natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In recital 128 of the contested decision, the Commission contends, however, that ‘the different treatment for public undertakings when transforming their legal status into a public limited company arises from the internal logic of the system and does not confer on them a specific advantage since relevant chargeable events do not exist’.
A Bizottság a megtámadott határozat (128) preambulumbekezdésében azt állítja, hogy „[a] részvénytársasággá átalakult állami vállalatokkal szembeni eltérő bánásmód a rendszer belső logikájából fakad, és nem biztosít ezen cégek számára külön előnyt, mivel hiányoznak azok a tényezők, amelyek indokolják az illetékeket” [helyesen: az olyan állami vállalatokkal szembeni eltérő bánásmód, amelyeknek megváltoztatták a formáját, és részvénytársasággá alakították át őket, a rendszer belső logikájának következménye, és nem biztosít e vállalkozások számára különleges előnyt, mivel eleve nem valósultak meg a díjfizetési kötelezettséget keletkeztető jogi tények].
It is true that a State measure which, despite conferring an advantage on a specific category of economic operators, instead of derogating from the normal application of the system becomes a part of it, constituting, in so doing, a measure inherent to that system, does not fall within the definition of a selective measure.
Kétségtelen, hogy a szelektív jelleg feltétele nem teljesül az olyan állami intézkedés esetében, amely bár a gazdasági szereplők meghatározott csoportját részesíti előnyben, nem tér el a rendszer rendes alkalmazásától, hanem ellenkezőleg, illeszkedik abba, ezáltal pedig e rendszer szerves részének minősülő intézkedést képez, vagy akár abban az esetben, ha az ilyen intézkedésből származó eltérő bánásmódot a rendszer jellege és általános szerkezete indokolja (lásd Tizzano főtanácsnoknak a Bíróság C-172/03. sz.
Moreover, this is also the case where the differences of treatment arising from that measure can be justified by the nature or the logic of the system (see the Opinion of Advocate General Tizzano in Case C-172/03 Heiser [2005] ECR I-1627, I-1631, point 47, Opinion of Advocate General Jacobs in Case C-379/98 PreussenElektra [2001] ECR I-2099, I-2103, point 130, and Opinion of Advocate General Léger in Case C-159/01 Netherlands v Commission [2004] ECR I-4461, I-4463, points 36 and 37; Case T-55/99 CETM v Commission [2000] ECR II-3207, paragraph 52 and the caselaw cited; and Case T-308/00 Salzgitter v Commission [2004] ECR I-1933, paragraph 42 and the caselaw cited).
PreussenElektra-ügyben 2001. március 13-án hozott ítéletére [EBHT 2001., I-2099. o.] vonatkozóan előterjesztett indítványának [EBHT 2001., I-2103. o.] 130. pontját, valamint Léger főtanácsnoknak a Bíróság C-159/01. sz., Hollandia kontra Bizottság ügyben 2004. április 29-én hozott ítéletére [EBHT 2004., I-4461. o.] vonatkozóan előterjesztett indítványának [EBHT 2004., I-4463. o.] 36. és 37. pontját; az Elsőfokú Bíróság T-55/99. sz., CETM kontra Bizottság ügyben 2000. szeptember 29-én hozott ítéletének [EBHT 2000., II-3207. o.] 52. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint az Elsőfokú Bíróság T-308/00. sz., Salzgitter kontra Bizottság ügyben 2004. július 1-jén hozott ítéletének [EBHT 2004., II-1933. o.] 42. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Nevertheless, in order to be able to find, in that event, that the exemption from notarial charges — the first part of the ad hoc advantage — did not constitute State aid, but was justified by the nature and the general logic of the system of which it was a part, it was not sufficient to find, as the Commission did, that the recourse to legislation for the purpose of transforming public undertakings into public limited companies meant that the chargeable event for the notarial charges did not occur.
Ahhoz azonban, hogy adott esetben arra lehessen következtetni, hogy a közjegyzői díjak alóli mentesítés, vagyis az egyszeri előny első része nem képez állami támogatást, hanem annak a rendszernek a jellege és általános szerkezete indokolja, amelynek a részét képezi, nem elegendő megállapítani – mint azt a Bizottság tette –, hogy mivel az állami vállalatok részvénytársasággá átalakítása törvénynél fogva történt, nem valósult meg a közjegyzői díjfizetési kötelezettséget keletkeztető jogi tény.
Such a finding was, essentially, a statement of evidence.
Az ilyen megállapítás ugyanis bizonyítékként történő kijelentésnek minősülne.
The question for the Commission to examine was whether it was compatible with the logic of the Portuguese legal system for the transformation of public undertakings into public limited companies to occur by legislation, or whether the recourse to legislation for such operations constituted a derogation which, in view of the consequences which resulted therefrom (rendering a notarial deed unnecessary with the result that no charges were incurred in respect thereof), was intended to confer an advantage on public undertakings in relation to other undertakings.
A kérdés, amelyet a Bizottságnak meg kellett volna vizsgálnia, arra irányult, hogy vajon a portugál jogrendszer logikájából következett-e, hogy az állami vállalatok részvénytársasággá átalakítása törvénnyel történjék, vagy pedig az a tény, hogy az ilyen műveletekre törvénynél fogva került sor, vajon olyan eltérést képezett-e, amelynek a belőle származó következmények (a közjegyzői okirat szükségtelenné válása, ennek következtében pedig az ehhez kapcsolódó díjfizetési kötelezettség hiánya) folytán valójában az volt a célja, hogy az állami vállalatokat a többi vállalkozáshoz képest előnyben részesítse.
The Court of First Instance finds, therefore, that the Commission — since it did not examine whether, despite its selective nature, the exemption from notarial charges did not constitute State aid on the ground that the recourse to a legislative instrument which entailed that exemption was not chosen with the aim of enabling public undertakings to escape those charges, but was merely part of the logic of the
Az Elsőfokú Bíróság tehát úgy ítéli meg, hogy a Bizottság – amennyiben azzal az indokkal nem vizsgálta meg azt a kérdést, hogy a közjegyzői díjak alóli mentesítés a sajátossága ellenére nem képez-e állami támogatást, hogy a mentesítést eredményező jogszabályi eszköz megválasztása nem azért történt, mert az állami vállalatokat meg akarták kímélni a díjaktól, hanem ez egyszerűen a portugál jogrendszer logikájába illeszkedett – nem
Portuguese legal system — failed to state grounds in law for its finding to the effect that the exemption from notarial charges did not constitute State aid.
SIC KONTRA BIZOTTSÁG támasztotta alá megfelelően azt a következtetését, mely szerint a közjegyzői díjak alóli mentesítés nem képez állami támogatást.
As regards the second aspect of the ad hoc advantage — in other words, the exemption from the registration charges and the costs of publication relating to RTP’s transformation into a public limited company — the Court notes that the Commission stated in recital 129 of the contested decision that the same reasoning as that put forward in recital 128 of that decision is to apply.
Az egyszeri előny második részével, vagyis az RTP részvénytársasággá átalakulásához kapcsolódó cégbejegyzési illetékek és közzétételi díjak alóli mentesítéssel kapcsolatban az Elsőfokú Bíróság hangsúlyozza, hogy a Bizottság a megtámadott határozat (129) preambulumbekezdésében arra hivatkozik, hogy erre ugyanazt az érvelést kell alkalmazni, mint amit e határozat (128) preambulumbekezdésében kifejtett.
The Commission adds, essentially, that, in view of the fact that Law No 21/92 (which includes RTP’s statutes in an annex) was published in the Diário da República, it would have been superfluous to impose on RTP the publication requirements of the general law.
Lényegében hozzáteszi, hogy a 21/92. sz. törvénynek (amely mellékletben tartalmazza az RTP alapszabályát) a Diário da República című lapban történő közzététele folytán felesleges lett volna, hogy az RTP-vel szemben az általános szabályok szerinti közzétételi kötelezettségeket írják elő.
The publication in the Diário da República produced the same effects as registration.
A Diário da República című lapban történő közzététel ugyanazt a joghatást eredményezte, mint a cégbejegyzés.
Even if those assertions, concerning the effects of publication in the Diário da República, are correct — which is, moreover, doubtful since the wording of the Portuguese law (cited in paragraph 55 above) suggests, on the contrary, that registration formalities continue to be necessary even though RTP’s transformation into a public limited company was brought about by a legislative act — nevertheless, the question remains, there again, whether it is consistent with the logic of the Portuguese legal system for RTP’s transformation into a public limited company to occur not in the normal way laid down for private companies, in other words, by a notarial deed (with all the consequences that entails under the general law concerning registration requirements and publication), but by legislation.
Még ha fel is tételezzük, hogy a Diário da República című lapban történő közzététel joghatásaira vonatkozó fenti állítások helytállóak – ami végeredményben kétséges, mivel a portugál törvény szövege (lásd a fenti 55. pontban) épp ellenkezőleg arra enged következtetni, hogy a cégbejegyzéssel kapcsolatos eljárási cselekményeket még akkor is el kell végezni, az RTP részvénytársasággá átalakítása jogszabállyal történt –, továbbra is fennállt a kérdés, hogy a portugál jogrendszer logikájából következett-e, hogy az RTP részvénytársasággá átalakítása nem a magánjogi társaságok számára főszabályként előírt módon, vagyis közjegyzői okirattal történjék (az általános szabályok szerint ebből származó, a cégbejegyzés eljárási cselekményeire és a nyilvánosságra vonatkozó minden következménnyel együtt), hanem jogszabálynál fogva.
As the Commission did not reply to that question in the contested decision, it is necessary to find that, as with the exemption from notarial charges, that institution has failed to prove to the requisite legal standard that, in respect of the exemption from registration and publication charges connected with RTP’s transformation into a public limited company, that exemption did not confer on RTP a specific advantage and that, accordingly, it did not constitute State aid.
Mivel a Bizottság a megtámadott határozatban nem adott választ erre a kérdésre, meg kell állapítani – csakúgy, mint a közjegyzői díjak esetében –, hogy az említett intézmény az RTP részvénytársasággá átalakulásához kapcsolódó cégbejegyzési illetékek és közzétételi díjak alóli mentesítés kapcsán nem bizonyította a jogilag megkövetelt módon, hogy ez a mentesítés nem biztosított különleges előnyt az RTP számára, ebből következően pedig nem képezett állami támogatást.
2008 — CASE T-442/03
26-I ÍTÉLET – T-442/03.
Concerning, next, the permanent advantage granted to RTP, the applicant claims that RTP benefits from an unlimited exemption from payment to all authorities of any charges and fees in respect of any act of inscription, registration or annotation.
ÜGY bejegyzési, nyilvántartásba vételi és változásbejegyzési eljáráshoz kapcsolódó illeték és díj megfizetése alóli, korlátozás nélküli mentesítésben részesült.
The Commission counters by stating, in its defence, that Article 11(2) of Law No 21/92 (see paragraph 56 above) merely confirms the applicability to RTP of a provision of general application, Article 1 of Decreto-Lei no 404/90 of 21 December 1990 (Portuguese Decree-Law No 404/90) (Diário da República I, Series I, No 293, of 21 December 1990; ‘Decree-Law No 404/90’) approving the system exempting from transfer tax (‘regime de isenção de sisa’) undertakings that carried out acts of cooperation or concentration (see, also, recital 130 of the contested decision).
A Bizottság ezzel szemben azt állítja az ellenkérelemben, hogy a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (2) bekezdése (lásd a fenti 56. pontban) csupán megerősíti az 1990. december 21-i Decreto-Lei no 404/90 (a 404/90. sz. portugál törvényerejű rendelet) (az 1990. december 21-i Diário da República I., I. sorozat, 293. szám; a továbbiakban: 404/90. sz. törvényerejű rendelet) 1. cikkében foglalt, az együttműködési vagy egyesülési ügyleteket végző vállalkozások átruházási illetékek alóli mentesítésének rendszerét (az „isenção de sisa rendszere”) jóváhagyó, általános hatályú rendelkezés RTP-re történő alkalmazhatóságát (lásd a megtámadott határozat (130) preambulumbekezdését is).
Moreover, the Commission disputes that the exemption accorded by Article 11(2) of Law No 21/92 is ‘general’ in the sense of permanent in time.
A Bizottság ezenkívül vitatja, hogy a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (2) bekezdésében biztosított mentesítés olyan értelemben „általános” lenne, hogy időben állandónak bizonyul.
The Commission contends that, on several occasions, RTP paid notarial and registration charges related to changes in the company after its transformation into a public limited company (see, also, recital 126 of the contested decision).
A Bizottság azt állítja, hogy az RTP több alkalommal fizetett közjegyzői díjakat és cégbejegyzési illetékeket azon módosítások kapcsán, amelyekre a részvénytársasággá átalakulását követően került sor (lásd a megtámadott határozat (126) preambulumbekezdését is).
The Court notes that the Commission’s argument consists, essentially, of the contention that Article 11(2) of Law No 21/92 is merely the application to a specific case of a general rule and that the requirement imposed by Article 87(1) EC that the aid should relate to a specific undertaking in order for it to be classified as State aid is thus not fulfilled in this case.
Az Elsőfokú Bíróság megállapítja, hogy a Bizottság érve lényegében arra irányul, hogy a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (2) bekezdése csupán egy általános szabály adott esetre történő alkalmazását írja elő, vagyis az állami támogatásként minősítés érdekében az EK 87. cikk (1) bekezdésében megkövetelt egyediség feltétele a jelen esetben nem teljesül.
That argument of the Commission is not convincing, in the light of the wording of Decree-Law No 404/90, Articles 1 and 2 of which state:
A Bizottság fenti érve nem meggyőző, ha figyelembe vesszük a 404/90. sz. törvényerejű rendelet szövegét, amelynek 1. és 2. cikke így rendelkezik:
It is possible to grant to undertakings that, up to 31 December 1993, carry out acts of cooperation or concentration, an exemption from transfer tax on the transfer of fixed assets necessary for that concentration or that cooperation as well as emoluments and other statutory charges payable in the context of the performance of those acts.
Az 1993. december 31-ig együttműködési vagy egyesülési ügyleteket végző vállalkozások mentesíthetők az egyesüléshez vagy együttműködéshez szükséges tőkejavak átruházásához kapcsolódó átruházási illetékek, valamint az ezen ügyletek teljesítése keretében esedékessé váló díjak és egyéb közterhek alól.
(a) The merger of two or more individual undertakings and/or corporations into a new company limited by shares [public limited company or private limited company], including the total assets of the undertakings or companies.
(1) A jelen törvényerejű rendelet alkalmazásában egyesülési ügylet alatt a következők értendők: a) Két vagy több önálló vállalkozás és/vagy társaság új részvénytársaság vagy korlátolt felelősségű társaság [rt. vagy kft.] formájában történő összeolvadása oly módon, hogy az új társaságok átveszik a vállalkozások vagy társulások teljes vagyonát.
(b) The incorporation by an undertaking, by a transfer in its favour, of all or part of the assets of another undertaking even if that other undertaking is not wound up.
b) Valamely vállalkozás vagyonának más vállalkozás által egészben vagy részben, e más vállalkozás részére történő átruházás révén való beolvasztása akkor is, ha a beolvadó társaság nem szűnik meg.
(a) The creation of additional groups of undertakings in accordance with legislation in force for the provision of joint services, joint or cooperative purchase or sale, specialisation or rationalisation of production, market research, sales promotion, the acquisition and transfer of technical knowledge or practical arrangements,
(2) A jelen törvényerejű rendelet alkalmazásában együttműködési ügylet alatt a következők értendők: a) A hatályos jogszabályoknak megfelelően olyan kiegészítő vállalatcsoportok létrehozatala, amelyeknek célja közös szolgáltatásnyújtás, közösen vagy együttműködéve történő vétel vagy eladás, a termelés specializácója vagy ésszerűsítése, piackutatás, eladásösztönzés, műszaki ismeretek vagy gyakorlati alkalmazások megszerzése és átruházása, új műszaki megoldások és új termékek
(b) The creation of legal persons governed by private law which are non-profit making through the association of public undertakings, of companies with public capital or mostly public capital or of companies and other persons governed by private law, with the object, in their respective sectors, of maintaining a technical assistance service, organising an information system, promoting standards and the quality of products and good technology of manufacturing processes and researching the prospects for the development of the sector.’
b) Magánjogi nonprofit jogi személyek létrehozatala állami vállalatok, állami tulajdonú vagy többségükben állami tulajdonú társaságok, továbbá magánjogi társaságok és egyéb magánszemélyek közreműködésével, a saját ágazataikban az alábbi célok megvalósítása érdekében: műszaki segítségnyújtási szolgálat fenntartása, információs hálózat szervezése, a termékek szabványosításának és minőségük javításának, továbbá a jobb előállítási eljárásoknak az ösztönzése, valamint, általános jelleggel, az adott ágazat fejlesztési lehetőségeinek tanulmányozása.”
That decree-law, which is indeed, on first analysis, a rule of general application, does not appear to cover the present case at all, namely the transformation of a company governed by public law into a public limited company.
Úgy tűnik ugyanis, hogy e törvényerejű rendelet – amely első ránézésre valóban általános hatályú jogszabálynak minősül – semmilyen módon nem vonatkozik a jelen ügyre, vagyis az állami vállalat részvénytársasággá átalakulására.
It concerns the case of a concentration or cooperation between two or more undertakings.
E törvényerejű rendelet a két vagy több vállalkozás közötti egyesülési vagy együttműködési ügyleteket szabályozza.
At the hearing, in answer to a question from the Court, the applicant moreover explained, without being seriously challenged by the Commission, that that decree-law was in no way intended to apply to the present case.
Másfelől a tárgyaláson, az Elsőfokú Bíróság egyik kérdésére adott válaszként a felperes előadta – anélkül, hogy a Bizottság komolyan cáfolta volna –, hogy e törvényerejű rendelet semmilyen módon nem irányult a jelen ügyben történő alkalmazásra.
It does not therefore appear that a private undertaking which limits itself to changing its corporate form to that of a public limited company can rely on that text in order to obtain exemption from the statutory fees and charges relating to that transformation.
Nem bizonyosodott be tehát, hogy az olyan magánjogi társaság, amely csupán a társasági formáját változtatja meg, és részvénytársasággá alakul, hivatkozhatna e jogszabályra annak érdekében, hogy az átalakuláshoz kapcsolódó illetékek és közterhek alól mentesüljön.
It follows that the contested decision, in recital 130, does not prove to the requisite legal standard that the exemption introduced by Article 11(2) of Law No 21/92 is merely the specific application to RTP of a general rule.
Ebből következik, hogy a megtámadott határozat a (130) preambulumbekezdésében nem bizonyítja kellőképpen, hogy a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (2) bekezdésében előírt mentesítés nem több, mint valamely általános szabály egyedi alkalmazása az RTP esetére.
Once again, as in the case of the ad hoc advantage, the Court notes that the Commission has not proved to the requisite legal standard that the measure at issue did not confer a specific advantage on RTP and that, accordingly, it did not constitute State aid.
Az Elsőfokú Bíróság ezért – csakúgy, mint az egyszeri előnnyel kapcsolatban – megállapítja, hogy a Bizottság nem bizonyította a jogilag megkövetelt módon, hogy a szóban forgó intézkedés nem biztosított különleges előnyt az RTP számára, ebből következően pedig nem képezett állami támogatást.
With regard to the Commission’s argument that the exemption is not permanent (see paragraph 73 above), it is probably well founded, but in no way alters the finding that the general nature of that exemption had not been proved to the requisite legal standard and, that being so, that it was thus not possible to conclude that that exemption did not constitute State aid.
A Bizottság azon érve, hogy a mentesítés nem állandó jellegű (lásd a fenti 73. pontot), bizonyára megalapozott, viszont semmiben nem változtat azon a megállapításon, hogy e mentesítés általános jellege nincs kellőképpen bizonyítva, vagyis a rendelkezésre álló adatok alapján nem lehetett arra a következtetésre jutni, hogy e mentesítés nem képezett állami támogatást.
In the defence, the Commission puts forward the argument that, even if the Court were to find that RTP should bear the notarial, registration and publication charges which apply to private undertakings, the costs arising will be paid by the State itself and that it will not be possible for that ‘aid’ to be found to be unlawful, since, as it is indispensable for the creation of the undertaking, it is directly linked to the fulfilment of the public service remit.
A Bizottság az ellenkérelemben olyan érvet terjeszt elő, mely szerint, még ha az Elsőfokú Bíróság akként is ítélné meg, hogy az RTP-nek meg kell fizetnie a magánjogi vállalkozások esetében irányadó közjegyzői díjakat, cégbejegyzési illetékeket és közzétételi díjakat, az ebből eredő költségeket akkor is maga az állam viselné, anélkül hogy ezeket a „támogatásokat” jogellenesnek lehetne tekinteni, hiszen mint ahogy azok elengedhetetlennek bizonyulnak a vállalkozás létrehozatalához, közvetlenül kapcsolódnak a közszolgálati kötelezettségek teljesítéséhez is.
If the Commission’s contention is correct — that RTP was transformed into a public limited company because the Portuguese Government considered that to be necessary for the proper performance, by RTP, of its public service remit — then it is logical, inasmuch as a notarial deed and the classic formalities may be necessary for that transformation and that transformation was not in itself advantageous for RTP, for the costs relating thereto to be borne in full by the State.
Ha igaz a Bizottság azon állítása, mely szerint az RTP részvénytársasággá átalakítására azért került sor, mert azt a portugál kormány az RTP közszolgálati kötelezettségeinek megfelelő teljesítése érdekében szükségesnek ítélte, akkor logikus, hogy – amenynyiben ehhez az átalakuláshoz közjegyzői okirat és a hagyományos esetben irányadó formaságok szükségesek, ez az átalakulás pedig önmagában nem jelent előnyt az RTP számára – az ehhez kapcsolódó költségeket az állam teljes egészében átvállalja.
Nevertheless, that contention by the Commission, which does not appear in the contested decision, is not accompanied by any evidence.
Ugyanakkor a Bizottság fenti állítását – amely a megtámadott határozatban nem szerepel – semmilyen bizonyíték nem támasztja alá.
It cannot be ruled out that the Portuguese Government transformed RTP into a public limited company for reasons other than those connected with the proper performance of the public service remit.
Márpedig nem zárható ki, hogy a portugál kormány más okokból döntött az RTP részvénytársasággá átalakítása mellett, mint a közszolgáltatási kötelezettségek megfelelő teljesítésének biztosítása.
The Commission itself states in the defence that that transformation was not necessary.
Az ellenkérelemben maga a Bizottság úgy ítéli meg, hogy ez az átalakulás nem volt szükségszerű.
Accordingly, that argument of the Commission should be dismissed.
E feltételek mellett a Bizottság ez utóbbi érvét el kell utasítani.