natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Hivatkozik az 1999. január 1-jén a biztosítási szabályozással foglalkozó személyzet lebontására: „(...) a megközelítőleg 200 biztosítótársaság prudenciális szabályozásával foglalkozó személyzet teljes létszáma (…) nem érte el a 135-öt.
It refers to the breakdown of staff involved in the insurance regulation on 1 January 1999: “...the total number of staff involved in the prudential regulation of approximately 200 insurance companies (…) was less than 135.
Összehasonlításképpen: megközelítőleg 135 fő foglalkozott a 400 engedélyezett egyesült királyságbeli bank, építőipari társaság és a nem EU-s intézmények egyesült királyságbeli fióktelepeinek szabályozásával” (2.23.5. pont).
By way of comparison, there were approximately 135 staff involved in the regulation of 400 authorised UK banks, building societies and UK branches of non-EU institutions” (paragraph 2.23.5).
HOLMES úr (WE 84) szintén hitelt ad a Baird-jelentésnek, amikor bírálja a 90-es években a szabályozók számára rendelkezésre álló eszközök hiányát.
Mr. HOLMES (WE 84) also gives credence to the Baird report when criticizing the lack of means available to regulators during the 1990’s.
Ezen túlmenően kijelenti „ még a szabályozói források megfelelő szintjéről való döntésben a tagállamok által élvezett mérlegelés megengedésekor is kétségek támadnak afelől, hogy az Egyesült Királyság biztosította-e illetékes hatóságai számára a felügyelethez szükséges eszközöket, a közösségi jogszabályban 1992 novemberétől kezdve kifejezetten megállapított normát.
In addition, he states that “ even allowing for the discretion which Member States possess in deciding upon an appropriate level of regulatory resources, it must be open to doubt whether the UK provided its competent authorities with the means necessary for supervision, the standard explicitly laid down in the Community legislation since November 1992.
Egyrészről azt kell megtudni, hogy létszámát tekintve elégséges személyzetet szántak-e a feladatra.
On the one hand, it must be asked whether in numerical terms sufficient staff were devoted to the task.
Szintén a H1-ben LAKE úr azt állítja, hogy az 1LD 3LD-vel (10. cikk) módosított 23. cikkének (1), (2) és (3) bekezdése megköveteli a felügyelet céljaira szükséges éves beszámolókat és időszakos bevallásokat, valamint statisztikai dokumentumokat, amelyeknek lehetővé kel tenniük az illetékes hatóságok számára, hogy megtegyenek bármely olyan intézkedést, amely megfelelő és szükséges annak biztosításához, hogy a vállalkozás tevékenysége továbbra is megfelel az egyes tagállamokban – többek között a székhely szerinti tagállamban – meglévő jogszabályoknak.
Mr. LAKE, also in H1, argues that Articles 23(1), 23(2) and 23(3) of the 1LD as amended by the 3LD (Article 10) require annual accounts and the periodical returns, together with statistical documents, necessary for the purposes of supervision, which must enable the competent authorities to take any measures that are appropriate and necessary to ensure that the undertaking's business continues to comply with the laws in each Member State, including the home Member State.
LAKE úr azt is állítja, hogy az Egyesült Királyság egyszerűen nem hajtotta végre azokat a jogi követelményeket, amelyek lehetővé teszik a hatóságok számára a saját jogszabályai kötvénytulajdonosok tekintetében történő alkalmazásának ellenőrzését – annak ellenére, hogy ez megfelelő és szükséges –, és így megsértette a közösségi jogot.
Mr. LAKE also claims that the UK simply did not implement the legal requirements to enable the authorities to monitor the application of its own law in respect of PRE, despite its being appropriate and necessary, and thus breaching Community law.
Az egyesült királyságbeli szabályozási rendszer megfelelősége, eltérő nézetek
Adequacy of UK regulatory regime, differing views
Más tanúkkal ellentétben Charles THOMSON, az ELAS jelenlegi elnök-vezérigazgatója a H2-ben kijelenti, hogy „ az Egyesült Királyságban a szabályozók sok éven át igen széles hatáskörökkel rendelkeztek arra, hogy a társaságoknál kérdéseket tegyenek fel, továbbá jelentős hatáskörökkel rendelkeztek arra, hogy kivételes esetekben beavatkozzanak.
Contrary to other witnesses, Charles THOMSON, current CEO of ELAS states in H2 that " for many years the Regulators in the UK had very extensive powers to raise questions with companies and considerable powers to intervene in exceptional cases.
Különösen a miniszter rendelkezett a beavatkozásra irányuló hatáskörrel abban az esetben, ha a kötvénytulajdonosok vagy leendő kötvénytulajdonosok ésszerű elvárásai nem teljesültek.
Specifically, the Secretary of State had the power to intervene if the reasonable expectations of policyholders or prospective policyholders were not being met.
Röviden: véleményem szerint az egyesült királyságbeli, megfelelő szabályozók az egységes szerkezetbe foglalt életbiztosítási irányelv következtében bevezetett változtatások előtt és után is elégséges hatáskörökkel rendelkeztek a hatékony szabályozáshoz. ”
In short, my view is that the relevant regulators in the UK both before and after the changes made as a consequence of the consolidated life directive had sufficient powers to regulate effectively. "
A Pénzügyminisztérium részéről Clive MAXWELL úr a H4-ben elismeri azt a tényt, hogy „problémák voltak az akkoriban hatályos szabályozási rendszerrel.
Mr Clive MAXWELL from HMT in H4 acknowledges the fact that there were "problems with the regulatory system in place at the time.
Nem az volt a baj, hogy az egyes irányelveket – például a harmadik életbiztosítási irányelvet – nem ültették át megfelelően; hanem az – mai ésszel –, hogy a hatályos rendszer nem volt korszerű: nem ez volt szükségképpen az alkalmazandó optimális rendszer.”
It is not that individual directives – the Third Life Directive, for example – were not transposed properly; rather, with the benefit of hindsight, the system in place was not modernised: it was not necessarily the optimum system to be in place."
A szabályozók forráshiánya nem jelenti szükségképpen azt, hogy az Egyesült Királyság megközelítése nem volt megfelelő
Under-resourcing of regulators not necessarily means UK approach was inappropriate
A 3LD 10. cikke kimondja, hogy az illetékes hatóságoknak rendelkezniük kell azokkal a hatáskörökkel és eszközökkel, hogy bármilyen „intézkedést meghozhassanak annak biztosítására, hogy (…) megakadályozzon vagy megszüntessen minden, a biztosított személyek érdekeit sértő szabálytalanságot”.
Article 10 of the 3LD states that competent authorities must have ‘the power and the means to take any measures to prevent or remedy any irregularities prejudicial to the interests of the assured persons’.
Ennélfogva nem rendelkeztek a feladataik elvégzéséhez szükséges „eszközökkel”. „Következésképpen a bizottság szerintem jól tenné, ha óvakodna egy olyan következtetés levonásától, hogy – mivel a különböző tagállamok különböző megközelítéseket alkalmaztak – az Egyesült Királyság megközelítése nem volt megfelelő. ”
“As a result, I think the committee would do well perhaps to be cautious in reaching a conclusion that, because a different approach was taken in different Member States, that the UK ’s approach was not appropriate. ”
Ezt a nézetet a H4-ben Clive MAXWELL is osztja, aki a szabályozók forrásaival kapcsolatos kérdések véleményezése során azt mondja, hogy „Lord Penrose a jelentésében felhívja a figyelmet olyan kérdésekre, mint például a különböző időpontokban hatályos szabályozási rendszer egyes vonatkozásainak finanszírozása.
This view was supported by Clive MAXWELL in H4, who, when commenting on resourcing issues of the regulators, says that "in his report, Lord Penrose draws attention to some issues such as the resourcing of certain aspects of the regulatory system in place at various points in time.
Úgy vélem azonban, hogy nyugodtan elmondható, hogy megjegyzései utólagos bölcselkedések és számos módon a szabályozás erőteljesebb formájának szükségességére vonatkozó saját véleményét tükrözik. [...]
However, I think it is fair to say that his comments were made with the benefit of hindsight and in many ways reflected his own views about the need for a stronger form of regulation. [...]
Úgyhogy a finanszírozásra vonatkozó ilyen jellegű megjegyzéseket erre figyelemmel kell nézni”.
So those sorts of comments about resourcing need to be seen in that light".
18. cikk – Biztosítástechnikai tartalékok; 25. cikk – Szavatoló tőke
Article 18 – Technical provisions; Article 25 – Solvency margin
Az egyesült királyságbeli rendszer nem tartja tiszteletben az irányelv szándékát
UK system not respecting intention of the Directive
JOSEPHS úr (H2) úgy véli, hogy az irányelv szándéka az volt, hogy a biztosítási szerződéseket nagyon óvatosan értékeljék a kötelezettségek kiszámításához.
Mr JOSEPHS (H2) believes that the intention of the Directive was that contracts of insurance should be very carefully valued to compute the liabilities.
Ennek minden egyes szerződésosztály pontos megfogalmazásán kell alapulnia.
This should be based on the precise wording of each class of contract.
JOSEPHS úr úgy véli, hogy „ az egyesült királyságbeli rendszer ezt egyáltalán nem tette meg: a különböző dolgokra – azaz a szabályozó személyzete mit látott, mit tett és így tovább – szentelt időmennyiséget megítélve ”.
Mr JOSEPHS believes that " the UK system was not doing that at all, judging by the evidence of the amount of time given to various things - i.e., what the regulator's staff saw, what they did and so on ".
Nem tartották be a 3LD 18. és 25. cikkét?
Articles 18 and 25 of 3LD not respected?
A tőkemegfelelés kiszámítására alkalmazott különféle módok
Different ways to calculate solvency
JOSEPHS úr a H2-ben ezt a nézetet meg is erősíti, azt állítva, hogy a 3LD biztosítástechnikai tartalékokról szóló 18. cikkét nem tartották be, mivel „ az Equitable ragaszkodott ahhoz, hogy valamennyi kötvényt ugyanúgy kezeljék, függetlenül attól, hogy azok „meghatározott szolgáltatásra” vonatkozó szerződésekként vagy – későbbi formájában – „befektetési” szerződésekként íródtak .”
Mr. JOSEPHS, in H2, also reinforces this view by claiming that Article 18 of the 3LD on technical provisions was not respected given that " Equitable insisted on treating all policies alike, whether they were written as ‘defined benefit’ contracts, or in the later form as ‘investment’ contracts ."
A 18. cikk kötelezővé teszi, hogy ez a jog tükröződjön az ilyen kötvények vonatkozásában kiszámított kötelezettségekben, ami – JOSEPHS úr szerint – nem történt meg.
Article 18 makes it an obligation that this right be reflected in the calculated liabilities for those policies, which, according to Mr. JOSEPHS, was not the case.
Azzal zárja, hogy ez „ lehetővé tette az eszközök folyamatos átáramoltatását az újabb kötvénytulajdonosoktól a favorizált partnerek számára. ”
He concludes that it " enabled the continued transfer of assets from holders of the newer policies to the favoured cohorts. "
Christopher DAYKIN kormányzati biztosításmatematikus, a Kormányzati Biztosításmatematikai Hivatal vezetője a H4-ben azonban azt állítja, hogy „a tartalékolási alap tekintetében az Equitable Life bruttó biztosítási díj tartalékolási megközelítést fogadott el, amely különbözött a legtöbb társaság által alkalmazott megközelítéstől, de bizonyítania kellett, hogy a nettó biztosítási díj tartalékolási követelménnyel egyenértékű az, amit csinál.
However, Christopher DAYKIN, Government Actuary, Head of GAD, claims in H4 that "as regards the reser ving basis, Equitable Life adopted a gross premium reserving approach, which was different to the approach used by most other companies but it had to demonstrate the equivalence of what it was doing to the net premium reserve requirement.
Ezt mindig kielégítően sikerült megtennie.
It always succeeded in doing that satisfactorily.
Tehát tartalékai – legalább is 1998-ig – mindig összhangban voltak a szabályzatok követelményeivel.”
So its reserves – at least up until 1998 – were always in line with the requirements of the regulations."
A minimális tőkemegfelelési követelményről szóló 25. cikk megköveteli, hogy a társaságok a kötelezettségeiket meghaladó eszközökkel rendelkezzenek, amely legalább egyenértékű a szavatoló tőke követelménnyel.
Article 25 on the minimum solvency requirement requires a company to have an excess of assets over liabilities, at least equivalent to the solvency margin requirement.
Úgy tűnik azonban, hogy a tőkemegfelelés kiszámításának különböző módjai vannak.
However, it seems there are different ways of calculating solvency.
A FSA-tól David STRACHAN a H4-ben megpróbálja tisztázni a kérdést és a következőt mondja: „Az Equitable mindig fizetőképes volt, szabályozó által előírt bevallásaiban pedig mindig azt jelentette, hogy megfelel törvényes tőkemegfelelési követelményeinek.
David STRACHAN, FSA tries to clarify the issue in H4 by saying that "Equitable has always been solvent and in its regulatory returns it has always reported that it is currently meeting its regulatory solvency requirements.
Valójában legalább három különböző alapot használnak: a Chris Daykin által leírt megközelítés jellemezte a 90-es évek jó részében a rendszert és az összhangban volt a harmadik életbiztosítási irányelvvel; van egy olyan számítási alap is, amelyet Lord Penrose adott elő jelentésében és amely az Equitable által a saját céljaiból előállított számadatokon alapult – e számadatokat nem bocsátották a szabályozó rendelkezésére; a harmadik – a jelenlegi – alap az FSA új, valós tőkemegfelelési követelménye”.
There are, in fact, at least three different bases that are used: the approach Chris Daykin has described which characterised the regime for much of the 1990s and was consistent with the Third Life Directive; there is a basis of calculation which was produced by Lord Penrose in his report that was based on figures produced by Equitable for its own purposes – those figures were not provided to the regulator; the third basis, which is the current basis, is the FSA’s new realistic solvency requirements".
Egy tagnak a H5 során feltett kérdésére adott válaszában azonban Stuart BAYLISS, az Annuity Direct ügyvezető igazgatója azt mondja, hogy az egyesült királyságbeli szabályozók „jó ideig bevették, amit az Equitable a szavatoló tőkéről mondott.
However, answering a Member's question during H5, Stuart BAYLISS, Managing Director of Annuity Direct, says that the UK regulators "had been buying Equitable’s story on solvency margins for a very long time.
Ez egészen az új értékesítések ábrázolásáig visszanyúl: mindaddig, amíg új értékesítéseket produkálsz, hogy ezzel megbirkózz, addig rendben vagy.
It goes back to that illustration on new sales: as long as you are generating new sales to cope with it, then you are OK.
Ha az új üzletkötések száma elég nagy, be lehet tömni a rést.
If your new business is big enough, you can backfill the hole.
Ők bizonyos mértékben ezt tették, néhány szabályozónak pedig ezt vélhetően látnia kellett.
That is what they were doing and, to a certain extent, some of the regulators presumably must have seen that.
Nem tudom elképzelni, hogy ezt ne tették volna meg, mivel ez olyasvalami, ami esetében a társaság növekedési sémája megkövetelte, hogy tovább nőjenek”.
I cannot imagine that they could not have done, because it was something that the growth pattern of the company required them to keep growing".
A Bizottság részéről Alan BEVERLY szintén erre az érvelésre alapoz a H6-ban a biztosítási garanciarendszerekre való hivatkozással: „az Equitable Life-ügyben az a lényeg, hogy az Equitable Life nem vált fizetésképtelenné, nem bukott meg.
Alan BEVERLY, from the Commission, also builds on this point in H6, with reference to insurance guarantee schemes: "the point on the Equitable Life case is that Equitable Life did not become insolvent, it did not fail.
Ezért még a meglévő kompenzációs rendszer – az egyesült királyságbeli biztosítási garanciarendszer – sem jött be a képbe az Equitable Life esetében. [...]
Therefore, even the existing compensation scheme – the insurance guarantee scheme in the UK – did not come into play in the case of Equitable Life. [...]
Ennélfogva tehát még ha lett is volna harmonizált biztosítási garanciarendszert létrehozó európai szintű irányelv, távolról sem egyértelmű, hogy azt alkalmazni kellett volna-e az Equitable Life ügyében, mivel nem történt fizetésképtelenség vagy bukás mint olyan”.
Therefore, even if there had been a directive at European level setting up a harmonised insurance guarantee scheme system, it is far from clear that would have been relevant in the case of Equitable Life because there was no insolvency or failure as such".
A szegényes tartalékolás miatti tartós tőkeelégtelenség
Persistent asset shortfall due to poor reserving
A biztosítástechnikai tartalékokról szóló 18. cikk kérdése vonatkozásában a WE 79 (a befektetői szövetség dokumentuma a tőkeelégtelenségről) hasznos betekintést nyújt abba, amiről azt állítják, hogy az ELAS helyzete kialakulásának oka volt.
On the issue of Article 18 on Technical provisions, WE 79 (Paper by Investors Association on asset shortfall) gives useful insight into what it claims were the causes for ELAS' situation.
A dokumentumban azt állítják, hogy „az Egyesült Királyságban működtetett prudenciális rezsim legfontosabb gyengesége az volt, hogy nem rendelkezett a jövőbeni befektetési megtérüléseknek az e megtérülésekre jogosult emberek – nevezetesen a „befektetési kötvények” tulajdonosai – számára történő kifizetéséről.
The paper states that "the key weakness in the prudential regime as operated in the UK was that it made no provision for paying future investment returns to the people who were entitled to those returns, namely the policyholders of ‘investment policies’.
A szabályokat szándékosan túl homályosan határozták meg, azzal, hogy a jövőbeni nyereségrészesedésekről való rendelkezésre vonatkozó döntés meghozatalát a biztosításmatematikus szeszélyére bízták.
The rules were deliberately left vague with the decision on provision for future bonuses left at the whim of the Actuary.
Az ilyen rendelkezések hiányának következményei azonban egyáltalán nem voltak homályosak, mivel e rendelkezések hiányában a nyereségrészesedéssel összekapcsolt életbiztosítási alap szinte teljesen biztosan összeomlott volna.”
However the consequences of not making such provisions were not vague at all, since in the absence of those provisions the with-profits fund would almost certainly fail."
A jelentés azon a véleményen van, hogy az ELAS-on átívelő probléma a tényleges kötelezettségekhez mért eszközök súlyos hiánya volt.
The report is of the opinion that the overarching problem at ELAS was a massive shortage of assets, as measured against the realistic liabilities.
Ez az eszközhiány legkésőbb 1985 óta mindaddig tartósan fennállt, amíg az Equitable 2000 végén be nem fagyasztotta az új szerződések megkötését.
This asset shortage persisted from 1985 at the latest, up until the point when Equitable closed to new business at the end of 2000.
Az eszközhiány a következő elemekből állt:
It was made up of the following elements:
„A) a jövőbeni garantált nyereségrészesedések megfelelő módon való lehetővé tételének hiánya, amely eredményekre a befektetési kötvénytulajdonosok szerződés alapján jogosultak voltak;
"A) Failure to allow properly for future guaranteed bonuses to which holders of investment policies were contractually entitled;
B) a szerződésekben (mint például a hírhedt GAR-ok esetében) a garanciára vonatkozó, megfelelő rendelkezés hiánya;
B) Failure to make proper provision for guarantees in the contracts (such as the notorious GARs);
C) a már szétosztott, nem garantált nyereségrészesedésekkel kapcsolatos, látható rendelkezés hiánya;
C) Failure to make any visible provision for non-guaranteed bonuses already allotted;
D) a törvényes szabályok (és valószínűleg a szakmai útmutató) túlságosan liberális és öncélú értelmezése.”
D) An excessively liberal and self-serving interpretation of the Statutory Rules (and possibly the Professional Guidance)."
A jelentés azt a következtetést vonja le, hogy az 1999–2000-es időszak egészében tartós volt az eszközhiány, amely 5 milliárd GBP-tól 7 milliárd GBP-ig terjedt „az állítólag »nem garantált«, »végső nyereségrészesedésekre« irányuló rendelkezések kivételével, azon tény ellenére, hogy a kötvénytulajdonosoknál azt az elvárást idézték elő, hogy e nyereségrészesedéseket – mindössze az alapból való távozásuk időpontjában meglévő piaci állapottól függően – szintén ki fogják fizetni.
The report concludes that, throughout the period 1990 to 2000, there was a persistent asset shortage ranging from around £5 billion to around £7 billion excluding "any provision for the ‘Final Bonuses’, which it was claimed were ‘non-guaranteed’, despite the fact that policyholders had been led to expect that those bonuses would also be paid, depending only on the state of the markets at the time of leaving the Fund.
Valójában a teljes végső nyereségrészesedést a kérdéses időpontban semmilyen eszköz nem fedezte. [...]
In effect, the whole of final bonus was uncovered by any assets throughout the period in question. [...]
A szóban forgó összegek tekintélyes mértékűek voltak, becsléseink szerint azok az 1990-ben meglévő 3 milliárd GBP-ról a 2000-ben meglévő 11 milliárd GBP-ra emelkedtek, átlaguk pedig nagyjából a kérdéses 11 év során az eszközök 45%-át tette ki.”
The sums in question were substantial, and we estimate them to have increased from around £3 billion in 1990 to £11 billion in 2000, averaging about 45% of assets over the 11 years in question."
Tartalékok hiánya a végső nyereségrészesedések vonatkozásában: az Egyesült Királyság jogában meglévő választási lehetőség hátrányos volt
No reserves for terminal bonuses: choice of option in UK law was detrimental
Nicholas BELLORD a H2-ben azt mondja: a harmadik életbiztosítási irányelv megfogalmazásakor észrevették, hogy szigorúbb tartalékolási követelményeket javasolnak, az Egyesült Királyság küldöttsége pedig támogatta e szigorúbb követelményeket.
Nicholas BELLORD states in H2 that " w hen it came to the third life directive being drafted, it was found that stricter reserving requirements were being proposed, and the UK delegation was supporting these stricter requirements.
A Pénzügyminisztérium – a szabályozók – azonban rájöttek, hogy ha az irányelv a tervezett formában valósul meg, úgy kiderülhet az igazság az Equitable-lel kapcsolatban, így tehát – azzal, hogy a tartalékképzést opcionálissá tették – elejét vették az elgondolásnak (…).
However, the Treasury, the regulators, realised that if this directive went ahead as drafted, it might reveal the truth about Equitable and therefore they scotched the idea by making the reserving optional (…).
A WE 26 (Burgess Hodgson-jelentés az EMAG részére) azt is kifejti, hogy nem tartalékoltak a végső nyereségrészesedésekre sem és ismerteti ennek következményeit is.
WE 26 (Burgess Hodgson report for EMAG) also explains how no reserves were put aside for terminal bonuses and the consequences thereof.
Kifejti, hogy a szabályozó részére az ELAS által benyújtott számviteli adatok nem tartalmazták a végső nyereségrészesedésekre irányuló rendelkezést.
It explains how the accounting figures supplied to the Regulator by ELAS did not include any provision for terminal bonuses.
A szabályozó ésszerűen felbecsülhette volna, hogy e célból a határértéknek 20% közelében kellett volna lennie.
He might reasonably have estimated that for this purpose the margin would need to be nearer 20%.
Röviden: a szabályozót meg kell kérdezni, hogy tudta-e (vagy tudnia kellett volna-e), hogy az Equitable Life eszközei 1993 után egyik évben sem fedezték az igazgató nyereségrészesedés-bejelentéseit.
In short, the Regulator must be asked whether he knew (or should have known) that Equitable Life’s assets did not cover the Director’s bonus declarations in any year after 1993.