natgillin/translations-raw huggingface dataset:
A Lordok Házának döntése tehát azt jelentette, hogy végre kellett hajtani a nem GAR kötvénytulajdonosok 1,1 milliárd fontos (az 1,5 milliárd font 75%-a) követeléseinek a GAR kötvénytulajdonosokra történő »gazdasági átruházását«.”(WE29)
So the House of Lords ruling meant that an ‘economic transfer’ of claims of £1.1 bn (75% of £1.5bn) from non-GAR to GAR policyholders had to be implemented."(WE29)
A WE-CONF2 hangsúlyozza, hogy „a GAR-problémát miként bonyolította az a tény, hogy a Társaság történetileg a nyereségrészesedések maximalizálásának és a tartalékképzés hiányának politikáját működtette.
WE-CONF2 underlined how "the GAR problem was compounded by the fact that historically the Society had operated a policy of maximizing bonuses and not building up a reserve.
A Társaság érvelése az volt, hogy kereskedelmileg csak 50 millió fontos tartalék volt kötelező, ami azon alapult, hogy (...) a GAR kötvénytulajdonosoknak csak elenyésző hányada élt a GAR opcióval.
The Society's argument was that commercially a reserve of only £50m was required, based on the fact that... only a trivial percentage of GAR policyholders exercised their GAR option.
Az elméleti kockázatveszélyt 170 millió fontban állapították meg.”
The theoretical exposure was calculated at £170m."
Fontos szem előtt tartani, hogy ezek a tartalékok nem a Hyman-ügy elvesztése miatti kötelezettségekre, hanem azokra a kötelezettségekre irányultak, amelyek akkor is várhatóak lettek volna, ha a Társaság ezt a pert megnyerte volna.”
It is important to bear in mind that these reserves were not made against failure in the Hyman litigation, they were against liabilities expected even if the Society was wholly successful in that litigation."
Úgy tűnik, hogy az EL nem reagált a piac alakulására azzal, hogy nem kötött a veszteségek fedezetésre szolgáló, következetes ellenügyleteket, illetve nem képzett fedezetet a GAR opció gyakorlásának veszélye vagy a Hyman-ügy elvesztése esetére.
It appears that EL failed to react to market developments by not providing any consistent hedging or cover against the risk of GAR optioned being taken or against defeat in the Hyman litigation.
1999-ben az EL 700 millió fontot meghaladó pénzügyi viszontbiztosítást kötött, hogy fedezze a GAR opció gyakorlása miatt keletkező közvetlen kifizetéseket, „ez a viszontbiztosítást azonban soha nem szánták arra, hogy azzal kapcsolatban igények merüljenek fel.
In 1999 EL took out a financial reinsurance over £700 million to cover immediate payments required on the exercise of GAR options, "but this reinsurance was never intended to be claimed on.
Feltételeinél fogva a viszontbiztosítás csak akkor reagálhat, ha a Társaság nyereségrészesedési politikája változatlan marad.
By its terms the reinsurance could only respond if the Society's bonus policy remained unchanged.
Amint a differenciált nyereségrészesedési politikát jogellenesnek nyilvánítják, a kötvény semmissé válik.
Once the differential bonus policy (DBP) was ruled to be unlawful, the policy would be void.
Más szóval: a viszontbiztosítás nem érintette a Társaságnál amiatt keletkező költségek kérdését, hogy a GAR kötvénytulajdonosoknak kifizetéseket biztosítanak abban az esetben, ha a differenciált nyereségrészesedési politika jogszerűtlenségét megállapítják. ”
In other words, the reinsurance did not touch the question of the cost to the Society of providing benefits for GAR policyholders in the event the DBP being held unlawful. "
2c) A szabályozóknak a GAR-ral kapcsolatos kockázat felismerésének elmaradásához vezető hozzá nem értésére vonatkozó állítások
2c) Claims of Regulators' incompetence in failing to recognize the GAR risk
A GAR-kérdésről technikai elemzést nyújtva a WE58 kiemelte, hogy „ 1997 és 1998 vége között, a hosszú lejáratú állampapír hozamai igen élesen zuhantak, előidézve ezzel, hogy erősen növekedjen annak mértéke, hogy a kötvénytulajdonosok »pénzüknél« (az életbiztosítási vállalkozások pedig gondban) legyenek a GAR-ral kapcsolatban.
Delivering a technical analysis of the GAR issue, WE58 highlighted how " between 1997 and end 1998, long gilt yields fell very sharply indeed, causing there to be a sharp increase in the extent to which policyholders were "in the money" (and life offices were in trouble) with regard to GARs.
Amikor a 90-es években a GAR-probléma feltűnt az Equitable-nél, a Társaság (a versenytársak többségétől eltérően) látszólag úgy határozott, hogy nem képez tartalékot, hanem a problémát inkább teljesen más módon kezeli (...)
When, in the early 1990s, the GAR problem began to lap at Equitable's shores, the Society (unlike the generality of its competitors) seemingly decided not to make reserves, but chose to deal with the problem in an entirely different way ...
Úgy tűnhet, hogy az Equitable magatartása azon filozófiájának eredménye, amely szerint nem tart meg jelentős többlettőkét.
Equitable's conduct would appear to have been the result of its philosophy of not holding substantial excess capital.
Egészen egyszerűen a Társaság tudta, hogy nem engedheti meg magának a garantált évjáradékokkal kapcsolatban tett ígéreteit, ennek megfelelően pedig arra törekedett, hogy a nyereségrészesedés-rátára vonatkozó rendszerét úgy határozza meg, hogy a garanciák értéktelenek legyenek.”
Quite simply, the Society knew it could not afford to honour its guaranteed annuity promises and, accordingly, sought to construct its bonus rate regime so that the guarantees would be worthless."
Amint azt a WE58-ben is jelezték, az EL lehetséges megoldásként azt dolgozta ki, hogy a kötvénytulajdonosoknak számolja fel azt a költséget, hogy részükre GAR-t biztosít, implicit módon azt a (diszkrecionális) végső nyereségrészesedésből levonva: „lehetségesnek tűnhet – a szerződéssel kapcsolatos, meghatározott körülményektől függően –, hogy a lejáratkor hozzáadott befektetési záró nyereségrészesedés valamivel alacsonyabb, mint az ilyen opciók vagy garanciák nélküli szerződések esetében, valamint hogy ez a befektetési záró nyereségrészesedés egyes esetekben a mindenkori évjáradékszinteken alkalmazható (...)
As reported in WE58, EL had devised as possible solution to charge policyholders for the cost of providing them a GAR, implicitly deducting it from the (discretionary) final bonus: " it would appear possible, depending on the particular circumstances relating to the contract, that any terminal bonus added at maturity could be somewhat lower than for contracts without such options or guarantees, and that this terminal bonus could in some cases be applied at current annuity rates ...
Az Equitable végzete Bayliss úr, a független pénzügyi tanácsadó személyében érkezett meg, aki – az öregségi nyugdíjjáradék-ágazatban jártas szakértőként – jelentős szerepet játszott annak elhíresztelésében, hogy az Equitable – véleménye szerint – tisztességtelenül bánik a nyugdíjbiztosítási kötvénytulajdonosokkal azáltal, hogy manipulálja a nyugdíjkötvény-lejárati értékeket és évjáradékszinteket, hogy a biztosítási kötvénytulajdonosokat megfossza garantált járadékopcióik valós értékétől.
Equitable's Nemesis came in the form of an independent financial adviser, Mr Bayliss, who, being a specialist in the retirement annuity sector, was instrumental in spreading the word that Equitable, in his opinion, had been treating its pension policyholders unfairly by juggling pension maturity values and annuity rates so as to deprive policyholders of the true value of their guaranteed annuity options.
Bayliss úr és mások agitációja vezetett a Társaság által a Lordok Házánál ténylegesen elvesztett ügyhöz.
The agitation of Mr Bayliss and others led to the litigation that eventually saw the Society defeated in the House of Lords.
Így az EL látszólag kifinomult megközelítése és a GAR-kérdés viszonylag csekély fontosságú és legfeljebb 50 millió fontnyi hatással járó ügyként történő elutasítása (...) azt idézte elő, hogy a (kötvénytulajdonosok) rendkívüli mértékben aggódtak, mikor megtudták, hogy az »50 millió fontos bagatell összeg« valójában 1,5 milliárd font végzetes katasztrófa volt.” "
Thus, EL's seemingly sophisticated approach and its dismissal of the GAR issue as being relatively trivial and having an impact of no more than £50 million ... caused (policyholders) to be mightily concerned to learn that a "£50m bagatelle" was, in fact, a £1.5 billion terminal disaster. "
NASSIM úr a WE7-ben kifejtett jó néhány, a szabályozók részéről állítólagosan elkövetett mulasztást abban a tekintetben, hogy „ nem értékelték teljes körűen az Equitable Life kötvényeiben rejlő kockázatokat és nem avatkoztak be megfelelően :
Mr. NASSIM specified in WE7 several alleged failures of regulators " to fully assess the risks inherent in Equitable Life's policies and to intervene accordingly :
- 1973-tól kezdve a szabályozók nem reagáltak arra, hogy az ELAS nem képez explicit tartalékot az egyre nagyobb mértékű nyereségrészesedés formája tekintetében (befektetési záró nyereségrészesedés), és nem vizsgálta meg a helyzetet a kötvénytulajdonosok ésszerű elvárásainak megfelelő vagy ésszerű értelmezése által megkívánt realisztikus szempontból;
- From 1973 onwards the regulators failed to react to ELAS making no explicit reservation for its increasingly dominant bonus form (terminal bonus), and did not examine the position from the realistic aspect required under a proper or reasonable interpretation of PRE;
- Az egyidejűleg biztosított biztosításmatematikai megjegyzés ellenére, a szabályozók nem vizsgálták meg alaposan a „„Nyereségrészesedéssel összekapcsolt életbiztosításokról – titkok nélkül” (With Profits Without Mystery; WPWM)” című biztosításmatematikai és biztosítási paradigmát.
- Despite contemporary informed actuarial comment the regulators failed to scrutinise the “With Profits Without Mystery (WPWM)” actuarial and insurance paradigm.
Amennyiben ezt megtették volna, szükségképpen felfedezték volna, hogy valójában eszközei szétszórásának racionalizálásáról van szó, valamint hogy nyereségrészesedéssel összekapcsolt életbiztosítási alapot működtetnek egy megszakításokkal jellemzett, negatív biztosításmatematikai tőkemegfelelési rés tekintetében.
Had they done so, they would necessarily have discovered that it was in essence a rationalisation for dispersal of its assets, and running a with-profits fund on an intermittently negative technical solvency gap.
A WPWM paradigma szerint szó sem volt prudensen méltányos biztosításról, vagy a kötvénytulajdonosok ésszerű elvárásai teljesítésének valós kilátásáról;
Under the WPWM paradigm there was no prudently equitable assurance, or real prospect of fulfilling policyholders’ reasonable expectations;
- 1987-től kezdve a szabályozók megengedték, hogy a nyereségrészesedéssel összekapcsolt alap jobbára negatív biztosításmatematikai tőkemegfelelési rés mellett működjön, ami inkább kötelezettséget jelentett a jelenlegi és jövőbeni kötvénytulajdonosok számára, semmint nyereséget;
- From 1987 onwards the regulators allowed a with-profits fund to operate on a mostly negative technical solvency gap which betokened liability for present and future policyholders rather than profit;
- A szabályozók általánosságban elmulasztották felmérni a Társaság magán és társasági/intézményes ügyfelei, valamint a GAD azon álláspontja közötti érdekellentét hatásait, hogy a Társaságot közszolgálati intézményi nyugdíjbiztosítóként ajánlja”.
- The regulators generally failed to appreciate the effects of conflicts of interest between the Society’s private and corporate/institutional clients, and the GAD’s position in recommending the Society as a civil service institutional pension scheme provider".
Vallomásában SLATER úr (WE34) azt állította, hogy több mint egy évtizeden keresztül a szabályozók nem ismerték el teljes mértékben az Equitable Life azon gyakorlatának potenciális veszélyét, hogy „ a nyereségrészesedéseket a ténylegesen elért befektetési hozamokon felül szavazta meg, továbbá hogy ehhez hasonlóan hosszú időn keresztül alulértékelte a kötelezettségeket .”
In his statement, Mr. SLATER (WE34) claimed that over more than a decade, the Regulators failed to fully acknowledge the potential danger of Equitable Life's practice of " voting bonuses in excess of the investment returns actually achieved and the similarly long history of understating liabilities ."
Nem tartotta fenn a megígért tartalékalapot (...)
It was not maintaining a promised reserve fund ...
A szabályozó egyszerűen meghatározhatta volna a piramisrendszer meglétét a tartalékhiánnyal egyetemben, és megtehette volna az irányelvben előírt javító intézkedést.
The regulator could easily have determined the existence of a pyramid scheme together with the absence of reserves and taken remedial action as required by the directive.
Ez létfontosságú volt, különösen azért, mert a tartalékalap bevallott megléte kulcsfontosságú értékesítési pont volt az egész Közösségben.”
This was essential, particularly as the declared presence of a reserve fund was a key selling point throughout the Community."
A WE-CONF23 azzal kapcsolatban is gondatlansággal vádolta az egyesült királyságbeli szabályozókat, hogy nem ismerték fel a GAR-kockázatot és elmulasztottak reagálni arra, mondván: „ bármely gondos vizsgálat feltárta volna a GAR-tartalékképzés hiányát.
WE-CONF23 also accused the UK Regulators of negligence in recognizing and failure to react to the GAR risk, stating that " any diligent investigation would have revealed the absence of a GAR provision.
Az a tény, hogy a szabályozók nem cselekedtek az ügyben, hogy bezárják az Equitable Life-ot vagy lényeges szerkezetváltozást hajtsanak végre, arra ösztönöztek az igazgatókat, hogy ne tegyenek semmit és így súlyosbították a 2001. július 16-án kötvényekkel rendelkező személyek által elszenvedett veszteségeket .”
The fact that the regulators did not act to close down Equitable Life or enforce a substantial reconstruction encouraged the directors to do nothing and thus compounded the losses eventually suffered by those who held policies on 16 July 2001 ."
A H5 során BAYLISS úr azt mondta, hogy „nem fért kétség ahhoz, hogy (...) az FSA új szabályozói rendszerében a bevallások nem voltak megfelelőek abban a tekintetben, hogy nem fejtették ki a valós helyzetet és az ezekben az alapokban rejlő potenciális kötelezettségeket (...)
In H5 Mr. BAYLISS stated that "there was no doubt that ... in the new regulatory regime of the FSA, the returns were not adequate in terms of explaining the true situation or potential liabilities that hid in those funds ...
Hosszú időn át bevették az Equitable történetét a szavatoló tőkével kapcsolatban: mindaddig, amíg új értékesítéseket produkálsz, hogy ezzel megbirkózz, addig rendben vagy.
They had been buying Equitable’s story on solvency margins for a very long time: as long as you are generating new sales to cope with it, then you are OK.
A beavatkozással kapcsolatos másik kérdés és az időpont vonatkozásában: a szabályozók az ombudsmanon keresztül – nyilvánvalóan már 1997-ben és 1998-ban is – tudtak arról, hogy ez téma.
As to the other question of intervention and when, the regulators were aware through the Ombudsman, certainly in 1997 and 1998, that this was an issue.
Megkapták a dokumentációt, amelyet a sajtónak is szétosztottunk legkésőbb 1998 nyarán, hacsak nem voltak ügyfelek, akik azt korábban beküldték volna nekik (...)
They had the documentation that we circulated to the press, certainly in the summer of 1998, if they had not had it earlier through individual clients sending it in ...
Azt hiszem, a probléma ugyanaz volt: be akarnak-e avatkozni vagy sem.”
I think they had the same problem of wanting or not wanting to intervene."
Bayliss úrnak rá kellett volna jönnie, hogy ha követeléseinek helyt adnak, akkor az Equitable nemcsak hogy befejezi működését, hanem – azzal, hogy 1,5 milliárd fontot adnak hozzá a kötelezettségeikhez és lerombolják legnagyobb terméküket – a Társaság nem lesz érdemes arra, hogy megmentsék.
Mr.Bayliss must have realised that if his demands were met then not only would Equitable have been put out of business, but, by adding £1.5 billion to their liabilities and destroying their major product, the Society would not have been worth rescuing.
Tudnia kellett volna, hogy ha az Equitable Life teljesíti követeléseit, akkor bezár.
He must have known that if Equitable Life met his demands then they would be put out of business.
Továbbá mivel az Equitable főterméke értékesíthetetlen volt, nem volt értelme annak, hogy bármely másik társaság átvegye azokat.
And as Equitable's main product was unmarketable, there was no point in any other company taking them over.
Stuart Baylisst más nagyobb életbiztosítási társaságok bérelték fel, hogy az Equitable Life-ot kivonja a forgalomból?
Was Stuart Bayliss set up by other major LifeCos to put Equitable Life out of business?
Kétlem, hogy valaha is megtudjuk, de számomra ez tűnik az egyetlen logikus magyarázatnak Bayliss úr tetteire.
I doubt if we will ever know, but this seems to me the only logical explanation for Mr. Bayliss' actions.
Az Equitable az Egyesült Királyság nyugdíjágazatának jelentős és sikeres résztvevője volt és igencsak meg tudom érteni, hogy más életbiztosítási társaságok azt akarták látni, ahogy távozik a színtérről .”
Equitable was a major and successful player in the UK pensions industry and I can well understand that other LifeCos would like to see them go ."
Amikor az Egyesült Királyság Legfelsőbb Bírósága általi jóváhagyást követően a „egyezségi rendszer” hatályba lépett (2002. február 8.) „még mindig volt közel egymillió ember, akik a nyereségrészesedéssel összekapcsolt alapokban rendelkeztek érdekeltséggel .”
When the 'Compromise Scheme' took legal effect (8 February 2002) after approval by the UK High Court "there were still close to a million people with an interest in the with-profits fund."
A WE29 A.2 melléklete részletezi: „2001. június 30-tól 70 000 egyéni, nyereségrészesedéssel összekapcsolt életbiztosítási kötvénytulajdonos rendelkezett GAR-ral, 415 000 egyéni kötvénytulajdonos GAR nélkül, 105 000 GAR és 510 000 nem GAR kötvénytulajdonos volt a csoportos nyugdíjrendszerben”. .
WE29, annex A.2 details: " as of 30 June 2001 there were 70.000 individual with-profits policyholders with GARs, 415.000 individual policyholders without GARs, 105.000 GAR and 510.000 non-GAR policyholders in group pension schemes ". .
A rendszer célja a nyereségrészesedéssel összekapcsolt alap stabilizálása volt a GAR-nak való kitettség csökkentésével, ugyanakkor kizárva az EL-lel szemben a megtévesztő értékesítések miatt benyújtott keresetek kockázatát, azt állítva, hogy a GAR-kötelezettségek potenciális veszélyeit nem hozták tudomásukra kötvényeik kiváltásakor.
The scheme was meant to stabilize the with-profits fund by reducing exposure to GARs, while at the same time eliminate the risk of legal action against EL for mis-selling, claiming the potential risks of GAR liabilities had not been disclosed to them when taking out their policies.
Amint az a WE80-ban szerepel, az ír szabályozói hatóságok nem vettek részt az egyezségi rendszerről való megállapodás folyamatában.
As stated in WE80, the Irish Regulatory authorities were not involved in the Compromise Scheme agreement process.
Az egyezségben az szerepelt, hogy „ lemondanak valamennyi GAR-ral kapcsolatos követelésről, amellyel a rendszerben részt vevő egyes kötvénytulajdonosok rendelkeznek/rendelkezhetnek a GAR-tőkéjükkel és/vagy nem GAR-tőkéjükkel kapcsolatban (...), és azokat teljes mértékben, véglegesen és visszavonhatatlanul rendezik ”, kifejezetten kizárva „ bármely ombudsmanhoz intézett bármilyen panaszt vagy követelést (ideértve a pénzügyi ombudsman szolgálatát is )”.
The terms of the Compromise were that “ all and any GAR-Related Claims that each Scheme Policyholder has and/or may have in relation to their GAR Fund and/or Non-GAR Fund ... shall be waived and settled fully, finally and irrevocably ”, excluding explicitly “ any complaint or claim to any ombudsman (including the Financial Ombudsman Service )”.
3a) A „egyezségi rendszer” időrendje
3a) Timeline surrounding the 'Compromise Scheme'
2000 júl.–nov. : Több társaság fontolgatta az Equitable Life megvételét, de végül egy ajánlatot sem tettek
2000 : Several companies considered a take-over of Equitable Life, but no bids materialize
A WE58 kifejti, hogy „az Equitable-nek a költségellenőrzésekkel és a működési hatékonysággal kapcsolatos megközelítése (…) azt jelentette, hogy soha sem lesz különösebben vonzó egy potenciális vásárló számára (még a garantált évjáradékokkal kapcsolatos problémák figyelmen kívül hagyása mellett sem) azon egyszerű oknál fogva, hogy olyan hatékonnyá és egyszerűvé vált, hogy csak igen csekély nyereségeket tudott volna produkálni a részvényesek számára, ha a Társaság valaha is megszüntette volna kölcsönös funkcióját.”
WE58 explains how "Equitable's approach to cost controls and operating efficiency... meant that it was always going to be peculiarly unattractive to a prospective purchaser (even leaving aside problems with guaranteed annuities) for the simple reason that it had become so efficient and lean that there would be only very slim profits to be generated for a shareholder were the Society ever to de-mutualise".
2000. december 8. : Az EL nem köt több szerződést és 10%-ra növelte a tőkekivonásra vonatkozó kilépési bírságot
8 December 2000 : EL closed to new business and increases penalty fees for withdrawing funds to 10%
2000. december 8-án az Equitable Life elveszítette a befektetési fokozatra vonatkozó hitelosztályzatát (1993 óta AA/A+), mivel az S&P azt BB/óvatos negatívra fokozta le (WE-FILE22).
On 8 Dec 2000 Equitable Life lost its investment grade credit rating (AA/A+ held since 1993), as S&P downgraded it to BB/Watch negative (WE-FILE22).
2000. december 20.: Az EL igazgatótanácsa benyújtja lemondását
20 December 2000: EL Board offered their resignation
2001. február 5. : A Halifax vállalta, hogy 1 milliárd fontot fizet az EL „működő eszközeinek” megvásárlásáért (értékesítési személyzet és nem nyereségrészesedéssel összekapcsolt életbiztosítási kötvények), további tőkét ígérve arra az esetre, ha egyezség születik a nyereségrészesedéssel összekapcsolt életbiztosítási kötvények vonatkozásában
5 February 2001 : Halifax agreed to pay £1 billion to buy EL's 'operating assets' (sales force and non-with-profits policies), promising additional funds in case a compromise is found over with-profits policies
„Az Equitable Life-ot a Halifax plc. nyilvánvalóan nem »vette meg«.
" Equitable Life certainly has not been "bought" by Halifax plc.
A Halifaxszal kötött megállapodások a Társaság egyes ügyeletivel kapcsolatban születtek és nem vonták maguk után az Equitable kölcsönös funkcióinak megszüntetését és/vagy hosszú távú tevékenységeinek más személyre történő átruházását.
The arrangements entered into with Halifax were in respect of certain operations of the Society and did not involve the demutualisation of Equitable and/or the transfer of its long term business to any person.
Ennek megfelelően az Equitable továbbra is kölcsönös életbiztosító maradt, amelynek tulajdonosai a tagjai voltak.”
Accordingly, Equitable remained a mutual life office owned by its members ."
2001. február 14. : Az EL utasította Nicholas Warren, királyi jogtanácsost a GAR-ügyből származó kérdések vizsgálatára
14 February 2001 : EL instructed Nicholas Warren, QC to examine issues arising from GAR case
2001. május 10. : A „ Warren-jelentéstervezet” utalt arra, hogy a nem GAR kötvénytulajdonosok érvényes jogokkal rendelkeznek a megtévesztő értékesítések vonatkozásában
10 May 2001 : The ' Warren draft report' suggested non-GAR policyholders have valid rights for mis-selling
2001. július 16.: Az EL 16%-kal csökkenti a kötvényértékeket ( a 2000. végi szintről)
16 July 2001: EL reduced policy values by 16% ( of end-2000 level)
A WE-CONF16 azt állította, hogy az EL a kötvényértékek átalánymértékben történő csökkentése mellett döntött, függetlenül azok időtartamától, ahelyett, hogy az új megbízott biztosításmatematikus, Nowell úr ajánlásainak megfelelően a végső nyereségrészesedéseket csökkentette volna
WE-CONF16 claimed EL decided for a flat rate cut in policy value, irrespective of their duration, instead of a cut to final bonuses