natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, in its decisions, after finding the negative spread between the applicant’s wholesale and retail prices, RegTP took the view in each case that other operators should be able to offer their endusers competitive prices by resorting to cross-subsidisation of access services and call services (see paragraphs 115 to 119 above).
Ugyanakkor e határozatokban a RegTP, miután megállapította a negatív különbözet fennállását a felperes nagykereskedelmi és kiskereskedelmi árai között, minden esetben úgy foglalt állást, hogy a hozzáférési szolgáltatások és a telefonhívások díjainak keresztfinanszírozása lehetővé teszi a többi szolgáltató számára, hogy versenyképes árakat kínáljanak előfizetőiknek (lásd a fenti 115–119. pontot).
The fact remains that RegTP’s decisions do not include any reference to Article 82 EC (see paragraph 114 above).
Meg kell állapítani, hogy a RegTP határozatai semmiféle utalást nem tartalmaznak az EK 82. cikkre (lásd a fenti 114. pontot).
In addition, RegTP’s statement that ‘[c]ompetitors are not so prejudiced with regard to their competitive opportunities in the local network by the slight difference between retail and wholesale prices as to make it economically impossible for them to enter the market successfully or even to remain in the market’ (decision of RegTP of 29 April 2003) does not imply that the applicant’s pricing practices do not distort competition within the meaning of Article 82 EC.
Ezenkívül a RegTP azon megállapítása, amely szerint „a kiskereskedelmi árak és a nagykereskedelmi árak közötti kis különbség nem érinti a versenytársak versenyhelyzetét a helyi hálózatok tekintetében oly mértékben, hogy az ellehetetlenítené a sikeres piacra lépést vagy a piacon való megmaradást” (a RegTP 2003. április 29-i határozata), nem jelenti azt, hogy a felperes árképzési gyakorlata nem torzítja a versenyt az EK 82. cikk értelmében.
On the contrary, it follows implicitly but necessarily from RegTP’s decisions that the applicant’s pricing practices have an anticompetitive effect, since the applicant’s competitors have to resort to cross-subsidisation in order to be able to remain competitive on the market in access services (see paragraphs 119 and 238 above).
Épp ellenkezőleg, a RegTP határozataiból implicite, azonban szükségszerűen következik, hogy a felperes árképzési gyakorlata versenyellenes hatással jár, mivel a felperes versenytársainak keresztfinanszírozáshoz kellett folyamodniuk ahhoz, hogy versenyképesek tudjanak maradni a hozzáférési szolgáltatások piacán (lásd a fenti 119. és 238. pontot).
In those circumstances, RegTP’s decisions could not have created for the applicant a legitimate expectation that its pricing practices were compatible with Article 82 EC.
Ilyen körülmények között a RegTP határozatai nem alapozhattak meg a felperes számára jogos várakozásokat arra vonatkozóan, hogy árképzési gyakorlata összeegyeztethető az EK 82. cikkel.
It must be observed furthermore that, in its judgment of 10 February 2004 setting aside the judgment of the Oberlandesgericht Düsseldorf of 16 January 2002, the Bundesgerichtshof confirmed that ‘the administrative examination procedure [undertaken by RegTP] does not preclude the possibility in practice of an undertaking submitting a charge by which it abuses its dominant position and obtains authorisation for it because the abuse is not revealed during the examination procedure’.
Ki kell egyébként emelni, hogy a Bundesgerichtshof 2004. február 10-i – az Oberlandesgericht Düsseldorf 2002. január 16-i ítéletét hatályon kívül helyező – ítéletében megerősítette, hogy „[a RegTP által lefolytatott] vizsgálati eljárás […] nem zárja ki annak lehetőségét, hogy egy vállalkozás olyan díjakat terjeszt elő, amelyek révén visszaél erőfölényével, és azért kapja meg a jóváhagyást, mert a visszaélésre nem derül fény a vizsgálat során”.
In the third place, as regards the applicant’s complaint that the Commission misused its powers, it must be observed that a measure is only vitiated by misuse of powers if it is evident, on the basis of objective, relevant and consistent evidence, that it was taken with the exclusive or main purpose of achieving an end other than that stated (see Joined Cases C-186/02 P and C-188/02 P Ramondín and Others v Commission [2004] ECR I-10653, paragraph 44, and the caselaw cited).
Harmadszor, ami a felperes által előterjesztett azon kifogást illeti, hogy a Bizottság hatáskörrel való visszaélést követett el, emlékeztetni kell arra, hogy valamely jogi aktus csak akkor tekinthető hatáskörrel visszaélve elfogadottnak, ha objektív, megalapozott és egybehangzó bizonyítékok alapján azt kell feltételezni, hogy kizárólag vagy legalábbis döntően a megjelöltektől eltérő célok elérése érdekében hozták (lásd a Bíróság C-186/02. P. és C-188/02.
In the contested decision, the Commission refers only to the applicant’s pricing practices and not to the decisions of the German authorities.
A megtámadott határozatban a Bizottság csupán a felperes árképzési gyakorlatával foglalkozik, nem pedig a német hatóságok határozataival.
Even if RegTP had infringed a Community rule and even if the Commission could have initiated proceedings
Még ha a RegTP meg is sértett egy közösségi jogszabályt, és a Bizottság kötelezettségszegési eljárást
DEUTSCHE TELEKOM v COMMISSION against the Federal Republic of Germany for failure to fulfil obligations, such possibilities cannot affect the lawfulness of the contested decision.
DEUTSCHE TELEKOM KONTRA BIZOTTSÁG indíthatott volna e címen a Németországi Szövetségi Köztársaság ellen, ezek az eshetőségek semmilyen módon nem érintik a megtámadott határozat jogszerűségét.
In that decision, the Commission merely found that the applicant had committed an infringement of Article 82 EC, a provision which concerns only economic operators, not the Member States.
E határozatban a Bizottság annak megállapítására szorítkozott, hogy a felperes megsértette az EK 82. cikket, amely rendelkezés nem a tagállamokra vonatkozik, hanem kizárólag a gazdasági szereplőkre.
The Commission did not therefore misuse its powers by making that finding on the basis of Article 82 EC.
A Bizottság tehát nem követett el hatáskörrel való visszaélést akkor, amikor az EK 82. cikk alapján e megállapításra jutott.
The final plea in law therefore cannot be upheld either.
Következésképpen az utolsó kifogás sem foghat helyt.
II — The alternative form of order sought, seeking a reduction of the fine imposed
II – A kiszabott bírság csökkentésére vonatkozó másodlagos kereseti kérelemről
The applicant puts forward six pleas in law in support of the alternative form of order sought.
A felperes hat jogalapot terjesztett elő másodlagos kereseti kérelme alátámasztására.
The first relates to an infringement of the rights of defence and the second to an infringement of Article 253 EC.
Az első a védelemhez való jog megsértésén, a második az EK 253. cikk megsértésén alapul.
The third plea in law is based on the applicant’s lack of negligence and intentional fault and the fourth on the insufficiency of the account taken of charges legislation in calculating the level of the fine.
A harmadik jogalap azon alapul, hogy a felperes részéről nem merült fel gondatlanság vagy szándékosság, a negyedik pedig azon, hogy a bírság kiszámítása során nem vették kellően figyelembe a díjszabályozást.
The fifth plea in law concerns the calculation of the duration of the infringement, and the sixth, the failure to take account of attenuating circumstances.
Az ötödik jogalap a jogsértés időtartamának meghatározására vonatkozik, a hatodik pedig az enyhítő körülmények figyelembevételének elmulasztásán alapul.
A — First plea in law: infringement of the rights of defence
A – A védelemhez való jog megsértésére alapított első jogalapról
The applicant submits that the Commission infringed Article 19(1) of Regulation No 17 in relation to the rights of defence by failing in its statement of objections of
A felperes arra hivatkozik, hogy a Bizottság megsértette a 17. rendelet védelemhez való jogra vonatkozó 19. cikkét, amikor a 2002. május 2-i kifogásközlésben, illetve
2 May 2002 and in its supplementary letter of 21 February 2003 to carry out a factual or legal analysis as to whether the alleged infringement had been committed ‘intentionally or negligently’ (Joined Cases 100/80 to 103/80 Musique diffusion française and Others v Commission [1983] ECR 1825, paragraph 21; order in Case C-137/95 P SPO and Others v Commission [1996] ECR I-1611, paragraph 53; Case T-9/99 HFB and Others v Commission [2002] ECR II-1487, paragraph 311).
SZ. ÜGY a 2003. február 21-i kiegészítő levélben elmulasztotta azon kérdés ténybeli és jogi elemzését, hogy az állítólagosan elkövetett jogsértést „szándékosan vagy gondatlanságból” követték-e el (a Bíróság C-100/80–103/80. sz., Musique diffusion française és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1983. június 7-én hozott ítéletének [EBHT 1983., 1825. o.] 21. pontja, a C-137/95.
In order to be reasonably able to defend itself, the applicant should have been informed during the administrative procedure of the facts on the basis of which the Commission was accusing it of such fault or negligence.
Ahhoz ugyanis, hogy a felperes hatékonyan tudjon védekezni, az igazgatási eljárás során őt tájékoztatni kellett volna azon tényekről, amelyek alapján a Bizottság egy szándékos vagy gondatlan magatartást a terhére ró.
It must be observed at the outset that the conditions which must be fulfilled to enable the Commission to impose fines (initial conditions) are set out in the first subparagraph of Article 15(2) of Regulation No 17.
Először is emlékeztetni kell arra, hogy a 17. rendelet 15. cikke (2) bekezdésének első albekezdésében meghatározza azon feltételeket, amelyeknek teljesülniük kell ahhoz, hogy a Bizottság bírságot szabhasson ki (alapvető feltételek).
These include the condition that the infringement was committed intentionally or negligently (order in SPO and Others v Commission, cited in paragraph 274 above, paragraph 53).
E feltételek között szerepel a megállapított jogsértés szándékos vagy gondatlan jellegére vonatkozó feltétel (a fenti 274. pontban hivatkozott SPO és társai kontra Bizottság ügyben hozott végzés 53. pontja).
Next, it must be observed that the Commission is required to give a brief provisional assessment in the statement of objections as to the duration of the alleged infringement, its gravity and the question whether, in the circumstances of the case, the infringement was committed intentionally or negligently.
Ezt követően emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottságnak a kifogásközlésben rövid előzetes értékelést kell adnia a feltételezett jogsértés időtartamáról, súlyáról és arról, hogy azt az adott ügy körülményei között szándékosan vagy gondatlanul követték-e el.
However, the adequacy of that provisional assessment, the purpose of which is to give the addressees of the statement of objections an opportunity to defend themselves, must be evaluated in relation not only to the wording of the measure in question but also to its context and the entirety of the legal rules governing the matter concerned (Case T-48/00 Corus UK v Commission [2004] ECR II-2325, paragraph 146).
Ezen előzetes értékelés – amelynek célja a kifogásközlés címzettjei számára lehetőséget adni a védekezésre – megfelelő jellegét azonban nemcsak a kérdéses jogi aktus szövege, hanem az összefüggései, valamint az adott területet szabályozó jogszabályok összessége tekintetében is mérlegelni kell (az Elsőfokú Bíróság T-48/00. sz., Corus UK kontra Bizottság ügyben 2004. július 8-án hozott ítéletének [EBHT 2004., II-2325. o.] 146. pontja).
It must be held that the Commission informed the applicant in the statement of objections (paragraphs 95 to 140) that it considered the applicant’s pricing practices, and in particular the margin squeeze resulting from the negative or insufficient spread between its wholesale and retail prices, to be in breach of Article 82 EC.
Meg kell állapítani, hogy a kifogásközlésben (95–140. pont) a Bizottság tájékoztatta a felperest arról a tényről, hogy úgy véli, árképzési gyakorlata és különösen nagykereskedelmi és a kiskereskedelmi árak közötti negatív vagy elégtelen különbözetből eredő árpréshatás sérti az EK 82. cikket.
Furthermore, in the statement of objections (paragraphs 141 to 152), the Commission examined the applicant’s scope to set its charges and thus addressed the issue of the applicant’s culpability with regard to the activities criticised.
Emellett a Bizottság a kifogásközlésben (141–152. pont) megvizsgálta a felperes részére az árak meghatározása tekintetében rendelkezésre álló mozgásteret, így tehát foglalkozott a kifogásolt magatartások tekintetében a felperes vétkességének kérdésével.
In those circumstances, it must be concluded that the information supplied in the statement of objections concerning the initial conditions laid down by the first subparagraph of Article 15(2) of Regulation No 17 was sufficiently precise.
E körülmények között meg kell állapítani, hogy a 17. rendelet 15. cikke (2) bekezdésének első albekezdésében előírt alapvető feltételek tekintetében a kifogásközlés kellően pontos tájékoztatást tartalmazott.
Moreover, since infringements committed negligently are not, in competition terms, less serious than those committed intentionally (order in SPO and Others v Commission, cited in paragraph 274 above, paragraph 55), the applicant did not need to receive more detailed information about its culpability in order to be reasonably able to exercise its rights of defence.
Egyébiránt, mivel a verseny tekintetében a gondatlanságból elkövetett jogsértések nem kevésbé súlyosak, mint a szándékosan elkövetett jogsértések (a fenti 274. pontban hivatkozott SPO és társai kontra Bizottság ügyben hozott végzés 55. pontja), a felperes védelemhez való jogának hatékony gyakorlásához nem volt szükség arra, hogy vétkességére vonatkozóan ennél pontosabb tájékoztatást kapjon.
In any event, it must be held that the applicant did in fact exercise its rights of defence on that point since it denied its culpability in its reply to the statement of objections, referring to the national regulation of its charges.
Mindenesetre meg kell állapítani, hogy a felperes ténylegesen gyakorolta e tekintetben a védelemhez való jogát, mivel a kifogásközlésre adott válaszában a díjaira vonatkozó nemzeti szabályozásra hivatkozva vitatta vétkességét.
The first plea in law must therefore be rejected.
Ennélfogva az első jogalapot el kell utasítani.
B — Second plea in law: infringement of Article 253 EC
B – Az EK 253. cikk megsértésére alapított második jogalapról
The applicant observes that the contested decision must set out the grounds on which the Commission considers that the conditions for the imposition of a fine
A felperes emlékeztet arra, hogy a megtámadott határozatnak ki kell fejtenie azon indokokat, amelyek alapján a Bizottság úgy véli, hogy a bírság kiszabására
2008 — CASE T-271/03 are satisfied (Remia and Others v Commission, cited in paragraph 185 above, paragraph 26; Case T-44/90 La Cinq v Commission [1992] ECR II-1, paragraph 43; and Case T-7/92 Asia Motor France and Others v Commission [1993] ECR II-669, paragraph 30).
ÜGY vonatkozó feltételek fennállnak (a fenti 185. pontban hivatkozott Remia és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 26. pontja; az Elsőfokú Bíróság T-44/90. sz., La Cinq kontra Bizottság ügyben 1992. január 24-én hozott ítéletének [EBHT 1992., II-1. o.] 43. pontja, valamint a T-7/92. sz., Asia Motor France és társai kontra Bizottság ügyben 1993. június 29-én hozott ítéletének [EBHT 1993., II-669. o.] 30. pontja).
The contested decision, which does not contain any grounds relating to the applicant’s negligence or to its intention to commit the infringement, infringes Article 253 EC; the fine should therefore be annulled.
A megtámadott határozat, amely semmiféle indokolást nem tartalmaz a felperes gondatlanságára vagy a jogsértés szándékos voltára nézve, sérti az EK 253. cikket, következésképpen a bírságot meg kell semmisíteni.
It must be noted as a preliminary point that the obligation to state reasons laid down under Article 253 EC is an essential procedural requirement, unlike the question whether the reasons given are correct, which goes to the substantive legality of the contested measure.
Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy az EK 253. cikkben előírt indokolási kötelezettség olyan lényeges formai követelmény, amelyet külön kell választani az indokolás megalapozottságától, amely utóbbi a vitatott jogi aktus érdemi jogszerűségére vonatkozik.
From that point of view, the statement of reasons required by Article 253 EC must be appropriate to the act at issue and must disclose in a clear and unequivocal fashion the reasoning followed by the institution which adopted that measure in such a way as to enable the persons concerned to ascertain the reasons for it and to enable the competent court to exercise its power of review (C-17/99 France v Commission [2001] ECR I-2481, paragraph 35).
Ebben az összefüggésben az EK 253. cikk által megkövetelt indokolásnak igazodnia kell a szóban forgó jogi aktus jellegéhez, és világosan és egyértelműen kell bemutatnia a jogi aktust elfogadó intézmény érvelését úgy, hogy az érdekeltek megismerhessék a meghozott intézkedés indokait, és a hatáskörrel rendelkező bíróság gyakorolhassa felülvizsgálatát (a Bíróság C-17/99. sz., Franciaország kontra Bizottság ügyben 2001. március 22-én hozott ítéletének [EBHT 2001., I-2481. o.] 35. pontja).
It is not necessary for the reasoning to go into all the relevant facts and points of law, since the question whether the statement of reasons meets the requirements of Article 253 EC must be assessed with regard not only to its wording but also to its context and to all the legal rules governing the matter in question (France v Commission, cited in paragraph 284 above, paragraph 36, and Case C-113/00 Spain v Commission [2002] ECR I-7601, paragraph 48).
Az indokolásnak nem kell valamennyi releváns ténybeli és jogi elemet tartalmaznia, mivel azt, hogy egy aktus indokolása megfelel-e az EK 253. cikk követelményeinek, nem pusztán a szövegére figyelemmel kell megítélni, hanem az összefüggéseire, valamint az érintett tárgyra vonatkozó jogszabályok összességére való tekintettel is (a fenti 284. pontban hivatkozott Franciaország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 36. pontja, valamint a Bíróság C-113/00. sz., Spanyolország kontra Bizottság ügyben 2002. szeptember 19-én hozott ítéletének [EBHT 2002., I-7601. o.] 48. pontja).
First, it must be held that the contested decision (second citation) contains a reference to Article 15(2) of Regulation No 17.
Egyrészt meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat (második bevezető hivatkozás) hivatkozik a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdésére.
The first subparagraph of Article 15(2) lays down the conditions which must be fulfilled to enable the Commission to impose fines (initial conditions).
E rendelkezés első albekezdése meghatározza azon feltételeket, amelyeknek teljesülniük kell ahhoz, hogy a Bizottság bírságot szabhasson ki (alapvető feltételek).
Second, the Commission sets out in detail in recitals 102 to 162 and 176 to 183 to the contested decision the grounds on which it considers the applicant’s pricing practices to be abuses within the meaning of Article 82 EC and, in recitals 163 to 175, the grounds on which the applicant must be deemed responsible for the infringement found, in spite of the fact that the German authorities have to approve the applicant’s charges.
Másrészt a megtámadott határozat (102)–(162) és (176)–(183) preambulumbekezdésében a Bizottság részletesen kifejti azokat az indokokat, amelyek alapján úgy véli, hogy a felperes árképzési gyakorlata visszaélésszerű az EK 82. cikk értelmében, a (163)–(175) preambulumbekezdésében pedig azokat, amelyek alapján a felperest felelősnek kell tekinteni a megállapított jogsértésért, annak ellenére is, hogy a német hatóságoknak jóvá kell hagyniuk a felperes által alkalmazott díjakat.
In those circumstances, it must be concluded that the contested decision contains sufficient reasoning regarding the application to the present case of the initial conditions laid down under the first subparagraph of Article 15(2) of Regulation No 17.
E körülmények között meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat megfelelően meg van indokolva a 17. rendelet 15. cikke (2) bekezdésének első albekezdésében meghatározott alapvető feltételek jelen ügyre történő alkalmazása tekintetében.
This plea must therefore also be rejected.
Ennélfogva ezt a jogalapot is el kell utasítani.
C — Third plea in law: the applicant’s lack of negligence or intentional fault
C – A felperes gondatlanságának, illetve szándékosságának hiányára alapított harmadik jogalapról
The applicant maintains that it is guilty of neither negligence nor intentional fault.
A felperes állítása szerint részéről nem merült fel gondatlanság vagy szándékosság.
First of all, it observes that its wholesale and retail charges were all authorised by decisions of the BMPT, then of RegTP.
Először is emlékeztet arra, hogy a nagykereskedelmi és a kiskereskedelmi árak a BMPT, majd a RegTP határozatával történő jóváhagyásától függtek.
The applicant could thus legitimately assume that those charges were lawful.
A felperes ezért joggal bízhatott e díjak jogszerűségében.
It submits that RegTP is a neutral and independent State body.
Hangsúlyozza, hogy a RegTP semleges és független állami szerv.
It was for RegTP, rather than the applicant, to ascertain whether the wholesale and retail prices were compatible with Article 82 EC.
A RegTP és nem a felperes feladata volt, hogy ellenőrizze, hogy a nagykereskedelmi és a kiskereskedelmi árak összhangban vannak-e az EK 82. cikkel.
In addition, in its judgment of 16 January 2002, the Oberlandesgericht Düsseldorf held that responsibility for the charges set by RegTP could not be attributed to the applicant.
Emellett az Oberlandesgericht Düsseldorf 2002. január 16-i ítéletében megállapította, hogy a RegTP által megállapított díjakért a felperes nem vonható felelősségre.
Second, the applicant was informed by agents of the Commission in a meeting on 17 April 2000 that the proceeding relating to the applicant would not be pursued because the Commission had initiated proceedings against the Federal Republic of Germany for failure to fulfil obligations.
Másodszor a felperest egy 2000. április 17-én megtartott találkozón arról tájékoztatták a Bizottság meghatalmazottai, hogy nem folytatják a felperes tekintetében az eljárást, mivel a Bizottság kötelezettségszegési eljárást indított a Németországi Szövetségi Köztársaság ellen.
It further submits that the Commission did not carry out any measures of inquiry between January 2000 and June 2001 — a period of approximately one and a half years.
A felperes hozzáfűzi, hogy 2002 januárja és 2001 júniusa között, azaz mintegy másfél éven át a Bizottság semmilyen intézkedést nem foganatosított.
The applicant was entitled to infer from the Commission’s conduct that the Commission did not have sufficient grounds to accuse the applicant of an abuse of dominant position, at least in respect of the period between January 2000 and June 2001.
A felperes a Bizottság magatartásából arra következtethetett, hogy ez utóbbinak nincs kellő alapja arra, hogy erőfölénnyel való visszaélést rójon a felperes terhére, legalábbis ami a 2000 januárja és 2001 júniusa közötti időszakot illeti.
In its reply, the applicant further submits that it inferred from the initiation of the proceedings for failure to fulfil obligations, the suspension of the abuse proceeding and the explanations given by the Commission at the meeting on 17 April 2000, that the Commission had abandoned the objection relating to the infringement of Article 82 EC.
Válaszában a felperes hozzáfűzi még, hogy a kötelezettségszegési eljárás megindításából, a visszaélésre vonatkozó eljárás felfüggesztéséből és a Bizottság által a 2000. április 17-i találkozón adott magyarázatokból azt a következtetést vonta le, hogy a Bizottság elállt az EK 82. cikk megsértésére vonatkozó kifogásától.