natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Érvelése a következő: az Egyesült Királyság nemzeti biztosítási keretének jelentős része a képesített, megbízott biztosításmatematikus, akiket a biztosítók neveznek ki, hogy tanácsot adjon a tartalékolásról, a nyereségrészesedésekről és az elvárásokról stb., és akinek részben a kötvénytulajdonosok érdekeinek őreként kellene eljárnia.
His argument is as follows: an essential part of the UK national insurance framework is the qualified Appointed Actuary whom insurers appoint to advise on reserving, bonuses, expectations etc. and who should act partly as a guardian of policy-holders' interests.
LAKE úr azt állítja, hogy az a tény, hogy 1992-ben „ a megbízott biztosításmatematikus, Roy Ranson anélkül lett az ELAS elnök-vezérigazgatója, hogy lemondott volna megbízott biztosításmatematikusi szerepéről, egyértelműen sértette a kötvénytulajdonosok érdekeit, az egyesült királyságbeli jogszabály azonban nem írta elő Ranson úr elmozdítását ” (H1).
Mr. LAKE claims that the fact that in 1992 " Appointed Actuary Roy Ranson became CEO of ELAS without relinquishing the role of Appointed Actuary was clearly prejudicial to the interests of policy-holders but that UK legislation did not provide for the removal of Mr Ranson " (H1).
LAKE úr szerint ebből az következik, hogy a hibás végrehajtás az egyesült királyságbeli hatóságokat erőtlenné tette.
It follows, according to Mr. LAKE, that faulty implementation rendered the UK authorities powerless.
Az Egyesült Királyság Kormányzati Biztosításmatematikai Hivatala egyértelműen kifejezte, hogy helyteleníti Ranson úr kettős szerepét, de semmit nem tett.
The UK GAD explicitly expressed its disapproval of Mr Ranson's dual role but did nothing.
HOLMES úr (WE 84) szintén részletesen taglalja a megbízható ügyviteli és számviteli eljárások, valamint a megfelelő belső ellenőrzési mechanizmusok hiányának kérdését, jelesül a megbízott biztosításmatematikussal kapcsolatos problémát, hosszasan idézve a Penrose-jelentést (WE 16) és megismételve az abban szereplő állításokat.
Mr. HOLMES (WE 84) also goes into detail on the issue of lack of sound administrative and accounting procedures and adequate internal control mechanisms, namely the Appointed Actuary issue problem, quoting at length Penrose (WE 16) and repeating the allegations contained therein.
A Pénzügyminisztérium részéről azonban Clive MAXWELL, a H4-meghallgatás során visszautasítja ezt az állítást, mondván: „a harmadik életbiztosítási irányelv nem említ egy megbízott biztosításmatematikusnak nevezett egyént.
However, Clive MAXWELL from HMT, under questioning during H4, rejects this claim, arguing that " the Third Life Directive does not refer to an individual called an Appointed Actuary.
Ennélfogva nem a harmadik életbiztosítási irányelvvel kapcsolatos kérdés az, hogy egy megbízott biztosításmatematikus vállalhatja-e azt az adott szerepet.
The question of whether an Appointed Actuary could take on that particular role is therefore not a matter for that Third Life Directive.
Számos más életbiztosítási társasággal közösen megállapított rendelkezés volt, hogy a megbízott biztosításmatematikus ilyen szerepet játszott az Egyesült Királyság rendszerében.”
It was a common arrangement with a number of other life insurance companies that the Appointed Actuary played that sort of role within the UK system."
A Penrose-jelentés általános hibákat mutat ki az ELAS prudenciális felügyeletével kapcsolatban
Penrose detects general failings as regard prudential supervision of ELAS
A szabályozók betekintést nyertek az ELAS gyakorlatába, ami ésszerűen riaszthatta volna őket, hogy szükség van a jelenlegi és jövőbeli gyakorlat ellenőrzésére.
Regulators had been given an insight into the Society's practice that might reasonably have alerted them to a need for monitoring of current and future practice.
Ezen elgondolások alátámasztásaként a WE Conf 3 azt állítja, hogy az egyesült királyságbeli szabályozók nem foglalkoztak az ELAS problémáival, amikor már 1997 előtt – sőt, talán már 1991-ben is – ismertek voltak a szervezeten belüli komoly nehézségek.
Supporting these ideas, WE Conf 3 claims UK regulators did not deal with ELAS' problems when serious difficulties within the organisation were known before 1997 and possibly even as early as 1991.
Nem vették észre, hogy nincs elegendő tőke a GAR kötvénytulajdonosok fedezetéhez.
They did not realise that there were insufficient funds to cover policyholders with GARs.
A kötvénytulajdonosok Egyesült Királyság joga által védett, ésszerű elvárásai
PRE protected by UK law
LAKE úr a H1-ben azt állítja, hogy „ az Egyesült Királyság jogában a »kötvénytulajdonosok vagy potenciális kötvénytulajdonosok ésszerű elvárásai« az illetékes hatóságok védelmét élvezik . ”
Mr. LAKE in H1 claims that " in UK law the 'reasonable expectations of the policyholders or potential policyholders' (PRE) have the protection of the competent authorities ".
HOLMES (WE 84) úr tanúvallomása alátámasztja ezt az elméletet: „A kötvénytulajdonosok ésszerű elvárásainak az Egyesült Királyság joga szerinti védelme óriási fontossággal bír az 1980-as és 1990-es években az ELAS által a kötvényei alapján nyújtott szolgáltatások egyensúlyában a garantált szolgáltatásoktól a nem garantált záró (később végső) nyereségrészesedések felé történő elmozdulás miatt. [...]
Mr HOLMES's (WE 84) evidence supports this thesis: "The protection of PRE under UK law was of great importance because of the shift in the 1980's and 1990's in the balance of benefits provided by ELAS under its policies away from guaranteed benefits to un-guaranteed terminal (later final) bonus. [...]
Mivel a nemzeti és a közösségi jog szerint a garantált szolgáltatások »kötelezettségeknek« minősültek, és ezért azok vonatkozásában tartalékokat kellett képezni, az egyesült királyságbeli szabályozási rendszer értelmében a nem szétosztott záró vagy végső nyereségrészesedés tekintetében nyújtott egyetlen védelem annak kötelezettsége volt, hogy megfontolják, beavatkoznak-e az ilyen befektetési eredménnyel kapcsolatban felmerült ésszerű elvárások védelme érdekében”.
Whereas guaranteed benefits qualified as 'liabilities' under national an Community law, and therefore had to be reserved for, the only protection accorded to unallocated terminal or final bonus under the UK regulatory scheme was the obligation to consider whether to intervene in order to protect the reasonable expectations raised in relation to such bonus".
A kötvénytulajdonosoknál ésszerű elvárásokat teremtett az ELAS gyakorlata
PRE were created by ELAS' practice
A kötvénytulajdonosok ésszerű elvárásainak kérdésében Penrose (WE 16) azt állítja, hogy az egyesült királyságbeli szabályozók azt mondták neki, hogy a társaság nyereségrészesedés-fizetési gyakorlata nem teremtett ésszerű elvárásokat a kötvénytulajdonosok részéről a végső nyereségrészesedések tekintetében.
On the issue of PRE, Penrose (WE 16) states that he was told by the UK regulators that PRE in respect of terminal bonuses were not created by the society's bonus practice.
Ehelyett épp ennek az ellenkezőjét állítja, mondván, hogy a kötvénytulajdonosok ésszerű elvárásai az ELAS végső nyereségrészesedés-fizetési gyakorlata kapcsán keletkeztek (más szóval, hogy a kötvénytulajdonosok ésszerűen elvárták, hogy szerződéses szolgáltatásaikon felül diszkrecionális nyereségrészesedésekre jogosultak vagy hogy ilyenekben fognak részesülni).
Instead he argues in the opposite direction, stating that PRE did arise by reason of the Society's terminal bonus practice (in other words, that policyholders had reasonably expectations that they were entitled or would receive discretionary bonuses in addition to contractual benefits).
A WE 16 18. fejezetének 220. pontjában kimondja: „A Kormányzati Biztosításmatematikai Hivatal és a Pénzügyminisztérium a vizsgálat során azt mondta, hogy a végső nyereségrészesedés jelentősségét a Kormányzati Biztosításmatematikai Hivatal és a szabályozók mindig is elismerték, de hogy a kötvénytulajdonosok záró befektetési eredménnyel kapcsolatos ésszerű elvárásait nem az ELAS nyereségrészesedés-fizetési gyakorlata hozta létre.
Paragraph 220, chapter 18, WE 16, states: "GAD and the Treasury have told the inquiry that the relevance of terminal bonus was always recognised by GAD and the regulators, but that PRE in respect of terminal bonus was not created by the Society's bonus practice.
Rámutatnak azokra a megjegyzésekre, amelyek kimondták, hogy a végső nyereségrészesedés nem garantált.
They point to the notes that stated that terminal bonus was not guaranteed.
Ahhoz, hogy arra a nézetre jussunk, hogy ésszerű elvárások ugyanúgy keletkeztek volna, nem kell azt a következtetést levonni, hogy a kötvénytulajdonosok olyan ésszerű elvárásokkal rendelkeztek, hogy részesüljenek a nyereségrészesedés egy meghatározott összegében.
It is not necessary to conclude that policyholders would have reasonable expectations of receiving a precise amount of bonus to take the view that reasonable expectations would still have been created.
Ezt az érvelést a Kormányzati Biztosításmatematikai Hivatal saját értelmezésében is kiemeli: „Az életbiztosítási piacon általánosan elfogadott volt, hogy a végső nyereségrészesedés korábbi szintjei nem teremtenek ésszerű elvárásokat a jövő tekintetében, mivel azok teljes egészében a piaci feltételektől függnek, a kiegyenlítés mértékére is figyelemmel, amely társaságonként jelentősen eltérő volt.”
The point is highlighted in GAD's own representations: “It was generally accepted in the life insurance market that past levels of terminal bonus did not create reasonable expectations for the future, as they would be entirely dependent on market conditions, subject to a degree of smoothing, which varied considerably from company to company.”
A társaság kötvénytulajdonosai a számukra nyújtott információk alapján nem értettek volna meg egy olyan helyzetet, amelyben a társaság nem engedheti meg magának, hogy a piaci értékek vagy a generációközi átruházások megemelése nélkül tiszteletben tartsa a kötvényértékeket, és a kötvénytulajdonosok ésszerű elvárásai nem tájékozott döntésen alapultak volna.”
A position where the Society could not afford to honour the policy values without rising market values or inter-generational transfers would not have been understood by the Society's policyholders on the information provided to them, and would not have informed their reasonable expectations."
A tényleges ellenőrzés az életbiztosítás iparág kezében van
Effective control in the hands of the life assurance industry
„ A Befektetők Szövetsége azt a következtetést vonja le, hogy az Egyesült Királyság prudenciális rendszerét úgy alakították ki, hogy az a megfelelő szabályozás benyomását keltse, a tényleges ellenőrzést azonban az életbiztosítási iparág kezében hagyta ”, a H2-ben JOSEPHS úr erre a következtetésre jut.
" The Investors' association concludes that the UK prudential system was designed to give the appearance of proper regulation but it left effective control in the hands of the life assurance industry ", is the conclusion drawn by Mr JOSEPHS in H2.
Arra kérte az EQUI bizottságot, hogy vizsgálja meg, hogy „ egy ilyen elhallgatásra épülő és félrevezető, következetes séma az Európai Közösség életbiztosítási irányelvében rejlő szabályozói rendszerrel összeegyeztethető-e vagy azzal összeegyeztethetőnek kell-e lennie .”
He asked EQUI to examine " whether such a consistent pattern of concealment and misdirection is or should be compatible with the regulatory regime implicit in the EC Life Directives ."
Az FSA-t nem az ipar irányítja
FSA not industry-led
McELWEE úr a H3-ban azokra az állításokra utalva, amelyek szerint az FSA-t az ipar irányítja és finanszírozza, valamint hogy az FSA „az ipar útját járja”, előadja, hogy ez nem tisztességes jellemzés.
Referring to allegations that the FSA is ‘industry-led’ as well as industry-funded and that the FSA is ‘facing the way of the industry’, Mr. McELWEE in H3 believes that this is not a fair characterisation.
Szerinte „az FSA négy törvényes célkitűzéssel rendelkezik: piaci bizalom elérése, lakossági tudatosság fokozása, fogyasztók védelme és a pénzügyi bűncselekmények csökkentése.
According to him, “the FSA has got four statutory objectives: market confidence, public awareness, consumer protection and the reduction of financial crime.
Alapszabálya értelmében az FSA-nak – amennyire csak lehetséges – e célkitűzésekkel összeegyeztethető módon kell eljárnia.
Under statute, the FSA must, as far as possible, act in a way that is compatible with those objectives.
E célkitűzések közül nekem úgy tűnik, hogy három olyan van, ami a fogyasztókra irányul és egy – a piaci bizalom fenntartása – tekinthető a fogyasztó és a gazdasági szereplő vonatkozásában legalábbis semlegesnek.
Of these at least three appear to me to be consumer-facing and one, the maintenance of market confidence, at least neutral as between consumer and practitioner.
Természetesen magasabb szinten végső soron ez is a fogyasztók legalább annyira , mint amennyire a piaci szereplők javát szolgálja.
At a higher level, of course, even this is ultimately to the benefit of consumers, to the extent that it benefits market participants.
Ezen előnyök végső soron szintén a fogyasztóknál csapódnak le.”
Those benefits are also ultimately passed on to consumers.”
Az FSA részéről David STRACHAN állításai ugyanezt az üzenetet hordozzák, amikor a H4-ben kifejti, hogy „az FSA független az Egyesült Királyság kormányától.
The same message was put across by David STRACHAN from the FSA in H4, explaining that "the FSA is independent of the UK Government.
Az FSA-t nem az általános adózásból finanszírozzák.
Nor is it funded through general taxation.
Teljes egészében a díjaknak – az általunk szabályozott vagy az Egyesült Királyság értékpapírpiacait és tőzsdéit használó– cégekre való kivetésére irányuló hatáskörünkből finanszírozzuk magunkat. [...]
Rather, we are funded entirely through our power to levy fees on the firms we regulate or which use the UK ’s stock markets and exchanges. [...]
Az FSA a parlament által létrehozott törvényes szabályozó; nem önszabályozó testület vagy önkéntes tagságon alapuló szakmai szövetség vagyunk.
We are a statutory regulator established by Parliament; we are not a self regulatory body or a trade association with voluntary membership. [...]
A valamennyi pénzügyi ágazatban működő szabályozott cégeknek meg kell fizetniük a szabályozás költségeit.”
Regulated firms across all financial sectors must pay for the costs of regulation."
10. cikk – Felügyeleti hatáskörök és számviteli bevallások
Article 10 – Supervisory powers & accounting returns
Az ELAS pilótajátékká vált
ELAS became a Ponzi fund
LAKE úgy véli, hogy „ az Egyesült Királyság kormányának és szabályozó hatóságainak mulasztásai lehetővé tették, hogy az ELAS nyereségrészesedéssel összekapcsolt életbiztosítási alapja pilótajátékká váljon, amelynek keretében vonzó kifizetéseket támogattak az új és meglévő kötvénytulajdonosok egyre növekvő befektetéseiből ” (H1).
Mr. LAKE also believes that " the failures by the UK Government and regulatory authorities allowed ELAS' with-profits fund to become a “Ponzi fund” in which attractive payouts were subsidised from growing investments by new and existing policyholders " (H1).
Azt állítja, hogy a törvény védi a tőke a célból történő visszatartását, hogy az megfeleljen az elvárt kifizetéseknek, az egyesült királyságbeli hatóságok azonban elmulasztották a jogszabály végrehajtására irányuló kötelezettségük teljesítését.
He claims that retention of funds to meet expected payouts was protected by law but UK authorities failed in their duty to enforce the law.
SEYMOUR úr a H7-ben ugyanezen a véleményen van: „az egyesült királyságbeli szabályozó könnyedén meghatározhatta volna a piramisrendszer meglétét a tartalékok hiányával együtt – amint azt Penrose és a Burgess és Hodgson is tette – továbbá megtehette volna az irányelvben előírt jogorvoslati intézkedéseket.
Mr SEYMOUR in H7 is of the same view: "the UK regulator could easily have determined the existence of a pyramid scheme, together with the absence of reserves – as did Penrose and Burgess and Hodgson – and taken remedial action as required by the Directive.
Ez létfontosságú volt, különösen mivel a tartalékalap bevallott megléte kulcsfontosságú értékesítési pont volt az egész Közösségben.”
This was essential, particularly as the declared presence of a reserve fund was a key selling point throughout the Community."
A „kesztyűs kéz” megközelítésre való túlzott támaszkodás
Over-reliance on 'light touch' approach
LAKE úr a H1-ben azt állítja, hogy e végrehajtási hibák a kötvénytulajdonosok sérelmének, a szabályozó által előírt bevallások pontatlanságának, a nem megfelelő forrásoknak, a fogyasztók tájékoztatásával kapcsolatos szabályozás tekintetében a felelősségek működésképtelen megosztásának „ és az iparágorientált hivatalokon és a hagyományos »kesztyűs kéz« megközelítésen való túlzott támaszkodásnak ” a kezelésére irányuló hatáskörökre terjednek ki.
M. LAKE claims in H1 that those implementation failures cover the powers to deal with prejudices to policy-holders, inadequacy of regulatory returns, inadequate resources, unworkable divisions of responsibility in respect of regulation of consumer information " and over-reliance on industry-led agencies and the traditional “light touch” approach ".
Azt állítja, hogy e megközelítés miatt vonakodott az Egyesült Királyság elfogadni az életbiztosítási irányelv célját és emiatt vallott kudarcot a végrehajtás és az érvényesítés is.
He claims that this approach made the UK reluctant to adopt the aim of the life directives and thus failed in their implementation as well as in their execution.
SEYMOUR úr a H7-ben megerősíti ezt a véleményt: az irányelvek felügyeletre vonatkozó követelménye tekintetében, „mindenütt a „kell” szót használják.
Mr SEYMOUR in H7 corroborates this view: on the Directives’ requirement for supervision, "the word ‘shall’ is mentioned all over the place.
Nem a „lehet” hanem a „kell” szót.
It is not ‘may’, but ‘shall’.
Az Egyesült Királyság szabályozása tekintetében idézett egyetlen értelmezés a „kesztyűs kéz” – amit én struccpolitika-szabályozásnak hívok. ”
The only interpretation that has been quoted for UK regulation is ‘light touch’ – which I call ‘head in the sand’ regulation. "
Emlékeztet az ELAS-on belüli számos, nem szabályozott gyakorlatra is, többek között „a viszontbiztosítási szerződésnek hívott borzalomra, amely a vizsgálat során értéktelennek bizonyult, és a társaság biztosításmatematikusára, aki a kötvénytulajdonosok jogainak képviseletét látta el, miközben valójában a társaság tevékenységeit irányította”.
He recalls the numerous unregulated practices within ELAS, including "such horrors as a reinsurance contract which on examination was worthless, and a company actuary who was engaged to represent policyholders’ rights while he was in fact the chief executive of the company’s business".
Mindazonáltal elmondja, hogy nem hisz a túlzott szabályozásban, de „egy kötvénytulajdonosnak egyértelmű és pontos tájékoztatást kell nyújtani a kötvénye tekintetében.
Nevertheless, he states that he does not believe in heavy regulation but "that a policyholder should be given clear and accurate information regarding their policy.
Ez benne van az irányelvekben; teljesen ésszerű.
It is in the directives; it is totally reasonable.
Az is teljesen ésszerű, hogy az a szabályozó, akinek felügyelnie és alaposan ismernie kell, hogy mi történik egy olyan biztosítási vállalkozással, amely tevékenysége végzésének központja a területén van, ezt megtegye és biztosítsa, hogy az emberek nem téves tájékoztatást kapnak és hogy a társaság nem tudja tevékenységeit az értékesítési dokumentációban foglaltakkal ellentétesen irányítani.”
It is also totally reasonable that the regulator who has to supervise and know thoroughly what was happening to an insurance business, whose head office was in his territory, does just that, and makes sure that people are not given wrong information and that the company is not able to run its business contrary to its sales material."
Az ELAS bevallásai nem feleltek meg az követelményeinek
The Society's returns did not meet the directive's requirements
A számviteli bevallások tekintetében Penrose (WE 16) azt mondja, hogy „mindaddig, amíg az európai irányelvek előírnak egy, a szabályozói tőkemegfelelési vizsgálatot, szükség lesz olyan pénzügyi kimutatásokra, amelyek megfelelnek az e célból kidolgozott szabályozói követelményeknek.
On the accounting returns, Penrose (WE 16) says that "so long as there is a regulatory solvency test prescribed under European Directives, there will be a need for financial statements that meet the regulatory requirements developed for that purpose.
A történelmi rendszerben e bevallások áthatolhatatlanul misztikusak, túl bonyolultak, túl bőbeszédűek és részletesek voltak, olyannyira, hogy az általános, lényegi hatás elsikkadt.
Under the historic regime these statements have been impenetrably mysterious, over-complex, over-wordy, and detailed to the point that overall substantial effect has been buried.
Az ELAS bevallásai annyira tekervényesek voltak, hogy az anyagi információ elkerülte a szabályozók és a Kormányzati Biztosításmatematikai Hivatalnál dolgozó tanácsadóik figyelmét.”
The Society's returns were so convoluted that material information escaped notice of regulators and their advisers in GAD."
A bevallások egyértelműségének ilyetén hiánya ellentétes lehet a 10. cikk követelményeivel, amely cikk az egyesült királyságbeli szabályozótól megköveteli, hogy részletes vizsgálatokat folytasson és írja elő dokumentumok benyújtását vagy végezzen helyszíni ellenőrzéseket.
This lack of clarity of the returns could contravene the requirements of Article 10, which requires of the UK regulator that it make detailed enquiries and require the submission of documents or carry out on-the-spot investigations.
Más bizonyítékok úgy tűnik, azt sugallják, hogy a szabályozók mindig túlságosan tiszteletben tartották az ELAS vezetőségét, sőt talán féltek is tőlük.
Other evidence seems to suggest that the regulators were always excessively respectful and even fearful of the ELAS management.
Ezeket a Kormányzati Biztosításmatematikai Hivatal készítette.
The scrutiny reports would record a few headline figures, the amount of new business written, the movement in mathematical reserves and the cover for the required minimum margin (RMM) of assets over liabilities."
A korábbi dokumentáció egy csoportja (…) 1998-ban megsemmisült, míg a szabályozó által előírt bevallási dokumentáció 1981-ig visszamenően (az 1987. és 1988. évi hiányzik) még mindig rendelkezésre áll.”
A group of earlier files was destroyed ... in 1998 while the regulatory return files were still available (1987 and 1988 missing) back to 1981."
A 3LD 10. cikkét nem tartották be: források elégtelensége és a kötvénytulajdonosok ésszerű elvárásainak figyelmen kívül hagyása
Article 10 of the 3LD not respected: under-resourcing and non-respect of PRE
LAKE úr a H1-ben azt állítja, hogy „ a biztosítási szabályozók a 90-es években súlyos forráshiánnyal küzdöttek ”, az 1LD 3LD-vel (10. cikk) módosított 23. cikke (3) bekezdésével ellentétesen.
Mr. LAKE in H1 claims that the " insurance regulators were seriously under-resourced throughout the 1990s ", contravening Article 23(3) of the 1LD as amended by the 3LD (Article 10).
Azután azt állítja, hogy az 1LD 3LD-vel (10. cikk) módosított 23. cikke (3) bekezdésének b) pontja megköveteli, hogy a hatáskörök és az eszközök legyenek elégségesek ahhoz, hogy az illetékes hatóságok számára lehetővé váljon a kötvénytulajdonosok érdekeit sértő szabálytalanságok megelőzése vagy orvoslása, ami ez esetben nem történt meg.
He then goes onto argue that Article 23(3)(b) of the 1LD as amended by the 3LD (Article 10) requires that the powers and means be sufficient to allow the competent authorities to be able to prevent or remedy any irregularities prejudicial to the interests of the policyholders, which was not done in this case.
A Baird-jelentés (WE 17) szintén alátámasztja azt az elgondolást, hogy a biztosítási szabályozók az ELAS-válság kialakulásának kritikus éveiben forráshiánnyal küzdöttek .
The Baird Report (WE 17) also gives support to the idea that insurance regulators were under-resourced during the crucial years when the ELAS crisis developed .