natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘Does the rule of special jurisdiction stated in Article 6, point 1, of [the] Regulation …, by virtue of which a person domiciled in a Member State may be sued “where he is one of a number of defendants, in the courts for the place where any of them is domiciled, provided the claims are so closely connected that it is expedient to hear and determine them together to avoid the risk of irreconcilable judgments resulting from separate proceedings”, apply to proceedings brought by an employee before a court of a Member State against two companies belonging to the same group, one of which, being the one which engaged that employee for the group and refused to re-employ him, is domiciled in that Member State and the other, for which the employee last worked in non-Member States and which dismissed him, in another Member State, when that applicant relies on a clause in the employment contract to claim that the two [companies] were his co-employers from whom he claims compensation for his dismissal or does the rule in Article 18, point 1, of [R]egulation [No 44/2001], by virtue of which, in matters relating to individual contracts of employment, jurisdiction is to be determined by Section 5 of Chapter II [of that regulation], exclude the application of Article 6, point 1, [of that regulation], so that each of the two companies must be sued before the courts of the Member State where it is domiciled[?]’
„Egyrészt a […] rendelet 6. cikkének 1. pontjában megfogalmazott különös joghatósági szabály – amelynek értelmében a valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy perelhető, »amennyiben több személy együttes perlése esetén az adott személy az alperesek egyike, bármely alperes lakóhelyének bírósága előtt feltéve, hogy a keresetek között olyan szoros kapcsolat áll fenn, hogy az elkülönített eljárásokban hozott, egymásnak ellentmondó határozatok elkerülése érdekében célszerű azokat együttesen tárgyalni, és róluk együtt határozni« – alkalmazandó-e arra a jogvitára, amelyet egy munkavállaló a két, ugyanazon csoporthoz tartozó társaság ellen egy tagállami bíróságon indított, és amelyek egyike – amely e munkavállalót a csoport nevében felvette, de később továbbfoglalkoztatását megtagadta – e tagállamban rendelkezik székhellyel, illetve a másik társaság – amelynél az érdekelt harmadik országokban legutoljára dolgozott, és amely az érdekeltet elbocsátotta – egy másik tagállamban rendelkezik székhellyel, amennyiben a felperes a munkaszerződés egy szakaszára hivatkozik annak alátámasztására, hogy a két [társaság] közös munkáltatója volt, amelyektől végkielégítést kér, illetve másrészt […] a rendelet 18. cikkének (1) [bekezdésében] foglalt szabály – amelynek értelmében az egyedi munkaszerződéssel kapcsolatos ügyekben a joghatóságot [e rendelet] II. fejezetének [5.] szakasza határozza meg – kizárja-e [ugyanezen rendelet] 6. cikke 1. pontjának alkalmazását úgy, hogy e két társaság mindegyikét azon tagállam joghatósága előtt kell perelni, amelyben a székhelye van [?]”
By this question the national court essentially asks whether the rule of special jurisdiction in Article 6, point 1, of the Regulation in respect of co-defendants is applicable to the action brought by an employee against two companies established in different Member States which he considers to have been his joint employers.
E kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a rendelet 6. cikkének 1. pontjában előírt különös joghatósági szabály az alpereseket illetően alkalmazható-e a munkavállaló által két különböző tagállamban székhellyel rendelkező társasággal szembeni keresetre, amely társaságokat közös munkáltatójának tekinti.
1) (‘the Brussels Convention’).
L 299., 32. o.; a továbbiakban: Brüsszeli Egyezmény) helyébe lép.
The rules of jurisdiction over individual contracts of employment contained in the Regulation differ appreciably from the rules applicable in that field under the Brussels Convention.
A rendeletben szereplő, az egyedi munkaszerződésekre vonatkozó joghatósági szabályok érzékelhetően eltérnek az ezen a területen a Brüsszeli Egyezmény alapján alkalmazandó szabályoktól.
In the Brussels Convention the only specific rule concerning contracts of employment was introduced in 1989.
Ez utóbbiban az egyetlen, munkaszerződésre vonatkozó sajátos szabályt 1989-ben iktatták be.
That rule appeared in Section 2 of Title II of that convention, concerning special jurisdiction, and had been added in the form of a particular case of the jurisdiction rule laid down in Article 5, point 1, of the Brussels Convention in matters relating to a contract.
Ez a szabály ezen egyezmény különös joghatóságra vonatkozó II. címének 2. szakaszában szerepelt, és azt a Brüsszeli Egyezmény 5. cikkének 1. pontjában a szerződések tárgyában előírt joghatósági szabály különleges esetének formájában illesztették be.
In the Regulation, jurisdiction over individual contracts of employment is the subject of a specific section, namely Section 5 of Chapter II.
Ebben a rendeletben a joghatóság az egyedi munkaszerződésekkel kapcsolatos ügyekben sajátos szakasz – azaz a II. fejezet 5. szakaszának – tárgyát képezi.
That section, which contains Articles 18 to 21 of the Regulation, seeks to ensure that employees are afforded the protection referred to in recital 13 of the preamble thereto.
Ez a szakasz, amely e rendelet 18–21. cikkét tartalmazza, a munkavállalók számára a rendelet (13) preambulumbekezdésében előírt védelem biztosítására irányul.
As maintained, or at least acknowledged, by Glaxosmithkline and Laboratoires Glaxosmithkline, the French, German, Italian and United Kingdom Governments and the Commission of the European Communities, it is apparent from the wording of the provisions of Section 5 that they are not only specific but also exhaustive.
Amint azt a Glaxosmithkline, a francia, a német az olasz kormány és az Egyesült Királyság Kormánya, valamint az Európai Közösségek Bizottsága állította, vagy legalábbis elismerte, az említett 5. szakaszban szereplő rendelkezések megfogalmazásából következik, hogy azok nemcsak sajátos, hanem kimerítő jelleggel is rendelkeznek.
Thus, it is clear from Article 18, point 1, of the Regulation, first, that any dispute concerning an individual contract of employment must be brought before a court designated in accordance with the jurisdiction rules laid down in Section 5 of Chapter II of that regulation and, second, that those jurisdiction rules cannot be amended or supplemented by other rules of jurisdiction laid down in that regulation unless specific reference is made thereto in Section 5 itself.
Így a rendelet 18. cikkének (1) bekezdéséből kitűnik egyrészt, hogy az egyedi munkaszerződésekre vonatkozó valamennyi keresetet az e rendelet II. fejezetének 5. szakaszában előírt joghatósági szabályok szerint meghatározott bíróság előtt kell megindítani, másrészt e joghatósági szabályokat az ugyanezen rendeletben megállapított más joghatósági szabályokkal csak akkor lehet módosítani vagy kiegészíteni, ha erre vonatkozóan maga az 5. szakasz kifejezett utalást tartalmaz.
Article 6, point 1, of the Regulation falls not within Section 5 of Chapter II of the Regulation but within Section 2 thereof.
Márpedig a rendelet 6. cikkének 1. pontja nem az említett II. fejezet 5. szakaszában, hanem annak 2. szakaszában található.
Article 6, point 1, of the Regulation is not referred to at all in Section 5, unlike Article 4 and Article 5, point 5, of the Regulation, the application of which is preserved expressly by Article 18(1) thereof.
Az említett 5. szakasz egyáltalán nem utal a rendelet 6. cikkének 1. pontjára, ellentétben ugyanezen rendelet 4. cikkével és 5. cikkének 5. pontjával, amelyek alkalmazását a rendelet 18. cikkének (1) bekezdése kifejezetten fenntartotta.
The rule of jurisdiction laid down in Article 6, point 1, of the Regulation is also not the subject of a corresponding provision in Section 5, unlike the rule laid down in Article 6, point 3, concerning the case of counterclaims, which has been incorporated in Article 20, point 2, of that regulation.
A rendelet 6. cikkének 1. pontjában előírt joghatósági szabálynak az említett 5. szakaszon belül sincs megfelelője, ellentétben az e 6. cikk 3. pontjában előírt viszontkeresetre vonatkozó szabállyal, amelyet az említett rendelet 20. cikkének (2) bekezdésébe foglaltak.
It is therefore clear that a literal interpretation of Section 5 of Chapter II of the Regulation leads to the conclusion that that section precludes any recourse to Article 6, point 1, thereof.
Következésképpen meg kell állapítani, hogy a rendelet II. fejezete 5. szakaszának szó szerinti értelmezése kizárja az e rendelet 6. cikke 1. pontjának bármilyen igénybevételét.
That interpretation is, moreover, supported by the ‘travaux préparatoires’.
Ezt az értelmezést ezenkívül megerősítik az előkészítő anyagok is.
The proposal for a Council Regulation (EC) on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters (OJ 1999 C 376 E, p.
Ugyanis a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló tanácsi rendeleti javaslat (HL 1999.
1) states, in relation to Section 5 of Chapter II of the proposed regulation, which was adopted as it stood by the Community legislature, that ‘[t]he jurisdiction conferred by this Section is substituted for that conferred by Sections 1 [General provisions] and 2 [Special jurisdiction]’.
C 376 E, 1. o.) megjelöli a rendeleti javaslat II. fejezetének 5. szakaszával kapcsolatban – amelyet a közösségi jogalkotó módosítás nélkül fogadott el –, hogy „az e szakaszban előírt joghatóság az 1. szakaszban (Általános rendelkezések) és a 2. szakaszban (Különös joghatóság) előírt joghatóság helyébe lép.”
In their written observations, the French, German and Italian Governments claim, none the less, that a teleological interpretation of the Regulation, taking account of its objectives, could lead to allowing Article 6, point 1, of the Regulation to apply in matters relating to contracts of employment.
A francia, a német és az olasz kormány az írásbeli észrevételeikben azonban úgy érvelnek, hogy a rendelet céljait figyelembe vevő teleologikus értelmezés a munkaszerződések tárgyában a rendelet 6. cikke 1. pontja alkalmazásának elfogadását eredményezhetné.
Thus, the Italian Government submits that the purpose of Article 6, point 1, of the Regulation, which is to preclude the risk of irreconcilable judgments, implies that that provision should be applicable to all types of disputes, including therefore those concerning contracts of employment.
Így a német kormány azt állítja, hogy a rendelet 6. cikke 1. pontjának célja – amely az egymásnak ellentmondó határozatok elkerülése – magában foglalja, hogy ez a rendelkezés a jogviták valamennyi típusára alkalmazható legyen, a munkaszerződésre vonatkozó jogvitákat is beleértve.
It is true that the application of Article 6, point 1, of the Regulation to contracts of employment would make it possible to extend to disputes relating to such contracts the possibility of bringing, before the same court, related claims concerning more than one defendant.
Az igaz, hogy a rendelet 6. cikke 1. pontjának alkalmazása a munkaszerződések tárgyában lehetővé tenné, hogy a munkaszerződésekre vonatkozó jogvitákra kiterjesszék a több alperest érintő egymással összefüggő kereseteknek egyetlen bíróság elé való benyújtásának lehetőségét.
Such an extension, like that effected expressly by the Community legislature in Article 20, point 2, of the Regulation in relation to counterclaims, would reflect the general objective of sound administration of justice, which implies observance of the principle of economy of procedure.
Az ilyen kiterjesztés a közösségi jogalkotó által a rendelet 20. cikkének (2) bekezdésében a viszontkeresettel kapcsolatban elvégzett kiterjesztéshez hasonlóan megfelel a gondos igazságszolgáltatás általános céljának, amely magában foglalja az eljárás gazdaságossága elvének tiszteletben tartását.
As has been noted in paragraph 23 of this judgment, the wording of the provisions of Section 5 of Chapter II of the Regulation precludes the application of Article 6, point 1, in disputes concerning matters relating to contracts of employment.
Márpedig amint az a jelen ítélet 23. pontjában megállapításra került, a rendelet II. fejezete 5. szakaszának megfogalmazása a munkaszerződéssel kapcsolatos jogvitákban kizárja a 6. cikk 1. pontjának alkalmazását.
Moreover, sound administration of justice would imply that any possibility of relying on Article 6, point 1, of the Regulation should be open, as in the case of counterclaims, both to employees and to employers.
Ezenfelül a gondos igazságszolgáltatás elve magában foglalja, hogy a rendelet 6. cikke 1. pontjának igénybevételére – a viszontkereset esetéhez hasonlóan – mind a munkaadónak, mind a munkavállalónak lehetősége legyen.
Such an application of Article 6, point 1, of the Regulation could give rise to consequences contrary to the objective of protection, which the insertion in that regulation of a specific section for contracts of employment sought specifically to ensure.
Márpedig a rendelet 6. cikke 1. pontjának ilyen alkalmazása olyan következményekkel járhat, amelyek ellentétesek a munkaszerződésekre vonatkozó különleges szakasznak e rendeletbe való beiktatása által különösen elérni kívánt védelem céljával.
Reliance by an employer on Article 6, point 1, of the Regulation could thus deprive the employee of the protection afforded to him by Article 20, point 1, of that regulation, according to which proceedings can be brought against an employee only in the courts of the Member State in which he is domiciled.
A rendelet 6. cikkének 1. pontjára való munkaadó általi hivatkozás megfoszthatja a munkavállalót a részére az e rendelet 20. cikkének (1) bekezdésében biztosított védelemtől, amely utóbbi rendelkezés szerint a munkavállaló kizárólag annak a tagállamnak a bíróságai előtt perelhető, ahol a lakóhelye található.
As regards the possibility, suggested by the French and German Governments, of interpreting Article 6, point 1, of the Regulation as meaning that only an employee should be able to rely on that provision, it must be pointed out that that would run counter to the wording of the provisions of both Article 6, point 1, and Section 5 of Chapter II of that regulation.
A francia és német kormány által javasolt azon lehetőséget illetően, hogy a rendelet 6. cikkének 1. pontját úgy értelmezzék, hogy kizárólag a munkavállaló hivatkozhat erre a rendelkezésre, rá kell mutatni, hogy az nincs összhangban sem e rendelet II. fejezetének 5. szakaszával, sem e rendelet 6. cikkének 1. pontjával.
In addition, there would be no reason to restrict the protective logic of such an argument to Article 6, point 1, alone, and it would be necessary to accept that employees, and they alone, should be able to rely on any rule of special jurisdiction provided for in that regulation which could serve their individual interests.
Ezenkívül semmi nem indokolja ezen érvelés védelmi logikájának kizárólag a rendelet 6. cikkének 1. pontjára való korlátozását, és el kellene fogadni, hogy a munkavállaló – és csak ő – hivatkozhat az e rendeletben előírt összes különös joghatósági szabályra, amelyek alkalmasak jogalanyi érdekeinek szolgálatára.
The transformation by the Community courts of the rules of special jurisdiction, aimed at facilitating sound administration of justice, into rules of unilateral jurisdiction protecting the party deemed to be weaker would go beyond the balance of interests which the Community legislature has established in the law as it currently stands.
Márpedig a különös joghatósági szabályoknak – amelyek célja a gondos igazságszolgáltatás megkönnyítése – a gyengébbnek tartott felet védő egyoldalú joghatósági szabályokká való átalakítása a közösségi bíróság által a jog jelenlegi állapotában túllépne a közösségi jogalkotó által létrehozott érdekegyensúlyon.
Therefore, as regards the Community provisions currently in force, an interpretation such as that suggested by the French and German Governments would be difficult to reconcile with the principle of legal certainty, which is one of the objectives of the
Ennélfogva a jelenleg hatályban lévő közösségi rendelkezésekre tekintettel a francia és a német kormány által javasolt értelmezés nehezen lenne összeegyeztethető a jogbiztonság elvével, amely e rendelet egyik célját képezi, és amely többek között megköveteli – amint azt e rendelet (11) preambulumbekezdése megjelöli –, hogy a
Regulation and which requires, in particular, that rules of jurisdiction be interpreted in such a way as to be highly predictable, as stated in recital 11 in the preamble to the Regulation, (see, inter alia, as regards Article 6, point 1, of the Regulation, Reisch Montage, paragraphs 24 and 25, and Freeport, paragraph 36).
GLAXOSMITHKLINE ÉS LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE joghatósági szabályokat úgy értelmezzék, hogy azok nagymértékben kiszámíthatóak legyenek (lásd különösen az említett 6. cikk 1. pontjával kapcsolatban a fent hivatkozott Reisch Montage ügyben hozott ítélet 24. és 25. pontját, valamint a Freeportügyben hozott ítélet 36. pontját).
It must also be pointed out that the Regulation, in its current version, notwithstanding the objective of protection referred to in recital 13 in the preamble thereto, does not afford particular protection to an employee in a situation such as Mr Rouard’s since, as a claimant before the national courts, there is no rule of jurisdiction available to him that is more favourable than the general rule laid down in Article 2, point 1, of the Regulation.
Meg kell tehát állapítani, hogy a jelenlegi állapotában a rendelet – a (13) preambulumbekezdésében megfogalmazott védelem célja ellenére – a J.-P. Rouard-éhoz hasonló helyzetben lévő munkavállaló számára nem biztosít különleges védelmet, mivel a nemzeti bíróság előtti felperesként nem áll rendelkezésére az említett rendelet 2. cikkének (1) bekezdésébe foglalt általános szabálynál kedvezőbb joghatósági szabály.
In those circumstances, the answer to the question referred must be that the rule of special jurisdiction provided for in Article 6, point 1, of the Regulation cannot be applied to a dispute falling under Section 5 of Chapter II of that regulation concerning the jurisdiction rules applicable to individual contracts of employment.
E körülmények között az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a rendelet 6. cikkének 1. pontjában előírt különös joghatósági szabály nem alkalmazható említett rendelet II. fejezetének az egyedi munkaszerződésekre vonatkozó 5. szakaszának hatálya alá tartozó jogvitára.
Costs incurred in submitting observations to the Court, other that the costs of those parties, are not recoverable.
Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
The rule of special jurisdiction provided for in Article 6, point 1, of Council Regulation (EC) No 44/2001 of 22 December 2000 on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters cannot be applied to a dispute falling under Section 5 of Chapter II of that regulation concerning the jurisdiction rules applicable to individual contracts of employment.
A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22-i 44/2001/EK tanácsi rendelet 6. cikkének 1. pontjában előírt különös joghatósági szabály nem alkalmazható említett rendelet II. fejezetének az egyedi munkaszerződésekre vonatkozó 5. szakaszának hatálya alá tartozó jogvitára.
Case C-499/06
C-499/06. sz. ügy
(Reference for a preliminary ruling from the Sąd Okręgowy w Koszalinie)
(a Sąd Okręgowy w Koszalinie [Lengyelország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
(Disability pension granted to civilian victims of war or repression — Condition requiring residence in national territory — Article 18(1) EC)
„A háború vagy a megtorlások polgári áldozatainak nyújtott rokkantsági nyugdíj – A nemzeti területen lévő lakóhelyre vonatkozó feltétel – Az EK 18. cikk (1) bekezdése”
Opinion of Advocate General Poiares Maduro delivered on 28 February 2008 .
M. Poiares Maduro főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2008. február 28. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Summary of the Judgment
A Bíróság ítélete (negyedik tanács), 2008. május 22. . . . . . . . . . . . . .
Citizenship of the European Union — Right of free movement and residence in the territory of the Member States — Social advantages
Európai uniós polgárság – A tagállamok területén való szabad mozgáshoz és szabad tartózkodáshoz való jog – Szociális kedvezmények
Article 18(1) EC is to be interpreted as precluding legislation of a Member State under which it refuses, generally and in all circumstances, to pay to its nationals a benefit granted to civilian victims of war or repression solely because they are not resident in the territory of that State throughout the period of payment of the benefit, but in the territory of another Member State.
Az EK 18. cikk (1) bekezdése úgy értelmezendő, hogy azzal ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amelynek értelmében e tagállam saját állampolgáraival szemben általában és minden körülmények között megtagadja a háború vagy a megtorlások polgári áldozatainak járó ellátás folyósítását kizárólag amiatt, hogy azok lakóhelye ezen ellátás folyósításának teljes tartama alatt nem ebben az államban van, hanem egy másik tagállam területén.
However, although it is true that a residence condition constitutes a criterion capable of showing that there is such a connection, the fact remains that the circumstance that a person is a national of the Member State granting the benefit at issue and lived in that State for more than 20 years may be sufficient to establish a connection between that State and the recipient of the benefit.
Azonban, ha igaz is, hogy a lakóhelyre vonatkozó feltétel teljesülése az ilyen kötődés megnyilvánulásának minősül, az a körülmény, hogy valaki a kérdéses ellátást nyújtó tagállam állampolgára, valamint hogy több mint húsz éven keresztül ebben az államban élt, elegendő lehet ezen állam és az említett ellátás jogosultja közötti kapcsolat bizonyítására.
In those circumstances, the requirement of residence throughout the period of payment of the benefit concerned must be held to be disproportionate, since it goes beyond what is necessary to ensure that such a connection exists.
Ilyen körülmények között aránytalannak kell tekinteni a lakóhelyre vonatkozó feltétel előírását az említett ellátás folyósításának teljes időtartamára vonatkozóan, mivel az túllép az ilyen kapcsolat biztosításához szükséges mértéken.
Furthermore, as regards the necessity of verifying that the recipient continues to satisfy the conditions for the grant of that benefit, a residence condition also goes beyond what is necessary to achieve that objective and, therefore, fails to comply with the principle of proportionality.
Ezenkívül, ami annak ellenőrzése szükségességét illeti, hogy a kedvezményezett továbbra is teljesíti-e ezen ellátás odaítélésének feltételeit, a lakóhelyre vonatkozó feltétel szintén túllép az e cél eléréséhez szükséges mértéken, és ezért sérti az arányosság elvét.