natgillin/translations-raw huggingface dataset:
A „biztosításmatematikai elveket” a két intézet által elkészített iránymutatásban – a GN1-ben és GN8-ban – határozták meg, amelyeket „gyakorlati előírásként” jelöltek meg, ami azt jelenti, hogy gyakorlatilag kötelezőek a megbízott biztosításmatematikusok számára.
The “actuarial principles” are set out in two Guidance Notes prepared by the Faculty and the Institute, GN1 and GN8, which are designated as “practice standard”, meaning they are in effect mandatory for Appointed Actuaries.
Mind az irányelv, mind pedig az egyesült királyságbeli jogszabály kifejezetten megemlíti, hogy egy biztosítás kötelezettségeinek gondos, előretekintő biztosításmatematikai értékelése során figyelembe kell venni az összes jövőbeni kötelezettséget – ideértve a garantált szolgáltatásokat, nyereségrészesedéseket és a kötvénytulajdonosok számára rendelkezésre álló szerződés szerinti opciókat – amint azt az egyes fennálló szerződések kötvényfeltételei meghatározzák.
Both the Directive and UK legislation explicitly mention that a prudent prospective actuarial valuation of an assurance’s liabilities must take into account all future liabilities as determined by the policy conditions for each existing contract, including guaranteed benefits, bonuses and contractual options for policyholders.
Az irányelv azonban még pontosabban meghatározza, hogy – amennyiben egy szerződés visszavásárlási értéke garantált – a szerződés matematikai tartalékának mindenkori összege legalább akkora, mint az akkor garantált érték.
In turn, the Directive further specifies that, where the surrender value of a contract is guaranteed, the amount of the mathematical provision for the contract at any time must be as great as the value guaranteed at that time.
Az Egyesült Királyság jogszabálya nem ismétli meg ezt a rendelkezést, de tartalmaz, a kötvénytulajdonosok opcióira vonatkozó tartalékokról szóló különös rendelkezést, amely a következőket írja elő: „(1) Óvatos feltételezések alapján tartalékot kell képezni annak érdekében, hogy fedezzék a szerződésük értelmében opcióval élő kötvénytulajdonosok által a kötelezettségekben előidézett növekedést.
UK legislation does not replicate this provision but includes a specific Regulation on reserves for policyholders’ options, which provides as follows: “(1) Provision shall be made on prudent assumptions to cover any increase in liabilities caused by policyholders exercising options under their contracts.
(2) Amennyiben egy szerződés olyan opciót tartalmaz, amely értelmében a kötvénytulajdonos az értékelési időpontot követő tizenkét hónapon belül garantált készpénzkifizetést kaphatna, az ezen opcióra vonatkozó tartaléknak olyannak kell lennie, amely biztosítja, hogy a szerződés értéke nem alacsonyabb, mint az olyan kifizetések vonatkozásában megkövetelt összeg, amely kifizetésekre akkor kerülne sor, ha élnének az opcióval.”
(2) Where a contract includes an option whereby the policyholder could secure a guaranteed cash payment within twelve months following the valuation date, the provision for that option shall be such as to ensure that the value placed on the contract is not less than the amount required to provide for the payments that would have to be made if the option were exercised.”
A 65–75. cikk a kötelezettségek összegének meghatározása vonatkozásában még specifikusabb kritériumokat ír elő: a 65. cikk – a 3LD-vel összhangban – előírja, hogy elvben a hosszú távú kötelezettségeket minden egyes szerződés esetében külön-külön kell meghatározni, előretekintő számítással.
Regulations 65 to 75 prescribe more specific criteria on the determination of the amount of liabilities: Regulation 65 prescribes, in line with the 3LD that, in principle, long-term liabilities must be determined separately for each contract by a prospective calculation.
A cikk lehetővé teszi a megfelelő közelítések és általánosítás kivételes alkalmazását, valamint a visszatekintő módszer használatát – mindkét kivételt az irányelvben előírt feltételekkel azonos feltételektől függővé téve.
The regulation allows the exceptional use of appropriate approximations and generalisation and the use of the retrospective method, subjecting both exceptions to the same conditions as those prescribed by the Directive.
A szabályzat előírja, hogy – szükség esetén – további összegeket kell elkülöníteni a nem individualizált, általános kockázatokra, továbbá előírja, hogy a számítási módszert nem lehet évről évre önkényesen megváltoztatni.
The regulation prescribes that, where necessary, additional amounts must be set aside for general risks not individualised and also prescribes that the method of calculation must not be subject to arbitrary changes from year to year.
Egy biztosítótársaság által vagy részére teljesítendő jövőbeni kifizetések jelen értékének kiszámítása esetén alkalmazandó kamatokról szóló 69. cikk az irányelvben megállapított prudenciális előírásokkal egyenértékű előírásokat határoz meg.
Regulation 69 on rates of interest to be used in calculating the present value of future payments by or to an insurance company sets out prudential standards equivalent to those laid down by the Directive.
Ugyanez vonatkozik a ráfordítási előirányzatokról szóló 68–71. cikkre.
The same is true of Regulations 68 and 71 on allowances for expenses.
Az irányelvvel összhangban a hazai jogszabály megköveteli, hogy a társaság egy működési engedély iránti kérelem alátámasztására kért információk részeként tárja fel ezt az információt a hatáskörrel rendelkező hatóság számára.
In line with the Directive, domestic legislation requires the company to disclose such information to the competent authority as part of the requested information to support an application for an authorisation to operate.
Erre vonatkozóan további információk találhatók a biztosításmatematikus éves értékelő jelentésében, amely kérésre a kötvénytulajdonosok és részvényesek rendelkezésére áll, és amely a Companies House (cégbíróság) megfelelő irodájánál megtekinthető.
Further information on this is found in the actuary’s annual valuation report, which is available on request to policyholders and shareholders and open to public inspection at the appropriate Companies House.
Megfeleltetési szabályra vonatkozó kötelezettség: a 3LD megakadályozza, hogy a tagállamok a társaságoktól megköveteljék, hogy vagyonukat egy meghatározott tagállamban lokalizálják.
Matching rule obligation : The 3LD prevents Member States from requiring companies to localise their assets in a particular Member State .
Azt is lehetővé teszi a székhely szerinti tagállam számára. hogy engedélyezze az eszközök lokalizálására vonatkozó szabályok enyhítését.
It also allows the home Member State to permit relaxations of the localisation of assets rules.
Az Egyesült Királyság jogszabályai valójában tartalmaznak olyan szabályokat, amelyek – bizonyos körülmények fennállása esetén – megkövetelik a biztosítóintézetektől, hogy vagyonuk egészét vagy egy részét meghatározott helyen lokalizálják.
UK legislation does include regulations which, under particular circumstances, do require assurance undertakings to localise some or all of their assets in a particular place.
Először is a biztosítótársaságokról szóló 1994. évi szabályzat 31. cikke előírja, hogy a sterlingben fennálló kötelezettségek fedezetére használt vagyont az Európai Közösségben kell tartani, továbbá hogy a más pénznemben meglévő kötelezettségek fedezetére használt vagyont vagy az Európai Közösségben vagy az adott pénznem szerinti országban kell tartani.
Firstly, Regulation 31 of the Insurance Companies Regulations 1994 prescribes that the assets that cover liabilities in sterling must be held in the EC and the assets that cover liabilities in any other currency must be held in the EC or in the country of that currency.
Másodszor a biztosítótársaságokról szóló 1994. évi szabályzat 33. cikke – a törvény 32. cikke (2) bekezdésének b) pontja értelmében fenntartott, egyesült királyságbeli szavatoló tőkét képviselő vagyonuk tekintetében – előír néhány vagyonlokalizálási kötelezettséget az olyan, nem európai közösségbeli társaságok vonatkozásában, amelyek tevékenysége végzésének központja nem EFTA-államban van.
Secondly, Regulation 33 of the Insurance Companies Regulations 1994 prescribes some asset localisation obligations for non-EC companies, whose head office is not in an EFTA State, in respect of their assets representing a UK margin of solvency maintained under section 32(2)(b) of the Act.
Harmadsorban a törvény 39. és 40. cikke bizonyos körülmények megléte esetén lehetővé teszi a miniszter számára, hogy megkövetelje, hogy egy egyesült királyságbeli társaság az Európai Közösségben lokalizáljon a hazai kötelezettségei összege egészével vagy egy meghatározott hányadával egyenlő vagyont, továbbá hogy valamiféle letétet állapítson meg ezek vonatkozásában.
Thirdly, sections 39 and 40 of the Act afford the Secretary of State, under certain circumstances, the power to require a UK company to localise in the EC assets equal to the whole or a specified proportion of the amount of its domestic liabilities and to impose some kind of custody over them.
A 37. cikk (3) bekezdése értelmében e hatáskörök csak akkor gyakorolhatók, ha a társaság nem felelt meg a rá vonatkozó, vagy a múltban azt terhelő kötelezettségeknek, beleértve kötelezettségei értékének a szabályzattal összhangban való meghatározása elmulasztását is.
According to section 37(3), those powers are not exercisable unless the company has failed to satisfy certain obligations to which it is or was subject, including the failure to determine the value of its liabilities in accordance with the regulations.
A 27. cikk előírja, hogy a társaságnak csak akkor kell egy meghatározott pénznemben meglévő, elegendő vagyonnal rendelkeznie a társaságnak az adott pénznemben meglévő kötelezettségei fedezetére, ha a társaságnak az adott pénznemben fennálló kötelezettségei meghaladják összes kötelezettségei 5%-át.
Regulation 27 prescribes that the company must hold sufficient assets in a particular currency to cover the company’s liabilities in that particular currency only if the company’s liabilities in that particular currency exceed 5% of its total liabilities.
Ezzel szemben az irányelv értelmében nincs 5%-os mozgástér a megfeleltetési kötelezettség beindítása előtt, ez azonban nem jelent eltérést az irányelv megfeleltetési kötelezettségétől, mivel maga az irányelv teszi lehetővé a tagállamok számára az e kötelezettség alóli kivételek bevezetését.
According to the Directive, by contrast, there is no 5% leeway before the matching obligation is triggered, but this is not a departure from the Directive’s matching obligation because the Directive itself allows Member States to introduce exceptions to that obligation.
Ezt a cikket két vonatkozás kapcsolja az ELAS-ügyhöz: először is a „teljes üzletmenetre” vonatkozó érvelés, amely a diszkrecionális nyereségrészesedésekre opcionális tartalékképzéshez kapcsolódik, másodsorban pedig a kötvénytulajdonosok ismét előkerülő ésszerű elvárásainak kérdése.
There are two aspects connecting this article to the ELAS case: first, the ‘entire business’ argument, linked to the optional reserving of discretionary bonuses, and second, the issue of PRE, which appears once again.
A „teljes üzletmenetre” vonatkozó érvelés és a diszkrecionális nyereségrészesedésekre opcionális tartalékképzés
Entire business' argument and optional reserving of discretionary bonuses
A 18. cikk megkövetelte, hogy az Egyesült Királyság biztosítsa, hogy az Equitable Life elegendő biztosítástechnikai tartalékot képzett – beleértve a matematikai tartalékokat is – teljes üzletmenete vonatkozásában, kellően gondos, előretekintő biztosításmatematikai értékelés alkalmazásával (ez a cikk tehát megismétli a 8. cikkben már kifejezetten megemlített, „teljes üzletmenetre” vonatkozó követelményt).
Article 18 required the UK to ensure that Equitable Life established sufficient technical provisions, including mathematical provisions, in respect of its entire business, using a sufficiently prudent prospective actuarial valuation (this article therefore reiterates the ‘entire business’ requirement, already mentioned explicitly in Article 8).
Sem az irányelv, sem pedig az Egyesült Királyság jogszabályai nem pontosítják a „gondos értékelés” jelentését, amit a biztosításmatematikusi megítélésre bíznak.
Neither the Directive nor UK legislation elaborate any further on the meaning of "prudent valuation", which is left for actuarial judgement.
Ez fontos, mivel az ELAS azt tette, hogy tartalékokat képzett az utólag fizetendő nyereségrészesedésekre
This is an important point, given that what ELAS did was to build up reserves for reversionary bonuses
A WE 79 azt állítja, hogy az ELAS még a jövőben garantált olyan bónuszokra sem képzett prudenciálisan tartalékot, amelyekre a befektetési kötvények tulajdonosai szerződés szerint jogosultak voltak, és a szerződésekbe (pl. GAR-ok) nem vettek fel a garanciákra irányuló megfelelő rendelkezéseket. (azok a már bejelentett nyereségrészesedések, amelyek szerződéses szolgáltatások), nem képzett tartalékot a jövőbeni utólag fizetendő nyereségrészesedésekre és végső nyereségrészesedésekre, amelyeket a biztosítótársaság belátása alapján nyújtanak.
WE 79 claims that ELAS did not even reserve prudently enough for future guaranteed bonuses to which holders of investment policies were contractually entitled nor did they make proper provision for guarantees in the contracts (such as GARs). (those already declared bonuses which are contractual benefits) but did not reserve for future reversionary bonuses and terminal bonuses, which are given at the discretion of the insurance company.
Egyes megkapott bizonyítékok alapján a tartalékképzés ilyetén hiánya volt a társaság bukásának egyik oka
According to some of the evidence received, this lack of reserving was one of the reasons for the company's downfall
A Hyman -ügyben ( Equitable Life Assurance Society kontra Hyman [2000] 3 WLR 529.) a Lordok Háza által hozott határozat volt az az esemény, amely elindította az ELAS szerencsétlenségét.
The ruling of the House of Lords on the Hyman case ( Equitable Life Assurance Society v. Hyman [2000] 3 WLR 529.) was the event that sparked ELAS’ misfortune.
A Lordok Háza kimondta, hogy az ELAS-nak – alapszabálya értelmében – nem volt joga a befektetési eredményekre vonatkozó, megkülönböztetett politikát attól függően elfogadni, hogy egy garantált járadékszinttel (GAR) rendelkező kötvénytulajdonos úgy határoz-e, hogy a szolgáltatásokat a garantált vagy a mindenkori árfolyamon veszi-e ki.
The House of Lords ruled that ELAS did not have discretion under its articles of association to adopt a differential bonus policy according to whether a policy holder with a guaranteed annuity rate option (GAR) decided to take benefits at guaranteed rates rather than current rates.
Ez azt jelentette, hogy az ELAS nem tudta csökkenteni a GAR kötvénytulajdonosoknak kifizetett záró nyereségrészesedések mértékét és azt kellett kifizetnie nekik, amit megígért.
This meant that ELAS could not reduce the size of the final bonuses paid to its GAR policyholders and had to pay them what had been promised.
Az ELAS-nak azonban nem volt erre pénze: nem tartalékolt megfelelően a záró nyereségrészesedésekre és a GAR-ral kapcsolatos kötelezettségekre az évek során, folyamatosan növekvő tőkeelégtelenséget okozva.
But ELAS had no money to do so: it had not properly reserved for final bonuses and GAR liabilities throughout the years, creating an ever-growing asset shortfall.
Megfelelő tartalékolással elkerülhető lett volna a katasztrófa vagy csökkenthető lett volna annak kiterjedése. .
Proper reserving might have avoided or reduced the extent of the catastrophe. .
Az irányelv csak azt írja elő, hogy a jövőbeni kötelezettségek tartalmazzák – valamennyi garantált szolgáltatástól eltekintve – azokat a nyereségrészesedéseket, amelyekre a kötvénytulajdonosok kollektíven vagy egyénileg jogosultak, függetlenül attól, hogy ezt minek nevezik – szerzettnek, bevallottnak vagy kiosztottnak.
The Directive only requires that future liabilities include, apart from all guaranteed benefits, bonuses to which policyholders are already either collectively or individually entitled, however those bonuses are described - vested, declared or allotted.
Sem az Egyesült Királyság szabályzatai, sem az irányelv nem írja elő további biztosítástechnikai tartalékok megképzését különösen azon jövőbeni, utólag fizetendő nyereségrészesedések és azon záró nyereségrészesedések tekintetében, amelyeket a biztosítótársaság belátása szerint – és nem egy szerződéses kötelezettség eredményeként – biztosítanak.
Neither UK regulations nor the Directive require the establishment of additional technical reserves especially for future reversionary bonuses and terminal bonuses which are given at the discretion of the insurance company rather than as the result of a contractual obligation.
A 3LD választási lehetőségként nyitva hagyja a tagállami szabályozó számára (1D. pont), hogy előírja a tartalék képzését e diszkrecionális jövőbeni nyereségrészesedések („ összes jövőbeni nyereségrészesedés” tartalékképzése ) esetén.
The 3LD leaves open as an option (section 1.D) for the Member State regulator the requirement to reserve for these discretionary future bonuses (reserving of “future bonuses of all kinds”) .
Nicholas BELLORD állítása szerint ez szándékos volt, mivel azt mondja (H2), hogy „ a harmadik életbiztosítási irányelv megfogalmazásakor úgy találták, hogy szigorúbb tartalékolási követelményeket javasolnak, az Egyesült Királyság küldöttsége pedig támogatta e szigorúbb követelményeket.
Nicholas BELLORD claims that this was deliberate, as he states (H2) that " w hen it came to the third life directive being drafted, it was found that stricter reserving requirements were being proposed and the UK delegation was supporting these stricter requirements.
A Pénzügyminisztérium – a szabályozók – azonban rájött, hogy ha az irányelv a tervezett formában valósul meg, úgy kiderülhet az igazság az Equitable-lel kapcsolatban, így tehát – azzal, hogy a tartalékképzést opcionálissá tették – elvetették az ötletet (…).
However, the Treasury, the regulators, realised that, if this directive went ahead as drafted, it might reveal the truth about Equitable and therefore they scotched the idea by making the reserving optional (…).
Megvolt tehát a lehetőség arra, hogy megfelelő tartalékolás valósuljon meg, az egyesült királyságbeli szabályozók azonban szándékosan nem éltek az e lehetőség nyújtotta előnyökkel.”
So the option existed to have proper reserving but the UK regulators deliberately did not take advantage of that option."
Ezen túlmenően egy másik értelmezés (WE Conf 11) szerint amikor az irányelv a teljes üzletmenet tekintetében megköveteli elégendő biztosítástechnikai tartalék meglétét, akkor pontosan ezt kell érteni ez alatt, mindenféle kétértelműség nélkül: tehát a biztosítástechnikai tartalékokat nemcsak a szerződéses szolgáltatások, hanem a jövőbeni utólag fizetendő nyereségrészesedések és a végső nyereségrészesedések tekintetében is ki kell számítani.
In addition, another interpretation (WE Conf 11) argues that when the Directive requires sufficient technical provisions in respect of its entire business, that is exactly what it means without any ambiguity, i.e., the technical provisions need to be calculated not only in respect of its contractual benefits but also of its future reversionary bonuses and terminal bonuses.
Lord Penrose (WE 16) ezt a véleményt megerősíti, mikor azt mondja, hogy a szabályozó kifejezetten a szavatoló tőkére összpontosított és figyelmen kívül hagyta a felhalmozott végső nyereségrészesedést, ami azzal jár, hogy a felügyeletnek ki kell terjednie a társaság teljes üzletmenetének, és nemcsak tőkemegfelelésének ellenőrzésére (lásd még a 8. cikkről szóló szakaszban szereplő, hasonló érveléseket).
Lord Penrose (WE 16) reinforces this point when he says that the regulator was focused exclusively on solvency margins and took no account of accrued terminal bonus, with the implication that supervision should include verification of a company's entire business and not just its state of solvency (see also similar arguments in the section on Article 8).
A különböző, fent említett bizonyítékok szerint az érvelés a következő: igaz, hogy az 1D. pontban szereplő lehetőség nem kényszeríti a szabályozót „az összes jövőbeni nyereségrészesedés” tekintetében tartalékok megképzésére (pl., diszkrecionális nyereségrészesedések); a diszkrecionális nyereségrészesedések azonban akkor is a társaság „teljes üzletmenetének” elválaszthatatlan részét képezik, ti.: az, hogy létezik ez a lehetőség, nem mentesíti az egyesült királyságbeli hatóságokat, hogy a tőlük telhető legtöbbet megtegyék az irányelv megfogalmazásának és céljának betartása vonatkozásában.
According to the various pieces of evidence mentioned above, the line of reasoning goes as follows: it is true that the option contained in section 1.D does not force the regulator to require reserving of “future bonuses of all kinds” (e.g., discretionary bonuses); however, discretionary bonuses are still an integral part of the company's ‘entire business’, viz.: the option exists does not exonerate the UK authorities from doing their utmost to respect the letter and the aim of the directive.
A bizottságtól kapott bizonyítékok arra utalnak, hogy a felhalmozott végső nyereségrészesedéseknek (diszkrecionális nyereségrészesedéseknek) a társaság pénzügyi stabilitására vonatkozó, átfogó elemzésben való mellőzésével és kizárólag a szavatoló tőkére irányuló összpontosítással a szabályozó figyelmen kívül hagyta a „teljes üzletmenet” kötelező fogalmát és – valószínűleg – nem tartotta be a 18. cikk megfogalmazását és célját.
Evidence received by the committee suggests that by not taking into account accrued terminal bonuses (discretionary bonuses) in its overall analysis of the financial health of the company and by focusing exclusively on solvency margins, the regulator disregarded the obligatory concept of ‘entire business’ and, possibly, did not respect the letter and the aim of Article 18.
Lord Penrose egyértelműen kimondja (WE 16): az irányelv „előírta a végső nyereségrészesedés esetében a gondos tartalékolást vagy annak bizonyos mértékű, realisztikus figyelembe vételét.
Lord Penrose states clearly (WE 16): the Directive "required prudent reserving for, or some realistic account to be taken of, final bonus.
Ez sokkal korábbi szakaszban tárta volna fel az ELAS gyengeségeit és javító intézkedésre sarkallt volna.
This would have exposed the weakness of the Society at a much earlier stage and would have prompted corrective action.
A DTI nem ragadta meg ezt a lehetőséget (…).
DTI did not take that opportunity (…).
Az Egyesült Királyságnak az irányelvet végrehajtó szabályai a korábbival azonos helyzetet tartottak fenn.”
The UK regulations implementing the Directive left the position as it had been previously."
A kötvénytulajdonosok ésszerű elvárásaira vonatkozó érvelés és a diszkrecionális nyereségrészesedések tartalékolása
PRE argument and the reserving of discretionary bonuses
A 8. és 10. cikkre vonatkozó szakaszokban említetteknek megfelelően, az Egyesült Királyság túlmegy az irányelven azzal, hogy hivatkozást vesz fel a kötvénytulajdonosok ésszerű elvárásainak megfelelő figyelembe vételére a hosszú távú kötelezettségek összegének meghatározása során.
As was mentioned in the sections relating to Articles 8 and 10, UK law goes beyond the Directive by including a reference to pay due regard to the reasonable expectations of policyholders (PRE) when determining the amount of long-term liabilities.
Az ELAS-üggyel összefüggésben az egyik érvelés azt tartja, hogy a kötvénytulajdonosok ésszerű elvárásainak egyik vonatkozása az volt, hogy a kötvénytulajdonosok valóban elvárták, hogy diszkrecionális nyereségrészesedéseket kapjanak a szerződéses szolgáltatásokon felül.
In the context of the ELAS case, one line of argument has it that one of aspect of PRE was that they did indeed expect to receive discretionary bonuses in addition to contractual benefits.