natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Thus, if a national law merely encourages or makes it easier for undertakings to engage in autonomous anticompetitive conduct, those undertakings remain subject to Articles 81 EC and 82 EC (Joined Cases 40/73 to 48/73, 50/73, 54/73 to 56/73, 111/73, 113/73 and 114/73 Suiker Unie and Others v Commission [1975] ECR 1663, paragraphs 36 to 73, and CIF, cited in paragraph 86 above, paragraph 56; see, to that effect, Case T-387/94 Asia Motor France and Others v Commission [1996] ECR II-961, paragraph 60).
Amennyiben tehát a nemzeti szabályozás arra korlátozódik csupán, hogy a vállalkozásokat önálló versenyellenes magatartás folytatására készteti, illetve annak folytatását könnyebbé teszi, e magatartásra alkalmazandó az EK 81. cikk és az EK 82. cikk (a Bíróság 40/73–48/73., 50/73., 54/73–56/73., 111/73., 113/73. és 114/73. sz., Suiker Unie és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1975. december 16-án hozott ítéletének [EBHT 1975., 1663. o.] 36–73. pontja és a fenti 86. pontban hivatkozott CIF-ügyben hozott ítélet 56. pontja; lásd még ilyen értelemben az Elsőfokú Bíróság T-387/94. sz., Asia Motor France és társai kontra Bizottság ügyben 1996. szeptember 18-án hozott ítéletének [EBHT 1996., II-961. o.] 60. pontját).
It is in the light of the principles set out above that the Court must examine the German legal framework — in particular the TKG, the Charges Order and the decisions taken by RegTP during the period covered by the contested decision — in order to establish whether it eliminated any possibility of competitive activity by the applicant or whether it allowed the applicant sufficient scope to fix its charges at a level which would have enabled it to end or reduce the margin squeeze identified in the contested decision.
A fent ismertetett elvek fényében kell megvizsgálni, hogy a német szabályozás, nevezetesen a TKG, a díjszabályozásról szóló rendelet, valamint a megtámadott határozat által érintett időszak során a RegTP által elfogadott határozatok kizárták-e a felperes részéről a versenyző magatartás bármilyen lehetőségét, illetve hagytak-e számára kellő mozgásteret ahhoz, hogy díjait olyan szinten állapítsa meg, amely lehetővé tette volna a megtámadott határozatban megállapított árpréshatás mérséklését vagy megszüntetését.
2008 — CASE T-271/03
10-I ÍTÉLET – T-271/03. SZ. ÜGY ii.
(ii) The contested decision
A megtámadott határozat
In the contested decision, the Commission examines the charges for wholesale access and the retail charges and finds an ‘abuse by [the applicant] in the form of a margin squeeze generated by a disproportion between [those two charges]’ (recital 57).
A megtámadott határozatban a Bizottság, miután megvizsgálta a nagykereskedelmi és kiskereskedelmi díjakat, megállapította, hogy „[a felperes] visszaélésszerű magatartást tanúsított, amely [e két díj] közötti indokolatlan különbségből eredő árpréshatás formájában jelent meg” (az (57) preambulumbekezdés).
The Commission goes on to indicate in the contested decision that ‘there is an abusive margin squeeze if the difference between the retail prices charged by a dominant undertaking and the wholesale prices it charges its competitors for comparable services is negative, or insufficient to cover the productspecific costs to the dominant operator of providing its own retail services on the downstream market’ (recital 107).
A Bizottság egyébként a megtámadott határozatban megállapította, hogy „visszaélésszerű árpréshatás fennállására lehet következtetni, amennyiben az adott piacon erőfölényben lévő vállalkozás kiskereskedelmi árainak és a versenytársak számára hasonló szolgáltatásokért szabott nagykereskedelmi hozzáférési díjának különbözete negatív, vagy nem elegendő az erőfölényes szolgáltató által a downstream piacon saját előfizetőinek kínált termékek egyedi költségeinek fedezetére” ((107) preambulumbekezdés).
Although the Commission does not, in the contested decision, exclude the possibility of the applicant reducing its charges for wholesale access (recitals 17, 163 and 206), it confines its analysis in that decision to the question whether the applicant had genuine scope to increase its retail prices (recitals 164 to 175).
Még ha a Bizottság a megtámadott határozatban nem is zárta ki annak lehetőségét, hogy a felperes csökkenthette volna a nagykereskedelmi hozzáférés díjait ((17), (163) és (206) preambulumbekezdés), az említett határozatban kizárólag azt vizsgálta, hogy a felperes rendelkezett-e tényleges mozgástérrel a kiskereskedelmi árak emelésére ((164)–(175) preambulumbekezdés).
To that end it distinguishes between two periods.
E tekintetben két időszakot különböztetett meg.
The Commission takes the view first of all that, ‘[i]n the period from the beginning of 1998 to the end of 2001, [the applicant] was in a position to end the margin squeeze entirely by adjusting its retail charges’ (recital 199).
A Bizottság egyrészt úgy vélte, hogy „[a]z 1998 eleje és 2001 vége közötti időszak folyamán az előfizetők számára meghatározott díjak” – más szóval a kiskereskedelmi árak – „módosítása révén [a felperesnek] lehetősége lett volna teljes egészében megszüntetni az árpréshatást” ((199) preambulumbekezdés).
The Commission explains that the applicant ‘could have avoided the margin squeeze by increasing retail charges for analogue and ISDN connections’ (recital 164).
A Bizottság e tekintetben kifejtette, hogy a felperes „megfelelő mozgástérrel rendelkezett ahhoz, hogy az analóg és az ISDN-vonalak kiskereskedelmi árának emelésével az árpréshatást megszüntesse” ((164) preambulumbekezdés).
Next, for the period from 1 January 2002 to the adoption of the contested decision, the Commission also finds that the applicant had scope to increase its retail charges.
Másrészt a 2002. január 1-jétől a megtámadott határozat elfogadásáig terjedő időszak tekintetében a Bizottság ugyancsak azt állapította meg, hogy a felperes számára rendelkezésre állt mozgástér kiskereskedelmi árainak emelésére.
However, that scope applies only to retail prices for ADSL access.
Ez a mozgástér azonban kizárólag az ADSL-hozzáférési szolgáltatások kiskereskedelmi árai tekintetében állt fenn.
The Commission observes in the contested decision that, ‘[s]ince the beginning of 2002, [the applicant] could in any event have reduced the margin squeeze, by increasing the ADSL retail access charges’ (recital 199).
A megtámadott határozatban a Bizottság megállapítja, hogy „[a felperesnek] még 2002 óta is lehetősége lett volna az árpréshatás mérséklésére az ADSL-vonalakhoz tartozó árak emelésével” ((199) preambulumbekezdés).
It explains that, ‘since 1 January 2002, [the applicant’s] only legal means of reducing the margin squeeze has been limited to increases in the T-DSL charges’ (recital 206).
A Bizottság jelzi, hogy „2002. január 1-je óta [a felperesnek] az árpréshatás mérséklésére jogi lehetőségként csak a T-DSL díjának emelése állt rendelkezésére” ((206) preambulumbekezdés).
In those circumstances, it is necessary to consider whether the Commission was correct to find in the contested decision that the applicant had sufficient scope during the two periods identified in paragraphs 94 and 95 above to increase its retail prices, so as to end or reduce the margin squeeze identified in the contested decision.
E körülmények között azt kell megvizsgálni, hogy a Bizottság helyesen állapította-e meg a megtámadott határozatban, hogy a felperes a fenti 94. és 95. pontban azonosított két időszakban megfelelő mozgástérrel rendelkezett kiskereskedelmi árainak emelésére, amely lehetővé tette volna a megtámadott határozatban megállapított árpréshatás mérséklését vagy megszüntetését.
According to the contested decision (recitals 164 and 199), the applicant had sufficient scope to end the margin squeeze in the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 by increasing its retail charges for access to analogue and ISDN lines.
Emlékeztetni kell arra, hogy a megtámadott határozat szerint ((164) és (199) preambulumbekezdés) az 1998. január 1-je és 2001. december 31. közötti időszakban a felperes az analóg és az ISDN-vonalak kiskereskedelmi árának megemelésének lehetőségével megfelelő mozgástérrel rendelkezett az árpréshatás megszüntetésére.
In order to assess the merits of that finding it is necessary, in the first place, to consider the German legislative framework applicable.
E megállapítás helytállóságának értékelése érdekében először is meg kell vizsgálni az alkalmazandó német szabályozási keretet.
In that respect, it must be observed that, under the second sentence of Paragraph 27(1) and Paragraph 25(1) of the TKG, and Paragraphs 4 and 5 of the Charges Order, the applicant’s retail prices for access to analogue and ISDN lines had to be approved by RegTP in the context of a price cap system.
E tekintetben fel kell idézni, hogy a TKG 27. cikke (1) bekezdésének második mondata és 25. cikkének (1) bekezdése, illetve a TEntgV 4. és 5. cikke értelmében az analóg és ISDN-kapcsolatokhoz való hozzáférés tekintetében a felperes által alkalmazott díjakat a RegTP hagyta jóvá ársapkaszabályozás keretében.
The price cap applied to two baskets (residential services and business services) which, for the period from 1 January 1998 to 31 December 2001, consisted of both access services and telephone calls, in particular, local, regional, long-distance and international calls.
Az ársapkaszabályozás két kosarat határozott meg (az egyéni és az üzleti felhasználók számára nyújtott szolgáltatások), amelyek az 1998. január 1-je és 2001. december 31. közötti időszakban egyaránt magukban foglalták a hozzáférési szolgáltatásokat és a távközlési szolgáltatásokat, nevezetesen a helyi, a regionális, a távolsági és a nemzetközi telefonhívásokat is.
In view of the cap imposed by the decision of the BMPT of 17 December 1997, the applicant had to reduce the aggregate price for each of the two baskets by 4.3% in the period from 1 January 1998 to 31 December 1999 and, following the decision of RegTP of 23 December 1999, by 5.6% in the period from 1 January 2000 to 31 December 2001.
A BMPT 1997. december 17-i határozatával meghatározott ársapka értelmében a felperesnek az egyes kosarak árait 4,3%-kal kellett csökkentenie 1998. január 1-je és 1999. december 31. között, és a RegTP 1999. december 23-i határozata értelmében 5,6%-kal a 2000. január 1-je és 2001. december 31. közötti időszakban.
However, it must be held that, within that framework, the applicant was able to adjust its prices after obtaining the prior authorisation of RegTP.
Ugyanakkor meg kell állapítani, hogy e keretek között a felperes a RegTP előzetes jóváhagyásával módosíthatta az árait.
The applicant does not dispute the statement in recitals 37 and 166 to the contested decision that, in the period from 1 January 1998 to 31 December 2001, it lowered its telephone call charges by much more than the 4.3% and 5.6% reductions required by RegTP for the baskets as a whole.
A felperes nem vitatja a megtámadott határozat (37) és (166) preambulumbekezdésében szereplő azon megállapítást, mely szerint az 1998. január 1-je és 2001. december 31. közötti időszakban a telefonhívások díjait oly módon csökkentette, hogy a csökkentés jóval meghaladta a RegTP által a teljes kosárra vonatkozóan előírt 4,3%-ot, illetőleg 5,6%-ot.
RegTP’s reply of 3 April 2002 to the request for information of 23 March 2002 referred to in recital 37 to the contested decision thus confirms that ‘the charges for telephone services regulated under the price cap system were reduced by DEM [confidential] 1 [or approximately EUR [confidential]] over and above the price cap requirements’.
A 2002. március 23-i információkérésre a RegTP által 2002. április 3-án adott válasz, amelyre a megtámadott határozat (37) preambulumbekezdése hivatkozik, megerősíti, hogy „az ársapkaszabályozás hatálya alá tartozó távközlési szolgáltatások díjainak csökkenése [bizalmas] 1német márkával (azaz mintegy [bizalmas] euróval) haladta meg azt a mértéket, amelyet az ársapkaszabályozás alapján meghatároztak”.
That tariff reduction gave the applicant scope to increase its retail prices for access to its analogue and ISDN lines.
Ez a díjcsökkentés mozgásteret teremtett a felperesnek arra, hogy emelje az analóg és az ISDN-vonalakhoz való hozzáférés kiskereskedelmi díjait.
1 — Confidential data omitted.
1 – Bizalmas adatok elrejtve.
As stated in recital 167 to the contested decision, the applicant also admitted in its reply to the statement of objections that there was scope for it to be able to increase the monthly charge per residential line by EUR [confidential] during the 1998 and 1999 price cap period.
Amint az a megtámadott határozat (167) preambulumbekezdéséből kiderül, a felperes a kifogásközlésre adott válaszában is elismerte, hogy létezett mozgástér, amely lehetővé tette volna számára, hogy az ársapkaszabályozás 1998/1999-es időszaka alatt a havi előfizetési díjat lakossági vonalanként [bizalmas] euróval megemelje.
The fact that the applicant did have scope to increase its retail charges is also apparent from remarks made by the German Government in its communication to the Commission of 8 June 2000, in which the German Government stated:
A német kormány által a Bizottságnak címzett 2000. június 8-i közleményben tett észrevételekből ugyancsak az derül ki, hogy a felperesnek volt mozgástere a kiskereskedelmi árak emelésére. A német kormány a következőképpen nyilatkozott:
‘The … complaint that, by its retail price cap decisions, RegTP limited the [applicant’s] discretion to such an extent that an increase in the basic charge would not have been possible is unfounded. … [In fact the applicant] had the scope to raise the basic charge for analogue connections (DEM 21.39) so as better to align the basic charge with the charge of DEM 25.40 authorised on 8 February 1999 for local network access.’
„Megalapozatlan az a […] kifogás, mely szerint a RegTP a kiskereskedelmi árak legmagasabb mértékére vonatkozó határozataival oly módon korlátozta volna [a felperes] mozgásterét, hogy az már nem volt képes emelni a havi előfizetési díjakat. […] [A felperes ugyanis] rendelkezett mozgástérrel arra, hogy az analóg vonalak előfizetési díjait (21,39 DEM) megemelje, hogy az előfizetői díj jobban közelítsen a helyi hurokhoz való hozzáférés 1999. február 8-án jóváhagyott 25,40 DEM összegű díjához.”
Furthermore, RegTP’s decision of 8 February 1999 — to which the applicant refers in its application and in its reply to support its argument that it cannot be held responsible for an infringement of Article 82 EC — confirms that ‘the applicant retains a discretion as regards the adjustment of the various retail prices, subject to the limits applicable to the basket established in the price cap procedure’.
Emellett a RegTP 1999. február 8-i határozata – amelyre a felperes keresetében és válaszában hivatkozik azon érvelésének alátámasztására, mely szerint nem tehető felelőssé az EK 82. cikk megsértéséért – megerősíti, hogy „a felperes továbbra is mozgástérrel rendelkezik az egyes kiskereskedelmi árak kiigazítása terén az ársapkaszabályozás keretében meghatározott kosár korlátai között”.
The Commission was correct therefore to find in recitals 166 and 167 to the contested decision that, having regard to the six applications for reductions in call charges between 1 January 1998 and 31 December 2001, the applicant had scope during that period to apply for increases in the prices of its access services for analogue and ISDN
A Bizottság tehát helyesen állapította meg a megtámadott határozat (166) és (167) preambulumbekezdésében, hogy a telefonhívások díjának csökkentésére vonatkozóan 1998. január 1-je és 2001. december 31. között benyújtott hat kérelemre tekintettel, a felperes ezen időszak során mozgástérrel rendelkezett arra, hogy az analóg és
2008 — CASE T-271/03 lines, while respecting the overall ceilings for baskets of residential and business services.
ISDN-vonalakhoz való hozzáférés díjainak emelésére vonatkozóan kérelmet nyújtson be úgy, hogy mindeközben figyelemmel legyen az egyéni és az üzleti felhasználók számára nyújtott szolgáltatások kosarára vonatkozó globális ársapkára.
Moreover, the applicant admitted at the hearing that it had such scope.
Másrészt a felperes a tárgyaláson elismerte, hogy rendelkezett ilyen mozgástérrel.
In the second place, it is necessary to consider whether, notwithstanding the discretion noted in paragraph 105 above, the applicant is no longer subject to Article 82 EC as a result of RegTP’s intervention in fixing the applicant’s charges.
Másodsorban meg kell vizsgálni, hogy a 105. pontban megállapított mozgástér ellenére a RegTP befolyása a felperes árainak meghatározására azzal a hatással jár-e, hogy ez utóbbi nem vonható felelősségre az EK 82. cikk alapján.
In that respect, it must be borne in mind at the outset that the fact that the applicant’s charges had to be approved by RegTP does not absolve it from responsibility under Article 82 EC (see, to that effect, Case 123/83 BNIC [1985] ECR 391, paragraphs 21 to 23).
E tekintetben már elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy az a tény, hogy a felperes által alkalmazott árakat a RegTP-nek jóvá kellett hagynia, nem szünteti meg az EK 82. cikk alapján fennálló felelősségét (lásd ilyen értelemben a Bíróság 123/83. sz.
Since the applicant (as it also admits in its reply) influences the level of its retail charges through applications to RegTP for authorisation pursuant to Paragraph 28(1) of the TKG, the restrictive effects on competition associated with the margin squeeze found in the contested decision did not originate solely in the applicable national legal framework (Consiglio nazionale degli spedizionieri doganali v Commission, cited in paragraph 87 above, paragraph 61).
BNIC-ügyben 1985. január 30-án hozott ítéletének [EBHT 1985., 391. o.] 21–23. pontját). Mivel a felperes – amint azt egyébként maga is elismerte válaszában – befolyásolja a kiskereskedelmi árait a RegTP-hez a TKG 28. cikkének (1) bekezdése alapján benyújtott kérelmek révén, a megtámadott határozatban megállapított árpréshatással összefüggő versenykorlátozó hatások nem kizárólag az alkalmazandó nemzeti szabályozásra vezethetőek vissza (a fenti 87. pontban hivatkozott Consiglio nazionale degli Spedizionieri Doganali kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 61. pontja).
The applicant nevertheless maintains that it did not have any responsibility under Article 82 EC, as RegTP had checked the compatibility of its charges with Article 82 EC beforehand.
A felperes mindazonáltal ragaszkodik ahhoz, hogy semmilyen felelősség nem terheli az EK 82. cikk alapján, mivel az árak az EK 82. cikkel való összeegyeztethetősége a RegTP részéről előzetes vizsgálat tárgyát képezte.
In that respect, first, it must be noted that the retail charges for access to analogue lines which applied throughout the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 had not been authorised by RegTP, but were based on decisions taken under the legislation in force before the adoption of the TKG. In response to a written
E tekintetben először is meg kell állapítani, hogy az analóg vonalakhoz való hozzáférés díjai az 1998. január 1-je és 2001. december 31. közötti időszakban végig a TKG elfogadása előtt hatályban lévő szabályozás alapján elfogadott határozatokon
DEUTSCHE TELEKOM v COMMISSION question of the Court, the applicant thus confirmed that its retail charges for analogue lines in relation to the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 were based on an open-ended authorisation granted by the Federal Ministry of Post and Telecommunications in 1990 on the basis of the Telecommunications Code (Telekommunikationsordnung).
DEUTSCHE TELEKOM KONTRA BIZOTTSÁG alapultak, és nem a RegTP hagyta azokat jóvá. Az Elsőfokú Bíróság egy írásbeli kérdésére válaszolva a felperes megerősítette, hogy az analóg vonalakhoz való hozzáférés díjai az 1998. január 1-je és 2001. december 31. közötti időszakban a szövetségi postai és távközlési miniszter által – a távközlési rendelet (Telekommunikationsordnung) alapján – 1990-ben lejárati határidő nélkül adott engedélyen alapultak.
However, neither in its application nor in its reply did the applicant claim that the charges fixed under the legislation in force in 1990 had been authorised after the competent authority had considered them as to their conformity with Article 82 EC.
A felperes sem keresetében, sem válaszában nem állította, hogy az 1990-ben hatályos szabályozás alapján megállapított díjait azok EK 82. cikkel való összhangjának vizsgálatát követően hagyták volna jóvá.
Second, it must be noted that the provisions of the TKG in force since 1 August 1996 do not indicate that RegTP considers whether applications for the adjustment of retail charges for access to analogue or ISDN lines are compatible with Article 82 EC.
Másrészt meg kell jegyezni, hogy a TKG 1996. augusztus 1-jén hatályos rendelkezéseiből nem tűnik ki az, hogy a RegTP az analóg és az ISDN-vonalak hozzáférési díjainak módosítására vonatkozó kérelmeket az EK 82. cikkel való összeegyeztethetőség szempontjából vizsgálná.
In support of its argument, the applicant refers however to Paragraph 27(3) of the TKG, under which RegTP is to examine the conformity of the requested adjustment of charges ‘with … other legal provisions’ (said by the applicant to include Article 82 EC) and to the various decisions of RegTP mentioned in paragraph 78 above in which the existence of a margin squeeze was investigated.
Érvelésének alátámasztása érdekében a felperes egyrészt a TKG 27. cikkének (3) bekezdésére hivatkozik, amelynek értelmében a RegTP megvizsgálja a díjmódosítási kérelem összhangját „más jogszabályi rendelkezésekkel”, amely magában foglalja az EK 82. cikket is, másrészt a RegTP különböző, a fenti 78. pontban említett határozataira hivatkozik, amelyek az árpréshatás fennállását vizsgálták.
In that respect it must be stated, first, that even though RegTP is obliged, like all organs of the State, to respect the provisions of the EC Treaty (see, to that effect, CIF, cited in paragraph 86 above, paragraph 49), it was, at the material time, the German body responsible for regulating the telecommunications sector, rather than the competition authority of the Member State concerned.
E tekintetben hangsúlyozni kell először is azt, hogy – még ha a RegTP, mint minden állami szerv, köteles is tiszteletben tartani az EK-Szerződés rendelkezéseit (lásd ilyen értelemben a fenti 86. pontban hivatkozott CIF-ügyben hozott ítéletet) – ez a hatóság a jogvita alapjául szolgáló tények keletkezésének idején a távközlés ágazati szabályozásának alkalmazásáért felelős német hatóság volt, nem pedig az adott állam versenyhatósága.
However, the national regulatory authorities operate under national law which may, as regards telecommunications policy, have objectives which differ from those of Community competition
A nemzeti szabályozó hatóságok ugyanakkor a nemzeti jog alapján
2008 — CASE T-271/03 policy (see the Commission’s Notice of 22 August 1998 on the application of the competition rules to access agreements in the telecommunications sector — framework, relevant markets and principles (OJ 1998 C 265, p. 2), paragraph 13).
ÜGY járnak el, amelynek távközlés-politikai jellegű célkitűzései különbözhetnek a közösségi versenyjog célkitűzéseitől (lásd a versenyszabályoknak a távközlési ágazat hozzáférési megállapodásaira való alkalmazásáról – keret, érintett piacok és alapelvek – szóló, 1998. augusztus 22-i bizottsági közleményt [HL C 265., 2. o.]).
Next, it must be noted that the various decisions of RegTP to which the applicant refers in support of its case do not include any reference to Article 82 EC.
Meg kell emellett állapítani, hogy a RegTP különböző határozatai, amelyekre a felperes érvelésének alátámasztása érdekében hivatkozik, semmilyen utalást nem tartalmaznak az EK 82. cikkre.
It is true that RegTP examined the issue of the margin squeeze in a number of its decisions, particularly those of 8 February 1999, 30 March 2001, 21 December 2001, 11 April 2002 and 29 April 2003.
Igaz, a RegTP több határozatában, így az 1999. február 8-i, a 2001. március 30-i, a 2001. december 21-i, a 2002. április 11-i és a 2003. április 29-i határozatban is foglalkozott az árpréshatással kapcsolatos kérdésekkel.