natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In repeat-dose toxicity studies, conducted in mice, rats, and dogs, atazanavir-related findings were generally confined to the liver and included generally minimal to mild increases in serum bilirubin and liver enzymes, hepatocellular vacuolation and hypertrophy, and, in female mice only, hepatic single- cell necrosis.
Egereken, patkányokon és kutyákon végzett ismételt adagolású dózistoxicitási vizsgálatokban az atazanavirrel összefüggésbe hozható elváltozások általában a májra korlátozódtak és rendszerint enyhe vagy közepes fokú szérum bilirubin-szint és májenzim emelkedést, hepatocellularis vakuolizációt és hypertrophiát és kizárólag nőstény egerekben májsejt nekrózist találtak.
In repeat-dose toxicity studies, conducted in mice, rats, and dogs, atazanavir-related findings were generally confined to the liver and included generally minimal to mild increases in serum bilirubin and liver enzymes, hepatocellular vacuolation and hypertrophy, and, in female mice only, hepatic single- cell necrosis.
Egereken, patkányokon és kutyákon végzett ismételt dózistoxicitási vizsgálatokban az atazanavirrel összefüggésbe hozható elváltozások általában a májra korlátozódtak, és rendszerint minimális vagy enyhe fokú szérum bilirubinszint– és májenzimszint-emelkedést, hepatocellularis vakuolizációt és hypertrophiát, és kizárólag nőstény egereknél egy-egy májsejt nekrózist találtak.
In repeated dose toxicity studies in adult rats and dogs, fosamprenavir produced evidence of gastrointestinal disturbances (salivation, vomiting and soft to liquid faeces), and hepatic changes (increased liver weights, raised serum liver enzyme activities and microscopic changes, including hepatocyte necrosis).
Érett patkányokon és kutyákon ismételt adagolással végzett toxicitási vizsgálatokban a fozamprenavir emésztőrendszeri zavarok (salivatio, hányás és lágy-folyékony széklet) és májelváltozások (a máj súlyának növekedése, fokozott májenzim aktivitás és mikroszkópikus elváltozások mint máj-necrosis) jeleit váltotta ki.
In repeated dose toxicity studies, the only finding of relevance was an increase in melanin pigmentation in the dog, which is consistent with the active substance’s pharmacological activity.
Az ismételt dózistoxicitási vizsgálatokban az egyetlen releváns eredmény kutyáknál a melanin pigmentáció növekedése volt, amely megfelel a hatóanyag farmakológiai hatásának.
In repeated dose toxicological studies in dogs and rats, but not in monkeys, epoetin alfa therapy was associated with subclinical bone marrow fibrosis.
Kutyákon és patkányokon végzett ismételt dózistoxicitási vizsgálatokban (azonban majmok esetében nem) az alfa-epoetin-kezelés szubklinikai csontvelőfibrosissal járt.
In repeated-dose studies in mice, rats, and dogs, the main findings were myelotoxicity, nephrotoxicity (except dogs), and testicular damage.
Egerekkel, patkányokkal és kutyákkal végzett ismételt dózistoxicitási vizsgálatokban legfőképpen myelotoxicitást, nephrotoxicitást (a kutyákat kivéve) és herekárosodást figyeltek meg.
In repeated-dose toxicity studies, biliary hyperplasia was observed in cynomolgus monkeys given efavirenz for ≥ 1 year at a dose resulting in mean AUC values approximately 2-fold greater than those in humans given the recommended dose.
Ismételt dózistoxicitási vizsgálatok során epevezeték- hiperpláziát figyeltek meg olyan cynomolgus majmokban, amelyek több mint egy évig kaptak efavirenzt, olyan dózisban, mely 2-szer nagyobb átlag AUC értékeket eredményezett, mint az ajánlott dózisú emberi adagolás során kapott értékek.
In replacement therapy the dose may need to be individualised for each patient dependent on the pharmacokinetic and clinical response.
Szubsztitúciós terápia esetén a farmakokinetikai és a klinikai reakció alapján szükség lehet az adag egyénre szabott módosítására.
In replacement therapy the dose may need to be individualised for each patient dependent on the pharmacokinetic and clinical response.
Szubsztitúciós terápia esetén szükség lehet az adag egyénre szabott módosítására a farmakokinetikai és a klinikai reakció alapján.
In reproduction studies performed with nepafenac in rats, maternally toxic doses ≥ 10 mg/kg were associated with dystocia, increased postimplantation loss, reduced foetal weights and growth, and reduced foetal survival.
A nepafenakkal patkányokon végzett reprodukciós vizsgálatokban, anyai toxicitást okozó > 10 mg/kg adagokat dystociával, fokozott posztimplantációs vetéléssel, csökkent magzati súllyal és növekedéssel, valamint csökkent magzati túléléssel hozták összefüggésbe.
In reproduction toxicity studies in rats and rabbits, decreased weight and viability of foetuses and offspring were observed at maternally toxic doses.
Patkányokon és nyulakon végzett reprodukciós toxicitási vizsgálatokban az anyának adott toxikus adag mellett csökkent az embriók és ivadékok súlya és életképessége.
In reproductive and developmental toxicity studies, there were reductions in foetal growth and survival, and some stillbirths secondary to maternal toxicity.
A reprodukcióra és fejlődésre kifejtett toxicitási vizsgálatok során csökkent magzati növekedést és túlélési arány, valamint az anyát ért toxikus hatás következtében néhány halvaszületést észleltek.
In reproductive and developmental toxicity studies, there were reductions in foetal growth and survival, and some stillbirths secondary to maternal toxicity.
A reprodukcióra és fejlődésre kifejtett toxicitási vizsgálatok során csökkent magzati növekedést és túlélési arányt, valamint az anyát ért toxikus hatás következtében néhány halvaszületést észleltek.
In reproductive studies in rats by the oral route effects on fertility consisted of increased preimplantation losses at dose levels of 1 mg/kg/day and higher.
Patkányokon végzett reprodukciós vizsgálatokban a szájon át történő alkalmazás fertilitásra gyakorolt hatásai közé tartozott a preimplantációs vetélés gyakoriságának növekedése mg/kg/nap vagy annál magasabb adagoknál.
In reproductive studies in rats by the oral route, effects on fertility consisted of increased preimplantation losses at dose levels of 1 mg/kg/day and higher.
Patkányokon végzett reprodukciós vizsgálatokban a szájon át történő alkalmazás fertilitásra gyakorolt hatásai közé tartozott a preimplantációs vetélés gyakoriságának növekedése mg/kg/nap vagy annál magasabb adagoknál.
In reproductive toxicity studies in rats and rabbits, trametinib induced maternal and developmental toxicity.
Patkányokon és nyulakon végzett reproduktív toxicitási vizsgálatokban a trametinib maternális és fejlődési toxicitást okozott.
In reproductive toxicity studies with fosamprenavir in rats, male fertility was not affected, but in females gravid uterine weights, numbers of ovarian corpora lutea and uterine implantation sites were reduced.
A reprodukciós toxicitási vizsgálatokban patkányoknál a hímek fertilitása nem változott, de a vemhes nőstényekben a uterus tömege, valamint az ovariumban a sárgatestek és az uterusban a beágyazódások száma csökkent.
In reproductive toxicity studies with fosamprenavir in rats, male fertility was not affected, but in females gravid uterine weights, numbers of ovarian corpora lutea and uterine implantation sites were reduced.
A reprodukciós toxicitási vizsgálatokban patkányoknál a hímek fertilitása nem változott, de a vemhes nőstényekben az uterus tömege, valamint az ovariumban a sárgatestek és az uterusban a beágyazódások száma csökkent.
In reproductive toxicity studies, administration of rosiglitazone to rats during mid-late gestation was
Reprodukciós toxicitási vizsgálatok során patkányok közép-késői gesztációs idejében adagolt roziglitazon foetalis elhalást, valamint foetalis retardációt eredményezett.
In reproductive toxicology studies, evidence of impaired fertility was seen in rats.
Reprodukciós toxikológiai vizsgálatok során patkányokon a fertilitás károsodását tapasztalták.
In resistant isolates, resistance to other antibacterial agents of the carbapenem class was seen in some but not all isolates.
Rezisztens izolátumok esetében a karbapenem csoportba tartozó, más antibakteriális szerekkel szembeni rezisztencia előfordult néhány, de nem az összes izolátumnál.
In responders, this response was maintained during 48 weeks. (see section 4.2).
A kezelésre reagálók körében a terápiás válasz 48 héten keresztül fennmaradt (lásd 4.2 pont).
In responding patients, the alternative strategies for continued treatment are:
Reagáló betegeknél a tovább folytatott kezelés lehetséges módjai:
In response to subcutaneous doses of Preotact (100 micrograms parathyroid hormone), serum total calcium levels increase gradually and reach peak concentration (mean increase in 129 patients, 0.15 mmoll) at approximately 6 to 8 hours after dosing.
A Preotact (100 mikrogramm parathormon) subcutan dózisaira adott válaszként a szérum összkalciumszint fokozatosan emelkedik, és körülbelül 6-8 órán belül éri el maximális értékét (a 129 betegnél az átlagos növekedés
In restless legs syndrome, patients using doses of Leganto between 1 and 3 mg/24 h had a greater improvement than those using placebo in the two studies, as measured on both symptom scales.
Nyugtalan láb szindróma esetében a két vizsgálatban az 1–3 mg/24 óra dózisú Leganto adagokkal kezelt betegeknél mindkét tünetskálát figyelembe véve jelentősebb javulás következett be, mint a placebóval kezelteknél.
In retrospective meta-analyses including the data of both studies, an overall treatment effect was found which was statistically significant (p=0.0076; 8.0 million IU Betaferon versus all placebo patients).
A mindkét tanulmányt magába foglaló meta-analízis összességében hatásosnak találta a kezelést, és ez a hatékonyság statisztikailag szignifikáns volt (p=0,0076; 8,0 millió NE Betaferon összevetve a csak placebót kapó betegekkel).
In rhDNase users in study 301 the relative change in FEV1 % predicted from baseline across 26 weeks of treatment was 2.83 (95% CI -0.62, 6.27).
A rhDNase-használók esetében a 301-es vizsgálatban a FEV1 várható %-os változása a kiindulási értékhez képest a kezelés 26 hete alatt 2,83 (95% CI -0,62, 6,27) volt.
In rhesus monkeys, no malformations comparable to humans occurred.
Rhesus majmokban az emberekével összehasonlítható fejlődési rendellenesség nem fordult elő..
In Rheumatoid Arthritis and in CAPS, your body produces too much of a cytokine called interleukin-1.
Reumatoid artritisz és CAPS esetén az Ön szervezete túl sok interleukin-1 nevű citokint termel.
In rheumatoid arthritis most infusion-related events reported in clinical trials were mild to moderate in severity.
A klinikai vizsgálatokban jelentett legtöbb infúziós reakció enyhe, illetve közepesen súlyos volt rheumatoid arthtritis esetén.
In rheumatoid arthritis patients, immediate depletion of B cells in the peripheral blood was observed following two infusions of 1000 mg MabThera separated by a 14 day interval.
Rheumatoid arthritisben szenvedő betegeken azonnali B-sejt depléciót figyeltek meg a perifériás vérben, a két, 14 napos intervallummal adott, 1000 mg-os MabThera adagot követően.
In rheumatoid arthritis premedication with glucocorticoids should also be administered before each infusion of MabThera in order to reduce the frequency and severity of IRRs (see section 4.2 and section 4.8).
Rheumatiod arthritis esetén glükokortikoidokkal való premedikációt is alkalmazni kell az infúziós reakciók előfordulási gyakoriságának és súlyosságának csökkentésére (lásd 4.2 és 4.8 pont).
In rheumatoid arthritis premedication with glucocorticoids should also be administered before each infusion of MabThera in order to reduce the frequency and severity of IRRs (see section 4.2 and section 4.8).
Rheumatoid arthritis esetén glükokortikoidokkal való premedikációt is alkalmazni kell az infúziós reakciók előfordulási gyakoriságának és súlyosságának csökkentésére.(lásd 4.2 és 4.8 pont).
In rheumatoid arthritis, Cimzia with methotrexate was more effective than placebo with methotrexate.
Reumatoid artritisz esetében a Cimzia metorexáttal kombinálva hatásosabbnak bizonyult, mint a metotrexáttal kombinált placebo.
In rheumatoid arthritis, Leflunomide Winthrop has been studied in four main studies involving over 2,000 patients, in which it was compared with placebo (a dummy treatment), or with methotrexate or sulphasalazine (other medicines used to treat rheumatoid arthritis).
Reumatoid artritisz esetében a Leflunomide Winthrop-ot több mint 2000 beteg bevonásával négy fő vizsgálatban tanulmányozták, amelyekben placebóval (hatóanyag nélküli kezeléssel) vagy metotrexáttal vagy szulfaszalazinnal (a reumatoid artritisz kezelésére alkalmazott más gyógyszerek) hasonlították össze.
In rheumatoid arthritis, Leflunomide Winthrop was more effective than placebo and as effective as sulphasalazine.
Reumatoid artritisz esetében a Leflunomide Winthrop hatásosabb volt a placebónál, és ugyanolyan hatásos volt, mint a szulfaszalazin.
In rheumatoid arthritis, methotrexate is continued while using Humira.
Reumatoid artritiszben a Humira alkalmazása során a metotrexát kezelést folytatni kell.
In rheumatoid arthritis, Orencia has been studied in four main studies involving a total of 1,733 adults.
Reumatoid artritisz vonatkozásában az Orencia-t három fő vizsgálatban értékelték, amelyekben összesen 1 733 felnőtt vett részt.
In rheumatoid arthritis, Orencia was more effective than placebo in improving symptoms in all of the studies.
Reumatoid artritisz esetén az Orencia mindegyik vizsgálatban hatékonyabban enyhítette a tüneteket, mint a placebo.
In rheumatoid arthritis, RoActemra can be given as an infusion into a vein or as an injection under the skin.
Reumatoid artritisz esetében a RoActemra infúzióként vagy bőr alá adandó injekcióként is alkalmazható.
In rheumatoid arthritis, the greatest reductions in symptoms were seen in the studies examining Humira as an add-on to methotrexate: around two-thirds of the patients adding Humira had at least a 20% reduction in symptoms after six months, compared with a quarter of those adding placebo.
Reumatoid artritisz esetében a tünetek legjelentősebb csökkenését a Humira-t metotrexát kiegészítéseként alkalmazó vizsgálatokban tapasztalták: a kiegészítésként Humira-t kapó betegek mintegy kétharmadának tünetei csökkentek legalább 20%-kal hat hónap elteltével, szemben a kiegészítésként placebót kapó betegek egynegyed részével.
In rheumatoid arthritis, your body produces too much of a cytokine called interleukin-1.
Reumatoid artritisz esetén az Ön szervezete túl sok interleukin-1 nevű citokint termel.
In rheumatoid arthritis: leflunomide therapy is usually started with a loading dose of 100 mg once daily for 3 days.
Reumatoid arthritis esetén: a leflunomid-kezelést napi egyszeri 100 mg telítő adaggal kell kezdeni 3 napon át.
In rheumatoid arthritis: leflunomide therapy is usually started with a loading dose of 100 mg once daily for 3 days.
Rheumatoid arthritis esetén: a leflunomid-kezelést napi egyszeri 100 mg telítő adaggal kell kezdeni 3 napon át.
In rheumatoid arthritis: leflunomide therapy is usually started with a loading dose of 100 mg once daily for 3 days.
Rheumatoid arthritis esetén: a leflunomid-kezelést általában napi egyszeri 100 mg telítő adaggal kell kezdeni 3 napon át.
In RHODOS and the EAP in LHON, a total of 3 patients between the ages of 9 and 11 years and 27 patients between the ages of 12 and 17 years received idebenone at 900 mg/day for up to 33 months.
LHON-ben szenvedő betegeknél a RHODOS vizsgálat és az EAP során 3, 9–11 éves és 27, 12–17 éves beteg kapott idebenont napi 900 mg adagban, legfeljebb 33 hónapig.
in rifabutin exposure and especially in
csökkenése, míg a rifabutin- és főleg a 25-O
In rodents, varenicline is transferred through the placenta and excreted in milk.
Rágcsálókban a vareniklin átjut a placentán, és kiválasztódik az anyatejbe.
In safety pharmacology studies in dogs, ONIVYDE had no effect on cardiovascular, hemodynamic, electrocardiographic, or respiratory parameters at doses up to 21 mg/kg (420 mg/m2).
Kutyákkal végzett farmakológiai biztonságossági vizsgálatokban az ONIVYDE nem fejtett ki hatást a kardiovaszkuláris, a haemodinamikai, az elektrokardiográfiás, illetve a respiratorikus paraméterekre egészen 21 mg/kg (420 mg/m2) dózisig.
In safety pharmacology studies, the predominant effects were CNS related (mainly transient CNS depression and decreased spontaneous locomotor activity) seen at multiples (greater than 50 fold) of the pharmacologically active dose of brivaracetam, 2 mg/kg.
Gyógyszerbiztonsági farmakológiai vizsgálatokban leggyakrabban központi idegrendszeri hatásokat (főként átmeneti központi idegrendszeri depressziót és csökkent spontán mozgásszervi aktivitást) figyeltek meg a brivaracetám 2 mg/kg-os, farmakológiailag aktív dózis többszörösének (több mint 50- szeresének) alkalmazásakor.
In sALCL, Adcetris has been studied in one main study in 58 sALCL patients whose cancer had come back or had not responded to treatment.
Az sALCL esetében az Adcetris-t egy fő vizsgálatban tanulmányozták, amelyben 58, sALCL-ban szenvedő beteg vett részt, akiknek a daganatos betegsége kiújult vagy nem reagált a kezelésre.
In SAWYER trial (BO25341) the incidence of treatment-induced/enhanced anti-rituximab antibodies was similar in the two treatment arms; 6.7% intravenous vs.
A SAWYER vizsgálatban (BO25341) a kezelés hatására kialakuló/fokozódó anti-rituximab antitestek előfordulása mindkét kezelési karon hasonló volt; 6,7% az intravénás és 2,4% a szubkután csoportban.
In SC-1, the ACR 20 response rates at Day 169 for subcutaneous and intravenous abatacept were respectively 78.3% (472/603 SC) and 76.0% (456/600 IV) in patients < 65 years, versus 61.1% (55/90 SC) and 74.4% (58/78 IV) for patients ≥ 65 years.
Az ACR 20 válasz arányok a 169. napon a subcutan és az intravénás abatacept csoportban sorrendben 78,3% (472/603 sc) és 76,0% (456/600 iv) voltak a 65 év alatti betegeknél, míg a 65 év feletti betegeknél 61,1% (55/90 sc) és 74,4,% (58/78 iv) a SC-1 vizsgálatban.
In SC-I, 1262 patients were randomized 1:1 to receive tocilizumab subcutaneous 162 mg every week or tocilizumab intravenous 8 mg/kg every four weeks in combination with non-biologic DMARD(s).
Az SC-I vizsgálatban 1262 beteget randomizáltak 1:1 arányban hetente egyszeri 162 mg subcutan tocilizumab vagy négyhetente adott, 8 mg/ttkg dózisú intravénás tocilizumab kezelésre, nem-biológiai DMARD-okkal kombinálva.
In SC-I, a total of 625 patients treated with tocilizumab 162mg weekly were tested for anti- tocilizumab antibodies in the 6 month controlled period.
Az SC-I vizsgálatban összesen 625, heti 162 mg tocilizumabbal kezelt betegnél vizsgálták az anti- tocilizumab antitestek jelenlétét a 6 hónapos kontrollos fázis során.
In SC-II, a total of 434 patients treated with tocilizumab 162mg every other week were tested for anti- tocilizumab antibodies in the 6 month controlled period.
Az SC-II vizsgálatban összesen 434, kéthetente egyszeri 162 mg tocilizumabbal kezelt betegnél vizsgálták az anti-tocilizumab antitestek jelenlétét a 6 hónapos kontrollos fázis során.
In SC-III, increased rates of immunogenicity were observed in subjects tested during 6 months of complete drug withdrawal in the abatacept+MTX and abatacept monotherapy groups (37.7% [29/77] and 44.1% [27/59], respectively) with generally low titer antibody responses.
Az SC-III vizsgálatban a 6 hónapos teljes gyógyszermegvonási időszak alatt nagyobb arányban figyeltek meg immunogenitást az abatacept + MTX és az abatacept monoterápia csoportok vizsgálati alanyainál (sorrendben 37,7% [29/77] és 44,1% [27/59]), általánosságban alacsony titerű antitestválasz mellett.
In schizophrenia clinical trials, there was no difference observed between placebo and the 3 and 6 mg doses of INVEGA.
A schizophreniás betegeken végzet klinikai vizsgálatokban nem figyeltek meg különbséget a placebo, illetve az INVEGA 3 mg-os és 6 mg-os adagja között.
In SCN patients
SCN-ben szenvedő betegek esetén
In SCN patients
SCN-ben szenvedő betegeknél
In SCN patients the most frequent undesirable effects attributable to filgrastim were bone pain, general musculoskeletal pain and splenomegaly.
SCN betegeknél a filgrasztimnak tulajdonítható leggyakoribb nemkívánatos hatások a csontfájdalom, az általános musculoskeletalis fájdalom, valamint a splenomegalia voltak.
In SCN patients the most frequent undesirable effects attributable to filgrastim were bone pain, general musculoskeletal pain and splenomegaly.
SCN-ben szenvedő betegeknél a filgrasztimnak tulajdonítható leggyakoribb nemkívánatos hatások közé tartozott a csontfájdalom, az általános csont- és izomfájdalom, valamint a splenomegalia.
In SCN patients, the most frequent undesirable effects attributable to filgrastim were bone pain, general musculoskeletal pain and splenomegaly.
SCN-ben szenvedő betegeknél a filgrasztimnak tulajdonítható leggyakoribb nemkívánatos hatás a csontfájdalom, az általános mozgásszervi fájdalom, valamint a splenomegalia voltak.
In secondary analyses on the subset of patients undergoing allogeneic transplants, Defitelio prophylaxis was also associated with a lower incidence and less Grade 2 to 4 severity of acute graft versus host disease (aGvHD) by Day+100.
Az allogén transzplantáción áteső betegek alcsoportján elvégzett másodlagos elemzések szerint a Defitelio profilaxis az akut graft-versus-host betegség (aGvHD) alacsonyabb incidenciájával és kevesebb 2-4. fokú esettel járt együtt a +100. napig.
In secondary hyperparathyroidism, the recommended starting dose for adults is 30 mg once a day.
Másodlagos hiperparatiroidizmus esetében az ajánlott felnőtt adag naponta egyszer 30 mg.
In sedated or anaesthetised pigs, a Visudyne dose significantly higher than the recommended dose in patients given as a bolus injection caused severe haemodynamic effects including death, probably as a result of complement activation.
Szedált vagy altatott sertéseken a humán alkalmazásra javasoltnál szignifikánsan nagyobb dózisban, iv. bolusként adott Visudyne súlyos (olykor fatális) hemodinamikai zavarokat idézett elő, minden bizonnyal a komplement-rendszer aktiválása révén.
In selected adult patients with schizophrenia and previous responsiveness to oral paliperidone or risperidone, Xeplion may be used without prior stabilisation with oral treatment if psychotic symptoms are mild to moderate and a long-acting injectable treatment is needed.
Az orális paliperidon vagy a riszperidon kezelésre korábban reagáló, válogatott felnőtt betegeknél a Xeplion akkor is alkalmazható, ha megelőzően nem történt stabilizálás orális antipszichotikummal, és a pszichotikus tünetek enyhék vagy közepesen súlyosak, valamint hosszú hatású injekciós kezelés szükséges.
In selected adult patients with schizophrenia and previous responsiveness to oral paliperidone or risperidone, Xeplion may be used without prior stabilisation with oral treatment if psychotic symptoms are mild to moderate and a long-acting injectable treatment is needed.
Az orális paliperidon vagy a riszperidon kezelésre korábban reagáló, válogatott felnőtt szkizofrén betegeknél a Xeplion akkor is alkalmazható, ha megelőzően nem történt stabilizálás orális antipszichotikummal, és a pszichotikus tünetek enyhék vagy közepesen súlyosak, valamint hosszú hatású injekciós kezelés szükséges.
In sensitive species (rabbit and dog) the highest daily dose of liposomal mifamurtide that did not cause adverse effects was 0.1 mg/kg, corresponding to 1.2 and 2 mg/m2, respectively.
Érzékeny fajoknál (nyúl és kutya) a liposzomális mifamurtid legnagyobb, mellékhatást nem okozó napi adagja 0,1 mg/kg volt, ami 1,2 mg/m2, illetve 2 mg/m2 dózisnak felel meg.
In September 2011 this indication was restricted to the maintenance of normal heart rhythm in ‘persistent’ or ‘paroxysmal’ atrial fibrillation after normal heart rhythm has been restored.
2011 szeptemberében ezt a javallatot a normális szívritmus fenntartására korlátozták a nem tartós pitvarremegés „perzisztens” vagy „paroxizmális” típusai esetén, a normális szívritmus helyreállítását követően.
In serious cases taking too much Instanyl may cause coma, sedation, convulsions or severe breathing difficulties (very slow or shallow breathing).
Súlyos esetekben az Instanyl túladagolás okozhat kómát, tompultságot, görcsöket vagy súlyos nehézlégzést (nagyon lassú vagy felületes légzés).
In serious cases, patients should be hospitalised.
Súlyos esetekben a betegeket hospitalizálni kell.