natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In this respect, certain circumstances may constitute evidence that a substance or object has been discarded or of an intention or requirement to discard it within the meaning of Article 1(a) of Directive 75/442. That will be the case in particular where the substance used is a production residue, that is to say, a product not sought as
E tekintetben bizonyos körülmények utalhatnak anyagtól vagy tárgytól való „megválást” jelző cselekedet, szándék vagy kötelezettség meglétére a 75/442 irányelv 1. cikkének a) pontja értelmében pontosan ez a helyzet, ha a felhasznált anyag termelési maradékanyag, azaz olyan termék, amelynek nem ez volt a rendeltetése (lásd e
The Court has thus said that leftover stone from extraction processes of a granite quarry which is not the product primarily sought by the operator in principle constitutes waste (Palin Granit, paragraphs 32 and 33).
Így a Bíróság pontosította, hogy a gránitkifejtőből származó törmelék, amely nem a kifejtő által elsődlegesen keresett termék, főszabály szerinti hulladéknak tekintendő (a Palin Granit ügyben hozott ítélet 32. és 33. pontja).
However, goods, materials or raw materials resulting from a manufacturing or extraction process which is not primarily intended to produce that item may constitute not a residue but a by-product which the undertaking does not wish to discard but intends to exploit or market on economically advantageous terms in a subsequent process without prior processing (see Palin Granit, paragraph 34, and order in Case C-235/02 Saetti and Frediani [2004] ECR I-1005, paragraph 35).
Mindazonáltal valamely tárgy, anyag vagy nyersanyag, amely egy olyan termelési vagy bányászati folyamatból származik, amelynek rendeltetése alapvetően nem ezen tárgy, anyag vagy nyersanyag termelése, nem csak maradéknak minősülhet, hanem mellékterméknek is, amelytől a termelő vállalat nem kíván megválni, hanem azt egy későbbi folyamat során számára gazdaságilag előnyös feltételek mellett, előzetes feldolgozási eljárás nélkül fel kívánja használni, vagy kereskedelmi forgalomba tervezi hozni (lásd a fent hivatkozott Palin Granit ügyben hozott ítélet 34. pontját, valamint a C-235/02. sz., Saetti és Frediani ügyben 2004. január 15-én hozott végzés [EBHT 2005., I-1005. o.] 35. pontját).
There is no reason to apply the provisions of Directive 75/442 to goods, materials or raw materials which have an economic value as products regardless of any form of processing and which, as such, are subject to the legislation applicable to those products (see Palin Granit, paragraph 35, and order in Saetti and Frediani, paragraph 35).
Semmi nem indokolja ugyanis, hogy a 75/442 irányelv rendelkezéseinek vessünk alá olyan tárgyakat, anyagokat vagy nyersanyagokat, amelyek a feldolgozástól függetlenül is gazdasági értékkel rendelkeznek, és mint ilyenek az ezen árukra vonatkozó jogszabályok hatálya alá tartoznak (lásd a Palin Granit ítélet 35. pontját, valamint a fent hivatkozott Saetti és Frediani ügyben hozott végzés 35. pontját).
However, having regard to the obligation to interpret the concept of waste widely in order to limit its inherent nuisance and harmful effects, the reasoning concerning by-products should be confined to situations in which the reuse of goods, materials or raw materials is not a mere possibility but a certainty, without prior processing and as an integral part of the production process (Palin Granit, paragraph 36, and order in Saetti and Frediani, paragraph 36).
Mindennek ellenére, figyelembe véve a hulladék fogalmának minél tágabb értelmezésére vonatkozó kötelezettséget az azok természetéből következő negatív hatások és terhelések korlátozása érdekében, a melléktermékekre vonatkozó fenti érveléshez folyamodást azokra az esetekre kell korlátozni, amelyek során a tárgyak, az anyag vagy nyersanyag ugyanazon termelési körben történő előzetes feldolgozás nélküli újrafelhasználása nemcsak lehetséges, hanem bizonyos is (a Palin Granit ítélet 36. pontja, valamint a fent hivatkozott Saetti és Frediani ügyben hozott végzés 36. pontja).
In addition to the criterion of whether a substance constitutes a production residue, a second relevant criterion for determining whether or not the substance is waste within the meaning of Directive 75/442 is thus the degree of likelihood that the substance will be reused without prior processing.
Így tehát egy adott anyag 75/442 irányelv alapján történő hulladéknak való minősítése tekintetében a kérdéses anyag termelési maradék mivolta mellett egy második meghatározó kritérium az anyag előzetes feldolgozás nélküli újrafelhasználásának valószínűsége.
If, in addition to the mere possibility of reusing the substance, there is also an economic advantage to the holder in so
Ha az adott anyag újrafelhasználási lehetősége mellett az is megállapítható, hogy annak megvalósítása az anyag birtokosa számára tényleges gazdasági
COMMUNE DE MESQUER doing, the likelihood of such reuse is high.
COMMUNE DE MESQUER előnnyel jár, akkor az ilyen újrafelhasználás valószínűsége magas.
In that case, the substance in question can no longer be considered a substance which its holder seeks to ’discard’ and must be regarded as a genuine product (see Palin Granit, paragraph 37).
Ebben az esetben a szóban forgó anyag már nem olyan teher, amelytől birtokosa meg kíván válni, hanem valódi terméknek minősül (a fent hivatkozott Palin Granit ítélet 37. pontja).
In the case at issue in the main proceedings, it appears that the substance in question is obtained as a result of the process of refining oil.
Úgy tűnik, hogy az alapügyben a szóban forgó anyag az olajfinomítás során keletkezik.
However, this residual substance is capable of being exploited commercially on economically advantageous terms, as is confirmed by the fact that it was the subject of a commercial transaction and meets the buyer’s specifications, as the referring court points out.
Ez a maradékanyag azonban előnyös gazdasági feltételek mellett kereskedelmi forgalomba hozható, amit az is megerősít, hogy amint azt a kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozta, e maradékanyag megfelel a vevő előírásainak, és kereskedelmi ügylet tárgyát képezte.
The answer to the first question must therefore be that a substance such as that at issue in the main proceedings, namely heavy fuel oil sold as a combustible fuel, does not constitute waste within the meaning of Directive 75/442, where it is exploited or marketed on economically advantageous terms and is capable of actually being used as a fuel without requiring prior processing.
Az első kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy az alapügyben szereplőhöz hasonló anyag, vagyis a tüzelőanyagként értékesített nehézfűtőolaj nem minősül hulladéknak a 75/442 irányelv értelmében, ha azt gazdaságilag előnyös feltételek mellett felhasználják vagy kereskedelmi forgalomba hozzák, és ha előzetes feldolgozási eljárás nélkül tüzelőanyagként ténylegesen felhasználható.
By its second question the referring court seeks essentially to know whether heavy fuel oil that is accidentally spilled into the sea following a shipwreck must in such circumstances be classified as waste within the meaning of category Q4 in Annex I to Directive 75/442.
Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy a hajótörés következtében véletlenül a tengerbe ömlött nehézfűtőolajat hulladéknak kell-e minősíteni a 75/442 irányelv I. mellékletének Q4 kategóriája értelmében.
The Commune de Mesquer, with which the French and Italian Governments and the Commission substantially agree, takes the view that where such hydrocarbons are discharged into the sea, and all the more so if they are mixed with water and sediment, they must be classified as waste within the meaning of Directive 75/442.
A Commune de Mesquernek az az álláspontja, melyhez lényegében a francia és az olasz kormány, valamint a Bizottság is csatlakozott, hogy a tengerbe ömlött, vízzel és üledékkel szükségszerűen összekeveredő szénhidrogéneket a 75/442 irányelv szerinti hulladéknak kell minősíteni.
The Total companies submit that the mixture consisting of hydrocarbons, water and sediment from the coast constitutes waste only if there is an obligation to dispose of or recover accidentally spilled hydrocarbons as such and they are indissolubly mixed with the water and sediment.
A Total társaságok szerint a szénhidrogének, víz és tengerparti üledék alkotta keverék csak akkor tekinthető hulladéknak, ha fennáll a véletlenül kiömlött szénhidrogénekre vonatkozó ártalmatlanítási vagy hasznosítási kötelezettség, és ha a szénhidrogének szétválaszthatatlanul elegyedtek a vízzel és az üledékkel.
The Belgian Government submits that the products thus spilled at sea should be classified not as waste within the meaning of Directive 75/442 but as heavy hydrocarbons within the meaning of the Liability Convention and the Fund Convention.
A belga kormány azt állítja, hogy az ily módon a tengerbe ömlött terméket nem a 75/442 irányelv szerinti hulladéknak, hanem a polgári jogi felelősségről szóló egyezmény és a FIPOL egyezmény értelmében vett nehézfűtőolajnak kell minősíteni.
The United Kingdom Government, while accepting that such hydrocarbons may be classified as waste within the meaning of that directive, considers it preferable for the accidental spillage of hydrocarbons at sea to be covered exclusively by the Liability Convention and the Fund Convention, so that Directive 75/442 does not apply in such circumstances.
Az Egyesült Királyság Kormánya – miközben elismeri, hogy az ilyen szénhidrogéneket ezen irányelv szerinti hulladéknak lehet minősíteni – kívánatosnak tartja, hogy a szénhidrogének véletlen tengerbe ömlése kizárólag a polgári jogi felelősségről szóló egyezmény és a FIPOL egyezmény hatálya alá tartozzon, következésképpen a 75/442 irányelv ilyen körülmények között ne legyen alkalmazandó.
It should be noted, to begin with, that Annex I to Directive 75/442 provides lists of substances and objects that may be classified as waste.
Mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy a 75/442 irányelv I. melléklete tartalmazza a hulladéknak minősíthető anyagok és tárgyak listáját.
However, the lists are only intended as guidance, and the classification of waste is to be inferred primarily from the holder’s actions and the meaning of the term ’discard’ (see Case C-1/03 Van de Walle and Others [2004] ECR I-7613, paragraph 42).
E melléklet azonban csak iránymutatás jellegű, a hulladékminősítés mindenekelőtt a birtokos magatartásán és a „megválik” kifejezés jelentésén alapul (lásd a C-1/03. sz., Van de Walle és társai ügyben 2004. szeptember 7-én hozott ítélet [EBHT 2004., I-7613. o.] 42. pontját).
The fact that Annex I to Directive 75/442, entitled ‘Categories of waste’, refers in point Q4 to ‘Materials spilled, lost or having undergone other mishap, including any materials, equipment, etc., contaminated as a result of the mishap’ thus merely indicates that such materials may fall within the scope of waste.
Az a körülmény, hogy a 75/442 irányelv „Hulladékkategóriák” című I. melléklete Q4 pontjában a „[k]iömlött, veszendőbe ment, vagy egyéb kárt szenvedett anyagok[at], beleértve bármely, baleset következményeként szennyeződött anyagot, berendezést stb.” említi, csupán valószínűvé teszi, hogy az ilyen anyagok a hulladék fogalmába tartoznak.
It cannot therefore suffice to classify as waste hydrocarbons which are accidentally spilled at sea and cause pollution of the territorial waters and then the coastline of a Member State (see, to that effect, Van de Walle, paragraph 43).
Önmagában nem teszi lehetővé a parti tengert, majd valamely tagállam tengerpartját szennyező, véletlenül a tengerbe ömlött szénhidrogének hulladékká minősítését (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Van de Walle és társai ügyben hozott ítélet 43. pontját).
In those circumstances, it must be examined whether such an accidental spillage of hydrocarbons is an act by which the holder discards them within the meaning of Article 1(a) of Directive 75/442 (see, to that effect, Van de Walle, paragraph 44).
E körülmények között azt kell megvizsgálni, hogy a szénhidrogének véletlenszerű kiömlése olyan esemény-e, amellyel a birtokos a 75/442 irányelv 1. cikkének a) pontja értelmében a szénhidrogénektől megválik (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Van de Walle és társai ügyben hozott ítélet 44. pontját).
Where the substance or object in question is a production residue, that is to say, a product which is not itself wanted for subsequent use and which the holder cannot reuse on economically advantageous terms without prior processing, it must be regarded as a burden which the holder ‘discards’ (see Palin Granit, paragraphs 32 to 37, and Van de Walle, paragraph 46).
E tekintetben, amennyiben a kérdéses anyag vagy tárgy termelés maradéka, vagyis olyan termék, amelyet önmagában később nem kívántak felhasználni, s azt a birtokos előzetes feldolgozás nélkül nem tudja gazdaságosan újrahasznosítani, tehernek minősül, amelytől birtokosa megválik (lásd a fent hivatkozott Palin Granit ügyben hozott ítélet 32–37. pontját, valamint a fent hivatkozott Van de Walle és társai ügyben hozott ítélet 46. pontját).
In the case of hydrocarbons which are accidentally spilled and cause soil and groundwater contamination, the Court has held that they do not constitute a product which can be reused without prior processing (see Van der Walle, paragraph 47).
A talajt és a felszín alatti vizeket szennyező, véletlenül kiömlött szénhidrogénekre vonatkozóan a Bíróságnak már alkalma volt megállapítani, hogy ezek nem minősíthetők feldolgozás nélkül újrahasznosítható termékeknek (a fent hivatkozott Van de Walle és társai ügyben hozott ítélet 47. pontját).
The same conclusion must be reached in the case of hydrocarbons which are accidentally spilled at sea and cause pollution of the territorial waters and then the coastline of a Member State.
Ez a megállapítás érvényes a parti tengert, majd valamely tagállam tengerpartját szennyező, véletlenül a tengerbe ömlött szénhidrogénekre is.
It is common ground that the exploiting or marketing of such hydrocarbons, spread or forming an emulsion in the water or agglomerated with sediment, is very uncertain or even hypothetical.
Nyilvánvaló ugyanis, hogy a vízbe ömlött vagy vízzel elegyedett, vagy akár üledékkel keveredett szénhidrogén felhasználása vagy kereskedelmi forgalomba hozatala meglehetősen esetleges, mondhatni hipotetikus.
It is also agreed that, even assuming that it is technically possible, such exploiting or marketing would in any event imply prior processing operations which, far from being economically advantageous for the holder of the substance, would in fact be a significant financial burden.
Az is nyilvánvaló, hogy még ha el is fogadjuk, hogy az ilyen felhasználás vagy kereskedelmi forgalomba hozatal technikailag megvalósítható, ez mindenesetre olyan előzetes feldolgozási eljárást feltételezne, amely nemcsak a gazdaságos újrahasznosítástól áll távol, de ezen anyag birtokosa számára valójában jelentős pénzügyi terhet jelentene.
It follows that such hydrocarbons accidentally spilled at sea are to be regarded as substances which the holder did not intend to produce and which he ‘discards’, albeit involuntarily, while they are being transported, so that they must be classified as waste within the meaning of Directive 75/442 (see, to that effect, Van der Walle, paragraphs 47 and 50).
Ebből következik, hogy a véletlenül a tengerbe ömlött szénhidrogéneket olyan anyagnak kell tekinteni, melyet birtokosa nem kívánt előállítani, és attól szállítása során – akár akaratlanul – „megválik”, olyannyira, hogy az ilyen anyagot a 75/442 irányelv értelmében hulladéknak kell minősíteni (lásd ilyen értelemben a fent hivatkozott Van de Walle és társai ügyben hozott ítélet 47. és 50. pontját).
Moreover, the applicability of that directive is not called into question by the fact that the accidental spillage of hydrocarbons took place not on the land territory of a Member State but in its exclusive economic zone.
Másfelől az említett irányelv alkalmazhatóságát nem kérdőjelezi meg az a körülmény, hogy a szénhidrogének véletlen kiömlése nem valamely tagállam területén következett be, hanem annak kizárólagos gazdasági övezetében.
Without there being any need to rule on the applicability of the directive at the place where the ship sank, it suffices to observe that the hydrocarbons thus accidentally spilled drifted along the coast until they were washed up on it, so being discharged on the Member State’s land territory.
Ugyanis anélkül, hogy nyilatkozni kellene az irányelvnek a hajótörés helyszínére való alkalmazhatóságáról, elegendő rámutatni, hogy a véletlenül kiömlött szénhidrogének szétterültek a tengerpart hosszában, majd elérve a tagállam szárazföldi területét a partra sodródtak.
It follows that, in the circumstances of the sinking of an oil tanker such as those at issue in the main proceedings, Directive 75/442 applies ratione loci.
Ebből következik, hogy olyan körülmények között, mint amelyek az alapügyben bekövetkezett hajótörést jellemezték, a 75/442 irányelv ratione loci alkalmazandó.
Consequently, the answer to the second question must be that hydrocarbons accidentally spilled at sea following a shipwreck, mixed with water and sediment and drifting along the coast of a Member State until being washed up on that coast, constitute waste within the meaning of Article 1(a) of Directive 75/442, where they are no longer capable of being exploited or marketed without prior processing.
Következésképpen a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a hajótörés következtében véletlenül a tengerbe ömlött szénhidrogének, amelyek vízzel és üledékkel keveredve valamely tagállam partjainál szétterülnek, majd partra sodródnak, a 75/442 irányelv értelmében hulladéknak minősülnek, mivel előzetes feldolgozási eljárás nélkül felhasználásukra vagy kereskedelmi forgalomba hozatalukra nincs lehetőség.
By its third question the referring court seeks to know whether, in the event of the sinking of an oil tanker, the producer of the heavy fuel oil spilled at sea and/or the seller of the fuel and charterer of the ship carrying the fuel may be required to bear the cost of disposing of the waste thus generated, even though the substance spilled at sea was transported by a third party, in this case a carrier by sea.
Harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra keres választ, hogy a tartályhajó hajótörésének körülményei között a tengerbe ömlött nehézfűtőolaj termelője és/vagy annak eladója, és az anyagot szállító hajó bérlője kötelezhetők-e a keletkezett hulladék ártalmatlanításához kapcsolódó költségek megfizetésére még akkor is, ha a kiömlött anyagot harmadik személy, a jelen esetben tengeri szállítással foglalkozó vállalkozás szállította?
The Commune de Mesquer submits that in the main proceedings, for the purposes of the application of Article 15 of Directive 75/442, the producer of the heavy fuel oil and the seller of that fuel oil and charterer of the ship carrying it must be regarded as producers and holders, within the meaning of Article 1(b) and (c) of that directive, of the waste resulting from the spillage into the sea of that substance.
A Commune de Mesquer szerint az alapügyben a nehézfűtőolaj termelőjét, valamint annak eladóját és a bérlőt a 75/442 irányelv 15. cikkének alkalmazásában az említett anyag tengerbe ömlésével keletkezett hulladék ezen irányelv 1. cikkének b) és c) pontja szerinti termelőjének illetve birtokosának kell tekinteni.
According to the Total companies, in circumstances such as those at issue in the main proceedings, Article 15 of Directive 75/442 does not apply to the producer of the heavy fuel oil or to the seller of the oil and charterer of the ship carrying that substance, in that, at the time of the accident which converted the substance into waste, it was being carried by a third party.
A Total társaságok szerint az alapügy körülményei között a 75/442 irányelv 15. cikke sem a nehézfűtőolaj termelőjére, sem annak eladójára, sem az anyagot szállító hajó bérlőjére nem alkalmazható, mivel az említett anyagot hulladékká változtató baleset időpontjában ezen anyagot harmadik személy szállította.
Furthermore, that provision also does not apply to the producer of the heavy fuel oil simply because he produced the product from which the waste came.
Másfelől e rendelkezés nem alkalmazható a nehézfűtőolaj termelőjére sem csupán azon az alapon, hogy ő termelte azt a terméket, amelyből a hulladék létrejött.
The French Government, with which the Italian Government and the Commission agree in part, takes the view that the producer of the heavy fuel oil and/or the
A francia kormány, amelyhez részben az olasz kormány és a Bizottság is csatlakozott, azon az állásponton van, hogy a nehézfűtőolaj termelője és/vagy annak eladója, és az anyagot szállító hajó bérlője csak akkor tekinthetők az említett anyag tengerbe
The Commission adds, however, that the producer of a product such as heavy fuel oil may not, merely because of that activity, be regarded as a ‘producer’ and/or ‘holder’ within the meaning of Article 1(b) and (c) of Directive 75/442 of the waste generated by that product on the occasion of an accident during transport.
A Bizottság hozzáteszi, hogy a fűtőolajhoz hasonló termék előállítója, nem tekinthető a termék szállítása során bekövetkezett baleset folytán létrejött hulladéknak a 75/442 irányelv 1. cikkének b) és c) pontja értelmében vett „termelőjének” és/vagy „birtokosának” csupán azért, mert a terméket ő termelte.
He is none the less obliged under the second indent of Article 15 of that directive to bear the cost of disposing of the waste, in his capacity as ‘producer of the product from which the waste came’.
Mindazonáltal a termelő az irányelv 15. cikkének második francia bekezdése értelmében köteles viselni a hulladék ártalmatlanításának költségeit, mint „annak a terméknek a gyártója, amiből a hulladék származott”.
According to the Belgian Government, the application of Directive 75/442 is excluded because the Liability Convention applies.
A belga kormány szerint kizárt a 75/442 irányelv alkalmazása, mivel a polgári jogi felelősségről szóló nemzetközi egyezmény az irányadó.
Similarly, the United Kingdom Government considers that the Court should not answer this question, in that the case at issue in the main proceedings relates to issues of liability for the spillage of heavy fuel oil at sea.
Ugyanígy az Egyesült Királyság Kormánya is azon a véleményen van, hogy a Bíróságnak nem szükséges válaszolnia e kérdésre, mivel az alapügy a nehézfűtőolaj tengerbe ömléséért fennálló felelősség kérdésére vonatkozik.
In circumstances such as those of the main proceedings, having regard to the aim of Directive 75/442 as stated in the third recital in the preamble to the directive, the second indent of Article 15 of the directive provides that, in accordance with the ’polluter pays’ principle, the cost of disposing of the waste is to be borne by the previous holders or the producer of the product from which the waste came.
Tekintettel a 75/442 irányelvnek a harmadik preambulumbekezdésben megfogalmazott célkitűzésére, a 15. cikk második francia bekezdése kimondja, hogy az alapügyhöz hasonló körülmények között a szennyező fizet elvvel összhangban a hulladék ártalmatlanításának költségeit a hulladék korábbi birtokosai kötelesek viselni, vagy annak a terméknek a gyártója, amiből a hulladék származott.
Under Article 8 of Directive 75/442, any ‘holder of waste’ is obliged to have it handled by a private or public waste collector or by an undertaking which carries out the operations listed in Annex II A or B to the directive, or to recover or dispose of it himself in accordance with the provisions of the directive (Case C-494/01 Commission v Ireland [2005] ECR I-3331, paragraph 179).
A. vagy II. B. mellékletében felsorolt műveleteket végzi, vagy saját maga biztosítani a hulladék hasznosítását vagy ártalmatlanítását ezen irányelv rendelkezéseivel összhangban (a C-494/01.sz., Bizottság kontra Írország ügyben 2005. április 26-án hozott ítélet [EBHT 2005., I-3331. o.] 179. pontja).