natgillin/translations-raw huggingface dataset:
With regard to the protection of personal data, of particular note is Case C-524/06 Huber (judgment of 16 December 2008), concerning the German system for processing personal data relating to Union citizens who are not German nationals, under which the data relating to such foreign nationals is to be processed and stored in a special register containing a wider range of information than that relating to German nationals, which is kept in district registers.
A személyes adatok védelmére vonatkozóanmeg kell említeni a C-524/06. sz.Huber-ügyben 2008. december 16-ánhozott ítéletet, amely a nemnémet állampolgárságúuniós polgárokra vonatkozó bizonyos személyes adatokat feldolgozó német rendszerre vonatkozik, amely rendszere külföldi állampolgárokra vonatkozó adatok feldolgozását és tárolását a német állampolgárokra vonatkozó, a helyi nyilvántartásokban szereplő információknál több információt tartalmazó külön nyilvántartásban írja elő.
When asked whether such a system is compatible with Article 7(e) of Directive 95/46 on the protection of individuals with regard to the processing of personal data and on the freemovement of such data (45), the Court held that such a system, having as its object the provision of support to the national authorities responsible for the application of the legislation relating to the right of residence, does not satisfy the requirement of necessity laid down by that provision, interpreted in the light of the prohibition of any discrimination on grounds of nationality, unless it contains only the data which are necessary for the application by those authorities of that legislation and its centralised nature enables that legislation to be more effectively applied as regards the right of residence of Union citizens who are not nationals of that Member State. It is for the national courts to ascertain whether that is the case.
Az ilyen rendszernek a személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló 95/46 irányelv45 7. cikke e) pontjával való összeegyeztethetőségének kérdésére válaszolva a Bíróságmegállapította, hogy az ilyen rendszer, amelynek célja a tartózkodási jogra vonatkozó szabályozás alkalmazásával megbízott nemzeti hatóságok segítése, csak akkor felel meg az említett cikkben megfogalmazott, az állampolgárság alapján történő bármely hátrányos megkülönböztetés tilalmára tekintettel értelmezett szükségesség követelményének, ha kizárólag azokat az adatokat tartalmazza, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az említett hatóságok e jogszabályokat alkalmazzák, és központi jellege lehetővé teszi az e tagállam állampolgárságával nem rendelkező uniós polgárok tartózkodási jogára vonatkozó e jogszabályok hatékonyabb alkalmazását, aminek a vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
The storage and processing of personal data containing individualised personal information in such a register for statistical purposes cannot, on any basis, be considered to be necessary within the meaning of Article 7(e) of Directive 95/46.
Semmiképpen sem tekinthető azonban a fent hivatkozott 95/46 irányelv 7. cikkének e) pontja értelmében szükségesnek a névhez kötődő személyes adatoknak az ilyen nyilvántartásban statisztikai célból történő feldolgozása.
Moreover, the Court considered that Article 12(1) EC precludes the putting in place by a Member State, for the purpose of fighting crime, of such a system for processing personal data that is specific to Union citizens who are not nationals of that Member State, since the situation of the nationals of a Member State, as regards the objective of fighting crime, is not different from that of Union citizens who are not nationals of that Member State and are resident in its territory.
Egyebekben a Bíróság úgy vélte, hogy az EK 12. cikk első bekezdésével ellentétes, ha valamely tagállam a bűnözés elleni küzdelem céljából a személyes adatok feldolgozásának ilyen rendszerét vezeti be, amely csak azon uniós polgárokra vonatkozik, akik nem e tagállam állampolgárai, mivel valamely tagállam állampolgárainak helyzete a bűnözés elleni küzdelem tekintetében nem különbözhet a területén tartózkodó azon uniós polgárok helyzetétől, akik nem e tagállam állampolgárai.
In a situation in
A C-275/06. sz.
Directive 95/46/EC of the European Parliament and of the Council of 24 October 1995 on the protection of individuals with regard to the processing of personal data and on the freemovement of such data (OJ 1995 L 281, p. 31).
A személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 1995. október 24-i 95/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 281., 31. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 15. kötet, 355. o.).
Proceedings which a non-profit-making organisation of producers and publishers of musical and audiovisual recordings brings proceedings seeking an order that a provider of Internet access services disclose to the organisation the identities and addresses of certain subscribers, so as to enable civil proceedings to be brought for infringement of copyright, neither the directives relating to the information society and the protection of intellectual property, especially copyright (46), nor those relating to the protection of personal data (47) require the Member States to lay down an obligation to communicate personal data in order to ensure effective protection of copyright in the context of civil proceedings.
Bíróság annak elrendelésére irányuló kérelmet nyújt be, hogy egy adott internet-hozzáférést biztosítótársaság fedje fel meghatározott előfizetők személyazonosságát és lakhelyét, hogy ezáltal lehetővé váljon szerzői jogsértés miatt polgári eljárás megindítása, sem az információs társadalomra és a szellemi tulajdon, többek között a szerzői jog védelmére vonatkozó irányelvek46, sem a személyes adatok védelmére vonatkozó irányelvek47 nem kötelezik a tagállamokat, hogy a szerzői jog hatékony védelmének biztosítása céljából előírják a személyes adatok polgári eljárás keretében történő közlésének kötelezettségét.
The agreement on trade-related aspects of intellectual property rights (TRIPs Agreement) does not contain provisions which require those directives to be interpreted as compelling the Member States to lay down such an obligation.
A szellemi tulajdonjogok kereskedelmi vonatkozásairól szóló megállapodás (TRIPsmegállapodás) nem tartalmaz olyan rendelkezéseket, amelyek alapján a fent említett irányelveket úgy kell értelmezni, hogy azok ilyen kötelezettség előírására kötelezik a tagállamokat.
However, the Court pointed out that Communitylaw requires that, when transposing those directives, the Member States take care to rely on an interpretation of them which allows a fair balance to be struck between the various fundamental rights protected by the Community legal order.
A Bíróság azonban hangsúlyozta, hogy a közösségi jog megköveteli a tagállamoktól, hogy ezen irányelvek átültetése során azok olyan értelmezésére támaszkodjanak, amely lehetővé teszi a közösségi jogrend által védett különböző alapvető jogok igazságos egyensúlyának a biztosítását.
When implementing the measures transposing those directives, the authorities and courts of the Member States must not only interpret their national law in a manner consistent with those directives but also make sure that they do not rely on an interpretation of them which would be in conflict with fundamental rights or with the other general principles of Community law, such as the principle of proportionality.
Az említett irányelvek átültetésére vonatkozó intézkedések végrehajtása során a tagállami hatóságoknak és bíróságoknak nemcsak az a kötelessége, hogy nemzeti jogukat ezen irányelvekkel összhangban értelmezzék, hanem az is, hogy ne támaszkodjanak ezen irányelvek olyan értelmezésére, amely az említett alapvető jogokba vagy más közösségi jogi általános alapelvbe, mint az arányosság elvébe, ütközik.
In two cases, the Court was called upon to consider Directive 2000/35 on combating late payment in commercial transactions (48).
Két ügyben a kereskedelmi ügyletekhez kapcsolódó késedelmes fizetések elleni fellépésről szóló 2000/35 irányelvet48 kellett a Bíróságnak vizsgálnia.
In Case C-265/07 Caffaro (judgment of 11 September 2008), the Court held that that directive is to be interpreted as not precluding a national provision pursuant to which a creditor in possession of an enforceable title in respect of an unchallenged claim against a public authority as remuneration for a commercial transaction cannot proceed to forced execution against the public authority before a period of 120 days has elapsed since service of the enforceable title on the authority. As regards the recovery procedures for unchallenged claims, the directive
01051 Telecom-ügyben 2008. április 3-án hozott ítéletben a számlák állítólagos késedelmes megfizetése miatt igényelt késedelmi kamat megfizetésére vonatkozó jogvita keretében a Bíróságmegállapította, hogy az említett irányelv3. cikke (1) bekezdése c) pontjának ii. alpontját úgy kell értelmezni, hogy az a banki átutalással teljesített fizetés esetén a késedelmi kamat alkalmazásának elkerülése vagymegszüntetése érdekében megköveteli, hogy a hitelező számláján az esedékes összeget a fizetési határidőre jóváírják.
Directive 2000/35/EC of the European Parliament and of the Council of 29 June 2000 on combating late payment in commercial transactions (OJ 2000 L 200, p. 35).
A kereskedelmi ügyletekhez kapcsolódó késedelmes fizetések elleni fellépésről szóló, 2000. június 29-i 2000/35/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 200., 35. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 226. o.).
Page 47
Bíróság
Court of Justice harmonises only the period within which an enforceable title can be obtained, but does not govern forced execution procedures, which remain subject to the national law of the Member States.
Ezen irányelv ugyanis a nem vitatott követelések behajtására irányuló eljárások tekintetében csak a szóban forgó végrehajtható jogcím megszerzésének határidejét hangolja össze, és nem szabályozza a végrehajtási eljárásokat, amelyekre továbbra is a tagállamok nemzeti joga vonatkozik.
With regard to consumer protection, there are again two judgments which merit consideration.
A fogyasztóvédelemre vonatkozóan szintén két ügyet lehet megemlíteni.
In Case C-412/06 Hamilton (judgment of 10 April 2008), the Court stated that Directive 85/577 to protect the consumer in respect of contracts negotiated away from business premises (49) must be interpreted as meaning that the national legislature is entitled to provide that the right of cancellation laid down in Article 5(1) of the directive, which provides that the consumer can renounce the effects of his undertaking by sending notice within a period of not less than seven days from the date on which the trader notified him of that right, may be exercised no later than one month from the date on which the contracting parties performed in full their obligations under a contract for long-term credit, where the consumer has been given defective notice concerning the exercise of that right.
A C-412/06. sz. Hamilton-ügyben 2008. április 10-én hozott ítéletben a Bíróságmegállapította, hogy az üzlethelyiségen kívül kötött szerződések esetén a fogyasztók védelméről szóló 85/577 irányelvet49 úgy kell értelmezni, hogy a nemzeti jogalkotó előírhatja, hogy az ezen irányelv 5. cikkének (1) bekezdése szerinti elállási jog – amely a fogyasztó számára biztosítja azon lehetőséget, hogy egy értesítés elküldésével visszavonja kötelezettségvállalásának következményeit az ezen jogra vonatkozó, kereskedő általi tájékoztatás időpontjától számított hét napnál nem rövidebb időszakon belül – a hosszú távú kölcsönszerződésből fakadó kötelezettségek szerződő felek által történt teljes körű teljesítésétől számított legfeljebb egy hónapig gyakorolható, ha a fogyasztó az említett jog gyakorlására vonatkozóan téves tájékoztatást kapott.
In Case C-404/06 Quelle (judgment of 17 April 2008), a reference was made to the Court by the Bundesgerichtshof (Federal Court of Justice) concerning a dispute between a consumers’ association and Quelle, which had, in accordance with German legislation, requested and obtained payment from a consumer for use of a defective appliance which was replaced with a new appliance.
A C-404/06. sz. Quelle-ügyben 2008. április 17-én hozott ítéletben a Bíróság a Bundesgerichtshof által egy fogyasztói szövetség és a Quelle között folyamatban lévő olyan jogvita keretében előterjesztett kérelemről döntött, amelyben utóbbi hibás, és a német szabályozásnakmegfelelően új készülékre cserélt készülék használatának kifizetését kérte és meg is kapta egy fogyasztótól.
The Court considered that Directive 1999/44 on consumer goods (50) precludes national legislation under which a seller who has sold consumer goods which are not in conformity may require the consumer to pay compensation for the use of the defective goods until their replacement with new goods.
A Bíróság úgy vélte, hogy a fogyasztási cikkekre vonatkozó irányelvvel50 ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely az eladó számára – aki a szerződésnek meg nem felelő, hibás fogyasztási cikket értékesített – lehetővé teszi, hogy a hibás fogyasztási cikk új fogyasztási cikkre való cseréjéig tartó használatának az ellenértékét követelje a fogyasztótól.
The ‘free of charge’ aspect of the seller’s obligation to bring goods into conformity is intended to protect consumers from the risk of financial burdens which might dissuade them from asserting their rights in the absence of such protection.
Az eladó általi helyreállítás térítésmentessége ugyanis a fogyasztót azon pénzügyi terhek veszélyétől kívánja megvédeni, amely e védelem hiányában visszatartaná őt a jogai érvényesítésétől.
Moreover, the ‘free of charge’ aspect of the seller’s obligation is consistent with the purpose of that directive, which is to ensure a high level of consumer protection.
A helyreállítás térítésmentessége másfelől ezen irányelv célkitűzésének is megfelel, amely a fogyasztóvédelemmagas szintje elérésének biztosítása.
The seller, who, in contrast with the consumer who has already paid the selling price, does not perform his contractual obligation correctly if he delivers goods which are not in conformity, must bear the consequences of that faulty performance.
Az eladó, aki – ellentétben a fogyasztóval, aki már megfizette a vételárat – nem teljesíti megfelelően az adásvételi szerződésben vállalt kötelezettséget, ha hibás fogyasztási cikket szállít, helyt kell állnia e hibás teljesítés következményeiért.
The seller’s financial interests are nevertheless protected, on the one hand, by the two-year time limit and, on the other, by the fact that it may refuse to replace the goods where that remedy would be disproportionate in that it would impose unreasonable costs on the seller.
Az eladó pénzügyi érdekeit védi azonban egyrészt a kétéves elévülési idő, másrészt pedig azon lehetőség, hogy elutasítsa a fogyasztási cikk kicserélését, ha az ilyen orvoslás aránytalannak bizonyul, mert számára ésszerűtlen költségeket okoz.
Council Directive 85/577/EEC of 20 December 1985 to protect the consumer in respect of contracts negotiated away from business premises (OJ 1985 L 372, p. 31).
Az üzlethelyiségen kívül kötött szerződések esetén a fogyasztók védelméről szóló, 1985. december 20-i 85/577/EGK tanácsi irányelv (HL L 372., 31. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 262. o.).
Directive 1999/44/EC of the European Parliament and of the Council of 25 May 1999 on certain aspects of the sale of consumer goods and associated guarantees (OJ 1999 L 171, p. 12).
A fogyasztási cikkek adásvételének és a kapcsolódó jótállásnak egyes vonatkozásairól szóló, 1999. május 25-i 1999/44/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 171., 12. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 4. kötet, 223. o.).
Trademarks
Védjegyek
With regard to the case-law on trade marks, two cases dealing with the possibility under Arti- cles 5(1)(b) and 6(1)(b) of Directive 89/104 (51) for the proprietor of a trademark to prevent the use of a sign that is similar to his mark merit particular attention.
A védjegyek területén az ítélkezési gyakorlatot illetően két olyan ügy érdemel különös figyelmet, amely a 89/104 irányelv51 5. cikke (1) bekezdésének b) pontjában és 6. cikke
2 two UnitedKingdom trademarks consisting of a static picture of bubbles, used that image to promote its services both as a static and a moving image. In an advertisement compar- ing its services with those of O
A C-533/06. sz., O2 Holdings és O2 (UK) ügyben 2008. június 12-én hozott ítélet tényállása szerint az O2 – egy buborékok statikus képéből álló két brit védjegy jogosultja – szolgáltatásainak promóciójához használta az említett képet, egyszerre statikusan és mozgásban.
, Hutchison 3G used moving black-and-white bubble imagery.
A Hutchison 3G egy olyan reklámban használta fekete-fehér buborékok képét mozgásban, amelyben szolgáltatásait az O2 szolgáltatásaival hasonlította össze.
2 instance, the Court of Appeal asked, in essence, whether the proprietor of a trademark is en- titled to prevent the use of a sign which is identical with, or similar to, his mark in a comparative advertisement.
Az O2 által indított és első fokon a High Court által elutasított védjegybitorlási kereset alapján indult eljárásban a Court of Appeal lényegében azzal a kérdéssel fordult a Bírósághoz, hogy a védjegy jogosultja megtilthatja-e a védjegyével azonos vagy ahhoz hasonló megjelölés összehasonlító reklámban történő használatát.
Pointing out, first of all, the conditions laid down in Article 3 a of Directive 84/450 (52), as amended by Directive 97/55 (53), under which the proprietor of a trademark is permitted to prevent such use, the Court ruled that Article 5(1)(b) of Directive 89/104 is to be interpreted as meaning that the proprietor of a registered trademark is not entitled to prevent the use by a third party, in a comparative advertisement, of a sign similar to that mark in relation to goods or services identical with, or similar to, those for which that mark was registered where such use does not give rise to a likelihood of confusion on the part of the public, and that is so irrespective of whether the comparative advertisement satisfies all the conditions under which such advertising is permitted.
Bevezetésként emlékeztetve a 97/55 irányelvvel52 módosított 84/450 irányelv53 3a. cikkében foglalt megengedhetőségi feltételekre, amelyek lehetővé teszik a védjegyjogosult számára az említett használat megtiltását, a Bíróság kimondta, hogy a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) pontját úgy kell értelmezni, hogy a lajstromozott védjegy jogosultja nem tilthatja meg harmadik személyeknek, hogy az e védjegyhez hasonló megjelölést összehasonlító reklámban olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban használjanak, amelyek azonosak a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal, vagy azokhoz hasonlóak, abban az esetben, ha e használata vásárlóközönség tudatában nem idéz elő összetéveszthetőséget, és ez attól függetlenül fennáll, hogy az említett összehasonlító reklám megfelel-e valamennyi megengedhetőségi feltételnek.
First Council Directive 89/104/EEC of 21 December 1988 to approximate the laws of the Member States relating to trademarks (OJ 1989 L 40, p. 1).
A védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december 21-i 89/104/EGK első tanácsi irányelv (HL L 40., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 92. o.).
Council Directive 84/450/EEC of 10 September 1984 relating to the approximation of the laws, regulations and administrative provisions of the Member States concerning misleading advertising (OJ 1984 L 250, p. 17).
A megtévesztő reklámra vonatkozó 84/450/EGK tanácsi irányelvnek az összehasonlító reklámra történő kiterjesztése miatt történő módosításáról szóló, 1997. október 6-i 97/55/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 290., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 3. kötet, 365. o.).
Directive 97/55/EC of the European Parliament and of the Council of 6October 1997 amending Directive 84/450/EEC concerning misleading advertising so as to include comparative advertising (OJ 1997 L 290, p. 18).
Amegtévesztőreklámravonatkozótagállamitörvényi,rendeletiésközigazgatásirendelkezésekközelítéséről szóló, 1984. szeptember 10-i 84/450/EGK tanácsi irányelv (HL L 250., 17. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 227. o.).
Among the Court’s judgments given in the field of social policy, attention should be focused on a number of cases that deal with the implementation of the principle of equal treatment and with provisions designed to protect workers, as well as a case dealing with institutional issues which are of particular interest.
A szociálpolitika területén az ítélkezési gyakorlatból több, az egyenlő bánásmód elvének végrehajtásával, a munkavállalók védelmének biztosítására szolgáló rendelkezésekkel kapcsolatos ügyet, valamint egy intézményi aspektusai miatt különösen érdekes ügyet kell kiemelni.
First of all, the Court developed its case-law on the interpretation of Directive 2007/78 on equal treatment in employment and occupation (54) in the context of two references for preliminary rulings.
A Bíróság először is két előzetes döntéshozatali ügy keretében elmélyítette a 2000/78/EK irányelv54 értelmezésére vonatkozó ítélkezési gyakorlatát az egyenlő bánásmódot illetően a foglalkoztatás és munkavégzés terén.
In Case C-303/06 Coleman (judgment of 17 July 2008), the Court stated that the principle of equal treatment enshrined in that directive applies not to a particular category of person but by reference to the grounds of discrimination mentioned in Article 1 there of and the prohibition of direct discrimination is not therefore limited only to people who are themselves disabled.
A C-303/06. sz. Coleman-ügyben 2008. július 17-én hozott ítéletben a Bíróság rámutatott arra, hogy az ezen irányelv által biztosított egyenlő bánásmód elve nem a személyek egy meghatározott csoportjára alkalmazandó, hanem az említett irányelv 1. cikkében foglalt hátrányos megkülönböztetési okok vonatkozásában, és ezért a közvetlen hátrányos megkülönbözetés tilalma nemcsak azokra a személyekre korlátozódik, akik maguk is fogyatékosak.
Accordingly, where an employer treats an employee who is not himself disabled less favourably than another employee in a comparable situation and it is established that the less favourable treatment of that employee is based on the disability of his child, whose care is provided primarily by that employee, such treatment is contrary to the prohibition of direct discrimination laid down by Article 2 of that directive.
Így amikor valamely munkáltató egy olyan munkavállalóval szemben, aki maga nem fogyatékos, kedvezőtlenebb bánásmódot alkalmaz az összehasonlítható helyzetben lévő más munkavállalókhoz képest, és bizonyításra kerül, hogy a kedvezőtlen bánásmód, amelynek az előbbi munkavállaló a szenvedő alanya, gyermeke fogyatékosságán alapul, akinek az állapota miatt szükséges gondozását nagyrészt a munkavállaló maga végzi, e bánásmód ellentétes az ugyanezen irányelv 2. cikkében említett közvetlen hátrányos megkülönbözetés tilalmával.
Any other interpretation is liable to deprive the directive of an important element of its effectiveness and to reduce the protection which it is intended to guarantee.
Mindenmás értelmezés megfoszthatná ezen irányelvet hatékony érvényesülésének jelentős részétől, és csökkentené az által a biztosítani kívánt védelmet.
The same reasoning applies with regard to harassment, since it is deemed to be a form of discrimination within the meaning of the directive.
Ugyanezen érvelés megállja a helyét a zaklatás esetében is, mivel az a hátrányos megkülönböztetésnek az említett irányelv értelmében vett egyik formája.
The prohibition of harassment cannot therefore be limited only to persons who are themselves disabled but extends to persons who are subject to conduct amounting to harassment related to the disability of their child.
A zaklatás tilalma tehát nem korlátozható azokra a személyekre, aki saját maguk is fogyatékosak, hanem kiterjed a gyermekük fogyatékosságához kötődő, zaklatásnak minősülő magatartássorozatot elszenvedő áldozatokra is.