natgillin/translations-raw huggingface dataset:
At the usual metformin doses and dosing schedules, steady state plasma concentrations are reached within 24-48 h and are generally less than 1 μg/ml.
A szokásos metformin adagok és adagolási rend mellett a dinamikus egyensúlyi állapotú plazmakoncentrációk 24-48 órán belül kialakulnak, és azok általában 1 μg/ml alatt vannak.
At the usual metformin doses and dosing schedules, steady state plasma concentrations are reached within 24-48 h and are generally less than 1 g/ml.
A szokásos dózisok és adagolási rend esetén a dinamikus egyensúlyi plazmakoncentráció 24-48 órán belül alakul ki és általában kevesebb, mint 1 μg/ml.
At the ViraferonPeg 1.5 µg/kg plus ribavirin dose, sustained virologic response rates were lower in patients with cirrhosis, in patients with normal ALT levels, in patients with a baseline viral load > 600,000 IU/ml, and in patients > 40 years old.
A ViraferonPeg, 1,5 µg/ttkg plusz ribavirin- adagnál, a tartós virológiai válasz aránya alacsonyabb volt a cirrhosisos betegek esetében, a normális ALT-szinttel bíró betegeknél, a 600 000 NE/ml feletti vírusterheléssel rendelkező betegeknél, valamint a 40 évesnél idősebb betegeknél.
At the visit six months after tumour resection, 20.5 % of 5-ALA-treated-patients and 11 % of patients who underwent standard surgery were alive at the six-month visit without progression.
A tumor resectio után hat hónappal történt kontroll alkalmával az 5–ALA-val kezelt betegek 20,5%-a, a stardard műtéten átesett betegek 11%-a volt életben progresszió nélkül.
At the week 24/exit visit, 52.3% (95% confidence interval 43.7–60.9) of patients (n=130) had an at least three-point decrease in mTDS from baseline and were classified as responders to treatment with oral glycopyrrolate solution..
A 24. heti/kilépési viziten a betegek 52,3%-a (95% konfidencia intervallum 43,7–60,9; n = 130) ért el legalább hárompontos javulást az mTDS-en a kiinduláshoz viszonyítva, akiket a belsőleges glikopirrolát-oldattal végzett kezelésre reagáló betegként osztályoztak.
At therapeutic concentrations febuxostat does not inhibit other enzymes involved in purine or pyrimidine metabolism, namely, guanine deaminase, hypoxanthine guanine phosphoribosyltransferase, orotate phosphoribosyltransferase, orotidine monophosphate decarboxylase or purine nucleoside phosphorylase.
Terápiás koncentrációban a febuxosztát nem gátol más, a purin- vagy pirimidin-anyagcserében közreműködő enzimeket, nevezetesen a guanin-dezaminázt, a hipoxantin-guanin-foszforibozil-transzferázt, az orotát-foszforibozil-transzferázt, az orotidin-monofoszfát-dekarboxilázt vagy a purinnukleozid-foszforilázt.
At therapeutic concentrations, aripiprazole and dehydro- aripiprazole are greater than 99% bound to serum proteins, binding primarily to albumin.
Terápiás koncentrációknál az aripiprazol és a dehidro- aripiprazol több mint 99%-ban kötődik szérumfehérjékhez, elsősorban az albuminhoz.
At therapeutic concentrations, aripiprazole and dehydro-aripiprazole are greater than 99 % bound to serum proteins, binding primarily to albumin.
Terápiás koncentrációknál az aripiprazol és a dehidro- aripiprazol több mint 99%-ban kötődik szérumfehérjékhez, elsősorban az albuminhoz.
At therapeutic concentrations, aripiprazole and dehydro-aripiprazole are greater than 99% bound to serum proteins, binding primarily to albumin.
Terápiás koncentrációknál az aripiprazol és a dehidro- aripiprazol több mint 99%-ban kötődik szérumfehérjékhez, elsősorban az albuminhoz.
At therapeutic dosages (1200 mg twice daily), the mean maximum steady state concentration (Cmax,ss) of amprenavir capsules is 5.36 g/ml (0.92-9.81) and the minimum steady state concentration (Cmin,ss) is 0.28 g/ml (0.12-0.51).
Terápiás adagok (napi kétszer 1200 mg) esetén az amprenavir átlagos maximális steady state koncentráció (Cmax) értéke a kapszula esetében 5,36 g/ml (0,92-9,81) és a minimum steady state koncentráció (Cmin) 0,28 g/ml (0,12-0,51).
At therapeutic dosages (1200 mg twice daily), the mean maximum steady state concentration (Cmax,ss) of amprenavir capsules is 5.36 g/ml (0.92-9.81) and the minimum steady state concentration (Cmin,ss) is 0.28 g/ml (0.12-0.51).
Terápiás adagok (napi kétszer 1200 mg) esetén az amprenavir átlagos maximális steady state koncentráció (Cmax) értéke a kapszula esetében 5,36 g/ml (0,92-9,81), és a minimum steady state koncentráció (Cmin) 0,28 g/ml (0,12-0,51).
At therapeutic dose levels i.e.
Terápiás adagok, tehát napi egyszeri 100 mg esetén a Cmax
At therapeutic doses some behavioural changes in newborn rats were induced, most likely as a consequence of increased adenosine receptor expression that persisted into adulthood.
Terápiás dózisok esetén viselkedés-változásokat okozott újszülött patkányoknál, amely a legvalószínűbben a felnőtt korra is megmaradó fokozott adenozin- receptor expresszió következménye.
At therapeutic doses, no effects on the breast-fed newborn infant are anticipated since the systemic exposure of the breast -feeding mother to cholic acid is negligible (see section 5.2).
Mivel terápiás dózisban történő alkalmazása esetén a kólsav szisztémás expozíciója szoptató anyánál elhanyagolható mértékű, hatása az anyatejjel táplált újszülött gyermekre nem várható (lásd 5.2 pont).
At therapeutic plasma concentrations, the maximum QTcF interval (Frederica’s correction) mean change from baseline was 9.6 msec (90% CI: 15.1msec).
Terápiás plazmakoncentráció esetén, a kiindulási értékhez képest az átlagos maximális QTcF-távolság változása (Frederica szerinti korrekció) 9,6 ms volt (90%-os konfidencia intervallum 15,1 ms).
At these same doses the ratios of iron excretion : iron intake were 1.02 (indicating net iron balance) and 1.67 (indicating net iron removal), respectively.
Ugyanezen adagok mellett a vaskiválasztás és a vasbevitel aránya 1,02 (ami a vasháztartás nettó egyensúlyára utal), illetve 1,67 (ami nettó vaskiválasztásra utal) volt.
At this dose, adverse events reported included palpitations (1 of 6 subjects) and increased pulse rate exceeding 100 beats per minute (bpm) (3 of 6 subjects).
Ebben az adagban a következő mellékhatásokról számoltak be: palpitatio (6-ból 1 alany esetében) és 100/perces értéket meghaladó pulzusszám-emelkedés (6-ból 3 alany esetében).
At this time a series of injections (27 to 60 injections) into the muscles of both upper and lower legs will be given.
Ennek során egy injekciósorozatot (27–60 injekciót) kap, elosztva mindkét alsó végtagjának comb- és lábszárizmaiba.
At this time the vial adapter is still inside the blister tray.
Az injekciós üveg adapter ekkor még a buborékcsomagolásban van.
At this time, MACI will be implanted into the cartilage defect in the affected joint via a second procedure.
Ekkor egy második eljárással a MACI-t beültetik az érintett ízület porcdefektusába.
At this time, the frequency of these side effects cannot be estimated from the available data.
E mellékhatások gyakorisága a jelenleg rendelkezésre álló adatok alapján nem állapítható meg.
At this time, the percentage of infants with anti-PRP titres  0.15 µg/ml was > 99% and the percentage with anti-HBs titres  10 mIU/ml was 97.3%.
Ebben az időpontban a csecsemők több mint 99%-ában az anti-PRP titer 0,15 µg/ml és 97,3%-ukban az anti-HB titer 10 mNE/ml volt.
At this time, the percentage of infants with anti-PRP titres  0.15 µg/ml was > 99% and the percentage with anti-HBs titres  10 mIU/ml was 97.3%.
Ebben az időpontban a csecsemők több mint 99%-ában az anti-PRP titer 0,15 µg/ml és 97,3%-ukban az anti-HBs titer 10 mNE/ml volt.
At time of failure with CXCR4-using virus, the resistance pattern to other antiretrovirals appears similar to that of the CCR5-tropic population at baseline, based on available data.
A rendelkezésre álló adatok szerint a sikertelen kezelés során a CXCR4-et használó vírus rezisztencia típusa más antiretrovirális szerekkel szemben hasonlónak tűnik, mint amit a vizsgálat kezdetén a CCR5 tropikus vírusoknál figyeltek meg.
At time of failure with CXCR4-using virus, the resistance pattern to other antiretrovirals appears similar to that of the CCR5-tropic population at baseline, based on available data.
A rendelkezésre álló adatok szerint a sikertelen kezelés során a CXCR4-et használó vírus rezisztencia típusa más antiretrovirális szerekkel szemben hasonlónak tűnik, mint amit a vizsgálat kezdetén a CCR5-tropikus vírusoknál figyeltek meg.
At time: Hour / Minute (CET)
Az alábbi időpontig: óra/perc (CET - közép-európai idő)
At time: Hour / Minute (CET)
Az alábbi időpontig: óra/perc (CET – közép-európai idő)
At tipranavir exposures in rats at 0.8-fold human exposure at the clinical dose, foetal toxicity (decreased sternebrae ossification and body weights) was observed.
Patkányoknál a klinikai dózisok esetén létrejövő humán expozíció 0,8-szeresének megfelelő tipranavir expozíció esetén magzati toxicitást (csökkent sternum csontosodás és csökkent testsúly) figyeltek meg.
At tmax, only the mean change in QTcF for vardenafil 80 mg was out of the study established limit (mean 10 msec, 90% CI 8-11).
A tmax idején egyedül a 80 mg vardenafil által okozott átlagos QTcF esett a vizsgálat által felállított határon kívül (átlag 10 msec 90% CI (8-11) ).
At tmax, only the mean change in QTcF for vardenafil 80 mg was out of the study established limit (mean 10 msec, 90% CI 8-11).
A tmax idején egyedül a 80 mg vardenafil által okozott átlagos QTcF esett a vizsgálat által felállított határon kívül (átlag 10 msec 90% CI (8-11)).
At tmax, only the mean change in QTcF for vardenafil 80 mg was out of the study established limit (mean 10 msec, 90% CI: 8-11).
A tmax idején egyedül a 80 mg vardenafil által okozott átlagos QTcF esett a vizsgálat által felállított határon kívül (átlag 10 msec 90% CI (8-11) ).
At treatment initiation
a kezelés megkezdésekor;
At treatment initiation with febuxostat flare prophylaxis for at least 6 months with an NSAID or colchicine is recommended (see section 4.2).
A febuxosztát- kezelés kezdetekor legalább 6 hónapon keresztül ajánlatos a köszvény heveny fellángolásának megelőzése céljából NSAID-ot vagy kolchicint adni (lásd 4.2 pont).
at treatment week 12 and SVR upon retreatement
16,6 (239/1441) 14,1; 19,1
at treatment week 12 and SVR upon retreatement
Kezelés előtti vírusterhelés
At trough (8 - 16 h after tablet intake) the 5/95 percentiles for 15 mg twice daily ranged from 14 to 24 s and for 20 mg once daily (18 - 30 h after tablet intake) from 13 to 20 s.
A minimális szintnél (8-16 órával a tabletta bevétele után) az 5/95 percentilis értéke naponta kétszer alkalmazott 15 mg rivaroxaban esetén 14 és 24 mp között változott, míg a naponta egyszer alkalmazott 20 mg rivaroxaban esetén (18-30 órával a tabletta bevétele után) 13 és 20 mp között változott.
At two years the median relative change was -68 % and -62 %, in the 150 mg monthly and 2.5 mg daily arms respectively.
Két év elteltével, a medián relatív változás - 68% volt a havonta egyszer 150 mg-ot kapó, illetve -62% a naponta 2,5 mg-ot kapó csoportban.
At two years, glycaemic control (defined as HbA1c < 8.0%) was sustained in 69% of patients treated with pioglitazone, compared with 50% of patients on gliclazide.
Két év után a glykaemiás kontroll (HbA1c < 8,0%) a pioglitazonnal kezelt betegek 69%–ánál, a gliklaziddal kezeltek 50%–ánál egyensúlyban volt.
At two years, glycaemic control (defined as HbA1c  8.0%) was sustained in 69% of patients treated with pioglitazone, compared with 50% of patients on gliclazide.
Két év után a glikémiás kontroll (HbA1c < 8,0%) a pioglitazonnal kezelt betegek 69%– ánál, míg a gliklaziddal kezeltek 50%–ánál volt egyensúlyban.
At two years, glycaemic control (defined as HbA1c  8.0%) was sustained in 69% of patients treated with pioglitazone, compared with 50% of patients on gliclazide.
Két év után a glykaemiás kontroll (HbA1c < 8,0%) a pioglitazonnal kezelt betegek 69%-ánál, a gliklaziddal kezeltek 50%-ánál egyensúlyban volt.
At two years, patients continuing on rimonabant had a mean total weight loss of 7.5 kg over 2 years whereas patients re-randomized to placebo group during the second year had a mean total weight loss of 3.1 kg over 2 years.
2 év után, a rimonabantot folyamatosan kapó betegek átlagos teljes testtömeg-csökkenése 7,5 kg volt 2 év alatt, míg a második évben a placebo-csoportba újra randomizált betegek átlagos teljes testtömeg- csökkenése 3,1 kg volt 2 év alatt.
At two years, the difference in total weight loss between ACOMPLIA and placebo was -4.2 kg (CI95% -5.0;- 3.4, p< 0.001).
Két év után az ACOMPLIA és a placebo esetén a teljes testtömeg csökkenés közti különbség –4,2 kg volt (CI95% -5,0; -3,4, p<0,001).
At two years, the difference in total weight loss between ZIMULTI and placebo was -4.2 kg (CI95% -5.0;-3.4, p<0.001).
Két év után a ZIMULTI és a placebo esetén a teljes testtömeg csökkenés közti különbség –4,2 kg volt (CI95% -5,0; -3,4, p<0,001).
At very high doses, anovulatory and abortifacient effects in test animals were observed (see section 5.3).
Nagyon nagy adagok hatására anovulációs és abortusz-kiváltó hatást figyeltek meg a tesztállatokon (lásd 5.3 pont).
At very high doses, anovulatory and abortifacient effects were observed in animals.
Nagyon nagy adagok hatására anovulációs és abortuszkiváltó hatást figyeltek meg az állatokon.
At Week 104, the HbA1c reduction by 25 mg alogliptin plus metformin (- 0.72%, Table 4) was greater than that produced by glipizide plus metformin (-0.59%).
A 104. héten a 25 mg alogliptin plusz metforminnal elért HbA1c csökkenés (-0,72%, 4. táblázat) nagyobb volt a glipizid plusz metforminnál (-0,59%) elérthez képest.
At Week 104, the HbA1c reduction by 25 mg alogliptin plus metformin (- 0.72%, Table 6) was greater than that produced by glipizide plus metformin (-0.59%).
A 104. héten a 25 mg alogliptin plusz metforminnal elért HbA1c csökkenés (-0,72%, 6. táblázat) nagyobb volt a glipizid plusz metforminnál (-0,59%) elérthez képest.
At Week 104, the HbA1c reduction by 25 mg alogliptin plus metformin (-0.72%, Table 4) was greater than that produced by glipizide plus metformin (-0.59%).
A 104. héten a 25 mg alogliptin plusz metforminnal elért HbA1c csökkenés (-0,72%, 4. táblázat) nagyobb volt a glipizid plusz metforminnál (-0,59%) elérthez képest.
At week 104, the mean change from baseline in the SPARCC score measured on MRI for all Enbrel-treated subjects was 4.64 for the SIJ (n=153) and
A 104. hétre az összes Enbrel-lel kezelt betegnél az MR-vizsgálattal mért sacroiliacalis SPARCC pontszám átlagos változása 4,64 volt (n = 153), míg a gerinc SPARCC pontszám átlagos változása 1,40 volt (n = 154) a kiindulási értékhez képest.
At week 12 (before dose adjustment), 65.2% of patients treated with alirocumab 300 mg Q4W reached an LDL-C of ˂70 mg/dL as compared to 2.8% in the placebo group.
A 12. héten (az adag módosítása előtt) a 4 hetente 300 mg alirokumabbal kezelt betegek 65,2%-a ért el 70 mg/dl-nél kisebb LDL-C értéket a placebo-csoport 2,8%-ához képest.
At week 12 (before dose adjustment), 77.3% of patients treated with alirocumab 300 mg Q4W reached an LDL-C of ˂70 mg/dL as compared to 9.3% in the placebo group.
A 12. héten (az adag módosítása előtt) a 4 hetente 300 mg alirokumabbal kezelt betegek 77,3-a ért el 70 mg/dl-nél kisebb LDL-C értéket a placebo-csoport 9,3 %-ához képest.
At week 12 (before up-titration), 34.9% of patients reached an LDL-C of ˂70 mg/dL (˂1.81 mmol/L) as compared to 0% in the ezetimibe group.
A 12. héten (az adagemelés előtt) az alirokumab-csoportban a betegek 34,9%-a ért el LDL-C ˂70 mg/dl (≥1,81 mmol/l) értéket az ezetimib-csoport betegeinek 0%-ához képest.
At week 12 (before up-titration), 57.7% of patients reached an LDL-C of
A 12. héten (az adagemelés előtt) az alirokumab-csoportban a betegek 57,7%-a ért el
At week 12 (before up-titration), 76.0% of patients in the alirocumab group reached an LDL-C of ˂70 mg/dL (˂ 1.81 mmol/L) as compared to 11.3% in the placebo group.
A 12. héten (az adagemelés előtt) az alirokumab-csoportban a betegek 76,0%-a érte el az LDL-C ˂70 mg/dl (˂1,81 mmol/l) értéket a placebo-csoport betegeinek 11,3%-ához képest.
At Week 12 and across studies, Taltz was associated with statistically significant improvement in Health-related Quality of Life as assessed by mean decrease ranges from baseline in the Dermatology Life Quality Index (DLQI) (Taltz 80 mg Q2W from -10.2 to -11.1, Taltz 80 mg Q4W from -9.4 to - 10.7, etanercept from -7.7 to -8.0 and placebo -1.0 to -2.0).
A 12. héten, minden vizsgálatban a Taltz-kezeléshez az egészséggel kapcsolatos életminőség statisztikailag szignifikáns javulása társult, melyet a Bőrgyógyászati Életminőség Index (Dermatology Life Quality Index, DLQI) kiindulási értékről mért átlagos csökkenésével mértek (Taltz 80 mg minden
At Week 12 and Week 24, PedACR30 response was 93.5% and 90.0%, respectively, using the observed data approach.
A Pediátriai ACR 30 válasz a 12. héten 93,5% volt, a 24. héten pedig 90,0% volt a megfigyelt adatok elemzése alapján.
At week 12, 82.1% of patients in the alirocumab group reached an LDL-C ˂70 mg/dL (˂1.81 mmol/L) compared to 7.2% of patients in the placebo group.
A 12. héten az alirokumab-csoportban a betegek 82,1%-a érte el az LDL-C ˂70 mg/dl (˂1,81 mmol/l) értéket a placebo-csoport betegeinek 7,2%-ához képest.
At Week 12, a significantly higher proportion of patients in Study HS-II experienced a clinically relevant decrease in HS-related skin pain (see Table 14).
A 12. héten a HS-II vizsgálatban résztvevő betegek jelentősen nagyobb arányánál tapasztaltak klinikailag jelentős csökkenést a HS-sel összefüggő bőrfájdalomban (lásd 14. táblázat).
At Week 12, a significantly higher proportion of patients in Study HS-II experienced a clinically relevant decrease in HS-related skin pain (see Table 16).
A 12. héten a HS-II vizsgálatban résztvevő betegek jelentősen nagyobb arányánál tapasztaltak klinikailag jelentős csökkenést a HS-sel összefüggő bőrfájdalomban (lásd 16. táblázat).
At week 12, more patients randomised to Enbrel had positive efficacy responses (e.g.
A 12. héten több Enbrel-re randomizált betegnél volt megfigyelhető pozitív hatékonysági válasz (pl.
At week 12, the mean percent change from baseline with alirocumab 300 mg Q4W in LDL-C (ITT analysis) was -55.3% compared to +1.1% for placebo.
12. héten az LDL-C kiindulási értékhez viszonyított átlagos százalékos változása a 4 hetente 300 mg alirokumab kezeléssel (ITT analízis) -55,3% volt a placebo-kezeléssel elért +1,1%-hoz képest.
At week 12, the mean percent change from baseline with alirocumab 300 mg Q4W in LDL-C (ITT analysis) was -58.4% compared to +0.3% for placebo.
A 12. héten az LDL-C kiindulási értékhez viszonyított átlagos százalékos változása a 4 hetente 300 mg alirokumab kezeléssel (ITT analízis) -58,4% volt a placebo-kezeléssel elért +0,3%-hoz képest.
At Week 12, the proportion of eltrombopag subjects reporting any bleeding was decreased to half of baseline (36 %).
A 12. héten a valamilyen vérzésről beszámoló, eltrombopagot kapó betegek aránya a kiindulási érték felére csökkent (36%).
At Week 12, the proportion of eltrombopag subjects reporting any bleeding was decreased to half of baseline (36%).
A 12. héten a valamilyen vérzésről beszámoló, eltrombopagot kapó betegek aránya a kiindulási érték felére csökkent (36%).
At Week 12, there was a -35.11% (±53.04) mean change from baseline in parenteral nutrition calorie consumption in the ITT population based on physician-prescribed data.
Az orvos által rendelt táplálás adatai alapján az ITT populációban a 12. héten -35,11% (± 53,04) volt a parenterális táplálással elfogyasztott kalóriamennyiségben a vizsgálat kezdetéhez képest bekövetkezett átlagos változás.
At week 12, virologic response was greater in the control-PI arm (-2.2 log10 copies/ml from baseline; n = 53) compared to the INTELENCE arm (-1.4 log10 copies/ml from baseline; n = 40).
A 12. héten a virológiai válasz nagyobb volt a kontroll PI-karon (-2,2 log10 kópia/ml a kiindulástól; n = 53) összehasonlítva az INTELENCE-karral (-1,4 log10 kópia/ml a kiindulástól; n = 40).
At week 14, 282 patients were assessed for clinical response and randomised to receive either placebo or 5 mg/kg infliximab every 8 weeks through week 46.
A 14. héten 282 beteg klinikai válaszát értékelték, és véletlenszerű besorolás alapján placebót vagy 5 mg/ttkg infliximabot kaptak minden 8. héten, a 46. hétig.
At week 14, 282 patients were assessed for clinical response and randomised to receive either placebo or 5 mg/kg infliximab every 8 weeks through week 46.
A 14. héten 282 beteg klinikai válaszát értékelték, és véletlenszerű besorolás alapján placebót vagy 5 mg/ttkg infliximabot kaptak minden 8. héten, a hétig.
At Week 156, 77% of patients treated with Eperzan were uptitrated to 50 mg SC weekly.
A 156. héten az Eperzan-nal kezelt betegek 77%-át szubkután adott heti 50 mg adagra titrálták fel.
At Week 16 (4 weeks following the end of treatment) parenteral nutrition volume reductions were still evident but less than observed at Week 12 when subjects were still on teduglutide (mean decrease of -31.80% (±39.26) compared to a 3.92% (±16.62) increase in the standard of care group).
16. héten (a kezelés vége után 4 héttel) a parenterális táplálás térfogatában bekövetkezett csökkenés továbbra is egyértelmű, de a 12. héten megfigyeltnél kisebb mértékű volt a teduglutid további alkalmazása mellett (-31,80%-os (± 39,26) átlagos csökkenés, szemben a szokásos ellátásban részesülő kohorszban megfigyelt 3,92%-os (±16,62) növekedéssel).
At week 16, 34% of children had inactive disease defined as having the presence of all of the following: no joints with active arthritis; no fever, rash, serositis, splenomegaly, hepatomegaly, or generalised lymphadenopathy attributable to JIA; no active uveitis; normal ESR (< 20 mm/hour) or CRP (< 1.0 mg/dL); physician global assessment of disease activity (≤ 5 mm on the VAS); duration of morning stiffness
A héten a gyermekek 34%-ánál vált inaktívvá a betegség a következő kritériumok mindegyikének teljesülésével: egyik ízületnél sincs aktív arthritis; nincs JIA-nak tulajdonítható láz, kiütés, serositis, splenomegalia, hepatomegalia vagy generalizált lymphadenopathia; nincs aktív uveitis; normális süllyedés (< 20 mm/óra) vagy CRP (< 1,0 mg/dl); az orvos általános értékelése a betegség aktivitásáról (≤ 5 mm a vizuális analóg skálán [VAS]); a reggeli ízületi merevség időtartama
At week 16, 47 placebo patients with < 10% improvement from baseline in both swollen and tender joint counts were switched to infliximab induction (early escape).
A 16. héten 47, placebót kapott beteget, akiknél a kiinduláshoz képest < 10%-kal javult mind a duzzadt, mind pedig az érzékeny ízületek száma, infliximab indukciós kezelésre állítottak át (korai mentés).
At week 16, 47 placebo patients with <10% improvement from baseline in both swollen and tender joint counts were switched to infliximab induction (early escape).
A 16. héten 47, placebót kapott beteget, akiknél a kiinduláshoz képest < 10%-kal javult mind a duzzadt, mind pedig az érzékeny ízületek száma, infliximab indukciós kezelésre állítottak át (korai mentés).
At week 16, 87% of children were ACR Ped 30 responders, and 79%, 66%, and 36% of children were ACR Ped 50, ACR Ped 70, and ACR Ped 90 responders, respectively.
A 16. héten a gyermekek 87%-a volt ACR Ped 30 választ adó, és a gyermekek 79%-a volt ACR Ped 50 választ adó, 66%-a ACR Ped 70 választ adó és 36%-a ACR Ped 90 választ adó.
At Week 16, a statistically significantly greater proportion of patients who received Humira achieved PGA of 'clear' or 'almost clear' for the hands and/or feet compared to patients who received placebo (30.6% versus 4.3%, respectively [P = 0.014]).
A 16. héten a Humira-t kapó betegek statisztikailag szignifikánsan nagyobb arányban (30,6%) értek el „tiszta” vagy „majdnem tiszta” PGA pontszámot a kézfejek és/vagy lábfejek vonatkozásában a placebót kapó betegekhez képest (4,3%) [P = 0,014].
At Week 16, a statistically significantly greater proportion of patients who received Humira achieved PGA of 'clear' or 'almost clear' for the hands and/or feet compared to patients who received placebo (30.6% versus 4.3%, respectively [P = 0.014]).
A 16. héten a Humira-t kapó betegek statisztikailag szignifikánsan nagyobb arányban (30,6%) értek el „tiszta” vagy „majdnem tiszta” PGA pontszámot a kézfejek és/vagy lábfejek vonatkozásában a placebót kapó betegekhez képest (4,3%) [P = 0.014].