natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Those rights, which derive from the right to a fair hearing guaranteed by Article 6 of the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms (‘ECHR’), constitute a fundamental right forming part of the general principles of law whose observance the Court ensures (see, inter alia, ASML, paragraph 26).
E jog ugyanis, amely az emberi jogok és alapvető szabadságjogok védelméről szóló európai egyezmény (a továbbiakban: EJEE) 6. §a által biztosított, a tisztességes eljáráshoz való jogból vezethető le, az általános jogelvek szerves részét képező alapvető jog, amelynek tiszteletben tartását a Bíróság biztosítja (lásd többek között a fent hivatkozott ASML-ügyben hozott ítélet 26. pontját).
Every effort must therefore be made to reconcile the objectives of effectiveness and speed in the transmission of procedural documents, which are necessary for the sound administration of justice, with that of the protection of the rights of the defence, in particular in interpreting Article 8 of the Regulation No 1348/2000 and, specifically, the term ‘document to be served’, where that is a document instituting proceedings, in order to be able to determine whether such a document must include annexes consisting of documentary evidence.
Törekedni kell tehát az eljárási iratok gyors és eredményes továbbításának a gondos igazságszolgáltatás érdekében szükséges célkitűzésének és a védelemhez való jog tiszteletben tartására irányuló célkitűzésnek az összehangolására többek között az 1348/2000 rendelet 8. cikkének, és különösen a kézbesítendő irat fogalmának értelmezése során, amikor az eljárást megindító iratról van szó, annak eldöntése érdekében, hogy az ilyen iratnak tartalmaznia kell-e a bizonyító iratokat magukban foglaló mellékleteket.
It is clear that the term ‘document instituting the proceedings’ in the context of Article 8(1) of Regulation No 1348/2000 cannot be interpreted in the light of the objectives of that regulation alone for the purpose of determining whether such a document can or must include annexes.
Meg kell azonban állapítani, hogy az 1348/2000 rendelet célkitűzései önmagukban nem elegendőek az eljárást megindító irat fogalmának értelmezéséhez az 1348/2000 rendelet 8. cikkének (1) bekezdése keretében annak eldöntése végett, hogy az ilyen irat tartalmazhat-e, vagy kötelezően tartalmaznia kell-e mellékleteket.
Nor do those objectives make it possible to establish whether the translation of a document instituting the proceedings is a vital component of the defendant’s rights of defence, which might clarify the scope of the translation obligation referred to in Article 8 of that regulation.
Nem teszik lehetővé annak megállapítását sem, hogy az eljárást megindító irat lefordítása az alperes védelemhez való jogának lényegi eleme-e, aminek alapján megállapítható volna az e rendelet 8. cikke által előírt fordítási kötelezettség hatálya.
However, the interpretation of Regulation No 1348/2000 cannot be dissociated from the context of developments in the field of judicial cooperation in civil matters, which include that regulation, in particular Regulation No 44/2001, Article 26(3) and (4) of which expressly refers to Regulation No 1348/2000.
Az 1348/2000 rendelet értelmezése azonban nem választható el a polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés fejlődésének kontextusától, amelybe e rendelet illeszkedik, és különösen a 44/2001 rendelettől, amely 26. cikkének (3) és (4) bekezdésében kifejezetten az 1348/2000 rendeletre utal.
Various provisions require the court, before delivering a default judgment or recognising a judicial decision, to verify whether the means by which a document instituting proceedings was served were such that the rights of the defence have been respected (see, inter alia, with regard to default judgments, Article 19(1) of Regulation No 1348/2000, Article 26(2) of Regulation No 44/2001 and the second paragraph of Article 20 of the Brussels Convention and, with regard to the recognition of judgments, Article 34(2) of Regulation No 44/2001 and Article 27(2) of the Brussels Convention).
Különböző rendelkezések ugyanis arra kötelezik a bírót, hogy mielőtt mulasztási ítéletet hoz, vagy bírósági határozatot ismer el, meggyőződjön arról, hogy az eljárást megindító iratot úgy kézbesítették-e, hogy az tiszteletben tartotta a védelemhez való jogot (az alperes távollétével kapcsolatban lásd különösen az 1348/2000 rendelet 19. cikkének (1) bekezdését, a 44/2001 rendelet 26. cikkének (2) bekezdését és a Brüsszeli Egyezmény 20. cikkének második bekezdését, valamint a határozatok elismerésével kapcsolatban lásd különösen a 44/2001 rendelet 34. cikkének 2. pontját és a Brüsszeli Egyezmény 27. cikkének 2. pontját).
Before Regulation No 1348/2000 entered into force, crossborder service between the Member States was effected in accordance with the 1965 Hague Convention, to which Article 26(4) of Regulation No 44/2001 and the third paragraph of Article 20 of the Brussels Convention refer, or bilateral agreements concluded between Member States.
Az 1348/2000 rendelet hatálybalépését megelőzően a tagállamok közötti kézbesítést vagy az 1965-ös hágai egyezmény rendelkezései szerint foganatosították, amelyre visszautal a 44/2001 rendelet 26. cikkének (2) bekezdése, és a Brüsszeli Egyezmény 20. cikkének harmadik bekezdése, vagy pedig a tagállamok közötti kétoldalú megállapodások alapján.
However, The Hague Convention and the majority of those agreements do not lay down a general obligation to translate all the documents to be served, so that the national courts have considered that the rights of the defence are adequately protected if the addressee of a document served has had sufficient time to enable him to have it translated and prepare his defence.
Azonban sem a hágai egyezmény, sem e megállapodások többsége nem ír elő általános fordítási kötelezettséget minden kézbesítendő irat vonatkozásában, a nemzeti bíróságok tehát úgy tekintették, hogy a védelemhez való jog megfelelően biztosított azáltal, ha a kézbesített irat címzettje részére elegendő idő állt rendelkezésre ahhoz, hogy lefordíttassa ezt az iratot, és felkészüljön a védelmére.
Moreover, Regulation No 1348/2000 itself does not specify whether the right to refuse a document if it has not been translated also exists in the case of service by post effected in accordance with Article 14 of that regulation.
Továbbá, maga az 1348/2000 rendelet nem szól arról, hogy az irat átvétele megtagadásának joga a fordítás hiánya miatt az említett rendelet 14. cikkében szereplő postai úton történő kézbesítés esetében is fennáll-e.
In order to interpret that provision, it is necessary to examine the Explanatory Report on the Convention on the service in the Member States of the European Union of judicial and extrajudicial documents in civil or commercial matters, drawn up by an act of the Council of the European Union dated 26 May 1997 (OJ 1997 C 261, p. 1, ‘the 1997 Convention’; explanatory report, p.
Ez utóbbi rendelkezés értelmezéséhez meg kell vizsgálni az Európai Unió tagállamaiban a polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítéséről szóló egyezményhez fűzött 1997. május 26-i magyarázó jelentést (HL C 261., 1. o., a továbbiakban: 1997-es egyezmény; magyarázó jelentés, 26. o.), amelyet az Európai Unió Tanácsa készített az Európai Unióról szóló szerződés K.3. cikke alapján, és amelynek szövege jelentős hatást gyakorolt az 1348/2000 rendeletre (lásd e tekintetben a C-443/03. sz.
26) on the basis of Article K.3 of the EU Treaty, on the text of which Regulation No 1348/2000 is based (see, to that effect, Case C-443/03 Leffler [2005] ECR I-9611, paragraph 47).
Leffler-ügyben 2005. november 8-án hozott ítélet [EBHT 2005., I-9611. o.] 47. pontját).
The commentary on Article 14(2) of the 1997 Convention concerning service by post states as follows:
Az 1997-es egyezménynek a postai kézbesítésről szóló 14. cikke (2) bekezdéséhez fűzött magyarázat szerint:
‘This Article establishes the principle that service may be effected by post.
„E cikk megengedi a postai úton történő kézbesítést.
However, Member States may, in order to provide guarantees for persons residing in their territory, specify the conditions under which service may be effected in their regard by post.
A tagállamok azonban, a területükön lakóhellyel rendelkező címzettek védelmében meghatározhatják azokat a feltételeket, amelyek szerint e címzettek részére postai úton történő kézbesítés végezhető.
Such conditions might for instance include the use of registered post or the application of the Convention’s rules on the translation of documents.’
Előírhatják például az ajánlott küldeményként történő kézbesítést, vagy az iratok fordítására vonatkozó egyezmény rendelkezéseinek alkalmazását.”
Some Member States, rightly or wrongly, have interpreted Article 14(1) of Regulation No 1348/2000 as meaning that the document is not required to be translated if it is served by post and have considered it necessary to state, as permitted by Article 14(2) of that regulation, that they do not accept service of judicial documents if they are not translated (see, in that regard, the Information communicated by Member States under Article 23 of Regulation No 1348/2000 (OJ 2001 C 151, p.
Egyes tagállamok, helyesen vagy helytelenül, úgy értelmezték az 1348/2000 rendelet 14. cikkének (1) bekezdését, hogy postai kézbesítés esetén nem áll fenn az irat lefordításának kötelezettsége, és e rendelet 14. cikkének (2) bekezdésében előírt lehetőségnek megfelelően szükségesnek tartották leszögezni, hogy nem engedik meg a bírósági iratok fordítás nélkül történő kézbesítését (lásd e tekintetben tagállamok 1348/2000 rendelet 23. cikke szerinti közleményét (HL 2001.
4) and the first update of the information communicated by Member States (OJ 2001 C 202, p. 10)).
C 151., 4. o.) és a tagállami közlemények első naprakésszé tételét (HL 2001. C 202., 10. o.).
It follows from the examination of the provisions of the 1965 Hague Convention, the Brussels Convention and the 1997 Convention, Regulation Nos 1348/2000 and 44/2001 and the information communicated by the Member States under Article 14(2) of Regulation No 1348/2000 that, in the areas covered by those provisions, neither the Community legislature nor the Member States consider it to be a necessary component of the exercise of the defendant’s rights of defence that the applicant provide a translation of the document instituting the proceedings, since the defendant must simply be given sufficient time to enable him to have that document translated and to prepare his defence.
Az 1965-ös hágai egyezmény, az 1997-es brüsszeli egyezmény, az 1348/2000 és a 44/2001 rendelet rendelkezéseiből, valamint az 1348/2000 rendelet 14. cikkének (2) bekezdése szerinti tagállami közleményekből az következik, hogy az e rendelkezések hatálya alá tartozó területeken sem a közösségi jogalkotó, sem a tagállamok nem tekintik az alperes védelemhez való joga gyakorlása nélkülözhetetlen elemének azt, hogy rendelkezésére álljon az eljárást megindító irat fordítása, hanem elegendőnek tekintik, hogy annak megfelelő idő áll rendelkezésére az irat lefordíttatására és védelmének előkészítésére.
Such a choice on the part of the Community legislature and the Member States does not undermine the protection of fundamental rights, which is guaranteed by the ECHR.
A közösségi jogalkotó és a tagállamok ilyen választása ellentétes az alapvető jogoknak az EJEE által biztosított védelmével.
In fact, Article 6(3)(a) of that convention, which provides that everyone charged with a criminal offence has the minimum right to be informed promptly, in
Ezen egyezmény 6. cikke (3) bekezdésének a) pontja ugyanis, amely szerint minden bűncselekménnyel vádolt személynek joga van többek között arra, hogy a legrövidebb időn belül tájékoztassák olyan nyelven,
WEISS UND PARTNER a language which he understands and in detail, of the nature and cause of the accusation against him, is applicable only in criminal matters.
WEISS UND PARTNER amelyet megért, és a legrészletesebb módon az ellene felhozott vád természetéről és indokairól, kizárólag büntetőügyekben alkalmazandó.
There is no provision in the ECHR requiring a document instituting proceedings in civil or commercial matters to be translated.
Polgári és kereskedelmi ügyekben az EJEE egyetlen rendelkezése sem írja elő az eljárást megindító irat lefordítását.
Consequently, if the Community legislature chose, by Article 8 of Regulation No 1348/2000, to permit the addressee of a document to refuse it if it is not translated into an official language of the Member State addressed or a language of the Member State of transmission which he understands, that is principally to establish in a consistent manner who is responsible for the translation of such a document and liable for the cost thereof at the stage when it is served.
Következésképpen, ha a közösségi jogalkotó úgy határozott, hogy az 1348/2000 rendelet 8. cikkével lehetővé teszi a címzett számára az irat átvételének megtagadását abban az esetben, ha az nincs lefordítva az átvevő tagállam egyik hivatalos nyelvére, vagy az áttevő tagállam olyan nyelvére, amelyet megért, ezt főleg annak érdekében tette, hogy egységesen meghatározható legyen, hogy a kézbesítés szakaszában kinek kell gondoskodnia az ilyen irat lefordításáról, és ki viseli ennek költségét.
Since the examination of international and Community law concerning the scope of the principle of the protection of the rights of the defence, and in particular the need for a translation of a document instituting proceedings, has enabled the purpose of Article 8 of Regulation No 1348/2000 to be clarified, it is in the light of that purpose that it is necessary to determine what is covered by the term ‘document to be served’ within the meaning of that article where the document is a document instituting proceedings and whether such a document can or must include annexes consisting of documentary evidence.
Mivel a védelemhez való jog tiszteletben tartása elvének hatályával, és különösen az eljárást megindító irat lefordításának szükségességével kapcsolatos nemzetközi és közösségi jog vizsgálata lehetővé tette az 1348/2000 rendelet 8. cikke céljának meghatározását, ennek fényében kell megállapítani, hogy mit takar a kézbesítendő irat e 8. cikk szerinti fogalma abban az esetben, ha az eljárást megindító iratról van szó, valamint, hogy az ilyen irat magában foglalhatja-e, illetve magában kell-e foglalnia a bizonyító iratokból álló mellékletet.
Regulation No 1348/2000 must be given an autonomous interpretation so that it may be applied in a uniform manner (Leffler, paragraphs 45 and 46).
Az 1348/2000 rendeletet egységes alkalmazása érdekében autonóm módon kell értelmezni (lásd a fent hivatkozott Leffler-ügyben hozott ítélet 45. és 46. pontját).
The same applies to Regulation No 44/2001 and, in particular, the term ‘document instituting the proceedings’ within the meaning of Articles 26 and 34(2) of that regulation, as well as the corresponding provisions of the Brussels Convention.
Ugyanez vonatkozik a 44/2001 rendeletre, és különösen „az eljárást megindító irat” fogalmára e rendelet 26. cikke és 34. cikkének 2. pontja, valamint a Brüsszeli Egyezmény megfelelő rendelkezéseinek értelmében.
Ruling on the interpretation of Article 27(2) of the Brussels Convention concerning recognition of judgments, the Court defined the term ‘document which instituted
A határozatok elismeréséről szóló Brüsszeli Egyezmény 27. cikke 2. pontjának értelmezése során a Bíróság oly módon határozta meg az e rendelkezés értelmében vett
2008 — CASE C-14/07 the proceedings or … equivalent document’ within the meaning of that provision as meaning the document or documents which must be duly served on the defendant in due time in order to enable him to assert his rights before an enforceable judgment is given in the State of origin (see, to that effect, Case C-474/93 Hengst Import [1995] ECR I-2113, paragraph 19).
SZ. ÜGY eljárást megindító, vagy azzal egyenértékű irat fogalmát, hogy az azt az iratot, vagy azokat az iratokat jelenti, amely vagy amelyek alperes részére szabályszerűen és megfelelő időben történő kézbesítése révén annak módjában áll a jogait érvényesíteni, mielőtt a kibocsátó tagállamban végrehajtható ítélet meghozatalára kerülne sor (e tekintetben lásd a C-474/93. sz., Hengst Import ügyben 1995. július 13-án hozott ítélet [EBHT 1995., I-2113. o.] 19. pontját).
The Court thus held that in the case giving rise to the judgment in Hengst Import the document which instituted the proceedings was constituted by the combination of the order to pay (‘decreto ingiuntivo’) issued by an Italian court in accordance with Article 641 of the Italian Code of Civil Procedure and the plaintiff’s application.
A fent hivatkozott Hengst Import ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló ügyben a Bíróság azt is kimondta, hogy az eljárást megindító iratot az olasz bíróság által az olasz polgári perrendtartás 641. cikke alapján kibocsátott fizetési meghagyásnak („decreto ingiuntivo”) és a felperes kérelmet előterjesztő iratnak az együttese alkotja.
It is the joint service of both those documents which starts time running for the defendant to oppose the order.
E két irat együttes kézbesítésével veszi kezdetét ugyanis az a határidő, amely alatt az alperes ellentmondást terjeszthet elő.
Moreover, the plaintiff cannot obtain an enforceable order before the expiry of that timelimit (Hengst Import, paragraph 20).
Másrészt pedig e határidő letelte előtt nem hozható a kérelmező javára végrehajtható határozat (a fent hivatkozott Hengst Import ügyben hozott ítélet 20. pontja).
The Court stated that the ‘decreto ingiuntivo’ is just a form which, to be comprehensible, must be read with the application.
A Bíróság kifejtette, hogy a „decreto ingiuntivo” egy egyszerű formanyomtatvány, amelyet ahhoz, hogy érthető legyen, a kérelmet előterjesztő irattal együtt kell olvasni.
Conversely, service of the application alone does not enable the defendant to decide whether to defend the action since, without the ‘decreto ingiuntivo’, he does not know whether the court had granted or refused the application.
Megfordítva, az alperes kizárólag a kérelmet előterjesztő irat kézbesítése alapján nem tudja eldönteni, hogy fel kell-e készülnie a védekezésre, ugyanis a „decreto ingiuntivo” nélkül nincs tudomása arról, hogy a bíróság a kérelemnek helyt adott-e, vagy elutasította azt.
Moreover, the requirement for joint service of the ‘decreto ingiuntivo ’and the application was confirmed by Article 643 of the Italian Code of Civil Procedure, according to which it marked the start of the proceedings (Hengst Import, paragraph 21).
A „decreto ingiuntivo” és a kérelmet előterjesztő irat kettős kézbesítésének szükségességét ezen kívül az olasz polgári perrendtartás 641. cikke is megerősíti, amely szerint ezzel veszi kezdetét az eljárás (a fent hivatkozott Hengst Import ügyben hozott ítélet 21. pontja).
It is apparent from that autonomous definition of the document instituting the proceedings, as interpreted by the Court, that such a document must consist of the document or documents, where they are intrinsically linked, enabling the defendant to understand the subjectmatter and grounds of the plaintiff’s application and to be aware of the existence of legal proceedings in which he may assert his rights, either by defending a pending action or, as was the case in the matter giving rise to the judgment in Hengst Import, by challenging a judgment delivered on the basis of an ex parte application.
Az eljárást megindító irat ezen autonóm fogalmából, ahogyan azt a Bíróság értelmezi, az következik, hogy az ilyen iratnak tartalmaznia kell – amennyiben ahhoz szervesen kapcsolódnak – mindazon dokumentumokat, amelyekből az alperes értesülhet a felperes keresetének tárgyáról és indokairól, valamint arról, hogy bírósági eljárás van folyamatban, amelynek keretében jogait vagy az adott eljárás során védekezve érvényesítheti, vagy, amint a fent hivatkozott Hengst Import ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló ügyben történt, az egyoldalú kereset alapján hozott határozat elleni fellebbezés benyújtásával.
Moreover, as was pointed out at paragraph 43 above, under some national legal systems there is no requirement for the documentary evidence in a case to be annexed to what is defined as a document instituting the proceedings and they may be communicated separately.
Továbbá, amint az a jelen ítélet 43. pontjában szerepel, egyes nemzeti jogrendszerek szerint nem kötelező a bizonyító iratok csatolása a kérelemhez annak érdekében, hogy az eljárást megindító iratnak minősüljön, hanem megengedik azok önálló kézbesítését.
Such documents are not therefore regarded as intrinsically linked to the document instituting the proceedings, in that they are essential to enable the defendant to understand the claim brought against him and to be aware of the existence of the legal proceedings, but have a probative function which is distinct from the purpose of service itself.
Az ilyen iratok tehát nem tekintendők úgy, hogy azok az eljárást megindító irathoz szervesen kapcsolódnak, és elengedhetetlenül szükségesek ahhoz, hogy az alperes képes legyen megérteni a vele szemben benyújtott kérelmet, és azt, hogy a bírósági eljárás van folyamatban, hanem magától a kézbesítés tárgyától különböző, bizonyító szerepük van.
It is appropriate to note that the conditions for recognition of judgments laid down in Regulation No 44/2001 have been relaxed by comparison with the conditions laid down in the Brussels Convention.
E tekintetben hasznos emlékeztetni arra, hogy a határozatok elismerésének a 44/2001 rendeletben előírt feltételei enyhébbek, mint a Brüsszeli Egyezményben szereplő feltételek.
Article 34(2) of that regulation departed from the requirement in Article 27(2) of the Brussels Convention that the document instituting the proceedings be duly served, in order to place the emphasis on effective observance of the rights of the defence, which are considered to have been observed when the defendant is aware of the pending legal action and has been able to commence proceedings to challenge a judgment entered against him (see, to that effect, ASML, paragraphs 20 and 21).
E rendelet 34. cikkének 2. pontja ugyanis mellőzi az eljárást megindító irat szabályszerűségének feltételét, amelyet a Brüsszeli Egyezmény 27. cikkének 2. pontja előír, és a védelemhez való jog tényleges tiszteletben tartására helyezi a hangsúlyt, amelyet akkor tekint biztosítottnak, ha az alperes tudott a folyamatban lévő eljárásról, és lehetősége volt fellebbezni a vele szemben hozott határozat ellen (e tekintetben lásd a fent hivatkozott ASML-ügyben hozott ítélet 20. és 21. pontját).
That change in Regulation No 44/2201 by comparison with the Brussels Convention supports the interpretation of the term ‘document to be served’ — where that consists of a document instituting the proceedings — that such a document must include the essential information enabling a defendant to be aware primarily of the existence of legal proceedings but not of every item of documentary evidence which makes it possible to prove the various facts and points of law on which the application is based.
A 44/2001 rendeletnek a Brüsszeli Egyezményhez képest történt ilyen módosítása az eljárást megindító irat esetében alátámasztja a kézbesítendő irat fogalmának olyan értelmezését, amely szerint az ilyen iratnak minden lényeges információt tartalmaznia kell annak érdekében, hogy az alperes mindenekelőtt megérthesse, hogy bírósági eljárás van folyamatban, nem kell viszont tartalmaznia minden olyan bizonyító iratot, amelyek segítségével bizonyíthatóak a kérelem alapjául szolgáló különböző ténybeli és jogi körülmények.
It follows from the above considerations that the term ‘document to be served’ in Article 8 of Regulation No 1348/2000, where such a document consists of a document
A fenti megfontolásokból következik, hogy a kézbesítendő iratnak az 1348/2000 rendelet 8. cikke szerinti fogalma, amennyiben eljárást megindító iratról van szó, úgy