natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Salzgitter contends that, by notifying the ZRFG to the Commission in 1971 under the EEC Treaty, the Federal Republic of Germany had, in any event, also brought it to the knowledge of the Commission in accordance with Article 67 CS and that, by authorising the tax measures notified under the EC Treaty, the Commission implicitly declared that the measure at issue did not have any ’appreciable repercussions on conditions of competition’ in the coal or the steel industry within the meaning of Article 67(1) CS.
A Salzgitter szerint a Németországi Szövetségi Köztársaság – azáltal, hogy az EGK-Szerződés keretében 1971ben bejelentette a ZRFG-t a Bizottságnak – az ESZAK 67. cikknek megfelelően azt mindenképpen a Bizottság tudomására hozta, és a Bizottság az EK-Szerződés alapján bejelentett adóintézkedések engedélyezésével hallgatólagosan elismerte, hogy a szóban forgó intézkedés az ESZAK 67. cikk (1) bekezdése értelmében semmilyen „érzékelhető hatást” nem gyakorol a szén- vagy acélipari „verseny feltételeire”.
In essence, the German Government puts forward the same arguments as Salzgitter.
A német kormány lényegében a Salzgitterével azonos érvelést ad elő.
As a preliminary point, it must be recalled — as held earlier in paragraph 39 of the present judgment — that the Court of First Instance did not commit an error of law in finding that the aid covered by the contested decision fell within the scope of the prohibition laid down in Article 4(c) CS.
Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy – ahogyan a Bíróság a jelen ítélet 39. pontjában kimondta – az Elsőfokú Bíróság nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a vitatott határozatban említett támogatások az ESZAK 4. cikk c) pontjában foglalt tilalom hatálya alá tartoznak.
Consequently, the Federal Republic of Germany cannot rely on an implicit authorisation of the aid allegedly granted by the Commission on the basis of Article 67 CS.
Következésképpen a Németországi Szövetségi Köztársaság nem hivatkozhat arra, hogy a Bizottság az ESZAK 67. cikk alapján állítólag hallgatólagosan engedélyezte e támogatásokat.
As regards the reasoning of the Court of First Instance that the adoption of the Second and the Third Steel Aid Code constituted a partial withdrawal by the Commission of the 1971 decision not to object to the application of the ZRFG which led to uncertainty as to the legal regime concerning the ZRFG, it must be held that Article 305(1) EC states that ’the provisions of the … [EC] Treaty shall not affect the provisions of the [ECSC] Treaty, in particular as regards the rights and obligations of Member States, the powers of the institutions of that Community and the rules laid down by that Treaty for the functioning of the common market in coal and steel.’
Az Elsőfokú Bíróság azon érvelését illetően, miszerint a Bizottság a második és harmadik acélipari támogatási kódextől kezdve részben visszavonta az 1971-es határozatot, miszerint nem tiltja meg a ZRFG alkalmazását, ami ez utóbbi jogi szabályozását illetően bizonytalanságot eredményezett, emlékeztetni kell arra, hogy az EK-Szerződés 305. cikkének (1) bekezdése szerint „[az EK-Szerződés] rendelkezései nem módosítják az [ESZAKSzerződés] rendelkezéseit, különösen a tagállamok jogaira és kötelezettségeire, a Szén- és Acélközösség intézményeinek hatáskörére, valamint az említett szerződésnek a közös szén- és acélpiac működésére vonatkozó szabályait”.
It follows from this that the EC Treaty and the ECSC Treaty are independent treaties and that, consequently, the EC Treaty and the secondary legislation enacted on the basis of it cannot produce effects in areas that fall within the scope of the ECSC Treaty (see, to that effect, Joined Cases 188/80 to 190/80 France and Others v Commission [1982] ECR 2545, paragraph 31).
Ebből következik, hogy az EK-Szerződés és az ESZAK-Szerződés egymástól független szerződések, és hogy az EK-Szerződés, valamint az ennek alapján megállapított másodlagos jog nem járhat hatással az ESZAK-Szerződés hatálya alá tartozó területen (lásd ebben az értelemben a 188/80–190/80. sz., Franciaország és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1982. július 6-án hozott ítélet [EBHT 1982., 2545. o.] 31. pontját).
The provisions of the EC Treaty only apply in the alternative, in situations in which there is no specific rule under the ECSC Treaty (see, in particular, Case 328/85 Deutsche Babcock [1987] ECR 5119, paragraphs 6 to 14).
Az EK-Szerződés rendelkezései csak másodlagosan, az ESZAK-Szerződésben foglalt különös szabályozás hiányában alkalmazandók (lásd különösen a 328/85. sz. Deutsche Babcock ügyben 1987. december 15-én hozott ítélet [EBHT 1987., 5119. o.] 6–14. pontját).
Consequently, given that Article 1 of the Third Steel Aid Code prohibited both aid that was and aid that was not specific to the steel sector, the Commission could not implicitly withdraw the 1971 Decision.
Következésképpen a Bizottság azáltal, hogy a harmadik acélipari támogatási kódex 1. cikkében megtiltja mind a kizárólag az acélipari ágazatban nyújtott támogatásokat, mind pedig a nem kizárólag az említett ágazatban nyújtott támogatásokat, nem vonhatta vissza hallgatólagosan az 1971-es határozatot.
As regards the Court of First Instance’s finding that the adoption of the Second and the Third Steel Aid Code led to ambiguity as to whether subsequent application of the ZRFG had to be notified as a ’plan’ within the meaning of Article 6 of that third code, it must, first, be held that that article expressly provides that there is an obligation to inform the Commission of plans to grant aid to the steel industry under schemes on which it has already taken a decision under the EC Treaty.
Az Elsőfokú Bíróság azon megállapítását illetően, miszerint a második és harmadik acélipari támogatási kódex elfogadása kétértelműséget eredményezett azon kérdés bizonytalanságából adódóan, hogy a ZRFG további alkalmazását be kell-e jelenteni az említett harmadik kódex 6. cikke értelmében vett „szándék”-ként, először is meg kell állapítani, hogy e cikk kifejezetten előírja, hogy tájékoztatni kell a Bizottságot az olyan támogatási programoknak az acélipari ágazatban való alkalmazására irányuló szándékról, amelyeket a Bizottság az EK-Szerződés rendelkezései alapján már megvizsgált.
Moreover, in contrast to the EC Treaty, the ECSC Treaty does not distinguish between new aid and existing aid. Article 4(c) CS prohibits, purely and simply, aid granted by Member States in any form whatsoever.
Ezenkívül az EK-Szerződéstől eltérően az ESZAK-Szerződés nem tesz különbséget az új és a létező támogatások között, mivel az ESZAK 4. cikk c) pontja egész egyszerűen megtiltja a tagállamok által bármely formában nyújtott támogatásokat.
The Court has also held that the compatibility of aid with the common market can be assessed, in the context of the Steel Aid Codes, only in the light of the rules in force on the date on which it is actually paid (Falck and Acciaierie di Bolzano v Commission, paragraph 117).
A Bíróság kimondta továbbá, hogy az acélipari támogatási kódexek keretében a támogatásoknak a közös piaccal való összeegyeztethetősége kizárólag a támogatások tényleges nyújtásának időpontjában hatályos szabályok alapján értékelhető (a fent hivatkozott Falck és Acciaierie di Bolzano kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 117. pontja).
It follows, as the Commission submits, that Article 6 of the Third Steel Aid Code provided clearly and unequivocally that there was an obligation to notify to the Commission aid that might be granted to Salzgitter under the ZRFG as soon as that code came into force.
Ebből következik – ahogyan ezt a Bizottság is előadja –, hogy a harmadik acélipari támogatási kódex 6. cikke világosan és egyértelműen előírta, hogy be kell jelenteni a Bizottságnak a ZRFG alapján az említett kódex hatálybalépése után a Salzgitter számára esetlegesen nyújtott támogatásokat.
Consequently, the Court of First Instance committed an error of law in holding, first, that the adoption of the Third Steel Aid Code led, implicitly, to a partial withdrawal of the authorisation of the ZRFG granted by the 1971 Decision and, second, that Article 6 of that code did not make it possible to determine clearly whether application of the ZRFG after adoption of that code was covered by the obligation to notify ’plans’ laid down in that article.
Következésképpen az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazta a jogot, amikor kimondta egyrészről azt, hogy a harmadik acélipari támogatási kódex elfogadása a ZRFG – 1971-es határozatból eredő – engedélyezésének részbeni hallgatólagos visszavonását eredményezte, másrészről pedig azt, hogy e kódex 6. cikke nem teszi lehetővé annak egyértelmű meghatározását, hogy a ZRFG-nek az említett kódex elfogadását követő alkalmazására vonatkozik-e az e cikkben előírt, a „szándék” bejelentésére vonatkozó kötelezettség.
The Commission’s late reaction
– A Bizottság intézkedési határidejéről
The Commission contests that it had knowledge, prior to the start of 1998, of Salzgitter receiving aid under the ZRFG and, therefore, that it had been slow to react.
A Bizottság vitatja, hogy 1998 eleje előtt tudomása lett volna a ZRFG-nek a Salzgitterre való alkalmazásáról, és hogy így késlekedett volna intézkedni.
The Commission submits that undertakings to which aid has been granted cannot entertain a legitimate expectation that the aid is lawful unless it has been notified and a diligent businessman is normally able to determine whether that procedure has been followed (C-24/95 Alcan Deutschland [1997] ECR I-1591, paragraph 25).
A Bizottság úgy érvel, hogy a támogatásban részesülő vállalkozások csak akkor bízhatnak joggal a támogatás szabályszerűségében, ha azt bejelentették, mivel a gondos gazdasági szereplő rendszerint meg tud bizonyosodni arról, hogy ezen eljárást betartották-e (a C-24/95. sz.
Moreover, the approach adopted by the Court of First Instance undermines legal certainty and favours beneficiaries of illegal aid.
Alcan Deutschland ügyben 1997. március 20-án hozott ítélet [EBHT 1997., I-1591. o.] 25. pontja), és hogy az Elsőfokú Bíróság által követett megoldás sérti a jogbiztonságot, és a jogellenes támogatások kedvezményezettjeinek kedvez.
Salzgitter and the German Government contend that the situation in the case that led to the judgment in Alcan Deutschland is different, because the question here is not whether a diligent business man was fully entitled to rely on the legality of measures taken by a national authority, but to determine whether or not the Commission acted in sufficient time.
A Salzgitter és a német kormány előadja, hogy a fent hivatkozott Alcan Deutschland ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló ügyben bemutatott eset más, mivel itt nem arról a kérdésről van szó, hogy a gazdasági szereplő jogosan bízhatott-e a nemzeti hatóság aktusainak szabályszerűségében, hanem annak megállapításáról, hogy a Bizottság megfelelő időben intézkedett-e, vagy sem.
In annulling the part of the contested decision relating to the Federal Republic of Germany’s obligation to recover the aid received by Salzgitter, the Court of First Instance again held that the Commission had known of that aid since the end of 1988 and that, given that it did not react until 1998, it had, in taking that decision, breached the principle of legal certainty.
Az Elsőfokú Bíróság a vitatott határozatnak – a Salzgitter által kapott támogatásoknak a Németországi Szövetségi Köztársaság általi visszatéríttetésére vonatkozó – része hatályon kívül helyezésének kimondásakor úgy ítélte meg továbbá, hogy a Bizottságnak 1988 végétől kezdve tudomása volt e támogatásokról, és mivel 1998 előtt nem intézkedett, e határozat meghozatalával megsértette a jogbiztonság elvét.
It must be held that the reasoning followed by the judgment under appeal as regards breaching the principle of legal certainty is incorrect, and there is no need to rule on whether the Court of First Instance was entitled to hold that the Commission had knowledge of the aid in issue since the end of 1988, which the latter disputes.
Anélkül, hogy meg kellene vizsgálni azon kérdést, hogy az Elsőfokú Bíróság helyesen állapította-e meg, hogy a Bizottságnak 1988 végétől kezdve tudomása volt a szóban forgó támogatásokról – amit ez utóbbi vitat –, meg kell állapítani, hogy a megtámadott ítélet által követett, a jogbiztonság elvének megsértésére vonatkozó érvelés hibás.
Admittedly, the Court has held that, even if the Community legislature has not laid down any period of limitation, the fundamental requirement of legal certainty has the effect of preventing the Commission from indefinitely delaying the exercise of its powers (see, to that effect, 52/69 Geigy v Commission [1972] ECR 787, paragraph 21, and, as regards State aid falling within the scope of the ECSC Treaty, Falck and Acciaierie di Bolzano v Commission, paragraphs 140 and 141).
Igaz, hogy a Bíróság kimondta, hogy – még a közösségi jogalkotó által megállapított elévülési idő hiányában is – a jogbiztonság alapvető követelménye kizárja, hogy a Bizottság határozatlan ideig késlekedhessen jogkörei gyakorlásával (lásd ebben az értelemben az 52/69. sz., Geigy kontra Bizottság ügyben 1972. július 14-én hozott ítélet [EBHT 1972., 787. o.] 21. pontját, valamint az ESZAK-Szerződés hatálya alá tartozó állami támogatások tekintetében a fent hivatkozott Falck és Acciaierie di Bolzano kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 140. és 141. pontját).
In this respect, it must be held that, as regards State aid falling within the scope of the EC Treaty, Article 10(1) of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty (OJ 1999 L 83, p. 1) provides that, where the Commission has in its possession information from whatever source regarding alleged unlawful aid, it is to examine that information without delay.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy – ami az EK-Szerződés hatálya alá tartozó állami támogatásokat illeti – az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.) 10. cikkének (1) bekezdése kimondja, hogy amennyiben bármilyen forrásból a Bizottság tudomására jut egy feltételezett jogellenes támogatásra vonatkozó információ, a Bizottság késedelem nélkül megvizsgálja az információt.
Moreover, Article 15 of Regulation No 659/1999 provides that recovery of illegal aid is subject to a limitation period of 10 years, beginning on the day it is granted.
Egyébiránt a 659/1999 rendelet 15. cikke kimondja, hogy a jogellenes támogatások visszatéríttetése az azok nyújtásának napjától számított tízéves elévülési időn belül lehetséges.
As stated in recital 14 of the preamble to that regulation, this limitation period has been established for reasons of legal certainty.
Ahogyan e rendelet (14) preambulumbekezdése kimondja, ezen elévülési időt a jogbiztonság biztosítása érdekében vezették be.
Even though it is true that, for the purposes of the ECSC Treaty, those rules do not apply as such, they were based, in the domain of State aid, on the fundamental requirement of legal certainty.
Igaz ugyan, hogy e szabályok mint olyanok nem alkalmazandók az ESZAK-Szerződés hatálya alá tartozó területen, azok az állami támogatások területén a jogbiztonság alapvető követelményéből erednek.
It follows that, even in a situation in which the Community legislature has not expressly laid down any period of limitation, the Commission cannot indefinitely delay the exercise of its power.
Ebből következik, hogy még abban az esetben is, ha a közösségi jogalkotó nem állapított meg kifejezetten elévülési időt, a Bizottság nem késlekedhet határozatlan ideig jogkörei gyakorlásával.
However, it must not be forgotten that the notification of State aid is a central element of Community rules for supervising that aid and that undertakings to which such aid has been granted may not entertain a legitimate expectation that the aid is
Nem lehet azonban figyelmen kívül hagyni, hogy az állami támogatások bejelentése az azok ellenőrzése közösségi szabályozásának központi eleme, és hogy az e
2008 — CASE C-408/04 P lawful if it has not been granted in compliance with that procedure (Alcan Deutschland, paragraph 25).
ÜGY támogatásokban részesülő vállalkozások nem hivatkozhatnak arra, hogy jogosan bíztak a támogatások szabályszerűségében, ha azokat ezen eljárás be nem tartásával nyújtották (a fent hivatkozott Alcan Deutschland ügyben hozott ítélet 25. pontja).
It must also be taken into consideration that the particularly strict nature of the State aid regime under the ECSC Treaty sets it apart from the State aid regime under the EC Treaty (see, in this respect, Falck and Acciaierie di Bolzano v Commission, paragraphs 101 and 102).
Figyelembe kell venni továbbá azon tényt, hogy az ESZAK-Szerződésben az állami támogatásokra vonatkozóan előírt szabályozás – különösen szigorú jellege miatt – különbözik az EK-Szerződésben foglalt szabályozástól (lásd e tekintetben a fent hivatkozott Falck és Acciaierie di Bolzano kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 101. és 102. pontját).
It follows from the above that, where aid was granted under the ECSC Treaty without having been notified, a delay by the Commission in exercising its supervisory powers and ordering recovery of the aid does not render that recovery decision unlawful, except in exceptional cases which show that the Commission manifestly failed to act and clearly breached its duty of diligence.
Ebből következik, hogy amikor az ESZAK-Szerződés keretében bejelentés nélkül nyújtottak valamely támogatást, az a tény, hogy a Bizottság késlekedik ellenőrzési jogköreinek gyakorlásával és e támogatás visszatéríttetésének elrendelésével, e visszatéríttetési határozatot csak olyan kivételes esetekben teszi jogellenessé, mint a Bizottság nyilvánvaló mulasztása és gondossági kötelezettségének nyilvánvaló megsértése.
Consequently, even though the Court of First Instance was entitled to hold that a beneficiary of State aid can rely on the principle of legal certainty to support an action for annulment of a decision ordering recovery of that aid, it wrongly applied this principle in the case before it when it failed to examine whether the Commission had manifestly failed to act and clearly breached its duty of diligence in the exercise of its supervisory powers, the sole grounds which, in exceptional cases, can render illegal a Commission decision ordering recovery, under the ECSC Treaty, of non-notified aid.
Ennélfogva, noha az Elsőfokú Bíróság helyesen ítélte meg úgy, hogy valamely állami támogatás kedvezményezettje az e támogatás visszatéríttetését előíró határozat megsemmisítése iránti kereset alátámasztása érdekében hivatkozhat a jogbiztonság elvére, ezen elvet a hozzá benyújtott ügyben helytelenül alkalmazta, mivel nem vizsgálta meg, hogy a Bizottság az ellenőrzési jogköreinek gyakorlása során nyilvánvalóan mulasztott-e, és gondossági kötelezettségét nyilvánvalóan megsértette-e; kivételes esetekben kizárólag ezek teszik jogellenessé a Bizottság azon határozatát, amely az ESZAK-Szerződés keretében elrendeli valamely be nem jelentett támogatás visszatéríttetését.
It follows from the above that the main appeal must be upheld and that the judgment under appeal must be set aside to the extent that it annuls Articles 2 and 3 of the contested decision.
A fentiekből következik, hogy a fellebbezésnek helyt kell adni, és hogy a megtámadott ítéletet hatályon kívül kell helyezni a vitatott határozat 2. és 3. cikkét megsemmisítő részében.
Referral of the case to the Court of First Instance
Az ügy Elsőfokú Bírósághoz való visszautalásáról
It follows from the present judgment that the Court of First Instance rightly held in the judgment under appeal that, for the purposes of the ECSC Treaty, Salzgitter received illegal aid, but that, on the other hand, that judgment is vitiated by an error of law in so far as it annuls the part of the contested decision ordering recovery of the aid in question.
A jelen ítéletből kitűnik, hogy az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítéletben helyesen ítélte meg, hogy a Salzgitter az ESZAK-Szerződés tekintetében jogellenes támogatásokat kapott, ez utóbbi ítélet meghozatala során azonban tévesen alkalmazta a jogot, mivel megsemmisítette a vitatott határozatnak a szóban forgó támogatások visszatéríttetését elrendelő részét.
Therefore, the Court of First Instance must rule on the question whether, in the circumstances of the present case, the Commission manifestly failed to act and breached its duty of diligence and, if necessary, examine the other pleas which, quite lawfully, it declined to rule on since it had already annulled Articles 2 and 3 of the contested decision, and which alleged, respectively, that the Commission wrongly considered certain investments as falling under the ECSC Treaty, that part of the aid at issue should have been regarded as aid for environmental protection and that the decisive discount rate selected was wrong.
Ezért az Elsőfokú Bíróság feladata egyrészről azon kérdés eldöntése, hogy a Bizottság a jelen körülmények között nyilvánvalóan mulasztott-e, és nyilvánvalóan megsértet-te-e gondossági kötelezettségét, másrészről pedig adott esetben azon többi jogalap megvizsgálása, amelyek vonatkozásában – a vitatott határozat 2. és 3. cikkét megsemmisítve – jogosan mellőzhette a határozathozatalt, amely jogalapok azzal kapcsolatosak, hogy a Bizottság helytelenül tekintett bizonyos befektetéseket az ESZAK-Szerződés hatálya alá tartozóknak, hogy a szóban forgó támogatások egy részét a környezetvédelmet szolgáló támogatásoknak kellett volna tekinteni, és hogy a megállapított irányadó diszkontráta téves volt.
Those different aspects of the case require examination of complex questions of fact based on elements which the Court of First Instance did not assess and which were not discussed before the Court of Justice, so that, as regards those points, the case cannot be decided.
A jogvita e különböző szempontjai ugyanis szükségessé teszik összetett ténykérdéseknek az Elsőfokú Bíróság által nem értékelt és a Bíróság előtt sem megvitatott elemek alapján való vizsgálatát, amiből az következik, hogy az ügy állása e kérdésekben nem teszi lehetővé a Bíróság számára a határozathozatalt.
Therefore, the case has to be referred back to the Court of First Instance.
Az ügyet ezért vissza kell utalni az Elsőfokú Bíróság elé.
Case C-201/05
C-201/05. sz. ügy
(First subparagraph of Article 104(3) of the Rules of Procedure — Freedom of establishment — Free movement of capital — Direct taxation — Corporation tax — Share dividends paid to a resident company by a nonresident company — Rules on controlled foreign companies (‘CFCs’) — Situation as regards a nonmember country — Classification of claims brought against the tax authority — Liability of a Member State for breach of Community law)
(a High Court of Justice [England & Wales] Chancery Division [Egyesült Királyság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem) „Az eljárási szabályzat 104. cikke 3. §-ának első bekezdése – A letelepedés szabadsága – A tőke szabad mozgása – Közvetlen adók – Társasági adó – Belföldi illetőséggel nem rendelkező társaság által belföldi illetőséggel rendelkező társaság részére fizetett osztalékok – Külföldi ellenőrzött társaságokra vonatkozó rendszer (EKT) – Harmadik országot érintő helyzet – Az adóhatósággal szemben benyújtható keresetek minősítése – Valamely tagállam közösségi jogsértés miatti felelőssége”
Order of the Court (Fourth Chamber), 23 April 2008 . . . . . . . . . . . .
A Bíróság végzése (negyedik tanács), 2008. április 23. . . . . . . . . . . . . .
Freedom of movement for persons — Freedom of establishment — Tax legislation — Corporation tax — Exemption of nationally-sourced dividends
Személyek szabad mozgása – Letelepedés szabadsága – Adójogszabályok – Társasági adó – A belföldi forrású osztalék adómentessége
Free movement of capital — Restrictions — Tax legislation — Corporation tax — Exemption of nationally-sourced dividends
A tőke szabad mozgása – Korlátozások – Adójogszabályok – Társasági adó – A belföldi forrású osztalék adómentessége