natgillin/translations-raw huggingface dataset:
EUROHYPO v OHIM second part, the appellant claims that the Court of First Instance incorrectly interpreted the criteria for refusal of registration set out in Article 7(1)(b) and (c) of Regulation No 40/94.
7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontjában foglalt lajstromozást kizáró okokat.
Finally, as regards the third part, the appellant maintains that the Court of First Instance incorrectly applied the principles identified in the Baby-Dry judgment.
Végül a harmadik részt illetően pedig a fellebbező azt állítja, hogy az Elsőfokú Bíróság helytelenül alkalmazta a fent hivatkozott Baby-dry-ügyben kialakított elveket.
The first part of the second plea
A második jogalap első részéről
— Arguments of the parties
– A felek érvei
According to the appellant, the Court of First Instance examined only the descriptive character of the components EURO and HYPO taken separately, and examined the overall impression produced by the mark only as a secondary issue.
A fellebbező szerint az Elsőfokú Bíróság kizárólag az EURO és a HYPO alkotóelemek leíró jellegét elemezte, különkülön, és nem végezte el ezen túlmenően a védjegy által keltett összbenyomás vizsgálatát.
The Court of First Instance based its decision, in the judgment under appeal, on the presumption that, where the components which comprise a composite mark are descriptive, the mark as a whole is, in principle, also descriptive.
Véleménye szerint az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítéletben abból a vélelemből indult ki, hogy ha valamely védjegyet alkotó elemek leíró jellegűek, akkor főszabály szerint a védjegy egésze is leíró jellegű lesz.
OHIM contests that line of argument contending that the Court of First Instance devoted a part of its reasoning precisely to the direct and specific assessment of the distinctive character of the compound trade mark as a whole and did not rely solely on a presumption.
Az OHIM vitatja ezt az érvelést, és azt állítja, hogy az Elsőfokú Bíróság indokolásának egy része pontosan a védjegy egészének leíró jellegét vizsgálja közvetlenül és konkrétan, és nem csupán vélelmen alapul.
— Findings of the Court
– A Bíróság álláspontja
As regards a compound trade mark, such as that at issue in the present case, the assessment of its distinctive character cannot be limited to an evaluation of each of its words or components, considered in isolation, but must, on any view, be based on the overall perception of that mark by the relevant public and not on the presumption that elements individually devoid of distinctive character cannot, on being combined, have a distinctive character (see, to that effect, Case C-329/02 P SAT.1 v OHIM [2004] ECR I-8317, paragraph 35).
Az olyan összetett szóból álló védjegyeket illetően, mint amilyen a jelen ügybeli is, a védjegy megkülönböztető képességének értékelése nem korlátozódhat az azt alkotó szavak vagy alkotóelemek különkülön végzett elemzésére, hanem annak minden esetben azon kell alapulnia, hogy az érintett közönség hogyan fogja fel az említett védjegyet, és nem azon a vélelmen, hogy az önmagukban megkülönböztetésre alkalmatlan alkotóelemek összekapcsolása sem eredményezhet megkülönböztető képességet (lásd ilyen értelemben a Bíróság C-329/02. P. sz., SAT.1 kontra OHIM ügyben 2004. szeptember 16-án hozott ítéletének [EBHT 2004., I-8317. o.] 35. pontját).
The mere fact that each of those elements, considered separately, is devoid of any distinctive character does not mean that their combination cannot present such character (Case C-37/03 P BioID v OHIM [2005] ECR I-7975, paragraph 29).
Valójában az a körülmény önmagában, hogy ezen alkotóelemek mindegyike, különkülön vizsgálva, alkalmatlan a megkülönböztetésre, nem zárja ki azt, hogy azok összekapcsolása viszont már megkülönböztető képességet eredményezhet (a Bíróság C-37/03.
At paragraph 54 of the judgment under appeal, the Court of First Instance rightly held that in order to assess the distinctive character of a compound mark, not only must the various elements of which it is composed be examined but also the mark as a whole.
A megtámadott ítélet 54. pontjában az Elsőfokú Bíróság helyesen ítélte meg úgy, hogy valamely összetett szóból álló védjegy megkülönböztető képességének értékeléséhez nem csupán a védjegyet alkotó különféle elemeket kell vizsgálni, hanem magát a védjegyet is, egészében.
Admittedly, in the same paragraph, the Court of First Instance stated that a mark consisting of a word composed of elements, each of which is descriptive of the characteristics of those goods or services in respect of which registration is sought, is itself descriptive of the characteristics of those goods and services.
Igaz, hogy az említett 54. pontban az Elsőfokú Bíróság megerősítette, hogy az olyan összetett szóból álló védjegy, amely alkotóelemeinek mindegyike leíró jellegű a védjegybejelentésben foglalt áruk és szolgáltatások jellemzői tekintetében, maga is leíró jellegű ezen áruk vagy szolgáltatások jellemzői tekintetében.
However, that finding did not affect the analysis of the Court of First Instance on that point, since it did not limit itself to assessing, as a secondary issue, the overall impression produced by the trade mark applied for, but devoted a part of its reasoning to evaluating, with regard to a compound mark, the descriptive character of the sign as a whole.
Mindenesetre ez a megállapítás nem érintette az Elsőfokú Bíróság erre vonatkozó vizsgálatát, hiszen ez utóbbi nem csupán arra szorítkozott, hogy másodlagosan a bejelentett védjegy egésze által keltett benyomást is megvizsgálja, hanem indokolásának egy részét – összetett szóból álló védjegyről lévén szó – a megjelölésnek mint egésznek tulajdonítható megkülönböztető képesség értékelésének szentelte.
At paragraph 55 of the judgment under appeal, the Court of First Instance held that the impression created by the mark at issue was not sufficiently far removed from that produced by the mere combination of the elements of which it is composed to amount to more than the sum of its parts and that the appellant had not shown that that compound word had become part of everyday language and had acquired a meaning of its own.
Az Elsőfokú Bíróság ugyanis a megtámadott ítélet 55. pontjában úgy ítélte meg, hogy a szóban forgó védjegy nem kelt kellően eltávolodott benyomást az őt alkotó elemek egyszerű összetétele által keltett benyomástól ahhoz, hogy meghaladja az említett elemek összességét, továbbá hogy a felperes nem bizonyította, hogy ez az összetett szó a mindennapi nyelvhasználatban bevetté vált volna, illetve hogy saját jelentésre tett volna szert.
Moreover, at paragraph 56 of the judgment under appeal, the Court of First Instance examined whether the mark at issue was a lexical invention which had an unusual structure, finding that that was not the case.
Egyebekben az említett ítélet 56. pontjában az Elsőfokú Bíróság azt vizsgálta, hogy vajon a szóban forgó védjegy olyan kitalált szó-e, amely szokatlan szerkezetű, és arra a következtetésre jutott, hogy ez nem mondható el róla.
Finally, at paragraph 57 of the judgment under appeal, the Court of First Instance held that the mark EUROHYPO, considered as a whole, was descriptive of the services in question.
Végül a megtámadott ítélet 57. pontjában az Elsőfokú Bíróság azt állapította meg, hogy az „EUROHYPO” védjegy, egészében vizsgálva, a szóban forgó szolgáltatások tekintetében leíró jellegű.
Therefore, the Court of First Instance cannot be criticised for not having verified whether the mark, taken as a whole, had a descriptive character or for having done so merely as a secondary point.
Ennélfogva nem róható fel az Elsőfokú Bíróságnak, hogy nem vizsgálta azt, hogy a védjegy egészében leíró jellegű-e, vagy hogy azt csak másodlagosan vizsgálta volna.
It follows that the first part of the second plea in law must be rejected as unfounded.
Következésképpen a második jogalap első részét, mint megalapozatlant, el kell utasítani.
The second part of the second plea
A második jogalap második részéről
The appellant claims that the Court of First Instance incorrectly applied, in an assessment carried out on the basis of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94, a crite-
A fellebbező arra hivatkozik, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazott a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján végzett vizsgálathoz olyan
2008 — CASE C-304/06 P rion which is relevant solely for the purposes of the application of Article 7(1)(c) of that regulation.
P. SZ. ÜGY kritériumot, amely csak az ugyanezen rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja alkalmazásánál releváns.
The Court of First Instance held that a compound mark composed of descriptive elements met the conditions for registration where the word in question had become part of everyday language and had acquired a meaning of its own, whereas, according to the appellant, that criterion is relevant only in the context of the application of Article 7(1)(c) of Regulation No 40/94.
Szerinte ugyanis az Elsőfokú Bíróság azt állapította meg, hogy egy leíró jellegű alkotóelemekből álló védjegy akkor felel meg a lajstromozáshoz szükséges feltételeknek, ha a kérdéses szó a mindennapi nyelvhasználatban bevetté vált, és ezáltal saját jelentésre tett szert, miközben a fellebbező szerint e kritérium csak az említett rendelet 7. cikke (1) bekezdése c) pontjának alkalmazása szempontjából releváns.
The appellant also maintains that while it is true that there is overlap between the respective scope of the grounds for refusal set out in Article 7(1)(b) to (d) of Regulation No 40/94, that does not relieve the Court of First Instance of having to interpret, independently, the grounds for refusal in the light of the different general interest objectives pursued by each of those provisions.
A fellebbező továbbá kiemeli, hogy még ha igaz is, hogy van átfedés a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b)–d) pontjában felsorolt alkalmazási esetek között, ez azonban még nem menti fel az Elsőfokú Bíróságot az alól, hogy az e rendelkezések által elérni kívánt különböző közérdekű célokra figyelemmel, önálló módon értelmezze a kizáró okokat.
OHIM replies to those arguments by stating that the scope of the grounds for refusal set out in Article 7(1)(b) and (c) of Regulation No 40/94 are overlapping and, by that token, a descriptive sign normally falls within the scope of the grounds for refusal set out in both provisions.
Az OHIM ezen érvekre akként válaszol, hogy emlékeztet arra, hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) és c) pontja rendelkezéseinek alkalmazási köre egybeesik, és emiatt a leíró jellegű megjelölések általában e két rendelkezés hatálya alá tartoznak.
According to OHIM, the fact that the provisions in question pursue separate general interests does not require a different interpretation of the concept of descriptive character depending on the provision at issue.
Az OHIM szerint az a tény, hogy a szóban forgó rendelkezések különböző közérdekű célokat szolgálnak, nem vonja maga után a leíró jelleg szóban foglalt rendelkezés szerinti fogalmának eltérő értelmezését.
Therefore, the Court of First Instance did not err in law in interpreting Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94.
Ennélfogva véleménye szerint az Elsőfokú Bíróság nem alkalmazta tévesen a jogot az említett rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának értelmezésekor.
Findings of the Court
– A Bíróság álláspontja
It must, first, be borne in mind that, while the Court of Justice has had occasion to find a degree of overlap between the respective scope of the absolute grounds for
Először is emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság egy alkalommal rámutatott arra, hogy bizonyos átfedés van a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b)–d) pontjában
EUROHYPO v OHIM refusal to register a trade mark set out in Article 7(1)(b) to (d) of Regulation No 40/94 (see, by analogy, as regards the identical provisions of Article 3(1) of First Council Directive 89/104/EEC of 21 December 1988 to approximate the laws of the Member States relating to trade marks (OJ 1989 L 40, p.
EUROHYPO KONTRA OHIM felsorolt, a védjegy lajstromozását feltétlen kizáró okok alkalmazási köre között (lásd analógiaként a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december 21-i 89/104/EGK első tanácsi irányelv [HL 1989.
The Court of Justice has also had occasion to make it clear that the various grounds for refusal must be interpreted in the light of the public interest underlying each of them.
A Bíróság korábban már szintén kimondta, hogy az említett kizáró okokat a mindegyikük mögött meghúzódó közérdek tükrében kell értelmezni.
The public interest taken into account in the examination of each of those grounds for refusal may, or even must, reflect different considerations, depending upon which ground for refusal is at issue (Henkel v OHIM, paragraphs 45 and 46; SAT.1 v OHIM, paragraph 25; and BioID v OHIM, paragraph 59).
A valamennyi kizáró ok vizsgálata során figyelembe vett közérdek eltérő megítéléseket jeleníthet meg, sőt kell, hogy megjelenítsen a szóban forgó kizáró ok tekintetében (lásd a fent hivatkozott Henkel kontra OHIM ügyben hozott ítélet 45. és 46. pontját, a C-329/02.
In that regard, it should be noted that the notion of general interest underlying Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94 is, manifestly, indissociable from the essential function of a trade mark, which is to guarantee the identity of the origin of the marked product or service to the consumer or end-user by enabling him, without any possibility of confusion, to distinguish the product or service from others which have another origin (SAT.1 v OHIM, paragraphs 23 to 27, and BioID v OHIM, paragraph 60).
E tekintetben rá kell mutatni arra, hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja mögött meghúzódó közérdek fogalma nyilvánvalóan összemosódik a védjegy azon alapvető funkciójával, amely biztosítja a fogyasztó vagy a végső felhasználó számára a védjeggyel jelölt áru vagy szolgáltatás származásának azonosíthatóságát, lehetővé téve számára, hogy összetévesztés veszélye nélkül meg tudja különböztetni azokat a máshonnan származó áruktól vagy szolgáltatásoktól (lásd a fent hivatkozott SAT.1 kontra OHIM ügyben hozott ítélet 23. és 27. pontját, valamint a fent hivatkozott BioID kontra OHIM ügyben hozott ítélet 60. pontját).
In the present case, the reasoning followed by the Court of First Instance is based on an incorrect interpretation of the principles mentioned in paragraphs 54 to 56 of this judgment.
Márpedig a jelen esetben az Elsőfokú Bíróság által kifejtett érvelés a jelen ítélet 54–56. pontjában felidézett elvek téves értelmezéséből ered.
It is apparent from paragraphs 45, 54, 55 and 57 of the judgment under appeal that the Court of First Instance assessed the distinctive character of the mark EUROHYPO by carrying out solely an analysis of its descriptive character within the meaning of Article 7(1)(c) of Regulation No 40/94.
Megjegyzendő ugyanis, hogy a megtámadott ítélet 45., 54., 55. és 57. pontja szerint az Elsőfokú Bíróság az EUROHYPO védjegy megkülönbözető képességét kizárólag annak a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében vett leíró jellege elemzésén keresztül értékelte.
Consequently, the judgment under ap - peal contains no separate examination of the ground for refusal laid down in Article 7(1)(b) of that regulation on the basis of which, however, the Court of First Instance rejected the second plea, raised at first instance, against the contested decision.
Következésképp ez az ítélet egyáltalán nem tartalmazza az említett rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontjában foglalt kizáró ok önálló vizsgálatát, amelynek alapján ugyanakkor az Elsőfokú Bíróság az elsőfokon – a per tárgyát képező határozattal szemben – előterjesztett kereseti kérelem második jogalapját elutasította.
In so doing, the Court of First Instance assessed the mark EUROHYPO without, in particular, taking into account the public interest which Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94 aims specifically to protect, that is, to guarantee the identity of the origin of the designated product or service.
Ennélfogva az Elsőfokú Bíróság az EUROHYPO védjegyet úgy vizsgálta, hogy elmulasztotta – különösen – a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontja által konkrétan védeni kívánt közérdek figyelembevételét, azaz a védjeggyel jelölt áruk és szolgáltatások származása azonosíthatóságának biztosítását.
Moreover, in the context of such an assessment, the Court of First Instance used an incorrect criterion to determine whether the mark in question could be registered.
Egyébként ezen elemzés során az Elsőfokú Bíróság téves kritériumot alkalmazott annak értékelésénél, hogy a szóban forgó védjegy lajstromozható-e.
According to that criterion, a mark composed of descriptive elements could meet the conditions for registration where the word has become a part of everyday language and has acquired a meaning of its own.
E kritérium alapján a leíró jellegű elemekből álló védjegy megfelelhet a lajstromozáshoz szükséges feltételeknek, ha a szó a mindennapi nyelvhasználatban bevetté vált, és ennélfogva önálló jelentésre tett szert.
But, while that criterion is relevant in the context of Article 7(1)(c) of Regulation No 40/94, it cannot form a basis for the interpretation of Article 7(1)(b).
Márpedig ez a kritérium a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése c) pontja szempontjából releváns, és nem ugyanezen rendelkezés b) pontjának értelmezése szempontjából.
Although that criterion permits excluding the use of a trade mark to describe a product or a service, nevertheless, it does not allow it to be determined whether a mark is capable of guaranteeing the identity of the origin of the designated product or service to the consumer or end user.
Ugyanis bár az említett kritérium elősegíti annak kizárását, hogy valamely védjegyet áruk és szolgáltatások leírására használjanak, nem teszi lehetővé annak eldöntését, hogy valamely védjegy képes-e biztosítani a fogyasztó vagy a végső felhasználó számára a védjeggyel jelölt áruk és szolgáltatások származásának azonosíthatóságát.
In those circumstances, the appellant is right to claim that the judgment under appeal is vitiated by an error in law in the interpretation of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94.
E körülményekre tekintettel a fellebbező megalapozottan állítja, hogy a megtámadott ítélet jogi hibában szenved a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának értelmezését illetően.
It follows from the foregoing, without it being necessary to examine the third part of the second plea of the appeal, that the judgment under appeal must be set aside inasmuch as the Court of First Instance held that the Fourth Board of Appeal of OHIM did not infringe Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94 by refusing, in the contested decision, to register the term EUROHYPO as a Community trade mark for the services, ‘financial affairs, monetary affairs, real estate affairs, provision of financial services, financing …’, in Class 36 of the Nice Agreement.
Az előbbiekben kifejtettekből következően a megtámadott ítéletet – anélkül, hogy a fellebbezés második jogalapjának harmadik részét szükséges lenne vizsgálni – hatályon kívül kell helyezni abban a részében, amelyben az Elsőfokú Bíróság azt állapította meg, hogy az OHIM negyedik fellebbezési tanácsa nem sértette meg a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontját, amikor a per tárgyát képező határozattal elutasította az „EUROHYPO” szószerkezet közösségi védjegyként történő lajstromozása iránti kérelmet a Nizzai Megállapodás szerinti 36. osztályba tartozó, „[p]énzügyi ügyletek; valutaügyletek; ingatlanügyletek, pénzügyi szolgáltatások, finanszírozás […]” tekintetében.
The action before the Court of First Instance
Az Elsőfokú Bíróság előtti keresetről
Pursuant to the second sentence of the first paragraph of Article 61 of the Statute of the Court of Justice, the Court of Justice, where it has quashed the decision of the Court of First Instance, may itself give final judgment in the matter, where the state of the proceedings so admits.
A Bíróság alapokmánya 61. cikke első bekezdése második mondatának értelmében a Bíróság az Elsőfokú Bíróság határozatának hatályon kívül helyezése esetén a jogvitát érdemben maga döntheti el, amennyiben a per állása azt megengedi.
Such is the case in the present proceedings.
A jelen ügyben ez a helyzet.
As a preliminary point, it should be borne in mind, as is apparent from paragraph 56 of this judgment, that for a trade mark to possess a distinctive character within the meaning of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94, it must serve to identify the product in respect of which registration is applied for as originating from a particular undertaking, and thus to distinguish that product from those of other undertakings (Henkel v OHIM, paragraph 34 and the caselaw cited).
Bevezetésként kiemelendő, hogy miként az a jelen ítélet 56. pontjából is következik, valamely védjegy megkülönböztető képessége a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának értelmében azt jelenti, hogy a védjegy lehetővé teszi a védjegybejelentésben szereplő árunak adott vállalkozástól származóként történő azonosítását, és így ennek az árunak más vállalkozások áruitól való megkülönböztetését (lásd a fent hivatkozott Henkel kontra OHIM ügyben hozott ítélet 34. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
In that regard, it is apparent from settled caselaw that that distinctive character must be assessed, first, by reference to the products or services in respect of which registration has been applied for and, second, by reference to the perception of the relevant public (Joined Cases C-473/01 P and C-474/01 P Procter & Gamble v OHIM [2004] ECR I-5173, paragraph 33, and Case C-25/05 P Storck v OHIM [2006] ECR I-5719, paragraph 25). 68
P. sz., Procter & Gamble kontra OHIM ügyben 2004. április 29-én hozott ítélet [EBHT 2004., I-5173. o.] 33. pontja, valamint a C-25/05. P. sz., Strock kontra OHIM ügyben 2006. június 22-én hozott ítélet [EBHT 2006., I-5719. o.] 25. pontja). 68
In the present case, it should be noted that, as the Board of Appeal stated in the contested decision, without it being disputed by the appellant, the relevant services are aimed at all consumers.
A jelen ügyben megállapítandó, hogy miként arra a fellebbezési tanács is rámutatott a per tárgyát képező határozatban, és ezt a fellebbező sem vitatta, a szóban forgó szolgáltatások a fogyasztók összességét célozzák.
Moreover, it is common ground that the absolute ground for refusal was invoked only in relation to one of the languages spoken in the European Union, namely German.
Ezenfelül bizonyos, hogy a feltétlen kizáró ok csak az Európai Unióban beszélt nyelvek egyikével – nevezetesen a német nyelvvel – kapcsolatban merült fel.
Consequently, the relevant public against which the distinctive character of the trade mark must be measured is the average Germanspeaking consumer, reasonably well informed and reasonably observant and circumspect.
Következésképpen az a célközönség, amelynek tekintetében a védjegy megkülönböztető képességét értékelni kell, németül beszélő, szokásosan tájékozott, ésszerűen figyelmes és körültekintő, átlagos fogyasztókból áll.
As OHIM correctly stated in the contested decision, the relevant public, in the field covered by the trade mark application, understand the word sign EUROHYPO as referring, as a whole and in general, to financial services requiring real securities and, in particular, to mortgage loans paid in the currency of the European Economic and Monetary Union.
Márpedig ahogyan arra OHIM azt a per tárgyát képező határozatban helyesen rámutatott, az érintett közönség, a védjegybejelentésben foglalt területen, az EUROHYPO szómegjelölést úgy érti, mint amely egészében véve és általános jelleggel dologi jogi biztosítékokat igénylő pénzügyi szolgáltatásokra, különösen az európai Gazdasági és Monetáris Unió devizanemében fizetett jelzáloghitelekre utal.