natgillin/translations-raw huggingface dataset:
E pont értelmében az első lépés a székhely szerinti tagállam felügyeleti hatóságának értesítése (16. pont (2) bekezdés).
According to this paragraph, the first step is to notify the supervisory authority in the home Member State (16(2)).
Ha a társaság továbbra is megsérti a kérdéses rendelkezést, a 16. pont (3) bekezdése lehetővé teszi a miniszter számára – hogy a székhely szerinti tagállam felügyeleti hatóságának tájékoztatását követően – utasítsa a társaságot a biztosítási tevékenységek végzésének vagy biztosítás nyújtásának abbahagyására.
If the company persists in contravening the provision in question, paragraph 16(3) allows the Secretary of State, after informing the supervisory authority of the home Member State , to direct the company to cease carrying on insurance business or providing insurance.
Végül pedig a 16. pont (4) bekezdése lehetővé teszi a miniszter számára, hogy a társaságot a székhely szerinti tagállam felügyeleti hatóságának tájékoztatása nélkül is a biztosítási tevékenységek végzésének abbahagyására utasítsa, ha úgy véli, hogy ezeket az intézkedéseket sürgősséggel kell megtenni.
Finally, paragraph 16(4) allows the Secretary of State to direct the company to cease carrying on insurance business even without informing the supervisory authority of the home Member State , if he considers such measures should be taken as a matter of urgency.
A miniszternek mindig írásban kell tájékoztatnia a társaságot az ilyen jellegű intézkedés elfogadásának indokairól.
The Secretary of State must always inform the company in writing of the reasons for adopting such a measure.
A miniszter felügyeleti hatáskörét az egyesült királyságbeli székhellyel rendelkező társaságok (Közösségen belüli) teljes üzletmenetére kiterjesztő rendelkezések a biztosítótársaságokról szóló 1994. évi szabályzatban (módosítás) szerepelnek.
The provisions that expand the Secretary of State’s supervisory power over the entire business (within the Community) of those companies with a head office in the UK are included in the Insurance Companies (Amendment) Regulations 1994.
A 4. szabályzat az 1982. évi ICA 15. cikkét olyan értelemben módosítja, hogy az kiterjedjen „az Egyesült Királyságon kívüli tagállamban tevékenységet végző valamennyi egyesült királyságbeli társaságra”.
Regulation 4 amends section 15 of the ICA 1982, including “all UK companies which carry on business in a Member State other than the United Kingdom ”.
Az Egyesült Királyság felügyeleti hatóságainak az Egyesült Királyságban székhellyel rendelkező biztosítóintézetekkel kapcsolatos hatásköre – az irányelv követelményeivel összhangban – eléggé tág.
The scope of competence of the UK supervisory authorities over insurance undertakings whose head office is in the UK is broad enough, in line with the requirements of the Directive.
A miniszter hatáskörrel rendelkezik a biztosítóintézet teljes üzletmenete figyelembevételével a fizetőképességének, a biztosítástechnikai tartalékok megképzésének, valamint az azokat fedező eszközöknek az igazolására.
The Secretary of State has powers to verify the assurance undertaking’s state of solvency, the establishment of technical provisions and the assets covering them with respect to the assurance undertaking’s entire business.
A biztosítóintézetek által a működési engedély megszerzése vonatkozásában teljesítendő feltételekről szóló, 1982. évi ICA 5. cikkét módosító, a biztosítótársaságokról szóló (harmadik életbiztosítási irányelv) 1994. évi szabályzat 5. cikke ültette át a hazai jogszabályokba azt a követelményt, hogy minden biztosítóintézet „megbízható ügyviteli és számviteli eljárásokkal, valamint a megfelelő belső ellenőrzési mechanizmusokkal” rendelkezzen.
The requirement for assurance undertakings to have “sound administrative and accounting procedures and adequate internal control mechanisms” has been transposed into domestic legislation by Regulation 5 of the Insurance Companies (Third Insurance Directives) Regulations 1994, which amends section 5 of the ICA 1982 on the conditions to be met by the assurance undertaking to obtain an authorisation to operate.
A szabályzat 5. cikke a törvény 5. cikkét az 1A. cikkel egészíti ki, ami megakadályozza, hogy a miniszter engedélyt adjon ki olyan esetben, amikor úgy tűnik, hogy a kérelmező nem teljesíti vagy nem fogja teljesíteni a „megbízható és gondos igazgatás” kritériumait.
Regulation 5 inserts sub section (1A) into section 5 of the Act, which prevents the Secretary of State from issuing an authorisation when it appears to him that the applicant does not or will not fulfil the criteria of “sound and prudent management”.
A szabályzat a törvényt egy teljes jegyzékkel egészíti ki, amelyben kidolgozzák a „megbízható és gondos igazgatás” jelentéstartalmát.
The Regulation also inserts an entire schedule to the Act which develops the meaning of “sound and prudent management”.
A jegyzék előírja, hogy ahhoz, hogy egy társaságot üzletmenetét megbízhatóan és gondosan folytatónak tekintsenek, többek között „megfelelő számvitelt és az üzletmenetével kapcsolatos egyéb nyilvántartásokat”, illetve „üzletmenetére és nyilvántartásaira irányuló, megfelelő ellenőrzési rendszereket” kell fenntartania.
The schedule specifies that for a company to be regarded as conducting its business in a sound and prudent manner it has to maintain, amongst other things, “adequate accounting and other records of its business” and “adequate systems of controls of its business and records”.
A jegyzék ezután meghatározza e két előírás jelentését.
It then goes on to specify the meaning of these two standards.
A biztosítótársaságokról (elszámolások és kimutatások) szóló 1983. évi módosított szabályzat 6. jegyzékének 6A. cikke előírja, hogy az igazgatók által kiállított, a szabályzat 26. a) cikkében megkövetelt igazolásban egy listán mindazokat a közzétett iránymutatásokat is fel kell tüntetni, amelyeknek a társaság által megállapított és fenntartott ellenőrzési rendszerek megfelelnek.
Paragraph 6A of Schedule 6 to the Insurance Companies (Accounts and Statements) Regulations 1983, as amended, stipulates that the certificate by Directors required by Regulation 26(a) must also state, by way of a list, any published guidance with which the systems of control established and maintained by the company in respect of its business comply.
Az ELAS-üggyel meglévő kapcsolat
Link to the ELAS case
E cikk három eleme kapcsolódik az ELAS-ügyhöz.
There are three elements of this article linked to the ELAS case.
Először is a szabályozóknak a társaság egészének felügyeletére vonatkozó kötelezettsége, azaz az a kötelezettség, hogy a társaság „teljes üzletmenetét” figyelembe vegyék; másodsorban a „megbízható ügyviteli és számviteli eljárások és megfelelő belső ellenőrzési mechanizmusok” meglétére irányuló követelmény; harmadrészt a fogadó tagállam szerinti hatóságok azon kötelezettsége, hogy tájékoztassák a székhely szerinti tagállam hatóságait, amennyiben problémák merülnek fel.
First, the obligation of regulators to supervise the company as a whole, i.e., always to take account of its 'entire business'; secondly, the requirement to have 'sound administrative and accounting procedures and adequate internal control mechanisms'; thirdly, the obligation of the host authorities to inform the home authorities when problems arise.
A „teljes üzletmenet” felügyelete és a kötvénytulajdonosok ésszerű elvárása
Supervision of the 'entire business' and PRE
Biztonsággal feltételezhető, hogy amikor egy cikk ennyire egyszerűen, világosan és egyértelműen kimondja, hogy a pénzügyi felügyeletnek ki kell terjednie a „biztosítóintézet teljes üzletmenetére” , akkor a jogalkotó szándéka erre irányult, és semmi másra.
It is safe to assume that, when the article states in such simple, clear and unambiguous terms that financial supervision must cover the “assurance undertaking's entire business” , that is precisely what the legislator intended and nothing else.
Úgy tűnik, hogy a „teljes üzletmenet” minden nyelvben és minden körülmény mellett a társaság üzleti tevékenységeinek összességét jelenti – kivételek vagy hézagok nélkül.
‘Entire business’ means, it would seem, in all languages and circumstances, the totality of a company’s business, without any exceptions or loopholes.
Ennek megállapítását követően helyénvaló azon számos bizonyíték elemzése, amelyek azt állítják, hogy az egyesült királyságbeli (a székhely szerinti tagállam) hatóságok nem felügyelték megfelelően a társaságot, mivel nem vették elégségesen figyelembe – vagy egyszerűen figyelmen kívül hagyták – a „teljes üzletmenet” elgondolását.
Having established this, it is pertinent to analyze the numerous pieces of evidence received which claim that the UK authorities (the home Member State) did not correctly supervise the company because they did not sufficiently take into account or simply disregarded the idea of the ‘entire business’.
Az ezen állításokat cáfoló bizonyítékokat szintén mérlegelni kell.
Evidence refuting these claims also needs to be considered.
Először is Lord Penrose (WE 16)
First of all, Lord Penrose (WE 16)
„(…) az éves jelentéstételi eljárással kapcsolatban megkövetelt nyomtatványokat és nyilatkozatokat semmi esetre sem arra tervezték, hogy a szabályozói beavatkozás vonatkozásában lényeges információkat derítsenek ki, a tőkemegfelelési vonatkozások kivételével.
"...the forms and statements required in the annual reporting process were not designed at any time to elicit information relevant to regulatory intervention, except in respect of solvency.
Különösen pedig a nyomtatványoknak és nyilatkozatoknak semmikor sem volt az a céljuk, hogy olyan információkat derítsenek ki, amelyek ahhoz kellenek, hogy a szabályozók véleményt alkothassanak arról, hogy a kötvénytulajdonosok és a potenciális kötvénytulajdonosok ésszerű elvárásai valószínűleg teljesülnek-e vagy sem.”
In particular, the forms and statements at no time sought to elicit information necessary to enable regulators to form a view on whether the reasonable expectations of policyholders and potential policyholders would be likely to be met or frustrated." (par.
(WE 16, 19. fejezet, 210. pont) azt állítja, hogy a szabályozó kizárólag a szavatoló tőkére összpontosított, és egyáltalán nem vette figyelembe a felhalmozott végső nyereségrészesedéseket, amelyek a társaság saját belátása szerint szétosztott, nem szerződéses szolgáltatások.
210, chapter 19, WE 16) claims that the regulator focused exclusively on solvency margins and took no account of accrued terminal bonuses, which are those non-contractual benefits distributed by the company at its discretion.
E nyereségrészesedések – az egyik értelmezés szerint – a társaság „teljes üzletmenete” elválaszthatatlan részének tekinthetők (ez közvetlenül kapcsolódik a biztosítástechnikai tartalékokról szóló 18. cikkre vonatkozó állításokhoz).
These bonuses might be considered, according to one interpretation, as an integral part of the company's ‘entire business’ (this is directly linked to the arguments relating to Article 18 on Technical Provisions).
E nyereségrészesedések és a GAR-kérdéshez való kapcsolódásuk jelentőségét az I. rész (Bevezetés) és III. rész (Szabályozási kérdések) hosszasan fejtegeti.
The importance of these bonuses and their link to the GAR issue is explained at length in Part I (Introduction) and Part III (Regulatory issues).
Az Egyesült Királyság joga tartalmaz az irányelvben nem említett hivatkozást arra vonatkozóan, hogy megfelelő figyelmet kell fordítani a kötvénytulajdonosok ésszerű elvárásaira.
UK law includes a reference, not mentioned by the Directive, to pay due regard to the reasonable expectations of policyholders (PRE).
Az egyesült királyságbeli szabályozó azt állította, hogy a társaság nyereségrészesedés-fizetési gyakorlata a végső nyereségrészesedések vonatkozásában nem keletkeztetett ésszerű elvárásokat.
The UK regulator claimed that PRE in respect of terminal bonuses was not created by the society's bonus practice.
Ez az, amit Lord Penrose-nak mondtak (WE 16)
This is what Lord Penrose was told (WE 16)
„A Kormányzati Biztosításmatematikai Hivatal (GAD) és a Pénzügyminisztérium azt mondta a vizsgálat során, hogy a záró nyereségrészesedés relevanciáját a GAD és a szabályozók mindig elismerték, de hogy nem voltak olyan személyek, akik a társaság nyereségrészesedés-fizetési gyakorlata miatt váltak volna biztosítási kötvénytulajdonosokká a záró nyereségrészesedés tekintetében.
"GAD and the Treasury have told the inquiry that the relevance of terminal bonus was always recognised by GAD and the regulators but that PRE in respect of terminal bonus was not created by the Society's bonus practice.
Rámutatnak azokra a megjegyzésekre, amelyek kimondják, hogy a záró nyereségrészesedés nem garantált.
They point to the notes which stated that a terminal bonus was not guaranteed.
A Kormányzati Biztosításmatematikai Hivatal és a Pénzügyminisztérium azonban azt is elismeri, hogy a kötvénytulajdonosok ésszerű elvárásai nem korlátozódtak a garantált szolgáltatásokra.
However, GAD and the Treasury also recognise that PRE was not restricted to guaranteed benefits.
Ahhoz, hogy arra a nézetre jussunk, hogy ésszerű elvárások ugyanúgy keletkeztek volna, nem kell azt a következtetést levonni, hogy a kötvénytulajdonosok olyan ésszerű elvárásokkal rendelkeztek, hogy részesüljenek a befektetési eredmény egy meghatározott összegében .
It is not necessary to conclude that policyholders would have reasonable expectations of receiving a precise amount of bonus to take the view that reasonable expectations would still have been created .
Ezt az érvelést a Kormányzati Biztosításmatematikai Hivatal saját értelmezésében is kiemeli: „Az életbiztosítási piacon általánosan elfogadott volt, hogy a záró befektetési eredmény korábbi szintjei nem teremtenek ésszerű elvárásokat a jövő tekintetében, mivel azok teljes egészében a piaci feltételektől függenek, a kisimimítás mértékére is figyelemmel, ami társaságonként jelentősen eltérő volt.”
The point is highlighted in GAD's own representations: “It was generally accepted in the life insurance market that past levels of terminal bonus did not create reasonable expectations for the future, as they would be entirely dependent on market conditions, subject to a degree of smoothing, which varied considerably from company to company.”
Az ésszerű elvárás nem az volna, hogy az említett, pontos kötvényértékeket fogják kifizetni – a piaci feltételektől vagy a kiegyenlítéstől függetlenül –, hanem az, hogy bármiféle csökkenés a hátrányos piaci feltételeket tükrözi.
The reasonable expectation would not be that the precise policy value quoted would be payable, regardless of market conditions or smoothing, but that any reduction would reflect adverse market conditions.
A társaság kötvénytulajdonosai a számukra nyújtott információk alapján nem értettek volna meg egy olyan helyzetet, amelyben a társaság nem engedheti meg magának, hogy a piaci értékek vagy a generációközi átruházások emelése nélkül tiszteletben tartsa a kötvényértékeket, és a kötvénytulajdonosok ésszerű elvárásai nem tájékozott döntésen alapultak volna .”
A position where the Society could not afford to honour the policy values without rising market values or inter-generational transfers would not have been understood by the Society's policyholders on the information provided to them, and would not have informed their reasonable expectations ." (par.
(WE 16, 18. fejezet, 220. pont) .
220, chapter 18, WE 16). .
Ő azonban – kételkedve ezen állításokban – azokat visszautasítja és azt állítja, hogy a társaság végső nyereségrészesedés-fizetési gyakorlata igenis keletkeztetett ésszerű elvárásokat (más szóval: a kötvénytulajdonosok ésszerűen várták el, hogy szerződéses szolgáltatásaikon felül diszkrecionális nyereségrészesedésekre jogosultak, illetve hogy abban fognak részesülni).
However, unconvinced by these arguments, he refutes them and argues that PRE did indeed arise by reason of the Society's terminal bonus practice (in other words, that policyholders had reasonable expectations that they were entitled or would receive discretionary bonuses in addition to contractual benefits).
Holmes a WE 84-ben alátámasztja ezt a tételt: „A kötvénytulajdonosok Egyesült Királyság joga szerinti védelme igen jelentős volt, mivel az 1980-as és 1990-es évek mérlegében az ELAS által a kötvényei alapján nyújtott szolgáltatások jelentősen elmozdultak a garantált szolgáltatásoktól a nem garantált, záró (később végső) nyereségrészesedések irányába. [...]
Holmes, in WE 84, supports this thesis: "The protection of PRE under UK law was of great importance because of the shift in the 1980's and 90's in the balance of benefits provided by ELAS under its policies away from guaranteed benefits to un-guaranteed terminal (later final) bonus. [...]
Mivel a garantált szolgáltatások a nemzeti és a közösségi jog értelmében „kötelezettségeknek” minősülnek
Whereas guaranteed benefits qualified as 'liabilities' under national an Community law
Az a tény, hogy az ELAS-nak nem kellett tartalékokat képeznie a nem garantált nyereségrészesedések vonatkozásában, a biztosítástechnikai tartalékokról szóló 18. cikkre vonatkozó szakaszban kerül kifejtésre.
The fact that ELAS did not have to reserve for un-guaranteed bonuses is explained in the section on Article 18, Technical Provisions.
A 3LD ezt a tartalékképzést nem tette kötelezővé, így pedig az Egyesült Királyság nem kényszerítette a társaságokat az ilyen jellegű kötelezettségekkel kapcsolatos tartalékok képzésére. , és azokra tartalékokat kell képezni, az egyesült királyságbeli szabályozási rendszer szerinti, nem szétosztott záró vagy végső nyereségrészesedés esetében nyújtott egyetlen védelem annak kötelezettsége volt, hogy mérlegelni kellett az ilyen nyereségrészesedésekkel kapcsolatban felmerült ésszerű elvárások védelme érdekében történő beavatkozást.”
The 3LD made this reserving optional, and thus the UK did not force companies to reserve for these liabilities. , and therefore had to be reserved for, the only protection accorded to unallocated terminal or final bonus under the UK regulatory scheme was the obligation to consider whether to intervene in order to protect the reasonable expectations raised in relation to such bonus" (See also section II.2.
(Lásd még „Az átültetésre vonatkozó további bizonyítékok” című II.2. szakaszt).
‘Further evidence on transposition’).
Az ELAS különböző, megvizsgált értékesítési anyagai és a különféle bizonyítékok (WE 26 Burgess Hodgson, WE 52-54 Seymour, H5 Lloyd) alapján az a következtetés vonható le, hogy a végső nyereségrészesedések a kötvénytulajdonosoknak kínált csomag lényeges részét képezték, akiket így arra az elvárásra vezettek, hogy ezeket a nyereségrészesedéseket csak az alapból való kilépésükkor meglévő piaci helyzettől függően fogják kifizetni.
From the different ELAS sales materials analyzed and various pieces of evidence (WE 26 Burgess Hodgson, WE 52-54 Seymour, H5 Lloyd), it is possible to infer that terminal bonuses were an integral part of the package offered to policyholders, who had thus been led to expect that these bonuses would be paid depending only on the state of the markets at the time of leaving the Fund.
A társaság valójában arra használta végső nyereségrészesedés-fizetési gyakorlatát, hogy a tagok számára jelezze a kötvények értékét, hogy a lejáratkor vagy megszüntetéskor teljesítsen kifizetéseket, és hogy a múltbéli teljesítményre vonatkozó kimutatások alapján ösztönözze az új kötvényértékesítéseket.
Indeed, the Society used its terminal bonus practice to indicate policy values to members, to make payments on maturity or surrender, and to encourage new policy sales through statements of past performance.
Összefoglalva: a bizottság által kapott egyes bizonyítékok olyan helyzetre utalnak, amelyben a szabályozó kizárólag a szavatoló tőkére összpontosított és kevés figyelmet fordított a felhalmozott végső nyereségrészesedésekre, illetve teljesen figyelmen kívül hagyta azokat a társaság pénzügyi stabilitására vonatkozó átfogó elemzésében.
To summarize, some of the evidence received by the committee points to a situation where the regulator always focused exclusively on solvency margins and took little or no account of accrued terminal bonuses in its overall analysis of the financial health of the company.
Az egyik érvelésmenet tehát azt állítja, hogy amennyiben úgy tekinthető, hogy ezek a nyereségrészesedés-típusok a társaság „teljes üzletmenetének” elválaszthatatlan részét képezték, úgy a szabályozó hatóságoknak azokat figyelembe kellett volna venniük feladatuk végzése során, amint azt a 8. cikk előírja.
One line of reasoning thus argues that, if it is to be considered that these types of bonuses are an integral part of the company's ‘entire business', the regulatory authorities should have taken them into account during the course of their duties, as required by Article 8.
Az a tény, hogy az Egyesült Királyság amellett döntött, hogy nem kényszeríti az ELAS-t tartalékok képzésére a diszkrecionális nyereségrészesedések vonatkozásában, nem szükségképpen mentesítette a hatóságokat az alól, hogy a lehető legtöbbet megtegyék az irányelv megfogalmazásának és végső céljának betartása érdekében, ami – amint azt már elmondtuk – megkövetelte, hogy a pénzügyi felügyelet „ a biztosítóintézet teljes üzletmenetére” kiterjedjen.
The fact that the UK had the option of not forcing ELAS to reserve for discretionary bonuses did not necessarily exonerate the authorities from doing their utmost to respect the letter and the ultimate aim of the directive, which, as has been said, required that financial supervision cover the “assurance undertaking's entire business” .
Megbízható ügyviteli és számviteli eljárások és megfelelő belső ellenőrzési mechanizmusok: a megbízott biztosításmatematikus kérdése
Sound administrative and accounting procedures and adequate internal control mechanisms: the Appointed Actuary issue
A 3LD a szabályozás körvonalát állapítja meg és – megfelelően az irányelv rendelettel szembeállított jellegének – a tagállamokra bízza az irányelv rendelkezéseiben megkövetelt eredmények elérése legmegfelelőbb eszközeinek megtalálását.
The 3LD lays down a baseline for regulation and, consistent with the nature of a directive as opposed to a regulation, leaves it to Member States to find the most appropriate means to achieve the results required by the Directive’s provisions.
Az egyesült királyságbeli szabályozók által kigondolt egyik ilyen „eszköz” a megbízott biztosításmatematikus személye volt, amely az Egyesült Királyság nemzeti biztosítási keretének fontos részét képezte és amely nem szerepel az irányelvben.
One of the means the UK regulators came up with was the figure of the Appointed Actuary (AA), an essential part of the UK national insurance framework and one which does not appear in the Directive.
A megbízott biztosításmatematikus egyik feladata az volt, hogy részben a kötvénytulajdonosok érdekeinek őreként járjon el (lásd még a 3LD 10. cikkére vonatkozó megjegyzéseket).
One of the AA’s missions was to act partly as a guardian of policyholders' interests (see also comments on Article 10 of the 3LD).
A kapott bizonyítékok közül jó néhány azt állítja, hogy az ELAS különböző időpontokban nem rendelkezett megbízható ügyviteli és számviteli eljárásokkal, illetve megfelelő belső ellenőrzési mechanizmusokkal, mivel nem tettek semmit az ELAS megbízott biztosításmatematikusával kapcsolatban felmerült súlyos probléma megoldása érdekében.
Several pieces of evidence received claim that at different points in time ELAS might not have had sound administrative and accounting procedures nor adequate internal control mechanisms, because no action was taken to solve a serious problem that arose with the AA of ELAS.
LAKE úr a H1-ben kifejti, hogy 1992-ben miként vált „ Roy Ranson megbízott biztosításmatematikus az ELAS elnök-vezérigazgatójává anélkül, hogy felhagyott volna a megbízott biztosításmatematikusként betöltött szerepével, ami egyértelműen sértette a kötvénytulajdonosok érdekeit, az Egyesült Királyság jogszabályai viszont nem írták elő Ranson úr leváltását ”.
Mr. LAKE explains in H1 how in 1992, " Appointed Actuary Roy Ranson became CEO of ELAS without relinquishing the role of Appointed Actuary, which was clearly prejudicial to the interests of policyholders, but UK legislation did not provide for the removal of Mr Ranson ”.