natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ez az irányelv értelmében nem képezte az illetékes prudenciális hatóság jóváhagyásának tárgyát, de ezt a jóváhagyást az Egyesült Királyság ennek ellenére követelményként írta elő, amelyet szintén az illetékes prudenciális hatóságnak a biztosítótársaságokról szóló 1982. évi törvény 68. cikke szerinti határozata kiadása révén hajtottak végre.”
This was not subject to the consent of the prudential competent authority under the Directive but such consent was nonetheless made a requirement in the UK , again implemented by means of the issuance by the prudential competent authority of an order under section 68 of the Insurance Companies Act 1982."
Az egyesült királyságbeli hatóságok a WE32-ben továbbá kifejtették, hogy a 3LD „ megtiltotta a termékek vagy biztosítási díjmértékek illetékes prudenciális hatóság általi előzetes jóváhagyását
The UK authorities further explained in WE32 that 3LD " prohibited the prior approval by the prudential competent authority of products or premium rates
Lásd a 3LD 29. és 39. cikkét. , ehelyett a kötelező szavatoló tőkére, a biztosításmatematikai tartalékokra vonatkozó szabályokra és az eszközértékelésre támaszkodott (...), hogy lehetővé váljon a kötvénytulajdonosok megfelelő védelme (...)
see Art.29 and 39 3LD. , instead relying on the required solvency margin, the rules concerning the technical reserves and the valuation of assets.... to afford adequate protection to policyholders...
Miközben a harmadik életbiztosítási irányelv megengedte a tagállamok számára, hogy a végső nyereségrészesedések vonatkozásában kifejezett tartalékolási követelményeket állapítsanak meg, ezt nem írta elő.
Whilst the Third Life Directive permitted Member states to impose explicit reserving requirements for terminal bonus, it did not require this.
Lásd a 3LD 18. cikkét. ”
see Art.18 3LD. "
A WE43-ban VINALL úr, kötvénytulajdonos azt állította, hogy „ a szabályozó megszegte kötelezettségét, amelyet később azzal tetőzött, hogy megtévesztő tájékoztatást nyújtott a kötvénytulajdonosoknak.”
In WE43 policyholder Mr. VINALL claimed that " the regulator failed in his duty and then compounded the problem by giving policyholders misleading information."
Nagy vonalakban emlékeztet arra a csalódásra, amelyet az Equitable Life-fal kapcsolatos híradások növekvő számát követően az FSA-val 2001-ben annak érdekében történt kapcsolatba lépésekor tapasztalt, hogy megbízható információkat szerezzen és megállapítsa az igazságot a Társaság pénzügyi helyzetéről.
He recalls in large detail his frustrating experience in contacting the FSA in 2001, following the increasing number of reports on Equitable Life, in order to obtain some reliable information and to establish the truth about the Company's financial position.
Miután az FSA Equitable-t felügyelő csoportjának egyik tagja állítólag azt mondta neki, hogy az Equitable tőkemegfelelésével és tartalékolási szintjeivel kapcsolatban „ nem látnak okot az aggodalomra ”, VINALL úr beszámolt róla, hogy az FSA személyzete nem vette komolyan kérdéseit, ráadásul még a telefont is lecsapták.
After allegedly having been told by a member of the FSA Equitable supervisory team that in relation to the solvency and reserve levels of Equitable " they could see no cause for concern ", Mr. VINALL reported that the FSA staff would not take his questions seriously and had even hung up on him.
Az írásbeli panaszokra azt a választ kapta, hogy nincs oka azt állítani, hogy az FSA nem szakszerűen járt el, amely ténymegállapítást az FSA panaszokkal foglalkozó biztosa többször megismételt.
Written complaints were answered concluding that he had no grounds to claim the FSA had acted unprofessionally, a finding repeated by the FSA Complaints Commissioner.
Véleménye szerint az, hogy az FSA visszautasította, hogy pontos tájékoztatást adjon a kötvénytulajdonosnak, oda vezetett, hogy tovább maradt a társaságnál, mint kellett volna, aminek következményeként 20%-os kötbért kellett fizetnie a társaságból való kilépésekor.
In his view, the FSA's refusal to provide accurate information to the policyholder led him to stay with the company longer than he should have, with the consequence of having to pay a 20% penalty when leaving the company.
Egy 2006. június 7-i e-mailben (a WE43 melléklete) az Egyesült Királyság Parlamenti Ombudsmanjának Hivatala megerősíti VINALL úr számára, hogy „tudtak arról, hogy sokan nyújtottak be panaszt (...) és hogy az FSA biztosította őket arról, hogy nincs ok az ijedtségre a Társaság tőkemegfelelésével kapcsolatban.”
In an e-mail of 7 June 2006 (annex to WE43) the Office of the UK Parliamentary Ombudsman confirms to Mr. VINALL they were "aware of the complaints having been made by many individuals ... that they had been reassured by the FSA that there was no reason to be alarmed as to the solvency of the Society."
Számos arra vonatkozó állítás között, mely szerint az egyesült királyságbeli szabályozók (különösen Őfelsége Pénzügyminisztériuma és az FSA) már 1998-ban tudtak az Equitable potenciális GAR problémájáról, de nem intézkedtek, egy, a SAGA magazinban
Among a number of allegations that UK regulators (in particular HM Treasury and FSA) knew already in 1998 of a potential GAR problem at Equitable but took no action, an article in SAGA magazine
A „Saga Magazine” eredetileg egy, az ár-érték aránynak az 50 évesnél idősebbek számára történő biztosítására összpontosító újság volt; ma egy – havonta több mint 1,25 millió olvasóhoz eljutó – kiadvány (forrás: www.saga.co.uk).
'Saga Magazine' was originally a newsletter focused on providing value-for-money for people aged 50+; today it is a publication reaching over 1.25 million readers each month (source: www.saga.co.uk).
(2001. szeptember) megjelent cikk egy köztisztviselőtől az FSA ügyvezető igazgatójához intézett, 1998. november 5-én kelt feljegyzést szivárogtatott ki: aggodalmát fejezte ki amiatt, hogy „ az Equitable elegendő tartalékokkal rendelkezik-e a garantált évjáradékok kifizetéséhez.
(September 2001) cited a leaked memo from a civil servant to the FSA managing director, dated 5 November 1998: it expressed concern " about whether Equitable had the reserves to pay its guaranteed annuities.
Az eleddig kapott tájékoztatás nem meggyőző és komoly kérdéseket vet fel a társaság tőkemegfelelése tekintetében
The information received to date is unconvincing and raises serious questions about the company's solvency
Lásd WE53, N-1. melléklet. .”
see WE53 annex N-1. ."
A WE-FILE17-ben HARDING úr kifejezetten rámutat a Lordok Háza határozatát (2000. július 20.) követően történt állítólagos szabályozói mulasztásra, mivel „lehet, hogy már túl késő volt ahhoz, hogy az Equitable-t a kormány részéről érkező készpénzinjekció hiányában megmentsék, (de) nem volt túl késő annak biztosításához, hogy a nem GAR-kötvényekből eredő jogokat szintén figyelembe vegyék, mielőtt vagyont ruháznak át egyik kötvénytulajdonosról a másikra.”
In WE-FILE17, Mr. HARDING specifically points out alleged regulatory failure subsequent to the House of Lords ruling (20 July 2000), as "it may have been too late to save the Equitable in the absence of a cash injection from the Government, (but) it was not too late to ensure that the rights of non-GARs were also considered before transferring wealth from one policyholder to another."
A 2000/2001-es ellentmondásos kötvénycsökkentésekkel kapcsolatban a WE-CONF8 kimondja, hogy „ a kötvénycsökkentések és azok szétosztása módjának eldöntése a Társaság igazgatótanácsának hatáskörébe tartozott.
Commenting on the controversial policy cuts in 2000/2001, WE-CONF8 states that " the decision on the policy cuts, and how these were to be distributed, was one for the Society's board to make.
Az FSA csak akkor tudott volna beavatkozni, ha a javasolt csökkentések vagy szerződéses jogokat vagy általánosságban a biztosítási kötvénytulajdonosok, illetve a biztosítási kötvénytulajdonosok bármely kategóriájának ésszerű elvárásait sértették volna (...)
The FSA would only have grounds to intervene if the proposed cuts breached either the contractual rights or the reasonable expectations of policyholders in general or any class of policyholder ...
Az EL által biztosítási kötvénytulajdonosai számára rendelkezésre bocsátott »kötvényérték« azonban a szerződéses érték és a ( diszkrecionális ) záró nyereségrészesedés kombinációja volt (...)
But the 'policy value' EL made available to its policyholders were a combination of the contractual value and the ( discretionary ) final bonus ...
Ez esetben a csökkentések a 2000. és 2001. évi alacsony befektetési megtérüléseket tükrözték, valamint nagyjából összhangban voltak azokkal a zuhanásokkal, amelyek akkoriban a nagyobb befektetési piacokon bekövetkeztek.”
In this case the cuts reflected the poor investment returns over 2000 and 2001 and were broadly in line with the falls in that period that occurred in the major investment markets."
A Hyman-ügy esetleges következményeinek nem megfelelő időben történő értékelésére vonatkozó állítások tekintetében a WE-CONF8 elmondja, hogy „ az FSA úgy vélte, hogy egy próbaügyben a bíróságon történő ítélethozatalra irányuló döntés ésszerű volt, mivelhogy az EL egyre több panaszt kapott a GAR kötvénytulajdonosoktól.
Referring to allegations of untimely assessment of possible consequences of the Hyman litigation, WE-CONF8 states that " the FSA considered the decision to seek judgement on a test case in the courts was reasonable, given that EL was faced with an increasing number of complaints from GAR policyholders.
Ahelyett, hogy ezekkel a panaszokkal egyenként foglalkozott volna, az EL egy precedens bizonyosságát akarta ”, emlékeztetve arra, hogy Lord Penrose is azt állapította meg, hogy „ nem lehet bírálni a Társaság igazgatótanácsát vagy ügyvezetését amiatt, hogy lépéseket tesznek annak érdekében, hogy megvizsgálják a felmerült jogi kérdéseket
Rather than dealing with these complaints individually, EL wanted the certainty of a precedent ", recalling how Lord Penrose had also found " no reasons to criticize the Society's board or executive management for taking steps to test the legal issues that had arisen
A dokumentumban arra a következtetésre jutottak, hogy az EL igazgatótanácsa „ rendkívüli terveket dolgozott ki az esetleges végkimenetelek széles körére vonatkozóan, azt állapítva meg, hogy legrosszabb esetben vevőt kell találni a társaság számára.”
It concluded saying that the EL board had " carried out contingency planning for a wide range of possible outcomes, identifying that in the worst case it would have to seek a buyer for the business."
Végül az egyesült királyságbeli szabályozók szabályozói mulasztását állítva a WE-CONF25 részletes jogi érveléssel alátámasztva azt mondja, hogy az egyesült királyságbeli szabályozók „ az 1982. évi ICA 45. cikkében előírt hatáskörök alkalmazásával be tudtak volna avatkozni és be is kellett volna avatkozniuk, mind 1994 júliusa előtt, mind pedig az után” annak érdekében, hogy helyrehozzák a túlzott mértékű nyereségrészesedés-kifizetések és GAR-ok jegyzése miatt az EL tevékenységeinek végzésében megmutatkozó súlyos hibákat.
Finally, alleging regulatory failure by UK Regulators, WE-CONF25 claims, with the support of detailed legal arguments, that the UK regulators " could and should have intervened, both before and after July 1994, resorting to powers provided under Section 45 of ICA 82 ", to rectify the serious deficiencies in EL's conduct of business due to over-bonusing and provision of GARs.
Különösen 1994. július 1-je után „helyezkedhettek volna arra az álláspontra, hogy a Társaság tevékenységeinek végzésében megmutatkozó hibák voltak annyira súlyosak, hogy indokolják a (módosított) törvény 11. cikke szerinti utasítást a hatékony és prudens irányítás elmulasztása miatt.
In particular, after 1 July 1994, they could have "taken the view that the deficiencies in the conduct of the Society’s business were so grave as to justify the giving of a direction under section 11 of the Act (as amended), on the ground of the absence of sound and prudent management.
Ha a szabályozó ezt tette volna, (...) élhetett volna a 45. cikk (2) bekezdésének a) pontjában a végső nyereségrészesedések megakadályozására vagy korlátozására vonatkozóan rá ruházott hatáskörrel.
Having done this, the regulator could ... have made use of the power conferred by section 45(2)(a) to prevent or restrict the payment of final bonuses.
Mivel úgy tűnik, nem kétséges, hogy a GAR-okkal kapcsolatban felmerült az Equitable jogi felelőssége, ezért a szabályozóknak a 45. cikk (2) bekezdésének d) pontja és a 35A. cikk megfontolása során azokat figyelembe kellett volna venniük (...)
As there seems to be no doubt that GARs gave rise to a legal liability on the part of Equitable, they would therefore have had to be taken into account in any consideration by the regulators of section 45(2)(d) and section 35A ...
A – 45. cikk (2) bekezdésében szereplő tilalmat nem számítva – legnyilvánvalóbb intézkedés, amelynek megtételét a szabályozók az Equitable-től követelhették volna, az lett volna, hogy előírják a Társaság számára, hogy szüntesse meg azt a gyakorlatot, amely a biztosítási kötvénytulajdonosok részéről ésszerű elvárásokat generál."
The most obvious action which the regulators could have required Equitable to take, not involving the prohibition in sub-section 45(2), would have been to require the Society to put a stop to the very practice that was producing the reasonable expectations on the part of policyholders."
Lásd WE-CONF25., 9-12., 18-20. pont.
see WE-CONF25, para.9-12, 18-20.
Mindent egybevetve nekem úgy tűnik, hogy amennyiben a szabályozók – a túlzott mértékű nyereségrészesedés-kifizetéssel kapcsolatos probléma felismerésével – határozottabban léptek volna fel az Equitable igazgatóságával szemben, igen valószínűtlen, hogy tényleg semmi nem történt volna, vagy hogy nem lehetett volna semmit tenni a problémával kapcsolatban.”
All in all, it seems to me that had the regulators, in recognition of a serious problem of over-bonusing, waved a big stick at the Equitable board it is very unlikely indeed that nothing would or could have been done about the problem."
1b) Az Egyesült Királyság szabályozóinak állítólagos akadályozó tevékenysége és az EL-lel való összejátszás
1b) Alleged obstruction by UK regulators and collusion with EL
CHASE GREY úr (WE9) és WEIR úr (WE6), kötvénytulajdonosok még erőteljesebb hozzáállást tanúsítanak, és azt állítják, hogy véleményük szerint a szabályozók összejátszottak és akadályozták az ügy feltárását, hogy szabályozói mulasztásukat és felelősségüket elrejtsék.
An even tougher stance was taken by policyholders Mr. CHASE GREY (WE9) and Mr. WEIR (WE6), arguing that, in their opinion, there was collusion and obstruction by the regulators to conceal their regulatory failure and responsibilities.
Különösen CHASE GREY úr (WE9) állította azt, hogy „ a nem garantált, nyereségrészesedéssel összekapcsolt életbiztosítási kötvények 1987-ben történt bevezetése kimerítette az angol precedensjog által meghatározott csalás céljából való összeesküvés fogalmát.
In particular, Mr. CHASE GREY (WE9) claimed that " the introduction of the non-guaranteed with-profits policy in 1987constituted a conspiracy to defraud, as defined by English Common Law.
Az ELAS tőkeelégtelenségét és a csalás céljából való összeesküvést a Pénzügyminisztérium és/vagy az FSA ésszerű vizsgálattal feltárhatta volna.
The deficient capital position of ELAS and the conspiracy to defraud were discoverable by the Treasury and/or FSA by reasonable inquiry.
A brit kormány (...) következesen homályosítva és ellenállóan járt el, hogy eltitkolja szabályozási mulasztását .”
The British Government ... has consistently acted by obfuscation and obstruction to conceal its failure of regulation ."
A WE-CONF6 azt állította, hogy „ egy megközelítőleg 15 éves időszak során (1987–2001) mind a Társaság, mind pedig az őket ellenőrző szabályozói szervezetek következetesen úgy jártak el, hogy összezavarják és megtévesszék a tényleges vagy potenciális kötvénytulajdonosokat.”
WE-CONF6 claimed that " over a period of approximately 15 years (1987-2001) both the Society and the regulatory organisations set over it, consistently acted in ways designed to confuse and deceive policyholders, whether actual or prospective."
NASSIM úr (WE7) elmondta, hogy „mivel szemet hunytak az 1990–1992 közötti időszakban meglévő bruttó tőkemegfelelési kockázatok fölött, a szabályozó ezt követően tagadó, önvédelmi politikát fogadott el, hogy eltitkolja a korábbi években végbement hivatali visszaélést, és hogy felmentse magát a felelősség alól akkor, amikor a nyereségrészesedéssel összekapcsolt alap összeomlása ténylegesen megmutatkozott.
Mr. NASSIM (WE7) specified that "having turned a blind eye to gross solvency risks in 1990-92, the Regulator adopted thereafter a self-protective policy of denial, to conceal the maladministration that had taken place in previous years, and to absolve itself of responsibility when the collapse of the WP Fund eventually manifested itself.
Az 1996–2002-es időszakban összejátszott abban, hogy a nyereségrészesedéssel összekapcsolt alap lezárásához vezető körülményeket a korábbi és sokkal súlyosabb, az 1982–1987-ig tartó időszakban zajló, túlzott mértékű nyereségrészesedés-kifizetések helyett az évjáradék-garanciákkal kapcsolatos problémáknak tulajdonítsa.”
It colluded throughout the period 1996-2002 in attributing the circumstances leading to the closure of the WP Fund to problems with Annuity Guarantees, rather than the earlier and far more serious over-bonusing of 1982-87."
A WE8-ban NASSIM úr azzal zárta, hogy „amikor a Lordok Háza határozata a GAR válságát meggyorsította, az ügyben lényeges felelősséggel rendelkező felek nagymértékben megrökönyödtek.
In WE8 Mr. NASSIM concluded that "when the GAR crisis was precipitated by the House of Lords judgement, there was widespread consternation among the many parties with an interested responsibility in the matter.
Persze egyikük sem kívánhatta, hogy a végül felmerülő tények által diktáltakon felüli mértékben írják az ő számlájára a helyzetet.
Naturally enough, none of them can have wished to be held any more accountable for the situation than the emergent facts might ultimately dictate.
Az események átfogó rendje erősen azt sugallja, hogy első ösztönös megérzésük az volt, hogy vizsgálják felül és fedezzék saját álláspontjukat, ami mellett aztán a helyzet pozitív kezelésére irányuló kötelezettségeik második helyre szorulhattak.
The overall pattern of events strongly suggests that their first instincts were to review and cover their respective positions, such that their obligations to manage the situation positively may have taken second place.
A kormány, a Pénzügyminisztérium és a szabályozók esetében ez különösen szerencsétlen volt ( ...)”.
In the case of the Government, Treasury and the regulators this was particularly unfortunate ...".
JOSEPHS úr (WE69) a hozzá nem értésre és/vagy összejátszásra vonatkozóan tett további állításokat, azt mondva, hogy „ az Equitable Life részéről az ügyfelei felé tett többszörös, szándékos csalásokat egy megközelítőleg 15 éves időszak során.
Additional allegations of incompetence and/or collusion were made by Mr. JOSEPHS (WE69) claiming a " multiple deliberate frauds on the part of Equitable Life against its customers, over a period of approximately 15 years.
Mivel a csalásokra vonatkozó kulcsfontosságú információk rendelkezésre álltak a szabályozó által előírt bevallásokban egy hosszabb időszak során, azt a következtetést kell levonnunk, hogy a szabályozók nagy mértékű szabályozói mulasztásban voltak vétkesek, amennyiben elmulasztották felhívni a miniszterek figyelmét arra, hogy mi történik és elmulasztották felhasználni kiterjedt hatásköreiket a helyzet javítására.”
Since the key information pointing to those frauds was available in the Regulatory Returns over an extended period of years, we must also conclude that the Regulators were guilty of gross regulatory failure, in failing to draw Ministers’ attention to what was happening and in failing to use their extensive powers to correct the situation."
Ennélfogva tehát a csalás megtörténését állítólag a szabályozók a következők miatt tették lehetővé vagy „a puszta hozzá nem értés miatt, amely abból a működésképtelen szerkezeti felépítésből eredt, amelyben a szabályozóknak dolgozniuk kellett, és amely nem megfelelő képzéssel és felügyelettel párosult, vagy pedig a – legvalószínűbb módon informális és nem megfelelően megfontolt, az Equitable Life számára a prudenciális szabályok szigorú alkalmazása alóli ideiglenes mentesség biztosítására irányuló miniszteri utasítás formájában megjelenő – összejátszás miatt (...)
Thus, fraud was allegedly permitted to happen by regulators either "due to sheer incompetence, flowing from the dysfunctional organisation structure under which the regulators were required to work, combined with inadequate training and supervision, or due to collusion, most probably in the form of an informal and inadequately considered Ministerial instruction to afford Equitable Life some temporary exemption from the strict application of the prudential regulations ...
Az a tény, hogy egy ilyen utasítás jogszerűtlen lett volna, megmagyarázhatja, hogy miért nem semmisítették meg soha !”
The fact that such an instruction would have been unlawful might explain why it was never rescinded!"
Az egyik ilyen elvárás egyszerűen az volt, hogy az igazgatók becsületesen működtessék a vállalkozást és tisztességesen foglalkozzanak a kötvénytulajdonosok különböző típusaival és generációival”.
One of those expectations was simply that Directors should run the business honestly and in such a way as to deal fairly between various types and generations of policyholders".
Végezetül JOSEPHS úr megkérdezte, hogy „ a biztosításmatematikusokkal és más biztosítási szakértőkkel működő szabályozói osztályok miért nem voltak képesek 15 évig feltárni az Equitable tevékenységeit övező, erősen bűzlő csalást, vagy ha ezt feltárták, hogyan kerülhették el az ilyen csalás forrásának feltárására irányuló hatékony intézkedéseket?”
In conclusion, Mr. JOSEPHS asked how " the regulatory departments, containing actuaries and other insurance experts, failed for 15 years to detect the strong stench of fraud which surrounded Equitable’s activities, or if they did detect it, how they avoided any effective action going after the source of that stench."
A H11 során BRAITHWAITE úr kijelentette, hogy számára nem volt kétséges, hogy „ (az Egyesült Királyság Pénzügyminisztériuma 1998-ban) felismerte a potenciális katasztrófa mélységét.
In H11, Mr. BRAITHWAITE stated that he had no doubt that " the depth of potential catastrophe was recognized (in 1998 by the UK Treasury).
Szerintem azóta az áthidaló terv az volt, hogy tagadják a vétkességet, elkerüljék a kártérítést és késedelmet késedelemre halmozzanak (...)”
I believe that since then the over-arching plan has been to deny culpability, avoid compensation and to cause delay after delay ..."
Azt állította továbbá, hogy „közvetlenül a Penrose-jelentés közzététele után az FSA folyamatos mentességeket biztosított az Equitable-nak a panaszok figyelmen kívül hagyása tekintetében, miközben zárt ajtók mögött készítették a Penrose-jelentésből eredő potenciális követelések elutasítására irányuló, összehangolt választ” , és ezt követően „ nem volt hajlandó közzétenni a Penrose-jelentésre vonatkozó utólagos értékelését, pusztán azt jelentette be 2004 júliusában, hogy arra a következtetésre jutott, hogy »nem valószínű, hogy a Penrose-jelentéssel kapcsolatos követelések sikeresek lennének.«” Hozzáfűzte, hogy a Pénzügyminisztérium, az FSA, az EL és az FOS
He further claimed that "immediately following the Penrose report's publication, the FSA granted consecutive waivers to Equitable to ignore complaints, whilst an orchestrated response was being planned behind closed doors to see off potential claims arising from Penrose" , and subsequently " refused to publish its post-evaluation on the Penrose report and merely announced in July 2004 its conclusion that 'Penrose-related claims were unlikely to succeed'."