszra, figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
— Ms Klöppel, by D. Rief,
– M. Klöppel képviseletében D. Rief,
— the Tiroler Gebietskrankenkasse, by A. Bramböck, acting as Agent,
– a Tiroler Gebietskrankenkasse képviseletében A. Bramböck, meghatalmazotti minőségben,
— the Austrian Government, by C. Pesendorfer, acting as Agent,
– az osztrák kormány képviseletében C. Pesendorfer, meghatalmazotti minőségben,
— the Italian Government, by I.M. Braguglia, acting as Agent, assisted by W. Ferrante, avvocato dello Stato,
– az olasz kormány képviseletében I. M. Braguglia, meghatalmazotti minőségben, segítője: W. Ferrante avvocato dello Stato,
— the Commission of the European Communities, by V. Kreuschitz, acting as Agent, having decided, after hearing the Advocate General, to proceed to judgment without an Opinion,
– az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében V. Kreuschitz, meghatalmazotti minőségben, tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
KLÖPPEL gives the following
KLÖPPEL meghozta a következő
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Articles 3 and 72 of Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to selfemployed persons and to members of their families moving within the Community, as amended and updated by Council Regulation (EC) No 118/97 of 2 December 1996 (OJ 1997 L 28, p.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1996. december 2-i 118/97/EK tanácsi rendelettel (HL 1997.
The reference has been made in the course of proceedings between Ms Klöppel and the Tiroler Gebietskrankenkasse (Tyrol Regional Health Insurance Fund) concerning the duration of the period during which Ms Klöppel is entitled to receive childcare allowance in Austria.
A kérelem az M. Klöppel és a Tiroler Gebietskrankenkasse közötti jogvitában került előterjesztésre, amelynek tárgya annak az időszaknak a tartama, amely alatt az érintett Ausztriában gyermekgondozási támogatásra jogosult.
As set out in Article 3 of Regulation No 1408/71, headed ‘Equality of treatment’:
Az 1408/71 rendeletnek „Az egyenlő bánásmód elve” című 3. cikke értelmében:
Article 4 of Regulation No 1408/71, headed ‘Matters covered’, provides:
Az 1408/71 rendeletnek „A rendelet alkalmazási köre” című 4. cikke értelmében:
This Regulation shall apply to all legislation concerning the following branches of social security:
E rendelet alkalmazandó a következő szociális biztonsági ágakat érintő valamennyi jogszabályra:
(h) family benefits.
[…] h) családi ellátások.
Article 72 of Regulation No 1408/71, headed ‘Aggregation of periods of insurance, employment or self-employment’, provides:
Az 1408/71 rendeletnek „A biztosítási, szolgálati vagy önálló vállalkozóként folytatott tevékenységi idő összesítése” című 72. cikke kimondja:
‘Where the legislation of a Member State makes acquisition of the right to benefits conditional upon completion of periods of insurance, employment or self-employ-ment, the competent institution of that State shall take into account for this purpose, to the extent necessary, periods of insurance, employment or self-employment completed in any other Member State, as if they were periods completed under the legislation which it administers.’
„Ha egy tagállam jogszabályai szerint az ellátásokra való jogosultság megszerzése a biztosítási, szolgálati vagy önálló vállalkozóként folytatott tevékenységi idő megszerzésétől függ, ezen állam illetékes intézménye a szükséges mértékben figyelembe veszi a más tagállamok területén szerzett biztosítási, szolgálati vagy önálló vállalkozóként folytatott tevékenységi időt, mintha azt az általa alkalmazott jogszabályok szerint szerezték volna.”
Under Article 10a of Regulation No 574/72, headed ‘Rules applicable where an employed or selfemployed person is subject successively to the legislation of several Member States during the same period or part of a period’:
Az 574/72 rendelet „Az abban az esetben alkalmazandó szabályok, ha a munkavállaló vagy önálló vállalkozó azonos időszak vagy azonos részidőszak folyamán egymás után több tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartozik” című 10a. cikke értelmében:
‘Where an employed or selfemployed person has been subject successively to the legislation of two Member States during the period separating two dates for the payment of family benefits as provided for by the legislation of one or both of the Member States concerned, the following rules shall apply:
„Ha a munkavállaló vagy önálló vállalkozó egymást követően két tagállam jogszabályainak hatálya alá is tartozott a családi ellátásoknak az egyik vagy mindkét érintett tagállam jogszabályaiban előírt két kifizetési időpontja közé eső időszakban, úgy a következő szabályokat kell alkalmazni: a) azok a családi ellátások, amelyeket az érintett személy e tagállamok mindegyike jogszabályainak hatálya alá tartozóként igényelhet, megegyeznek a
2008 — CASE C-507/06 number of daily benefits due under the relevant legislation.
21-I ÍTÉLET – C-507/06. SZ.
(b) where the family benefits have been provided by an institution during a period when they should have been provided by another institution, there shall be an adjustment of accounts between the said institutions;
Ha e jogszabályok nem rendelkeznek napi ellátásokról vagy támogatásokról, úgy a családi ellátások juttatása annak arányában történik, hogy a munkavállaló mennyi ideig tartozott az egyes tagállamok jogszabályainak hatálya alá az érintett jogszabályok által meghatározott idő tartamához viszonyítva; b) ha a családi ellátásokat egy intézmény olyan időszakban is folyósította, amikor egy másik intézménynek kellett volna ezt megtennie, úgy az említett intézmények elszámolnak egymás között;
Austrian law
Az osztrák szabályozás
Paragraph 5 of the Law on childcare allowance (Kinderbetreuungsgeldgesetz) of 8 August 2001 (BGBl.
A gyermekgondozási támogatásról (Kinderbetreuungsgeldgesetz) szóló 2001. augusztus 8-i szövetségi törvény (BGBl.
I 103/2001, the ‘KBGG’) provides:
I., 103/2001, a továbbiakban: KBGG) 5. §a kimondja:
If the second parent also claims childcare allowance then the duration of entitlement is extended beyond the age of 30 months for such period as the second parent claims childcare allowance, but not later than the date on which the child reaches the age of 36 months.
Amennyiben a másik szülő is igénybe veszi a gyermekgondozási támogatást, úgy a jogosultsági időszak a 30. hónap betöltését követően minden olyan időszakkal – legfeljebb azonban a gyermek 36 hónapos életkorának betöltéséig – meghosszabbodik, amelyikben a másik szülő gyermekgondozási támogatást vesz igénybe.
Ms Klöppel, a German national and a civil servant of the Land of North Rhine-West-phalia, is resident in Austria and is employed as a teacher at a grammar school in Germany.
M. Klöppel német állampolgár, Észak-Rajna–Vesztfália tartomány köztisztviselője, Ausztriában lakik, és Németországban dolgozik gimnáziumi tanárként.
Until 18 August 2004, she was resident in Germany, where, on 11 April 2004, her daughter was born.
2004. augusztus 18-ig Németországban lakott, ahol 2004. április 11-én lánya született.
Mr Kraler, an Austrian national and Ms Klöppel’s partner and father of that child, came to live at the home of Ms Klöppel from 1 March 2004 onwards, in order to help her in the period before the birth of the child and to care for the child after her birth.
A gyermek apja, M. Klöppel élettársa, C. Kraler osztrák állampolgár, 2004. március 1-jén az érintett lakóhelyére költözött, hogy segítsen élettársának a szülés előtt, és gondoskodjon a gyermekről annak megszületése után.
For that purpose, Mr Kraler’s employer, the University of Innsbruck, granted him unpaid leave.
Ebből a célból C. Kraler ausztriai munkáltatójánál, az innsbrucki egyetemen fizetés nélküli szabadságot vett igénybe.
Ms Klöppel, for her part, was granted unpaid full-time leave from 22 July 2004 until 10 April 2007.
M. Klöppel a maga részéről a 2004. július 22-e és 2007. április 10-e közötti időszakra részmunkaidős foglalkoztatás és szolgálati illetmények nélküli szabadságra ment.
Following the birth of their daughter, Ms Klöppel and Mr Kraler, who were at that time residing in Germany, received the child-raising allowance paid in that State, with the allowance actually having being drawn by Mr Kraler, for the period from 11 April 2004 to 11 August 2004.
Lányuk megszületése után az akkor Németországban lakó M. Klöppel és C. Kraler e tagállamban gyermekgondozási támogatásban részesültek, amelyet a 2004. április 11-től augusztus 11-ig tartó időszakban C. Kraler vett igénybe.
On 18 August 2004, Ms Klöppel and Mr Kraler, together with their child, established themselves in Austria, where Mr Kraler resumed his professional activity.
2004. augusztus 18-án M. Klöppel és C. Kraler gyermekükkel együtt Ausztriába költöztek, ahol C. Kraler újra munkába állt.
From that date onwards until 11 October 2006, Ms Klöppel received childcare allowance in Austria.
Ettől a naptól kezdve 2006. október 11-ig M. Klöppel ausztriai gyermekgondozási támogatást vett igénybe.
Her application for payment of that allowance to be extended until 10 April 2007 was rejected by a decision of the Tiroler Gebietskrankenkasse of 3 May 2006.
M. Klöppel a támogatás folyósításának 2007. április 10-ig történő meghosszabbítására vonatkozó kérelmét a Gebietskrankenkassa Tirol (tiroli
However, Mr Kraler’s drawing of the child-raising allowance in Germany between 11 April 2004 and 11 August 2004 was not taken into account when Ms Klöppel’s entitlement to childcare allowance for a period of 36 months was being examined.
Azt azonban nem vették figyelembe M. Klöppel 36 hónapos időszakra vonatkozó gyermekgondozási támogatáshoz való jogosultságának vizsgálatakor, hogy C. Kraler 2004. április 11-től 2004. szeptember 10-ig német gyermekgondozási támogatásban részesült.
Ms Klöppel appealed against that decision.
M. Klöppel a határozatot keresettel megtámadta.
The Landesgericht Innsbruck followed the reasoning of the Tiroler Gebietskrankenkasse and dismissed Ms Klöppel’s appeal by holding that the latter was entitled to receive the childcare allowance for a period of 30 months only.
A Landesgericht Innsbruck elfogadta a Tiroler Gebietskrankenkasse érvelését, és elutasította M. Klöppel keresetét, kimondva, hogy M. Klöppel csupán a gyermek 30 hónapos koráig volt jogosult gyermekgondozási támogatásra.
Ms Klöppel appealed against that decision; it is in those circumstances that the Oberlandesgericht (Higher Regional Court) Innsbruck decided to stay proceedings and to refer to the Court of Justice the following question for a preliminary ruling:
M. Klöppel fellebbezett az ítélet ellen, ezért az Oberlandesgericht Innsbruck úgy döntött, hogy felfüggeszti az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé: