natgillin/translations-raw huggingface dataset:
That restriction is justified on the ground of the protection of public health where the national legislation in question does not have the effect of prohibiting dental care providers from giving, in a telephone directory or other source of information accessible by the public, basic details, free from enticements or incentives, making known their existence as professionals, such as their name, the activities they are permitted to pursue, the place where they pursue them, their hours of business and their contact details.’
E korlátozást igazolhatja a közegészség védelme, amennyiben a kérdéses nemzeti szabályozásnak nem célja, hogy megtiltsa a szolgáltatók számára, hogy egyszerűen, feltűnő vagy ösztönző jelleg nélkül telefonkönyvben vagy a közönség számára elérhető egyéb tájékoztatási eszközök útján feltüntessenek olyan információkat, amelyek lehetővé teszik, hogy mint szakmai szolgáltatók létezésükről, azokról a szolgáltatásokról, amelyek nyújtására jogosultak, a helyről, ahol tevékenységüket gyakorolják, rendelési idejükről és elérhetőségeikről hírt adjanak.”
13 March 2008 *
2008. március 13. *
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Tribunal de Première Instance de Bruxelles (Belgium), adjudicating on a criminal matter, made by decision of 7 December 2005, received at the Court on 14 December 2005, in the criminal proceedings against
A C-446/05. sz. ügyben, az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a szabálysértési ügyekben határozó Tribunal de première instance de Brüsz-szel (Belgium) a Bírósághoz 2005. december 14-én érkezett, 2005. december 7-i határozatával terjesztett elő az előtte az Union des Dentistes et Stomatologistes de Belgique (UPR) és
THE COURT (Second Chamber), composed of C.W.A. Timmermans, President of the Chamber, K. Schiemann, J. Makarczyk (Rapporteur), J.-C. Bonichot and C. Toader, Judges,
A BÍRÓSÁG (második tanács), tagjai: C. W. A. Timmermans tanácselnök, K. Schiemann, J. Makarczyk (előadó), J.-C. Bonichot és C. Toader bírák,
Advocate General: Y. Bot, Registrar: R. Grass, having regard to the written procedure, after considering the observations submitted on behalf of:
DOULAMIS főtanácsnok: Y. Bot, hivatalvezető: R. Grass, tekintettel az írásbeli szakaszra, figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
— the Italian Government, by I.M. Braguglia, acting as Agent, and P. Gentili, avvocato dello Stato,
– az olasz kormány képviseletében I. M. Braguglia, meghatalmazotti minőségben, segítője: P. Gentili, avvocato dello Stato,
— the Commission of the European Communities, by F. Arbault, O. Beynet and K. Mojzesowicz, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 22 November 2007, gives the following
– az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében F. Arbault, valamint O. Beynet és K. Mojzesowicz, meghatalmazotti minőségben, a főtanácsnok indítványának a 2007. november 22-i tárgyaláson történt meghallgatását követően, meghozta a következő
The reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Article 81 EC, read in conjunction with Article 3(1)(g) EC and the second paragraph of Article 10 EC.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EK 81. cikknek az EK 3. cikk (1) bekezdésének g) pontjával és az EK 10. cikk második bekezdésével együttes értelmezésére vonatkozik.
This reference was made in criminal proceedings brought against Mr Doulamis, a dental technician, for infringement of, first, legislation governing the exercise of the dental profession and the medical profession and, secondly, legislation governing advertising in dental care matters.
A kérelmet az I. Doulamis fogtechnikus ellen egyrészt a fogorvosi tevékenység és az orvosi tevékenység gyakorlására vonatkozó szabályozás, másrészt a fogápolási reklámokról szóló jogszabályok megsértése miatt indított büntetőeljárás keretében terjesztették elő.
Article 3 of the Law of 15 April 1958 on advertising in dental care matters (Moniteur belge of 5 May 1958, p. 3542) (‘the Law of 15 April 1958’) imposes penalties on those who infringe Article 1 of that law, which is worded as follows:
A fogápolásra vonatkozó reklámról szóló 1958. április 15-i törvény (Moniteur belge, 1958. május 5., 3542. o., a továbbiakban: 1958. április 15-i törvény) alábbiak szerinti 3. cikke büntetni rendeli az ugyanezen törvény 1. cikkében foglaltakkal ellentétes magatartást:
‘No person may, whether directly or indirectly, engage in advertising of any kind with a view to treating or providing treatment, whether or not by a qualified person, in Belgium or abroad, for dental or oral ailments, lesions or abnormalities, by means, inter alia, of displays or signs, inscriptions or plaques liable to be misleading as to the lawful nature of the activity advertised, leaflets, circulars, handouts and brochures, via the media of the press, radio or the cinema, by conferring or promising to confer benefits of any kind such as discounts or the provision of free transport for patients, or through the intermediary of canvassers or other such intermediaries.
„Tilos közvetlenül vagy közvetve reklámot közzétenni a szájüreg és a fogak betegségeinek, sérüléseinek vagy rendellenességeinek Belgiumban vagy más országban történő, szakképzett vagy nem szakképzett személy általi kezelése, illetve kezeltetése céljából, különösen a hirdetett tevékenység jogszerűsége tekintetében megtévesztésre alkalmas kirakat, reklámfelirat, hirdetés vagy reklámtábla, továbbá prospektusok, körlevelek, feljegyzések, brosúrák által, sajtó vagy filmvászon útján, bármilyen ígéret vagy előny nyújtása, például kedvezmény vagy a betegek ingyenes szállítása, továbbá üzletszerzők vagy közvetítők útján.
The act on the part of mutual clinics and hospitals of informing their members of the dates and times of consultations, the names of those holding consultations and any changes to these shall not constitute advertising for the purposes of this article.’
Nem minősül a jelen cikkben meghatározott reklámnak az, ha a szövetkezeti klinikák és rendelőintézetek tagjaik tudomására hozzák a rendelések napját és pontos idejét, a rendelésre jogosult orvosok nevét, valamint az ezekkel kapcsolatban történt módosításokat.”
It is apparent from the order for reference that Mr Doulamis is charged, inter alia, with having placed advertisements in a telephone directory for the ‘John Doulamis Dental Laboratory’ and the ‘John Doulamis Dental Clinic’, which is prohibited under the Law of 15 April 1958.
Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből kitűnik, hogy I. Doulamist különösen azért vonták büntetőjogi felelősségre, mert a Laboratoire dentaire Jean DOULAMIS [Jean DOULAMIS fogászati laboratórium] és a Clinique dentaire Jean DOULAMIS [Jean DOULAMIS fogászati klinika] telefonkönyvben történő reklámozásával az 1958. április 15-i törvény által tiltott reklámozást valósított meg.
The first advertising insert was published in the dental laboratories section and the second in the dental clinics section.
Az egyik reklámhirdetés a fogászati laboratóriumok oldalán, a másik pedig a fogászati klinikák oldalán jelent meg.
Those inserts contained factual information, such as the services provided, the address, telephone number and opening hours of the two establishments.
E hirdetések objektív információkat – a két intézmény által kínált szolgáltatásokat, címüket, telefonszámukat, valamint nyitvatartási idejüket – foglaltak magukban.
Before the national court, Mr Doulamis submitted that advertising is an indispensable instrument for free economic competition.
I. Doulamis a kérdést előterjesztő bíróság előtt kijelentette, hogy a reklám a szabad gazdasági verseny nélkülözhetetlen eszköze.
Thus, having invoked the combined provisions of Articles 10 EC and 81 EC, he relied on the judgment in Case 267/86 Van Eycke [1988] ECR 4769 to assert that, in view of the obligation upon the Member States not to introduce or maintain in force measures which may render ineffective the competition rules applicable to undertakings, that part of the criminal proceedings brought against him which relate to advertising in health care matters are unfounded.
E tekintetben az EK 10. cikk és az EK 81. cikk együttes rendelkezései alapján a 267/86. sz. Van Eycke-ügyben 1988. szeptember 21-én hozott ítéletre (EBHT 1988., 4769. o.) hivatkozott annak megállapítása céljából, hogy a vele szemben a fogápolásra vonatkozó reklámok miatt indított büntetőeljárás – a tagállamokat terhelő azon kötelezettségek fényében, miszerint nem hozhatnak vagy nem tarthatnak hatályban olyan intézkedéseket, amelyek alkalmasak arra, hogy a vállalkozásokra vonatkozó versenyszabályok hatékony érvényesülését gátolják –, megalapozatlan.
Mr Doulamis maintained that, in view of the activities in which he is engaged, the dental clinic of which he is the proprietor meets the criteria for constituting an ‘undertaking’ for the purpose of Article 81 EC, which applies to members of the liberal professions.
E vonatkozásban I. Doulamis azt állította, hogy – tekintettel az ott végzett tevékenységre – a tulajdonában levő fogászati klinika megfelel a „vállalkozás” EK 81. cikk szerinti fogalmának, amely alkalmazandó a szabad foglalkozás keretében tevékenységüket gyakorló személyekre.
The national court is inclined to the view that the defendant was engaged in the supply of professional services and in the capacity of operator and proprietor of a dental clinic.
A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy az eljárás alá vont személy szabad foglalkozás keretében, nem pedig egy fogászati klinika üzemeltetője és tulajdonosa minőségében járt el.
The Tribunal de Première Instance de Bruxelles states that Article 3(1)(g), the second paragraph of Article 10 EC and Article 81 EC, read in conjunction, would appear to suggest that a Member State cannot introduce or maintain in force measures likely to undermine the effectiveness of competition rules applicable to undertakings.
A fenti bíróság megállapítja, hogy az EK 3. cikk (1) bekezdésének g) pontja, az EK 10. cikk második bekezdése, valamint az EK 81. cikk együttes értelmezése arra enged következtetni, hogy a tagállamok nem hozhatnak vagy nem tarthatnak hatályban olyan intézkedéseket, amelyek alkalmasak arra, hogy a vállalkozásokra vonatkozó versenyszabályok hatékony érvényesülését gátolják.
In that connection, it states that the possibility that the provisions in the Law of 15 April 1958 are liable to undermine free trade between the Member States, in so far as they may jeopardise the attainment of the objectives of a single market between those States, cannot be excluded.
E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy nem kizárt, hogy az 1958. április 15-i törvény rendelkezései veszélyeztethetik a tagállamok közötti kereskedelem szabadságát abban az értelemben, hogy hátráltatni tudják a tagállamok közötti egységes piac céljának megvalósítását.
According to the national court, which refers in that regard to point 89 of the Opinion of Advocate General Jacobs in the case which gave rise to the judgment in Joined Cases C-180/98 to C-184/98 Pavlov and Others [2000] ECR I-6451, owing to the heterogeneity of the professions and the specificities of the market in which they operate, it is necessary to assess, on a case by case basis, whether a restriction of conduct leads in fact on the market in issue to a restriction on competition within the meaning of Article 81 EC, when considered in the light of other Treaty provisions, such as Article 152 EC and Article 153 EC on the protection of public health and consumer protection, respectively.
A kérdést előterjesztő bíróság álláspontja szerint, amely e vonatkozásban Jacobs főtanácsnok C-180/98–C-184/98. sz., Pavlov és társai egyesített ügyekben 2000. szeptember 12-én hozott ítéletre vonatkozó indítványának (EBHT 2000., I-6451. o.) 89. pontjára hivatkozik, tekintettel a szabad foglalkozások körének heterogén jellegére és a működésük helyéül szolgáló piacok jellegzetességeire, szükségesnek látszik minden egyes esetben annak a mérlegelése, hogy a cselekvési szabadság korlátozása az érintett piacon ténylegesen a verseny korlátozásához vezet-e az EK 81. cikk értelmében, adott esetben az EK-Szerződés egyéb rendelkezései, így a közegészség védelmére, illetve a fogyasztók védelmére vonatkozó EK 152. és EK 153. cikk tekintetbevételével.
Lastly, the national court observes that it is apparent from the Report of the Commission of the European Communities of 9 February 2004 on Competition in Professional Services [COM(2004) 83 final] that restrictions on advertising in that sector constitute interference with free competition.
Végezetül pedig a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy az Európai Közösségek Bizottságának a szabad foglalkozások terén fennálló versenyről szóló 2004. február 9-i jelentéséből (COM[2004] 83 végleges) következik, hogy a reklámra vonatkozó korlátozások e foglalkozások körében veszélyeztetik a szabad versenyt.
In those circumstances, the Tribunal de Première Instance de Bruxelles decided to stay the proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
E körülmények között a Tribunal de première instance de Bruxelles az eljárást felfüggesztette, és a következő kérdést terjesztette előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé:
‘Must Article 81 EC, read in conjunction with Article 3(1)(g) EC and the second paragraph of Article 10 EC, be interpreted as precluding a national law — in the present case the Law of 15 April 1958 — which prohibits (any person or) dental care providers, in the context of professional services or a dental surgery, from engaging in advertising of any kind, whether directly or indirectly, in the dental care sector?’
„[Úgy kell-e értelmezni] az EK 3. cikk (1) bekezdése g) pontjával és az EK 10. cikk második bekezdésével együttesen értelmezett EK 81. cikket, hogy azzal [ellentétes] az olyan nemzeti törvény, jelen esetben az [1958. április 15-i törvény], amely (bárkinek és) annak, aki szabad foglalkozás vagy fogorvosi praxis keretén belül fogápolási szolgáltatást nyújt, megtilt minden közvetett vagy közvetlen reklámot a fogápolás területén?”
The Belgian and Italian Governments express doubts as to the admissibility of the present request for a preliminary ruling.
A belga és olasz kormány kételyét fejezi ki a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságának tekintetében.
In that regard, it must be borne in mind that, in accordance with settled caselaw, in the context of the cooperation between the Court of Justice and the national courts under Article 234 EC, it is solely for the national court, before which the dispute has been brought and which must assume responsibility for the subsequent judicial decision, to determine in the light of the particular circumstances of the case both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bíróság és a nemzeti bíróságok között az EK 234. cikkben foglalt együttműködés értelmében kizárólag az alapeljárásban eljáró és a meghozandó bírósági döntésért felelős nemzeti bíróság jogosult mérlegelni – az ügy sajátosságaira figyelemmel – egyrészt az előzetes döntéshozatal szükségességét annak érdekében, hogy döntését meghozhassa, másrészt azt, hogy a Bíróság számára feltett kérdések relevánsak-e.
Nevertheless, in exceptional circumstances, the Court can examine the conditions in which the case was referred to it by the national court, in order to assess whether it has jurisdiction.
Mindazonáltal a Bíróság kivételes esetekben jogosult saját hatáskörének megállapítása céljából megvizsgálni azokat a körülményeket, amelyek mellett a nemzeti bíróság hozzá fordult.
The Court may refuse to rule on a question referred for a preliminary ruling by a national court only where it is quite obvious that the interpretation of Community law that is sought bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose, where the problem is hypothetical, or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it (see, inter alia, Arduino, paragraph 25, and Case C-425/06 Part Service [2008] ECR I-897, paragraph 34).
Csak akkor utasíthatja el a határozathozatalt a nemzeti bíróság által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről, ha a közösségi jog kért értelmezése nyilvánvalóan nem áll kapcsolatban az alapjogvita tényeivel vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azon ténybeli és jogi körülmények, amelyek ahhoz szükségesek, hogy a feltett kérdésekre hasznos módon válaszolhasson (lásd különösen a fent hivatkozott Arduino-ügyben hozott ítélet 25. pontját és a C-425/06. sz., Part Service ügyben 2008. február 21-én hozott ítélet [EBHT 2008., I-897. o.] 34. pontját).
However, none of those conditions is satisfied in this case.
Jelen ügyben ugyanakkor a fenti feltételek egyike sem áll fenn.
It must be noted that the order for reference defines the national factual and legislative context in which the question referred arises.
Meg kell állapítani ugyanis, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozat meghatározza azon ténybeli és szabályozási hátteret, amelybe az előterjesztett kérdés illeszkedik.
Moreover, the referring court has set out the precise reasons why it was unsure as to the interpretation of Community law and why it considered it necessary to refer questions to the Court for a preliminary ruling.
Ezen túlmenően a nemzeti bíróságnak meg kell jelölnie azon okokat, amelyek arra indították, hogy felvesse a közösségi jog értelmezését, és amelyek alapján szükségesnek tartotta a Bíróság elé terjeszteni a kérdését.
The reference for a preliminary ruling from the Tribunal de Première Instance de Bruxelles is therefore admissible.
Következésképpen meg kell állapítani, hogy a Tribunal de première instance de Bruxelles előzetes döntéshozatal iránti kérelme elfogadható.
By its question, the national court asks, in essence, whether Article 81 EC, read in conjunction with Article 3(1)(g) EC and the second paragraph of Article 10 EC, preclude a national law, such as the Law of 15 April 1958, which prohibits any person or dental care providers, in the context of professional services or a dental surgery, from engaging in advertising of any kind in the dental care sector, in so far as such a prohibition is liable to constitute interference with free competition.
Kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az EK 3. cikk (1) bekezdése g) pontjának és az EK 10. cikk második bekezdésének az EK 81. cikkel együttesen értelmezett rendelkezéseivel ellentétes-e az olyan nemzeti jogszabály, mint az 1958. április 15-i törvény, amely bárkinek és annak, aki szabad foglalkozás vagy fogorvosi praxis keretén belül fogápolási szolgáltatást nyújt, megtilt minden közvetett vagy közvetlen reklámot a fogápolás területén, amennyiben az ilyen tilalom veszélyeztetheti a szabad versenyt.
According to settled caselaw, although it is true that Articles 81 EC and 82 EC are, in themselves, concerned solely with the conduct of undertakings and not with laws or regulations emanating from Member States, those articles, read in conjunction with Article 10 EC, which lays down a duty to cooperate, none the less require Member States not to introduce or maintain in force measures, even of a legislative or regulatory nature, which may render ineffective the competition rules applicable to undertakings (see Joined Cases C-94/04 and C-202/04 Cipolla and Others [2006] ECR I-11421, paragraph 46).
Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében noha igaz, hogy az EK 81. és az EK 82. cikkek önmagukban csakis a vállalkozások tevékenységét érintik, és nem vonatkoznak a tagállamoktól származó törvényi vagy rendeleti intézkedésekre, ezen cikkek ettől még – az EK 10. cikkel összefüggésben értelmezve, amely együttműködési kötelezettséget ír elő – kötelezik a tagállamokat arra, hogy ne hozzanak vagy ne tartsanak hatályban olyan – akár törvényi, akár pedig rendeleti – intézkedéseket, amelyek alkalmasak arra, hogy a vállalkozásokra vonatkozó versenyszabályok hatékony érvényesülését gátolják (lásd a C-94/04. és C-202/04. sz., Cipolla és társai egyesített ügyekben 2006. december 5-én hozott ítélet [EBHT 2006., I-11421. o.] 46. pontját).
The Court has held that Articles 10 EC and 81 EC are infringed where a Member State requires or encourages the adoption of agreements, decisions or concerted practices contrary to Article 81 EC or reinforces their effects, or where it divests its own rules of the character of legislation by delegating to private economic operators responsibility for taking decisions affecting the economic sphere (Cipolla and Others, paragraph 47).
A Bíróság kimondta, hogy az EK 10. és az EK 81. cikket sérti akár az, ha valamely tagállam előírja vagy előnyben részesíti az EK 81. cikkel ellentétes megállapodások kötését, vagy az ilyen megállapodások hatását erősíti, akár pedig ha a saját szabályozásának állami jellegét megszünteti azáltal, hogy a gazdasági jellegű fellépésre vonatkozó döntések meghozatalának felelősségét magán piaci szereplőkre ruházza (a fent hivatkozott Cipolla és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 47. pontja).
It must be noted that a law such as the Law of 15 April 1958, in so far as it prohibits dental care providers from advertising, does not fall within any of the situations for the combined application of Articles 10 EC and 81 EC.
Márpedig meg kell állapítani, hogy az olyan törvény, mint az 1958. április 15-i, amely tiltja a reklámozást a fogápolási szolgáltatást nyújtó személyek számára, nem valósítja meg az EK 10. és EK 81. cikk együttes alkalmazásának feltételeit.
As the Advocate General stated at point 71 of his Opinion, there is no evidence in the case in the main proceedings to show that the Law of 15 April 1958 encourages, reinforces or codifies concerted practices or decisions by undertakings.
Ugyanis, amint azt a főtanácsnok megállapította indítványának 71. pontjában, az alapügyben nem szerepel egyetlen olyan tényező sem, amely bizonyíthatná, hogy az 1958. április 15-i törvény előnyben részesít, erősít vagy előír valamely megállapodást vagy vállalati döntést.
Nor is there anything in the order for reference to suggest that the law at issue has been divested of the character of legislation in that the Member State in question has delegated to private economic operators responsibility for taking decisions affecting the economic sphere.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből nem következik továbbá az sem, hogy a szóban forgó jogszabályi rendelkezés állami jellege megszűnne azáltal, hogy az érintett tagállam magán piaci szereplőkre ruházta gazdasági jellegű döntések meghozatalának a felelősségét.
Lastly, even if it were possible to classify Mr Doulamis, in his capacity as proprietor of a dental clinic, as an ‘undertaking’ for the purpose of Article 81 EC, as interpreted by the Court (see, to that effect, Case C-41/90 Höfner and Elser [1991] ECR I-1979, paragraph 21), it does not follow from the order for reference that what is at issue here is any kind of agreement between undertakings, decision by associations of undertakings or concerted practice which may affect trade between the Member States, the object or effect of which is to prevent, restrict or distort competition within the common market.
Végezetül, még ha feltételezzük is, hogy I. Doulamist, mint egy fogászati klinika tulajdonosát, az EK 81. cikk – Bíróság általi értelmezése – alapján „vállalkozásnak” lehet tekinteni (ebben az értelemben lásd a C-41/90. sz., Höfner és Elser ügyben 1991. április 23-án hozott ítélet [EBHT 1991., I-1979. o.] 21. pontját), az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból nem következik, hogy jelen ügyben vállalkozások közötti bármilyen megállapodásról, vállalkozások társulásainak döntéséről vagy összehangolt magatartásról lenne szó, amely hatással lehet a tagállamok közötti kereskedelemre, és amely a közös piacon belüli versenyt megakadályozza, korlátozza vagy torzítja.