natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘The hearing officer shall, on the basis of the draft decision to be submitted to the Advisory Committee in the case in question, prepare a final report in writing on the respect of the right to be heard, as referred to in Article 13(1).
„A meghallgatási tisztviselő az ügyben a tanácsadó bizottság elé terjesztendő határozattervezet alapján elkészít egy írásbeli zárójelentést a 13. cikk (1) bekezdésében említett, meghallgatáshoz való jog tiszteletben tartásáról.
This report will also consider whether the draft decision deals only with objections in respect of which the parties have been afforded the opportunity of making known their views, and, where appropriate, the objectivity of any enquiry within the meaning of Article 14.’
Ebben a jelentésben mérlegelni kell többek között azt is, vajon a határozattervezet csak azokkal a kifogásokkal foglalkozik-e, amelyek vonatkozásában a felek lehetőséget kaptak álláspontjaik ismertetésére.”
Under Article 16(1) of the terms of reference, ‘[t]he hearing officer’s final report shall be attached to the draft decision submitted to the Commission, in order to ensure that, when it reaches a decision on an individual case, the Commission is fully apprised of all relevant information, as regards the course of the procedure and respect of the right to be heard’.
A megbízás 16. cikkének (1) bekezdése szerint a „meghallgatási tisztviselő zárójelentését csatolják a Bizottság elé terjesztett határozattervezethez annak érdekében, hogy a Bizottság egyedi ügyben hozott döntése során tájékozott legyen az eljárás bonyolításával és a meghallgatáshoz való jog tiszteletben tartásával kapcsolatos valamennyi lényeges információról”.
In the present case, it is sufficient to note that the arguments put forward by Hoechst in support of its plea, which reiterate those already invoked in the context of the first plea on the right of access to the file, do not support the view that Hoechst’s right to be heard was not respected in the administrative procedure conducted by the Commission.
A jelen esetben elegendő azt megállapítani, hogy a Hoechst által a jogalapja alátámasztására előadott érvek alapján – amely érvek megismétlik az első, az iratokhoz való hozzáférés jogával kapcsolatos jogalap keretében már kifejtetteket, – nem lehet arra következetni, hogy a Hoechst meghallgatáshoz való joga sérelmet szenvedett volna a Bizottság által lefolytatott közigazgatási eljárás folyamán.
As regards the breach of the principles of sound administration and equal treatment found at paragraph 137 above, it must be emphasised that that breach did not relate to Hoechst’s right to be heard within the meaning of the terms of reference.
A gondos ügyintézés és az egyenlő bánásmód elvének a fenti 137. pontban megállapított megsértését illetően ki kell emelni, hogy az említett jogsértés nem érinti a Hoechst meghallgatáshoz való jogát a megbízás értelmében.
The hearing officer stated, moreover, in her final report that ‘the actions of the Commission services vis-à-vis the parties have had no impact on the outcome of the case on [leniency]’.
Végeredményben a meghallgatási tisztviselő zárójelentésében kifejti, hogy „a Bizottság szolgálatainak a felekkel szembeni lépései nem befolyásolták az [engedékenységgel kapcsolatos] ügy kimenetelét”.
That is consistent with the finding of the Court, in the context of the examination of the first plea, that the illegality found at paragraph 137 above is not of such a kind as to affect the validity of the Decision so far as concerns, in particular, the determination of the undertaking that was the first to cooperate.
Ez egybevág az Elsőfokú Bíróságnak az első jogalap keretében elfogadott álláspontjával, amely szerint a fenti 137. pontban meghatározott jogellenesség nem érinti a határozat érvényességét az elsőként együttműködő vállalkozás meghatározását illetően.
It should further be noted that in the Decision the Commission sets out, at recital 453, the procedural objections put forward by Hoechst and that it responds to them, in particular, at recital 458.
Egyébként meg kell jegyezni, hogy a Bizottság a határozat (453) preambulumbekezdésében megismétli a Hoechst által felhozott eljárási kifogásokat, és azokat többek között a (458) preambulumbekezdésben meg is válaszolja.
In those circumstances, it cannot be maintained, as Hoechst contends, that the College of Members of the Commission was not sufficiently informed.
E körülmények között nem állítható – amint azt a Hoechst teszi –, hogy a Bizottság tagjainak testülete nem volt kellőképpen tájékoztatva.
For all of those reasons, the fourth plea must be rejected.
Ezen okokból kifolyólag el kell utasítani a negyedik jogalapot.
II — The 13th plea, seeking annulment of Article 2 of the Decision in so far as it concerns Hoechst
II – A tizenharmadik, a határozat 2. cikkének a Hoechstöt érintő részében történő megsemmisítésére irányuló jogalapról
Hoechst maintains that the findings of the Commission set out at recital 298 to the Decision, namely that the cartel came to an end in November 1996 at the latest, deprive the order set out in Article 2 of the Decision of its factual basis.
A Hoechst úgy érvel, hogy a Bizottságnak a határozat (298) preambulumbekezdésében megismételt megállapításai, amelyek szerint a kartell legkésőbb 1996 novemberében véget ért, megfosztják ténybeli alapjuktól a határozat 2. cikkében megfogalmazott meghagyást.
If, seven years after the end of the cartel, the Commission still wished to make an order that the infringement should cease, there must be sufficient indicia that the infringement is continuing.
Amennyiben hét évvel később a Bizottság ismét a jogsértés abbahagyására irányuló meghagyást kívánt elrendelni, a jogsértés folytatásának megfelelő jeleire lenne szükség.
Otherwise, the measure in question would be based on mere suspicion, which would be contrary to Article 3 of Regulation No 17.
Különben pusztán gyanúra alapozva járna el, ami ellentétes lenne a 17. rendelet 3. cikkével.
Apart from the adverse effect that that would have on the reputation of the addressee of the Decision, it might cause problems linked with civil actions that third parties might bring against it.
A határozat címzettje jó hírnevének sérelmén túl ezen intézkedés nehézségeket okozhat számára harmadik felek által ellene indított polgári jogi keresetekkel kapcsolatban.
Furthermore, the illegality of Article 2 of the Decision is clear, since Hoechst gave up its sorbates business in 1996, when it transferred that business in its entirety to a third company wholly unconnected with its group, Celanese AG.
Ráadásul a határozat 2. cikkének jogellenessége nyilvánvaló, mivel a Hoechst 1996ban megvált a szorbátágazatbeli tevékenységétől, amely tevékenységet 1997-ben egészében a csoportjától teljesen idegen harmadik társaságnak, a Celanese AG-nek engedte át.
Hoechst concludes that Article 2 of the Decision must be annulled in so far as it relates to it.
A Hoechst arra következtet, hogy a határozat 2. cikkét meg kell semmisíteni az őt érintő részében.
Arguments of the Commission
A Bizottság érvei
The Commission submits that, as in Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission, paragraph 153 above, Article 2 of the Decision contains an express reservation, namely ‘in so far as they have not already done so’.
A Bizottság kifejti, hogy a fenti 153. pontban hivatkozott Limburgse Vinyl Maatschappij és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló ügyhöz hasonlóan a határozat 2. cikke kifejezett fenntartást tartalmaz, azaz „amennyiben ezt eddig nem tették meg”.
The Court held in that case that, ‘[as regards the plea raised] by Hoechst … it [was] sufficient to note that Article 2 of the decision [was] expressly addressed to undertakings “which [were] still involved in the PVC sector”’ and that ‘[t]he argument in support of [that] claim [was] manifestly devoid of all foundation, (paragraph 1247).
Emlékeztet arra, hogy az Elsőfokú Bíróság az adott ügyben megállapította, hogy „a Hoechst által felhozott jogalapot illetően […] elegendő megjegyezni, hogy a határozat 2. cikkének kifejezetten »a PVC-ágazatban még aktív«” vállalkozások a címzettjei, valamint hogy „ennélfogva az e következtetés alátámasztására felhozott érvelés nyilvánvalóan megalapozatlan”.
In the present case, the Commission maintains that it was not required to establish definitively whether the infringement which had taken place at a certain time was still continuing at the time when the Decision was adopted or whether it had already come to an end.
A jelen esetben a Bizottság úgy érvel, hogy nem köteles végérvényesen megállapítani, hogy a jogsértés, amely egy bizonyos időszakban folyamatban volt, folytató-dott-e a határozat meghozatalának pillanatában, vagy már véget ért.
The Commission emphasises, moreover, that the parties had managed to act in the greatest secrecy for almost two decades (recital 306 to the Decision) and that Article 2 of the Decision was a preventive ‘cease and desist’ order (recital 307 to the Decision).
A Bizottság egyébként kiemeli, hogy a feleknek sikerült a legnagyobb titokban működniük közel két évtizeden keresztül (a határozat (306) preambulumbekezdése), és hogy a határozat 2. cikkében a jogsértés abbahagyására irányuló meghagyásra megelőzés címén került sor (a határozat (307) preambulumbekezdése).
The fact that Hoechst had transferred its sorbates business did not prevent the Commission from addressing an injunction in terms such that the obligation to bring the infringements to an end affected the undertaking only ‘in so far as [it had] not already done so’.
A Hoechst szorbátágazatbeli tevékenységének megszűnése nem akadályozta meg a Bizottságot abban, hogy olyan meghagyást címezzen neki, amelynek értelmében a jogsértések abbahagyásának kötelezettsége csupán azon vállalkozásokra vonatkozik, amelyek „ezt eddig nem tették meg”.
By way of preliminary observation, the Court notes that it is clear from the application that, by its 13th plea, Hoechst seeks annulment of Article 2 of the operative part of the Decision in so far as it concerns the applicant.
Előzetesen meg kell állapítani, hogy a keresetlevélből egyértelműen kitűnik, hogy a Hoechst a tizenharmadik jogalapjában a határozat rendelkező része 2. cikkének megsemmisítését kéri, amennyiben az őt érinti.
On the substance, it must be held that Article 2 of the operative part of the Decision actually contains two orders.
Érdemben meg kell állapítani, hogy a határozat rendelkező részének 2. cikke valójában két meghagyást tartalmaz.
First, that provision requires that the undertakings concerned immediately bring to an end the infringements referred to in Article 1 of the operative part of the Decision, in so far as they have not already done so.
Először is e rendelkezés előírja, hogy az érintett vállalkozások haladéktalanul szüntessék meg a határozat rendelkező részének 1. cikkében meghatározott jogsértéseket, amennyiben ezt eddig nem tették meg.
On that point, in so far as Hoechst was no longer involved in the sorbates sector at the time of adoption of the Decision, the argument raised against that provision is manifestly devoid of all foundation, since although Hoechst was among the undertakings named in Article 1 of the operative part of the Decision, it was not concerned by the injunction in question (see, to that effect, Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission, paragraph 153 above, paragraph 1247).
Ezzel kapcsolatban, amennyiben a Hoechst már nem folytatta tevékenységeit a szorbátágazatban a határozat elfogadásának pillanatában, az e rendelkezéssel szemben megfogalmazott érvelés nyilvánvalóan megalapozatlan, mivel a Hoechst, bár a határozat rendelkező részének 1. cikkében meghatározott vállalkozások egyike, nem érintett a szóban forgó jogsértést illetően (lásd ebben az értelemben a fenti 153. pontban hivatkozott Limburgse Vinyl Maatschappij és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 1247. pontját).
That circumstance also renders inoperative Hoechst’s arguments as to the slur on its reputation or the possibility that third parties might bring civil actions against it.
E körülmény hatástalanná teszi a Hoechst által a hírneve sérelmét, illetve annak lehetőségét illetően felhozott érveket is, miszerint harmadik felek polgári jogi eljárásokat indíthatnak ellene.
Second, Article 2 of the operative part of the Decision requires that the named undertakings refrain from repeating any act or conduct described in Article 1 and from adopting any measure having equivalent object or effect.
Másodszor, a határozat rendelkező részének 2. cikke előírja, hogy a felsorolt vállalkozások tartózkodjanak az 1. cikkben megállapított jogsértéssel azonos, illetve minden hasonló tárgyú vagy hatású cselekedettől vagy gyakorlattól.
It must be borne in mind, in that regard, that the application of Article 3(1) of Regulation No 17 may include a prohibition on continuing certain activities, practices or situations which have been found to be unlawful, but also a prohibition on adopting similar future conduct.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 17. rendelet 3. cikke (1) bekezdésének alkalmazása magában foglalhatja bizonyos olyan tevékenységek és magatartások folytatásának, vagy helyzetek létrehozásának megtiltását, amelyek jogellenessége megállapítást nyert, valamint jövőbeni hasonló magatartás követésének megtiltását is.
Such obligations on undertakings must not however exceed the limits of what is appropriate and necessary to achieve the aim pursued (see Cement, paragraph 153 above, paragraphs 4704 and 4705 and the caselaw cited).
A vállalkozásokat terhelő ilyen kötelezettségek azonban nem haladhatják meg a kitűzött cél elérésére alkalmas és az ahhoz szükséges mértéket (lásd a fenti 153. pontban hivatkozott Ciment Limburgse Vinyl Maatschappij és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 4704. és 4705. pontját és a hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Furthermore, the Commission’s power to issue injunctions is to be applied according to the nature of the infringement found (Joined Cases 6/73 and 7/73 Commercial Solvents v Commission [1974] ECR 223, paragraph 45; Case T-228/97 Irish Sugar v Commission [1999] ECR II-2969, paragraph 298; and Case T-128/98 Aéroports de Paris v Commission [2000] ECR II-3929, paragraph 82).
Egyébként a Bizottságnak a meghagyás elrendelésével kapcsolatos jogköre a megállapított jogsértés természetétől függ (a Bíróság 6/73. és 7/73. sz., Istituto Chemioterapico Italiano és Commercial Solvents kontra Bizottság egyesített ügyekben 1974. március 6-án hozott ítélet [EBHT 1974., 223. o.] 45. pontja; az Elsőfokú Bíróság T-228/97. sz., Irish Sugar kontra Bizottság ügyben 1999. október 7-én hozott ítéletének [EBHT 1999., II-2969. o.] 298. pontja, valamint a T-128/98. sz., Aéroports de Paris kontra Bizottság ügyben 2000. december 12-én hozott ítéletének [EBHT 2000., II-3929. o.] 82. pontja).
In the present case, the Commission found, at Article 1 of the operative part of the Decision, that Hoechst, with other undertakings, had infringed Article 81(1) EC and, from 1 January 1994, Article 53(1) of the EEA Agreement, by participating, during what, moreover, was a very long period, in a complex, single and continuous
A jelen esetben a Bizottság a határozat rendelkező részének 1. cikkében megállapította, hogy a Hoechst és más vállalkozások megsértették az EK 81. cikk (1) bekezdését, és 1994. január 1-től az EGT-Megállapodás 53. cikkének (1) bekezdését, mivel igen hosszú időn keresztül összetett, egységes és folytatólagos megállapodásban vettek részt, és összehangolt magatartást folytattak a szorbátok ágazatában, amelyek
HOECHST v COMMISSION agreement and concerted practice in the sorbates sector, in which they had agreed to fix target prices and to allocate volume quotas, to define a reporting and monitoring system and not to supply technology to potential market entrants.
HOECHST KONTRA BIZOTTSÁG keretében irányárakat rögzítettek, mennyiségi kvótákat állapítottak meg, információs és felügyeleti rendszert hoztak létre, és közös elhatározással nem biztosítottak technológiát a potenciális piaci belépőknek.
Hoechst does not challenge the Decision in that regard.
A Hoechst nem vitatja e tekintetben a határozatot.
In those circumstances, by enjoining the undertakings concerned to refrain in future, in the sorbates market, from any measure capable of having equivalent object or effect, the Commission did not exceed the powers conferred on it by Article 3(1) of Regulation No 17.
E körülmények között a Bizottság azzal, hogy elrendelte, hogy az érintett vállalkozások tartózkodjanak a jövőben a szorbátok piacán minden hasonló tárgyú vagy hatású magatartástól vagy gyakorlattól, nem lépte túl a 17. rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében ráruházott jogkört.
The fact that Hoechst was no longer involved in the sorbates sector on the date of adoption of the Decision, or that the Commission states at recital 298 to the Decision that the cartel had ended in November 1996 at the latest, cannot call that conclusion in question.
Azon tények, hogy a Hoechst nem gyakorolta már tevékenységeit a szorbátágazatban a határozat meghozatalának időpontjában, illetve hogy a Bizottság a határozat (298) preambulumbekezdésében kifejtette, hogy a kartell legkésőbb 1996 novemberében véget ért, nem kérdőjelezik meg e következtetést.
An injunction such as that issued in the present case is by nature preventive and does not depend on the situation of the undertakings concerned at the time of adoption of the Decision.
Az ilyen meghagyások természetüknél fogva megelőző jellegűek, és nem függnek az érintett vállalkozásoknak a határozat elfogadása időpontjában fennálló helyzetétől.
For all of those reasons, the 13th plea must be rejected.
Ezen okokból el kell utasítani a tizenharmadik jogalapot.
III — The pleas aimed at securing a reduction in Hoechst’s fine
III – A Hoechsttel szemben kiszabott bírság csökkentésére irányuló jogalapokról
The Court considers that the pleas whereby Hoechst seeks a reduction in its fine should be examined in a different order from that followed in the application.
Az Elsőfokú Bíróság úgy találja, hogy a Hoechsttel szemben kiszabott bírság csökkentésére irányuló jogalapokat a keresetlevél sorrendjétől eltérő sorrendben kell megvizsgálni.
Likewise, certain pleas have been grouped together, for the purposes of analysis, since they concern the same substantive problem.
Bizonyos jogalapok az értékelés végett csoportosításra kerültek, mivel érdemben ugyanazon kérdésre vonatkoznak.
A — The 12th plea, alleging that the procedure was excessively long
A – A tizenkettedik, az eljárás rendkívüli elhúzódására alapított jogalapról
Summary of the administrative procedure
A közigazgatási eljárás összefoglalása
It follows from the facts set out in the Decision, and not disputed by Hoechst, that the first request for information pursuant to Article 11 of Regulation No 17 was sent by the Commission on 26 May 1999 to Daicel, Nippon Synthetic and Ueno (recital 6 to the Decision).
A határozatban található, a Hoechst által nem vitatott ténybeli elemekből kitűnik, hogy a 17. rendelet 11. cikke szerinti első információkérést a Bizottság 1999. május 26-án intézte a Daicel, a Nippon Synthetic és az Ueno társaságokhoz (a határozat (6) preambulumbekezdése).
Further requests for information pursuant to Article 11 of Regulation No 17 were subsequently sent, notably between May and November 2002 (recitals 12 to 18 to the Decision).
A 17. rendelet 11. cikke szerinti további információkérésekre többek között 2002 májusa és novembere között került sor (a határozat (12)–(18) preambulumbekezdése).
On 20 December 2002 the Commission sent a statement of objections to the undertakings to which the Decision is addressed (recital 22 to the Decision).
2002. december 20-án a Bizottság kifogásközlést intézett a határozat címzettjeiként szereplő vállalkozásokhoz (a határozat (22) preambulumbekezdése).
On 24 April 2003 the undertakings to which the Decision was addressed took part in the hearing before the Commission (recital 29 to the Decision).
2003. április 24-én a határozat címzettjei a Bizottság előtti szóbeli meghallgatáson vettek részt (a határozat (29) preambulumbekezdése).
On 1 October 2003 the Commission adopted the Decision.
2003. október 1-jén a Bizottság elfogadta a határozatot.
In this case, Hoechst observes that the period between the first request for information addressed to Daicel, Nippon Synthetic and Ueno on 26 May 1999 and the statement of objections, dated 20 December 2002, was more than 42 months.
A Hoechst kifejti, hogy a Daicel, a Nippon Synthetic és az Ueno társaságokhoz 1999. május 26-án intézett első információkérés és a 2002. december 20-i kifogásközlés között eltelt idő meghaladja a 42 hónapot.
During that time the Commission was completely inactive for almost 31 months, namely between the request for information of 25 October 1999 and the request for information of 14 May 2002, or, in any event, until the interview with Daicel on 21 February 2002.
Ezen idő alatt a Bizottság semmit sem tett közel 31 hónapon keresztül, azaz az 1999. október 25-i és a 2002. május 14-i információkérések között, de mindenesetre az előbbi és a Daicellel való 2002. február 21-i találkozás között.
In view of the punitive nature of the fine, it can be acceptable for the investigation and the deliberations to take such a long time only where there are exceptional circumstances.
A bírság büntető jellegére tekintettel a vizsgálat és a tanácskozás ilyetén elhúzódása csak különleges körülmények esetén fogadható el.
Hoechst contends, however, that such circumstances are not present in the present case.
A Hoechst azonban úgy véli, hogy a jelen ügyben nincsenek ilyen körülmények.
Hoechst infers that the duration of the administrative procedure exceeded the limits of what is reasonable.
A Hoechst ebből arra következtet, hogy a közigazgatási eljárás hossza meghaladja az ésszerűség határait.
In those circumstances, referring to Case C-185/95 P Baustahlgewebe v Commission [1998] ECR I-8417, paragraph 48 et seq., Hoechst submits that reasons of procedural economy require that the complaint alleging that the length of the proceedings was excessive has the effect that the Decision must be annulled in so far as it fixes the amount of the fine.
E körülmények között, a Bíróság C-185/95. P. sz., Baustahlgewebe kontra Bizottság ügyben 1998. december 17-én hozott ítéletének (EBHT 1998., I-8417. o.) 48. és azt követő pontjaira hivatkozva, a Hoechst úgy véli, hogy pergazdaságossági okok megkövetelik, hogy az eljárás rendkívüli elhúzódására alapított kifogás a határozat megsemmisítéséhez vezessen, amennyiben ez utóbbi állapítja meg a bírság összegét.
Hoechst further submits that the rules on limitation periods laid down in Council Regulation (EEC) No 2988/74 of 26 November 1974 concerning limitation periods in proceedings and the enforcement of sanctions under the rules of the European Economic Community relating to transport and competition (OJ 1974 L 319, p. 1) do not preclude a complaint based on the excessive duration of the proceedings.
A Hoechst hozzáfűzi, hogy az eljárások időtartamának korlátozásáról, valamint az Európai Gazdasági Közösség szállításra és versenyre vonatkozó szabályai alapján kezdeményezett szankciók végrehajtásáról szóló, 1974. november 26-i 2988/74/EGK tanácsi rendeletben (HL L 319., 1. o.) előírt elévülési idővel nem ellentétes az eljárás rendkívüli elhúzódására alapított kifogás.
Hoechst emphasises, in that regard, that the rules on limitation periods do not protect an undertaking from excessively long proceedings, since the commencement of an investigation interrupts the limitation period (Article 2 of Regulation No 2988/74).
A Hoechst kiemeli e tekintetben, hogy az elévülési szabályok nem biztosítanak védelmet a vállalkozások számára a rendkívül hosszú eljárással szemben, mivel a vizsgálat kezdete megszakítja az elévülést (a 2988/74 rendelet 2. cikke).
The Commission submits, first of all, that Hoechst’s plea is bound to fail merely because it refers to the amount of the fine and not to the Decision in its entirety.
A Bizottság először is kifejti, hogy a Hoechst által előterjesztett jogalap bukásra van ítélve azon egyszerű okból, hogy a bírságra irányul, és nem a határozat egészére.