natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Adverse reactions considered as drug-related reported in patients treated with sitagliptin occurring in excess (> 0.2% and difference > 1 patient) of that in patients treated with placebo are listed below (Table 1) by system organ class and frequency.
A szitagliptinnel kezelt betegek esetében a placebóval kezelt betegek csoportjához képest gyakrabban el forduló (> 0, 2% és > 1 beteg különbség), gyógyszerrel összefügg nek tekintett mellékhatások az 1. táblázatban szervrendszer és gyakoriság szerint vannak felsorolva.
Frequencies are defined as: very common (≥ 1/ 10); common (≥ 1/ 100, < 1/ 10); uncommon (≥ 1/ 1000, < 1/ 100); rare (≥ 1/ 10000, < 1/ 1000); and very rare (< 1/ 10000).
Az el fordulási arányok meghatározása a következ: nagyon gyakori (1/ 10); gyakori (1/ 100 - < 1/ 10); nem gyakori (1/ 1000 - < 1/ 100); ritka (1/ 10 000 - < 1/ 1000); és nagyon ritka (< 1/ 10 000).
Frequency of adverse reaction by treatment regimen
A mellékhatások gyakorisága a terápiás rezsim függvényében
Sitagliptin with Sitagliptin with Sitagliptin with 1 2
Szitagliptin Szitagliptin Szitagliptin
Sitagliptin with
Szitagliptin
Metformin
(pioglitazon) 4
a Sulfonylurea
Nagyon gyakori Nagyon gyakori
Metformin and a a PPARγ Agent Sulfonylurea3 (pioglitazone)4
Gyakori
Nervous system disorders somnolence
Általános tünetek
General disorders peripheral oedema
szulfonilureával2 metforminnal és
In clinical trials of TESAVEL as monotherapy and sitagliptin as part of combination therapy with metformin or pioglitazone, rates of hypoglycaemia reported with sitagliptin were similar to rates in patients taking placebo.
(pioglitazon) 4 Laboratóriumi vizsgálatok eredményei csökkent Nem gyakori vércukorszint * A TESAVEL- t monoterápiában vagy a szitagliptint metforminnal illetve pioglitazonnal kombinált terápiában alkalmazó klinikai vizsgálatokban a szitagliptin- kezelés során jelentett hipoglikémiás esetek aránya hasonló volt a placebót szed betegek körében jelentett arányhoz.
1 In this placebo-controlled 24-week study of sitagliptin 100 mg once daily in combination with metformin, the incidence of adverse reactions considered as drug-related in patients treated with sitagliptin/ metformin compared to treatment with placebo/ metformin was 9.3% and 10.1%, respectively.
1 E 24 hetes placebo- kontrollos vizsgálat során, melyet a metforminnal kombinációban, napi egyszer adott 100 mg szitagliptinnel végeztek, a gyógyszerrel összefügg nek értékelt mellékhatások el fordulási aránya a szitagliptin/ metforminnal kezelt betegek között 9, 3%, míg a placebo/ metforminnal kezelt betegek között 10, 1% volt.
5 In an additional 1-year study of sitagliptin 100 mg once daily in combination with metformin, the incidence of adverse reactions considered as drug-related in patients treated with sitagliptin/ metformin compared to sulphonylurea/ metformin was 14.5% and 30.3%, respectively.
Egy további 1 éves vizsgálat során, melyben napi egyszer 100 mg szitagliptint metforminnal kombinációban alkalmazták, a gyógyszerrel összefügg mellékhatások el fordulási aránya a szitagliptin/ metforminnal kezelt betegek között 14, 5%, míg a szulfonilurea/ metforminnal kezelt betegek között 30, 3% volt.
In pooled studies of up to 1 year in duration comparing sitagliptin/ metformin to a sulphonylurea agent/ metformin, adverse reactions considered as drug-related reported in patients treated with sitagliptin 100 mg occurring in excess (> 0.2% and difference > 1 patient) of that in patients receiving the sulphonylurea agent are as follows: anorexia (Metabolism and nutritional disorders; frequency uncommon) and weight decreased (Investigations; frequency uncommon).
A legfeljebb 1 évig tartó, a szitagliptin/ metformint a szulfonilurea/ metforminnal összehasonlító vizsgálatokat összesítve a gyógyszerrel összefügg nek tekintett mellékhatások, melyek a 100 mg szitagliptinnel kezelt betegek között gyakrabban fordultak el (> 0, 2% és > 1 beteg különbség), mint a szulfonilureával kezelt betegekben, a következ k voltak: anorexia (Anyagcsere - és táplálkozási betegségek és tünetek; nem gyakori) és testsúlycsökkenés (Laboratóriumi vizsgálatok eredményei; nem gyakori).
2 In this 24-week study of sitagliptin 100 mg once daily in combination with glimepiride, the incidence of adverse reactions considered as drug-related in patients treated with sitagliptin/ glimepiride compared to treatment with placebo/ glimepiride was 11.3% and 6.6%, respectively.
2 E 24 hetes vizsgálat során, melyben a naponta egyszer adott 100 mg szitagliptin és glimepirid kombinációját vizsgálták, a gyógyszerrel összefügg nek értékelt mellékhatások el fordulási aránya a szitagliptin/ glimepiriddel kezelt betegek között 11, 3%, míg a placebo/ glimepiriddel kezelt betegek között 6, 6% volt.
3 In this 24-week study of sitagliptin 100 mg once daily in combination with glimepiride and metformin, the incidence of adverse reactions considered as drug-related in patients treated with sitagliptin in combination with glimepiride/ metformin compared to treatment with placebo in combination with glimepiride/ metformin was 18.1% and 7.1%, respectively.
3 E 24 hetes vizsgálat során, melyben a naponta egyszer adott 100 mg szitagliptin és glimepirid valamint metformin kombinációját vizsgálták, a gyógyszerrel összefügg nek értékelt mellékhatások el fordulási aránya a szitagliptin és glimepirid/ metformin kombinációjával kezelt betegek között 18, 1%, míg a placebo és glimepirid/ metforminnal kezelt betegek között 7, 1% volt.
4 In this 24-week study of the combination of sitagliptin 100 mg once daily and pioglitazone, the incidence of adverse reactions considered as drug-related in patients treated with sitagliptin/ pioglitazone compared to patients treated with placebo/ pioglitazone was 9.1% and 9.0%, respectively.
4 Egy 24- hetes vizsgálat során, melyben a napi egyszer adott 100 mg szitagliptin és pioglitazon kombinációját vizsgálták, a gyógyszerrel összefügg nek értékelt mellékhatások el fordulási aránya a szitagliptin/ pioglitazonnal kezelt betegek között 9, 1%, míg a placebo/ pioglitazonnal kezelt betegek között 9, 0% volt.
In addition, in monotherapy studies of up to 24 weeks in duration of sitagliptin 100 mg once daily alone compared to placebo, adverse reactions considered as drug-related reported in patients treated with sitagliptin in excess (> 0.2% and difference > 1 patient) of that in patients receiving placebo are headache, hypoglycaemia, constipation, and dizziness.
Továbbá, a legfeljebb 24 hétig tartó és a napi egyszer 100 mg szitagliptint a placebóval összehasonlító monoterápiás vizsgálatok során a gyógyszerrel összefügg nek tekintett mellékhatások, melyek el fordulási gyakorisága a szitagliptinnel kezelt betegek esetében meghaladta (> 0, 2% és > 1 beteg különbség) a placebóval kezelt betegekben észlelteket, a fejfájás, a hipoglikémia, a székrekedés és a szédülés voltak.
In addition to the drug-related adverse experiences described above, adverse experiences reported regardless of causal relationship to medication and occurring in at least 5% and more commonly in patients treated with TESAVEL included upper respiratory tract infection and nasopharyngitis.
A fent ismertetett, gyógyszerrel összefügg mellékhatásokon kívül az ok- okozati viszony feltüntetése nélkül jelentett mellékhatások között – melyek a TESAVEL- lel kezelt betegeknél gyakrabban legalább 5% - uknál léptek fel – szerepel a fels légúti fert zés és a nasopharyngitis.
Additional adverse experiences reported regardless of causal relationship to medication that occurred more frequently in patients treated with TESAVEL (not reaching the 5% level, but occurring with an incidence of > 0.5% higher with TESAVEL than that in the control group) included osteoarthritis and pain in extremity.
Az ok- okozati viszony feltüntetése nélkül jelentett további mellékhatások között, melyek a TESAVEL- lel kezelt betegek esetében gyakrabban fordultak el – az 5% - os arányt nem érték el, de a TESAVEL- lel kezelt csoportban a kontrollcsoporthoz képest 0, 5% - kal gyakrabban fordult el – szerepel az osteoarthrosis és a végtagfájdalom.
In a 24-week study of initial combination therapy with sitagliptin and metformin administered twice daily (sitagliptin/ metformin 50 mg/ 500 mg or 50 mg/ 1000 mg), the overall incidence of adverse reactions considered as drug-related in patients treated with the combination of sitagliptin and metformin compared to patients treated with placebo was 14.0% and 9.7%, respectively.
6 Egy 24 hetes vizsgálat során, melyet a napi kétszer adott szitagliptin és metformin (szitagliptin/ metformin 50 mg/ 500 mg vagy 50 mg/ 1000 mg) kezdeti kombinációs terápiájának alkalmazásával végeztek, a szitagliptin és metformin kombinációját szed betegeknél el forduló, a gyógyszerrel összefügg nek értékelt mellékhatások teljes el fordulási aránya 14, 0% volt, szemben a placebóval kezelt betegek között megfigyelt 9, 7% - kal.
The overall incidence of adverse reactions considered as drug-related in patients treated with the combination of sitagliptin and metformin was comparable to metformin alone (14.0% each) and greater than sitagliptin alone (6.7%), with the differences relative to sitagliptin alone primarily due to gastrointestinal adverse reactions.
A szitagliptin és metformin kombinációját szed betegek között el forduló, a gyógyszerrel összefügg nek értékelt mellékhatások teljes el fordulási aránya hasonló volt, mint a metformint önmagában szed knél (mindegyik 14, 0%) és magasabb, mint a szitagliptint önmagában szed knél (6, 7%).
Across clinical studies, a small increase in white blood cell count (approximately 200 cells/ microl difference in WBC vs. placebo; mean baseline WBC approximately 6600 cells/ microl) was observed due to an increase in neutrophils.
A klinikai vizsgálatok során a neutrofilek számának emelkedése miatt a fehérvérsejtszám enyhe növekedését figyelték meg (a placebóhoz képest hozzávet leg 200 sejt/ mikroliter fehérvérsejtszám különbség; a kiindulási átlag fehérvérsejtszám hozzávet leg 6600 sejt/ mikroliter).
This observation was seen in most but not all studies.
E jelenség a legtöbb – bár nem mindegyik – vizsgálatban megfigyelhet volt.
This change in laboratory parameters is not considered to be clinically relevant.
A laboratóriumi paraméterek ezen változása nem tekinthet klinikailag relevánsnak.
No clinically meaningful changes in vital signs or in ECG (including in QTc interval) were observed with TESAVEL treatment.
A TESAVEL- lel történ kezelés során a vitális jelek vagy az EKG (beleértve a QTc intervallumot is) terén klinikailag jelent s eltérések nem mutatkoztak.
6 Post-marketing Experience:
A forgalomba hozatalt követ tapasztalatok:
During post-marketing experience the following additional side effects have been reported (frequency not known): hypersensitivity reactions including anaphylaxis, angioedema, rash, urticaria, and exfoliative skin conditions including Stevens-Johnson syndrome (see section 4.4).
A forgalomba hozatalt követ en a következ mellékhatásokat jelentették (gyakoriság nem ismert): túlérzékenységi reakciók, beleértve az anafilaxiát, angioedemát, kiütéseket, urticariát, valamint exfoliatív b relváltozások, beleértve a Stevens– Johnson szindrómát (lásd 4. 4 pont).
During controlled clinical trials in healthy subjects, single doses of up to 800 mg sitagliptin were generally well tolerated.
Az egészséges résztvev kkel folytatott kontrollált klinikai vizsgálatok során, a legfeljebb 800 mg, egyszeri szitagliptin dózis általában jól tolerálható volt.
Minimal increases in QTc, not considered to be clinically relevant, were observed in one study at a dose of 800 mg sitagliptin.
Egy vizsgálatban a szitagliptin 800 mg- os adagja mellett minimális, klinikailag nem releváns mérték QTc emelkedést figyeltek meg.
In clinical studies, approximately 13.5% of the dose was removed over a 3- to 4-hour hemodialysis session.
A klinikai vizsgálatokban a dózis hozzávet leg 13, 5% - a volt eltávolítható egy 3- 4 órás hemodialízis kezelés során.
Prolonged hemodialysis may be considered if clinically appropriate.
Amennyiben klinikailag indokolt, fontolóra kell venni a hosszabb ideig tartó hemodialízis lehet ségét.
TESAVEL is a member of a class of oral anti-hyperglycaemic agents called dipeptidyl peptidase 4 (DPP-4) inhibitors.
A TESAVEL a dipeptidil- peptidáz- 4 (DPP- 4) - inhibitorként ismert orális antidiabetikumok osztályának tagja.
Incretin hormones, including glucagon-like peptide-1 (GLP-1) and glucose-dependent insulinotropic polypeptide (GIP), are released by the intestine throughout the day, and levels are increased in response to a meal.
Az inkretin hormonokat – beleértve az 1. típusú glukagonszer peptidet (GLP- 1) és a glükózdependens inzulinotróp polipeptidet (GIP) – a bél egész nap termeli, és szintjük az étkezést követ en megn.
When blood glucose concentrations are normal or elevated, GLP-1 and GIP increase insulin synthesis and release from pancreatic beta cells by intracellular signaling pathways involving cyclic AMP.
Normális vagy emelkedett vércukor- koncentráció esetén a GLP- 1 és a GIP, a ciklikus AMP- vel m köd intracelluláris jelátvitelen keresztül fokozzák a pancreas béta- sejtjeiben az inzulin termelését és felszabadulását.
Treatment with GLP-1 or with DPP-4 inhibitors in animal models of type 2 diabetes has been demonstrated to improve beta cell responsiveness to glucose and stimulate insulin biosynthesis and release.
A GLP- 1 vagy a DPP- 4- inhibitorokkal történ kezelés a 2- es típusú diabeteses állatokkal végzett kísérletek során javította a béta- sejtek glükózzal szemben mutatott válaszkészségét, valamint stimulálta az inzulin bioszintézisét és felszabadulását.
With higher insulin levels, tissue glucose uptake is enhanced.
A magasabb inzulinszint mellett megélénkül a
For both GLP-1 and GIP, stimulation of insulin release is enhanced as glucose rises above normal concentrations.
Mind a GLP- 1, mind a GIP esetében az inzulinfelszabadulás stimulálása feler södik, ahogy a glükózkoncentráció a normális fölé emelkedik.
The activity of GLP-1 and GIP is limited by the DPP-4 enzyme, which rapidly hydrolyzes the incretin hormones to produce inactive products.
A GLP- 1 és GIP aktivitását a DPP- 4 enzim korlátozza, mely gyorsan hidrolizálja az inkretin hormonokat, így inaktív termékek képz dnek.
In patients with type 2 diabetes with hyperglycaemia, these changes in insulin and glucagon levels lead to lower hemoglobin A1c (HbA1c) and lower fasting and postprandial glucose concentrations.
2- es típusú diabetesben szenved, hiperglikémiás betegeknél az inzulin és glukagon szintjének ezen változásai alacsonyabb hemoglobin A1c (HbA1c) - szinthez, valamint alacsonyabb éhomi és posztprandiális glükóz- koncentrációhoz vezetnek.
The glucose-dependent mechanism of sitagliptin is distinct from the mechanism of sulphonylureas, which increase insulin secretion even when glucose levels are low and can lead to hypoglycaemia in patients with type 2 diabetes and in normal subjects.
A szitagliptin glükóz- dependens mechanizmusa különbözik a szulfonilureák mechanizmusától, amely még alacsony glükózszint mellett is növeli az inzulin- kiválasztást, ami 2- es típusú cukorbetegségben szenved betegeknél és egészséges személyeknél is hipoglikémiához vezethet.
7 Overall, sitagliptin improved glycaemic control when given as monotherapy, when used in combination with metformin (initial or add-on therapy), in combination with a sulphonylurea (with or without metformin), and in combination with a thiazolidinedione, as measured by clinically relevant reductions in HbA1c from baseline at study endpoint (see Table 2).
Összességében véve, a vizsgálat kezdetét l a vizsgálat végpontjáig mért HbA1c klinikailag releváns csökkenése alapján a szitagliptin monoterápiában, metforminnal kombinációban (kezd - vagy hozzáadott terápiaként) és tiazolidindionok kombinációban javította a glikémiás kontrollt (lásd 2. táblázat).
Two studies were conducted to evaluate the efficacy and safety of TESAVEL monotherapy.
A TESAVEL monoterápia hatásosságát és biztonságosságát két vizsgálat során értékelték.
Treatment with sitagliptin at 100 mg once daily as monotherapy provided significant improvements in HbA1c, fasting plasma glucose (FPG), and 2-hour post-prandial glucose (2-hour PPG), compared to placebo in two studies, one of 18- and one of 24-weeks duration.
A két, egyenként 18 és 24- hetes vizsgálatban a napi egyszeri 100 mg szitagliptinnel történ monoterápiás kezelés a placebóval összehasonlítva jelent s mértékben javította a HbA1c, az éhomi plazma- glükóz (FPG) és az étkezést követ 2 órán belül mért glükóz (2 órás PPG) szintjét.
Improvement of surrogate markers of beta cell function, including HOMA-β (Homeostasis Model Assessment-β), proinsulin to insulin ratio, and measures of beta cell responsiveness from the frequently-sampled meal tolerance test were observed.
Javulás mutatkozott a bétasejt- funkcióra utaló markerek, beleértve a HOMA - - t („ Homeostasis Model Assessment - ”) mutató, a proinzulin- inzulin arány, valamint a gyakori mintavétellel együttjáró étkezési tolerancia- teszt során mért béta- sejt válaszkészség terén.
The observed incidence of hypoglycaemia in patients treated with TESAVEL was similar to placebo.
A TESAVEL- lel kezelt betegek között el forduló hipoglikémiás esetek száma hasonló volt a placebóval kezeltek közt megfigyelthez.
Body weight did not increase from baseline with sitagliptin therapy in either study, compared to a small reduction in patients given placebo.
A szitagliptin terápia mellett – a placebóval kezelt betegek enyhe testsúlycsökkenésével összehasonlítva – egyik vizsgálatban sem n tt a kiindulási testsúly.
In a study in patients with type 2 diabetes and chronic renal insufficiency (creatinine clearance < 50 ml/ min), the safety and tolerability of reduced doses of sitagliptin were investigated and generally similar to placebo.
2- es típusú diabetesben és krónikus veseelégtelenségben (kreatinin clearance < 50 ml/ min) szenved betegeken végzett vizsgálat során vizsgálatra került a csökkentett dózisú szitagliptin biztonságossága és tolerálhatósága, mely összességében hasonlított a placebóéhoz.
The number of patients with moderate to severe renal insufficiency was too low to confirm safe use of sitagliptin in this type of patients.
A közepesen súlyos és súlyos veseelégtelenségben szenved betegek száma túl alacsony volt ahhoz, hogy igazolódjon a szitagliptin biztonságos használata ilyen betegek esetében.
Sitagliptin 100 mg once daily provided significant improvements in glycaemic parameters compared with placebo in two 24-week studies of sitagliptin as add-on therapy, one in combination with metformin and one in combination with pioglitazone.
Két 24- hetes vizsgálatban, melyek során a napi egyszer 100 mg szitagliptint hozzáadott terápiaként metforminnal, illetve pioglitazonnal kombinációban alkalmazták, a glikémiás paraméterek jelent s javulását figyelték meg.
A 24-week placebo-controlled study was designed to evaluate the efficacy and safety of sitagliptin (100 mg once daily) added to glimepiride alone or glimepiride in combination with metformin.
Az egyedül glimepiridhez illetve glimepirid és metformin kombinációjához adott (napi egyszer 100 mg) szitagliptin hatásosságának és biztonságosságának értékelésére egy 24- hetes, placebo - kontrollos vizsgálatot végeztek el.
The addition of sitagliptin to either glimepiride alone or to glimepiride and metformin provided significant improvements in glycaemic parameters.
Az egyedül glimepiridhez vagy glimepirid és metformin kombinációjához adott szitagliptin jelent s javulást eredményezett a glikémiás paraméterek terén.
In a 24-week placebo-controlled factorial study of initial therapy, sitagliptin 50 mg twice daily in combination with metformin (500 mg or 1000 mg twice daily) provided significant improvements in glycaemic parameters compared with either monotherapy.
A kezd kezelés egy 24- hetes, placebo- kontrollos, faktoriális elrendezés vizsgálata során a metforminnal (napi kétszer 500 mg vagy 1000 mg) kombinációban adott napi kétszer 50 mg szitagliptin bármelyik monoterápiával összehasonlítva jelent s javulást eredményezett a glikémiás
The decrease in body weight with the combination of sitagliptin and metformin was similar to that observed with metformin alone or placebo; there was no change from baseline for patients on sitagliptin alone.
A szitagliptin és metformin kombinációjával elért testsúly- csökkenés hasonló volt a csak metformin vagy placebó alkalmazása mellett megfigyelthez, míg a szitagliptin önmagában történ alkalmazásakor az alapértékekben nem mutatkozott változás.
The incidence of hypoglycaemia was similar across treatment groups.
A hipoglikémia az egyes kezelési csoportokban hasonló arányban fordult el.
Placebo-corrected mean
Monoterápiás vizsgálatok Napi egyszer 100 mg
baseline HbA1c (%)
HbA1c (%)
baseline HbA1c (%) † at Week 24
mutatkozó átlagos eltérés †
Monotherapy Studies Sitagliptin 100 mg once daily§
szitagliptin§ (N= 193) Napi egyszer 100 mg
(N= 193) Sitagliptin 100 mg once daily (N= 229) Combination Therapy Studies Sitagliptin 100 mg once daily added to
szitagliptin (N= 229)
(-0.8, -0.4) -0.8‡ (-1.0, -0.6) -0.7‡
(- 1, 0, - 0, 6)
ongoing metformin therapy (N=453)
Kombinációs terápiás vizsgálatok Napi egyszer 100 mg szitagliptin a - 0, 7 ‡ folyamatban lév metformin terápiához adva (N=453) Napi egyszer 100 mg szitagliptin a folyamatban lév
(-0.8, -0.5)
(- 0, 8, - 0, 5) - 0, 7 ‡
Placebo-corrected mean
pioglitazon terápiához adva (N=163) Napi egyszer 100 mg szitagliptin a folyamatban lév
Study
glimepirid terápiához adva (N=102) Napi egyszer 100 mg szitagliptin a folyamatban lév
Week 24† (95% CI)
(- 0, 8, - 0, 3) - 0, 9 ‡
Sitagliptin 100 mg once daily added to -0.7‡ ongoing pioglitazone therapy (N=163) Sitagliptin 100 mg once daily added to
glimepirid+metformin terápiához adva (N=115) Kezd terápia (naponta kétszer):
ongoing glimepiride therapy (N=102) Sitagliptin 100 mg once daily added to
szitagliptin 50 mg + metformin 500 mg (N=183)
(-0.8, -0.3)
(- 1, 8, - 1, 3)
8.3
Vizsgálat
-0.6
A vizsgálat
-0.9‡ (-1.1, -0.7) -1.6‡
elején mért HbA1c (%) értékekhez képest
Sitagliptin 50 mg + metformin 500 mg (N=183) Initial therapy (twice daily):
korrigált HbA1c (%) értékek terén mutatkozó átlagos eltérés †
8.8
Kezd terápia (naponta kétszer):
-1.4
HbA1c (%)
* All Patients Treated Population (an intention-to-treat analysis). † Least squares means adjusted for prior antihyperglycaemic therapy status and baseline value. ‡ p < 0.001 compared to placebo or placebo + combination treatment. § HbA1c (%) at week 18.
* A populáció minden betege kezelést kapott (kezelési szándék szerinti analízis) † Az el z leg adott antihiperglikémiás terápiás státuszhoz és a vizsgálatba történ belépéskor mért értékhez igazított legkisebb négyzetek módszere ‡ p < 0, 001 a placebóval vagy placebó+kombinációs kezeléssel összehasonlítva § A 18. héten mért HbA1c (%)
In a study comparing the efficacy and safety of the addition of TESAVEL 100 mg once daily or glipizide (a sulphonylurea agent) in patients with inadequate glycaemic control on metformin monotherapy, sitagliptin was similar to glipizide in reducing HbA1c.
Egy vizsgálatban, mely a hozzáadott napi egyszeri 100 mg TESAVEL vagy glipizid (a szulfonilureák közé tartozó szer) hatásosságát és biztonságosságát vizsgálta a metformin- monoterápia mellett nem kielégít glikémiás kontrollal rendelkez betegeknél, a szitagliptin hasonló volt a glipizidhez a HbA1c csökkentése terén.
Patients treated with sitagliptin exhibited a significant mean decrease from baseline in body weight compared to a significant weight gain in patients administered glipizide (-1.5 vs. +1.1 kg).
A szitagliptinnel kezelt betegek testsúlya a kiindulási állapothoz képest jelent s mérték átlagos csökkenést (- 1, 5 kg) mutatott a glipiziddel kezelt betegek jelent s testsúlynövekedésével (+1, 1 kg) szemben.
The incidence of hypoglycaemia in the sitagliptin group (4.9%) was significantly lower than that in the glipizide group (32.0%).
A hipoglikémiás esetek el fordulási aránya a szitagliptin- csoportban (4, 9%) jelent sen alacsonyabb volt, mint a glipizid- csoportban (32, 0%).