natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Second, the Commission emphasises that the approach taken in Commission Decision 1999/210/EC of 14 October 1998 relating to a proceeding under Article 85 of the EC Treaty (Case IV/F — 3/33.708 — British Sugar plc, Case IV/F — 3/33.709 — Tate & Lyle plc, Case IV/F — 3/33.710 — Napier Brown & Company Ltd, Case IV/F — 3/33.711 — James Budgett Sugars Ltd) (OJ 1999 L 76, p. 1) cannot to be transposed to this case, as the situations are different. The Commission points out on that point that in the British Sugar/Tate & Lyle case no leniency regime was yet in force when the Commission decided to apply, by analogy, the provisions of the 1996 Leniency Notice (recital 436 to the Decision). II - 1015
Másodszor, a Bizottság kiemeli, hogy az EK-Szerződés 85. cikke szerinti eljárással kapcsolatos, 1998. október 14-i 1999/210/EK bizottsági határozatban (IV/F-3/33.708 – British Sugar plc ügy, IV/F-3/33.709 – Tate & Lyle plc ügy, IV/F-3/33.710 – Napier Brown & Company Ltd ügy, IV/F-3/33.711 – James Budgett Sugars Ltd ügy; HL 1999. L 76., 1. o.) alkalmazott megközelítés nem alkalmazható a jelen ügyre, mivel a körülmények eltérőek. A Bizottság ezzel kapcsolatban kifejti, hogy a British Sugar/Tate & Lyle esetében még nem létezett engedékenységi rendszer, amikor a Bizottság az 1996. évi engedékenységi közlemény rendelkezéseinek analógia útján történő alkalmazása mellett döntött (a határozat (436) preambulumbekezdése). II - 1015
Third, it is not possible to conclude that the 2002 Leniency Notice is, overall, more favourable to undertakings than the 1996 Leniency Notice.
Harmadszor, nem lehet arra következtetni, hogy a 2002. évi engedékenységi közlemény összességében kedvezőbb, mint az 1996. évi engedékenységi közlemény.
Whether or not the resulting amendments procure an advantage to a given undertaking is highly dependent in its individual situation (recital 437 to the Decision).
Az, hogy a végrehajtott módosítás az adott vállalkozás számára előnyt jelente-ne-e, vagy sem, jelentős mértékben annak sajátos helyzetétől függ (a határozat (437) preambulumbekezdése).
Hoechst claims that it ought to have obtained immunity, in application, by analogy, of the 2002 Leniency Notice.
A Hoechst úgy érvel, hogy a 2002. évi engedékenységi közlemény analógia útján történő alkalmazása révén mentességet kellett volna kapnia.
It submits that it has already set out those arguments in its response to the statement of objections.
A Hoechst kiemeli, hogy ezeket az érveket már a kifogásközlésre adott válaszában kifejtette.
Hoechst observes that it had already begun to cooperate in autumn 1998, when only the 1996 Leniency Notice existed.
A Hoechst előadja, hogy már 1998 őszén kezdett együttműködni, amikor még csak az 1996. évi engedékenységi közlemény létezett.
However, it is necessary to take into account the fact that, according to the general principles of criminal law, the most favourable rules should be applied.
Azonban figyelembe kell venni azon tényt, miszerint a büntetőjog általános elvei alapján a legkedvezőbb szabályozást kell alkalmazni.
Where the 2002 Leniency Notice is more favourable than the 1996 Leniency Notice, it is the former that ought to be applied.
Amennyiben a 2002. évi engedékenységi közlemény kedvezőbb az 1996. évi engedékenységi közleménynél, úgy az előbbit kell alkalmazni.
According to the 2002 Leniency Notice, every undertaking which has participated in a cartel, and therefore even a ‘leader’, can apply for immunity.
A 2002. évi engedékenységi közlemény szerint a kartellben részt vevő valamennyi vállalkozás – tehát az „irányító” is – nyújthat be mentesség iránti kérelmet.
Hoechst emphasises that the provision in Section B of the 1996 Leniency Notice under which a significant reduction in the fine cannot be granted in the case of leaders was not followed in the 2002 Leniency Notice.
A Hoechst kiemeli, hogy az irányítókkal szemben kiszabott bírság jelentős csökkenté -sének az 1996. évi engedékenységi közlemény B. címe szerinti kizárását a 2002. évi engedékenységi közlemény nem tartalmazza.
Furthermore, the 2002 Leniency Notice is more favourable to the first undertaking to cooperate, in the sense that it is no longer a requirement that that undertaking submits evidence enabling the Commission to take a decision ordering an investigation under Article 14(3) of Regulation No 17.
Egyébként a 2002. évi engedékenységi közlemény lenne kedvezőbb az első együttműködő számára, mivel csak olyan bizonyítékok benyújtását követeli meg, amelyek lehetővé teszik a Bizottság számára a 17. rendelet 14. cikkének (3) bekezdése alapján vizsgálatokat elrendelő határozat meghozatalát.
HOECHST v COMMISSION which the undertaking has. Such evidence may also be submitted orally, according to the Commission’s consistent practice, if the undertaking relies on a risk that the evidence will be communicated to the United States.
HOECHST KONTRA BIZOTTSÁG bizonyítékok benyújtására sor kerülhet még szóban is, a Bizottság állandó gyakorlat értelmében, amennyiben a vállalkozás a bizonyítékok Egyesült Államokba történő megküldésének kockázatára hivatkozik.
In this case, the information which Hoechst provided on 29 October 1998 was sufficient for it to be granted immunity under the 2002 Leniency Notice.
A jelen esetben a Hoechst által 1998. október 29-én szolgáltatott információk elegendőek lettek volna a mentesítéshez a 2002. évi engedékenységi közlemény értelmében.
Thus, Hoechst was the first to submit a formal request for immunity and was also the first to make the necessary oral statements to the Commission.
A Hoechst így elsőként nyújtotta volna be a mentesség iránti formális kérelmét, és szintén elsőként tette meg a Bizottság irányában a szükséges szóbeli nyilatkozatokat.
If the 2002 Leniency Notice had been applicable, the Commission would in those circumstances have sent Hoechst a letter at the beginning of 1999 granting provisional immunity.
Ha a 2002. évi engedékenységi közlemény került volna alkalmazásra, a Bizottság e körülmények között 1999 elején átmeneti mentességet biztosító levelet küldött volna a Hoechstnek.
Its application for immunity would thus have succeeded on the basis of the 2002 Leniency Notice, contrary to what the Commission asserts at recital 437 to the Decision.
A mentesség iránti kérelme ekképpen eredményes lett volna a 2002. évi engedékenységi közlemény alapján, ellentétben a Bizottságnak a határozat (437) preambulumbekezdésében szereplő állításával.
Hoechst then submits that, as a general principle of law, the ‘most favourable provision’ principle is applicable both in criminal proceedings and in administrative proceedings.
A Hoechst előadja továbbá, hogy „a legkedvezőbb rendelkezés elve” a jog általános elveként mind a büntetőjogi eljárásokban, mind a közigazgatási eljárásokban alkalmazandó.
Hoechst refers in particular to Council Regulation (EC, Euratom) No 2988/95 of 18 December 1995 on the protection of the European Communities financial interests (OJ 1995 L 312, p. 1), which provides that ‘[n]o administrative penalty may be imposed unless a Community act prior to the irregularity has made provision for it’ and that ‘[i]n the event of a subsequent amendment of the provisions which impose administrative penalties and are contained in Community rules, the less severe provisions shall apply retroactively’.
A Hoechst különösen az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, 1995. december 18-i 2988/95/EK, Euratom tanácsi rendeletre (HL L 312., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 1. kötet, 340. o.) hivatkozik, amely úgy rendelkezik, hogy „[s]emmilyen közigazgatási szankció nem alkalmazható, ha a szabálytalanságot megelőzően közösségi jogi rendelkezés nem rendelkezett arról”, valamint, hogy „[a] közösségi jogszabályba foglalt, közigazgatási szankciót tartalmazó rendelkezések későbbi módosítása esetén a kevésbé szigorú rendelkezéseket kell alkalmazni visszaható hatállyal”.
Hoechst further submits that the ‘most favourable provision’ principle was applied by the Court of Justice in Case C-354/95 National Farmers’ Union and Others [1997] ECR I-4559, paragraphs 40 and 41, and that it is part of the legal tradition common to the Member States.
A Hoechst hozzáfűzi, hogy „a legkedvezőbb rendelkezés elvét” alkalmazta a Bíróság a C-354/95. sz., National Farmers’ Union és társai ügyben a 1997. július 17-én hozott ítéletében (EBHT 1997., I-4559. o., 40. és 41. pont), és ezen elv a tagállamok közös jogi hagyományának részét képezi.
Hoechst submits a comparative study which was produced during the administrative procedure.
A Hoechst ezzel kapcsolatban egy összehasonlító tanulmányt nyújtott be, amely a közigazgatási eljárás során készült.
Hoechst further submits that the Commission recognised the principle in the British Sugar/Tate & Lyle decision, paragraph 481 above, where it stated that ‘a direct application of [the 1996 Leniency Notice] is only possible for cooperation which took II - 1017
A Hoechst egyébként kiemeli, hogy a Bizottság elismerte ezt az elvet a fenti 481. pontban hivatkozott British Sugar/Tate & Lyle határozatban, kifejtve, hogy „a[z 1996. évi engedékenységi] közlemény csak azon együttműködésekre alkalmazandó II - 1017
2008 — CASE T-410/03 place after the publication of the notice in the Official Journal on 18 July 1996’ and that ‘[i]n all other cases of cooperation, the notice will be applicable by analogy, meaning in this context essentially an extension ratione temporis. Such analogous application means that favourable treatment in line with [the 1996 Leniency Notice] will depend on fulfilment of all the substantive requirements of cooperation as set out in that Notice’.
SZ. ÜGY közvetlenül, amelyekre a közleménynek a Hivatalos Lapban 1996. július 18-án történt közzétételét követően került sor”, valamint hogy „[a]z együttműködés valamennyi más esetében a közlemény kiterjesztés útján alkalmazható, ami azt jelenti, hogy valamennyi, a[z 1996. évi engedékenységi] közlemény értelmében kedvezményes bánásmód annak függvényében kerül alkalmazásra, amennyiben a közleményben meghatározott együttműködési feltételek teljesülnek”.
Hoechst contends that the Court of First Instance confirmed those principles in Joined Cases T-202/98, T-204/98 and T-207/98 Tate & Lyle and Others v Commission [2001] ECR II-2035, paragraph 157 et seq.). 491
Az Elsőfokú Bíróság megerősítette ezeket az elveket a T-202/98., T-204/98. és T-207/98. sz., Tate & Lyle és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2001. július 12-én hozott ítéletének (EBHT 2001., II-2035. o.) 157. és azt követő pontjaiban. 491
Likewise, Hoechst submits that in Commission Decision 2004/421/EC of 16 December 2003 relating to a proceeding under Article 81 of the EC Treaty and Article 53 of the EEA Agreement against Wieland Werke AG, Outokumpu Copper Products OY, Outokumpu Oyj, KM Europa Metal AG, Tréfimétaux SA and Europa Metalli SpA (Case COMP/E-1/38.240 — Industrial tubes) (OJ 2004 L 125, p.
A Hoechst továbbá kifejti, hogy az EK-Szerződés 81. cikke és az EGT-megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó, a Wieland Werke AG, az Outokumpu Copper Products OY, az Outokumpu Oyj, a KM Europa Metal AG, a Tréfimétaux SA és az Europa Metalli SpA ellen indított eljárásban (COMP/E-1/38.240 – „ipari csövek”-ügy) 2003. december 16-án hozott 2004/421/EK bizottsági határozatban (összefoglalva: HL 2004.
50), ‘the industrial copper tubes decision’, the Commission stated that, ‘unlike point 23 of the 2002 Leniency Notice, the 1996 Leniency Notice does not provide for any specific reward to a leniency applicant that discloses facts previously unknown to the Commission and affecting the gravity or duration of the cartel’ and that ‘[i]t is therefore appropriate to consider any such cooperation under the attenuating factors’ (recital 384 to the industrial copper tubes decision).
L 125., 50. o., a továbbiakban: „ipari rézcsövek”-határozat) a Bizottság előadta, hogy „a 2002. évi [engedékenységi] közlemény 23. pontjával ellentétben az 1996. évi [engedékenységi] közlemény nem rendelkezik külön viszonzásról az engedékenységi intézkedésekben részesülni kívánó azon vállalkozás esetében, amely a Bizottság előtt korábban ismeretlen, a kartell súlyát vagy időtartamát érintő tényeket fed fel”, valamint hogy „[e]nnek következtében az ilyen együttműködést enyhítő körülménynek kell tekinteni” (az „ipari rézcsövek”-határozat (384) preambulumbekezdése).
In consequence, the Commission reduced the basic amount of the fine imposed on one undertaking (Outokumpu) from EUR 38.98 million by EUR 22.22 million ‘for effective cooperation outside the 1996 Leniency Notice’ (recital 387 to the industrial copper tubes decision).
Következésképpen a Bizottság az egyik vállalkozással (Outokumpu) szemben kiszabott bírság alapösszegét 38,98 millió euróról 22,22 millió euróra csökkentette „az 1996. évi [engedékenységi] közleményen kívüli hatákony együttműködéséért” (az „ipari rézcsövek”-határozat (387) preambulumbekezdése).
The Commission observed, in that regard, that ‘Outokumpu should not be penalised for its cooperation by imposing on it a higher fine than the one that it would have had to pay without its cooperation’ and that ‘[t]herefore, the basic amount of Outokumpu’s fine [was] reduced by a lump sum of EUR 22.22 million so that it [would] be the same as the hypothetical amount of fine that would have been imposed on Outokumpu for a four-year infringement’ (recital 386 to the industrial copper tubes decision).
A Bizottság e tekintetben kifejtette, hogy „az Outokumpu nem szankcionálható az együttműködéséért azzal, hogy jelentősebb bírság kerül vele szemben kiszabásra, mintha nem működött volna együtt”, és [e]zen okból kifolyólag az Outokumpuval szemben kiszabott bírság alapösszegét 22,22 millió euró átalányösszegre csökkentette, oly módon, hogy az megegyezzen azon bírság feltételezett összegével, ami az Outokumpuval szemben négy év időtartamú jogsértés esetén került volna kiszabásra (az „ipari rézcsövek”-határozat (386) preambulumbekezdése).
Hoechst further submits that, even on the principle that the 1996 Leniency Notice does create legitimate expectations on the part of third parties that must be
A Hoechst hozzáfűzi, hogy még ha abból az elvből indulnánk is ki, hogy az 1996. évi engedékenységi közlemény védendő jogos bizalmat ébresztett harmadik
HOECHST v COMMISSION protected, that point is immaterial in the present case.
HOECHST KONTRA BIZOTTSÁG személyekben, e tény nem játszik semmilyen szerepet a jelen esetben.
Only Chisso could claim to be a third party deserving of protection.
Egyedül a Chisso hivatkozhatna védelemre méltó harmadik személyi minőségre.
However, Chisso was not alleged to have been a leader and its oral contributions were not denied recognition as acts of cooperation.
Azonban a Chissonak nem rótt fel irányító szerepet a Bizottság, és nem utasította el a Chisso szóbeli közreműködéseinek együttműködésként való minősítését.
On the contrary, Chisso had the possibility, and was recognised as having the right, to rely on the fact that the oral and written contributions which it made during the investigation would be taken into account as attenuating circumstances.
Épp ellenkezőleg, a Chisso számíthatott arra – és el is ismerték erre vonatkozó jogát –, hogy a vizsgálat során önként nyújtott szóbeli és írásbeli közreműködését enyhítő körülményként figyelembe veszi a Bizottság.
Nor would Chisso’s legitimate expectation have been frustrated if the Commission had applied those principles to Hoechst and if Hoechst had thus been exempted from a fine under one or other Leniency Notice (or under both).
A Chisso jogos bizalmát ráadásul a Bizottság nem sértette volna meg, ha ezen elveket alkalmazta volna a Hoechst esetében is, és ha ennek alapján az egyik vagy másik (vagy mindkét) engedékenységi közlemény értelmében ez utóbbi mentesült volna a bírság alól.
In both cases, Hoechst’s acts of cooperation ought to have entailed an exemption from the fine whereas Chisso’s acts of cooperation, which came about subsequently, ought to have entailed a reduction in the fine.
E két esetben a Hoechst együttműködésének bírság alóli mentességet kellett volna maga után vonnia, míg a Chisso együttműködésének a bírság csökkentését kellett volna maga után vonnia.
Hoechst concludes that if the Commission was not obliged to grant immunity from a fine under the 1996 Leniency Notice, it ought to have done so in application, by analogy, of the 2002 Leniency Notice.
A Hoechst arra következtet, hogy amennyiben a Bizottság nem volt köteles bírság alóli mentességet biztosítani az 1996. évi engedékenységi közlemény szerint, arra analógia útján köteles lett volna a 2002. évi engedékenységi közlemény értelmében.
Hoechst further submits that, contrary to the Commission’s answer to a question put by the Court, the application of the 2002 Leniency Notice would have allowed it to obtain immunity.
A Hoechst hozzáfűzi, hogy a Bizottság által az Elsőfokú Bíróság kérdésére adott válasszal ellentétben a 2002. évi engedékenységi közlemény alkalmazásában mentességet kaphatott volna.
First, in Hoechst’s contention, in October/November 1998 Chisso did not provide all the documents that could have been submitted.
Először is, a Hoechst szerint a Chisso 1998 októberében/novemberében nem nyújtotta be az összes benyújtható iratot.
That objection ought therefore not to be addressed solely to Hoechst.
E kifogást tehát nem csupán a Hoechsttel szemben kellene felhozni.
In addition, Hoechst states that the Commission officials responsible for the file did not immediately require the submission of the documents declared and submitted later.
Egyébként a Hoechst kifejti, hogy a Bizottságnak az aktáért felelős tisztviselői nem kérték azonnal a bejelentett és csak később szolgáltatott iratok benyújtását.
Nor did they require, at the time, a list of documents that would be submitted later.
Nem kérték továbbá akkoriban a később bemutatandó iratok leírását tartalmazó jegyzék felállítását.
Second, it is absurd to consider that the material communicated by Hoechst on 29 October 1998 was not sufficient for the purpose of adopting a decision ordering investigations under Article 14(3) of Regulation No 17.
Másodszor, képtelenség azt állítani, hogy a Hoechst által 1998. október 29-én közölt tények nem voltak elegendőek a 17. rendelet 14. cikkének (3) bekezdése alapján vizsgálatokat elrendelő határozat meghozatalához.
Hoechst emphasises, in that
A Hoechst e tekintetben kiemeli,
As regards the fact that the Commission did not have specific information about the undertakings concerned (in particular the addresses of their offices), Hoechst observes that the Commission sent requests for information to those undertakings.
Azon tényt illetően, miszerint a Bizottság nem rendelkezett bizonyos információkkal (többek között az irodák címeivel) az érintett vállalkozásokkal kapcsolatban, a Hoechst előadja, hogy a Bizottság információkéréseket intézett e vállalkozásokhoz.
It therefore already knew, at the time and on account of Hoechst’s cooperation, to whom to address such requests for information.
Akkoriban tehát a Bizottság – a Hoechst együttműködésének köszönhetően – már tudta, hogy kinek címezze ezen információkéréseket.
The Commission contends that the application of the ‘most favourable provision’ principle presupposes an amendment of the legal basis which determines the imposition of the fine.
A Bizottság szerint a „legkedvezőbb rendelkezés elvének” alkalmazása a bírság kiszabását meghatározó jogalap módosítását feltételezi.
No amendment of that type took place.
Azonban ilyen módosításra nem került sor.
In particular, Article 15(2) of Regulation No 17 was not amended by the 2002 Leniency Notice.
Különösen a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdését nem módosította a 2002-es engedékenységi közlemény.
That notice defines only the criteria for the grant of preferential treatment to certain undertakings wishing to cooperate with the Commission, but does not alter the legal framework which determines the fines to be imposed.
Ez utóbbi csupán meghatározza a Bizottsággal együttműködni kívánó vállalkozások számára biztosítható előnyök nyújtásának feltételeit, anélkül azonban hogy megváltoztatná a kiszabandó bírságok meghatározásának jogi keretét.
In that regard, the Commission refers, by analogy, to LR AF 1998 v Commission, paragraph 422 above (paragraph 233).
A Bizottság ezzel kapcsolatban analógia útján a fenti 422. pontban hivatkozott LR AF 1998 kontra Bizottság ügyben hozott ítéletre utal (233. pont).
The Commission also submits that, even though it is bound in the exercise of its discretion by the Leniency Notice in force, it is so bound only while those rules are applicable.
A Bizottság kifejti továbbá, hogy még ha mérlegelési jogkörének gyakorlásában köti is a hatályos engedékenységi közlemény, csupán annyiban köti, amennyiben a szabályai alkalmazandóak.
The Commission emphasises at this point that those rules create a legitimate expectation on the part of the undertakings concerned.
A Bizottság e helyütt kiemeli, hogy e szabályok jogos bizalmat keltenek a szóban forgó vállalkozásoknál.
In this case, the undertakings’ legitimate expectation that they would be given favourable treatment as a consequence of their cooperation was based solely on the Leniency Notice then in force, namely the 1996 Leniency Notice.
A jelen esetben a vállalkozásoknak az együttműködésből eredő kedvező bánásmódot illető jogos bizalma kizárólag az akkoriban hatályos engedékenységi közleményen alapult, azaz az 1996. évi engedékenységi közleményen.
In so far as the 1996 Leniency Notice did not create a legitimate expectation solely on the part of Hoechst, the application of the 2002 Leniency Notice is precluded.
Amennyiben az 1996. évi engedékenységi közlemény kizárólag a Hoechst esetében nem keletkeztetett jogos bizalmat, a 2002. évi engedékenységi közlemény alkalmazása kizárt.
Nor does the present case concern actual criminal provisions, but provisions capable of justifying the imposition of a penalty.
Ráadásul a jelen esetben nem büntető anyagi jogi rendelkezésekről van szó, hanem egy szankció elengedését igazoló rendelkezésről.
The ‘most favourable provisions’ principle cannot apply with respect to a Leniency Notice.
A „legkedvezőbb rendelkezés elve” nem alkalmazható engedékenységi közlemény esetében.
Both the former and the new
Mind a korábbi, mind a
HOECHST v COMMISSION provisions proceed from the principle that immunity can be granted only to a single undertaking.
HOECHST KONTRA BIZOTTSÁG jelenlegi rendelkezések azon elvet veszik alapul, hogy a bírság alól csupán egyetlen vállalkozás mentesülhet.
An application of the ‘most favourable provision’ principle would have the consequence that, where two undertakings entered into unlawful agreements and sought immunity, one undertaking having been the first to cooperate under the 1996 Leniency Notice and the other the first to do so under the 2002 Leniency Notice, both undertakings would have to be granted immunity.
A „legkedvezőbb rendelkezés elvének” alkalmazása azzal járna, hogy amennyiben két vállalkozás kötött jogellenes megállapodásokat és kért mentességet, és az egyik vállalkozás az 1996. évi engedékenységi közlemény értelmében elsőként működött együtt, a másik pedig a 2002. évi engedékenységi közlemény értelmében, a Bizottság köteles lenne mindkét vállalkozás számára mentességet biztosítani.
That would lead to a complete lack of penalty for both parties to the agreement, which cannot be the object of a Leniency Notice.
Ez a kartell két tagja számára a szankciók teljes hiányával járna, ami semmiképp sem lehet az engedékenységi közlemény célja.
Furthermore, the present case may be distinguished from the case in which the Commission adopted Decision 1999/210 (paragraph 481 above).
Egyébként a jelen ügy eltér a fenti 481. pontban hivatkozott 1999/210 határozat alapjául szolgáló ügytől.
At the time, the Commission applied the 1996 Leniency Notice by analogy in the pending proceedings during which the undertakings concerned had cooperated before the publication of that notice.
Abban az időszakban a Bizottság az 1996. évi engedékenységi közleményt analógia útján alkalmazta olyan folyamatban lévő eljárásokban, amelyek során az együttműködésre e közlemény közzététele előtt került sor.