natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the RAISE study, in mCRC patients treated with ramucirumab plus FOLFIRI, the most frequent (≥1%) ADR that led to the discontinuation of ramucirumab was proteinuria (1.5%).
A RAISE-vizsgálat során a ramucirumab és FOLFIRI kombinációs kezelésben részesülő, metasztatizáló colorectalis carcinomában szenvedő betegeknél a leggyakoribb (≥1%), a ramucirumab- kezelés megszakítását eredményező mellékhatás a proteinuria volt (1,5%).
In the randomised active-controlled trial, the PFS at 6 months was significantly greater for TMZ than for procarbazine (21 % vs 8 %, respectively – chi-square p=0.008) with median PFS of 2.89 and 1.88 months respectively (log rank p=0.0063).
A randomizált, aktív kontrollos vizsgálatban a PFS a 6. hónapban szignifikánsan nagyobb volt TMZ- vel, mint procarbazinnal (21% vs 8% - chi2 p = 0,008), ahol a PFS középértéke 2,89 illetve 1,88 hónap volt (log rang p = 0,0063).
In the randomised active-controlled trial, the PFS at 6 months was significantly greater for TMZ than for procarbazine (21% vs 8%, respectively – chi-square p = 0.008) with median PFS of 2.89 and 1.88 months respectively (log rank p = 0.0063).
A randomizált, aktív kontrollos vizsgálatban a PFS a 6. hónapban szignifikánsan nagyobb volt TMZ- vel, mint prokarbazinnal (21% vs 8% - chi2 p = 0,008), ahol a PFS középértéke 2,89 illetve 1,88 hónap volt (log rang p = 0,0063).
In the randomised active-controlled trial, the PFS at 6 months was significantly greater for TMZ than for procarbazine (21% vs.
A randomizált vizsgálatban a PFS a 6. hónapban szignifikánsan nagyobb volt TMZ-vel, mint procarbazinnal (21% vs.
In the randomised active-controlled trial, the PFS at 6 months was significantly greater for TMZ than forprocarbazine (21% vs 8%, respectively – chi-square p = 0.008) with median PFS of 2.89 and 1.88 months respectively (log rank p = 0.0063).
A randomizált, aktív kontrollos vizsgálatban a PFS a 6. hónapban szignifikánsan nagyobb volt TMZ- vel, mint prokarbazinnal (21% vs 8% - chi2 p = 0,008), ahol a PFS középértéke 2,89 illetve 1,88 hónap volt (log rang p = 0,0063).
In the randomised period of the pivotal studies, anaemia was less frequent in PV patients than in MF patients (43.6% versus 82.4%).
A pivótális vizsgálatok randomizált periódusában az anaemia kevésbé gyakori volt a polycythaemia verában szenvedő betegeknél, mint a myelofibrosisos betegeknél (43,6% versus 82,4%).
In the randomised period of the pivotal studies, the rate of patients experiencing thrombocytopenia was lower in PV (24.5%) patients compared to MF (69.8%) patients.
A pivótális vizsgálatok randomizált periódusában azoknak a betegeknek az aránya, akiknél thrombocytopeniát észleltek, alacsonyabb volt a polycythaemia verában szenvedő betegeknél (24,5%), mint a myelofibrosisos betegeknél (69,8%).
In the randomised period of the pivotal study in PV patients, bleeding events (including intracranial and gastrointestinal, bruising and other bleeding events) were reported in 20% of patients treated with Jakavi and 15.3% patients receiving best available therapy.
A polycythaemia verában szenvedő betegekkel végzett pivótális vizsgálat randomizált periódusában vérzéses eseményekről (köztük intracranialisról és gastrointestinalisról, véraláfutásról és egyéb vérzéses eseményekről) számoltak be a Jakavi-val kezelt betegek 20%-ánál, és a legjobb, rendelkezésre álló kezelést kapó betegek 15,3%-ánál.
In the randomised period of the pivotal study in PV patients, neutropenia was reported in two patients (1.8%) of which one patient developed CTCAE grade 4 neutropenia.
A polycythaemia verában szenvedő betegekkel végzett pivótális vizsgálat randomizált periódusában két betegnél számoltak be neutropeniáról (1,8%), akik közül egy betegnél CTCAE 4. fokozatú neutropenia alakult ki.
In the randomised period of the pivotal study in PV patients, one (0.9%) CTCAE grade 3 and no grade 4 urinary tract infection was reported.
A polycythaemia verában szenvedő betegekkel végzett pivótális vizsgálat randomizált periódusában egy (0,9%) CTCAE 3. fokozatú húgyúti fertőzésről számoltak be, és 4. fokozatú húgyúti fertőzésről nem számoltak be.
In the randomised period of the pivotal study in PV patients, the mean systolic blood pressure increased by 0.65 mmHg in the Jakavi arm versus a decrease of 2 mmHg in the BAT arm.
A polycythaemia verában végzett pivótális vizsgálat randomizált szakaszában az átlagos szisztolés vérnyomás 0,65 Hgmm-rel emelkedett a Jakavi-karon, miközben 2 Hgmm-rel csökkent a legjobb, rendelkezésre álló kezelés karon.
In the randomised period of the two pivotal studies, COMFORT-I and COMFORT-II, the median duration of exposure to Jakavi was 10.8 months (range 0.3 to 23.5 months).
A két pivótális vizsgálat, a COMFORT-I- és a COMFORT-II-vizsgálat randomizált periódusaiban a Jakavi-expozíció medián időtartama 10,8 hónap volt (szélső értékek: 0,3-23,5 hónap).
In the randomised, placebo-controlled study COMFORT-I 60.6% of Jakavi-treated MF patients and 37.7% of placebo-treated MF patients received red blood cell transfusions during randomised treatment.
A randomizált, placebo-kontrollos COMFORT-I-vizsgálatban a Jakavi-val kezelt myelofibrosisos betegek 60,6%-a és a placebóval kezelt myelofibrosisos betegek 37,7%-a kapott a randomizált kezelés alatt vörösvértest transzfúziót.
In the randomized controlled trials 39/41 (95%) of patients treated with Ruconest reached time to beginning of relief within 4 hours.
A randomizált kontrollált vizsgálatok során 41 Ruconesttel kezelt beteg közül 39 (95%) esetében a tünetek 4 órán belül kezdtek enyhülni.
In the randomized, double-blind, Phase 3 pivotal FLORENCE (FLO-01) study comparing febuxostat with allopurinol (346 patients undergoing chemotherapy for haematologic malignancies and at intermediate-to-high risk of TLS), only 22 (6.4%) patients overall experienced adverse reactions, namely 11 (6.4%) patients in each treatment group.
A FLORENCE (FLO-01) elnevezésű randomizált, kettős-vak, fázis III pivotális vizsgálatban, ahol a febuxosztát és az allopurinol kezelést hasonlították össze (346, kemoterápiában részesülő, hematológiai malignitásokban szenvedő betegeknél, akiknél a tumor lysis szindróma (TLS) közepes vagy magas kockázata állt fenn), összesen 22 betegnél (6,4%) tapasztaltak mellékhatásokat, azaz 11 betegnél (6,4%) mindkét kezelési csoportban.
In the rat carcinogenicity study, benign tumours were found in the small bowel and the extrahepatic bile ducts.
A patkányokon végzett karcinogenitási vizsgálatban jóindulatú daganatokat találtak a vékonybélben és az extrahepaticus epevezetékben.
In the rat fertility study, dexmedetomidine had no effect on male or female fertility.
Egy patkány fertilitás-vizsgálat során a dexmedetomidinnek nem volt hatása a hím vagy a nőstény állatok termékenységére.
In the rat pre- and postnatal development study, a decrease in pup survival occurred between birth and postnatal day 21 at doses of 60 mg/kg/day or higher (5 times the expected human clinical exposure).
Patkányokon végzett pre- és postnatális fejlődési vizsgálatban 60 mg/kg/nap illetve efölötti adagoknál (a várható humán klinikai expozíció 5-szöröse) az utódok csökkent túlélését észlelték a születés és a 21. postnatális nap között.
In the RCC Clinical Trial, a Phase 3 clinical trial for renal cell carcinoma, 26% of patients reported hyperglycaemia as an adverse event.
Az RCC klinikai vizsgálatban, mely a vesesejtes carcinomában végzett fázis III vizsgálat, klinikai vizsgálata betegek 26%-ánál jelentettek mellékhatásként hyperglykaemiát.
In the RE-LY study, in comparison to warfarin the annual myocardial infarction rate for dabigatran etexilate was increased from 0.64 % (warfarin) to 0.82 % (dabigatran etexilate 110 mg twice daily) /
A RE-LY vizsgálatban a dabigatrán ágon a myocardialis infractus (MI) éves abszolút aránya a warfarinhoz képest 0,64%-ról 0,82%-ra (napi kétszer 110 mg dabigatrán etexilát), ill.
In the RE-SONATE study, which compared dabigatran etexilate to placebo, the rate of MI was 0.1 % for patients who received dabigatran etexilate and 0.2 %for patients who received placebo (see section 4.4.).
A RE-SONATE vizsgálatban, amelyben a dabigatrán etexilátot placebóhoz hasonlították, a MI gyakorisága 0,1% volt a dabigatrán etexilátot kapó, és 0,2% a placebót szedő betegeknél (lásd 4.4 pont).
In the REACH study, 112 patients (6 to 17 years, median age 13.0 years) with moderate to severe, active Crohn’s disease (median paediatric CDAI of 40) and an inadequate response to conventional therapies were to receive 5 mg/kg infliximab at weeks 0, 2, and 6.
A REACH-vizsgálatban 112, közepes és súlyos fokú, aktív Crohn-betegségben (PCDAI [Pediatric Crohn’s Disease Activity Index: gyermekgyógyászati Crohn-betegség aktivitási index] középértéke 40) szenvedő, hagyományos kezelésre nem megfelelően reagáló beteg (6 és 17 éves kor között, középérték 13,0 év) kapott a 0., 2. és 6. héten 5 mg/ttkg infliximabot.
In the RECOURSE study, 9.4% of patients in the Lonsurf group received G-CSF mainly for therapeutic use.
A RECOURSE vizsgálatban a Lonsurf csoport betegeinek 9,4%-a kapott GCSF-et, főként terápiás céllal.
In the registry study of patients with PNH who had never had a blood transfusion, patients treated with Soliris had clinically meaningful reductions in levels of lactate dehydrogenase (LDH) after 6 months of treatment, indicating reduced breakdown of red blood cells.
A vértranszfúzióban soha nem részesült, PNH-ban szenvedő betegekkel végzett, forgalomba hozatalt követő vizsgálatban a Soliris-szal kezelt betegeknél a laktát-dehidrogenáz (LDH) klinikailag jelentős csökkenése mutatkozott 6 hónapos kezelést követően, ami a vörösvérsejtek kisebb mértékű lebomlását jelzi.
In the relapsed/refractory CLL study grade 3/4 thrombocytopenia was reported in 11% of patients in the R-FC group compared to 9% of patients in the FC group.
A relapszusos/refrakter CLL vizsgálatban 3-4-es fokozatú thrombocytopeniát a betegek 11%-ánál jelentettek az R-FC-csoportban míg a betegek 9%-ánál az FC-csoportban.
In the renal cell carcinoma study, patients who took Afinitor lived for an average of 4.9 months without the disease getting worse, compared with 1.9 months for the patients who took placebo.
A vesesejtes karcinómára irányuló vizsgálatban az Afinitor-t szedő betegek átlagosan 4,9 hónapig éltek a betegség súlyosbodása nélkül, összehasonlítva a placebót szedő betegek esetében tapasztalt 1,9 hónappal.
In the repeated-dose toxicity studies (up to 39 weeks), lenvatinib caused toxicologic changes in various organs and tissues related to the expected pharmacologic effects of lenvatinib including glomerulopathy, testicular hypocellularity, ovarian follicular atresia, gastrointestinal changes, bone changes, changes to the adrenals (rats and dogs), and arterial (arterial fibrinoid necrosis, medial degeneration, or haemorrhage) lesions in rats, dogs, and cynomolgus monkeys.
A lenvatinib ismételt dózisú (legfeljebb 39 hétig tartó) toxicitási vizsgálatok során patkányban, kutyában és cynomolgus majmokban a várt farmakológiai hatásokkal összefüggésben álló toxikológiai elváltozásokat idézett elő különféle szervekben és szövetekben, köztük glomerulopathiát, testicularis hypocellularitást, ovarialis follicularis atresiát, gastrointestinalis elváltozásokat, csontelváltozásokat, a mellékvesét érintő elváltozásokat (patkány és kutya) és az artériákat érintő elváltozásokat (az artéria fibrinoid necrosisát, mediadegenerációt vagy -vérzést).
In the RESIST trials, the risk of rash was similar between tipranavir with ritonavir and comparator arms (16.3% vs.
A RESIST-vizsgálatokban a bőrkiütés kockázata hasonló volt a tipranavir/ritonavir- és a komparátor karok között (sorrendben 16,3% vs.
In the retreatment study AUX-CC-862, 150 anti-AUX-I antibody positive samples and 149 anti-AUX- II antibody positive samples were assessed for potential cross-reactivity with human MMPs-1, -2, -3, - 8, and -13.
Az AUX-CC-862 újrakezelési vizsgálatban 150, anti-AUX-I antitestre pozitív, és 149, anti-AUX-II antitestre pozitív mintát vizsgáltak a humán MMP-1, -2, -3, -8 és -13-mal való lehetséges keresztreakció tekintetében.
In the rilpivirine arm in the week 96 analysis of the Phase III ECHO and THRIVE trials, mean change from baseline in total cholesterol (fasted) was 5 mg/dl, in HDL cholesterol (fasted) 4 mg/dl, in LDL cholesterol (fasted) 1 mg/dl, and in triglycerides (fasted) -7 mg/dl.
Az ECHO- és THRIVE-vizsgálatok 96. heti elemzésekor a rilpivirin vizsgálati karon a kiindulási állapothoz képest a változás átlagos értéke: (éhomi) összkoleszterinszint 5 mg/dl, (éhomi) nagy sűrűségű liporotein (HDL) 4 mg/dl, (éhomi) alacsony sűrűségű lipoprotein (LDL) 1 mg/dl, (éhomi) triglicerid -7 mg/dl volt.
In the RUTH study, leg cramps were observed in 12.1 % of raloxifene-treated patients and 8.3 % of placebo-treated patients.
A RUTH- vizsgálatban lábikragörcsöket a raloxifennel kezelt betegek 12,1%-ánál és a placebóval kezeltek 8,3%-ánál figyelték meg.
In the SABRINA trial (BO22334) the incidence of treatment-induced/enhanced anti-rituximab antibodies in the subcutaneous group was low and similar to that observed in the intravenous group (2% vs.
A SABRINA vizsgálatban (BO22334) a szubkután csoportban a kezelés hatására kialakuló, illetve fokozódó anti-rituximab antitestek előfordulása alacsony volt, hasonló az intravénás csoportnál megfigyelthez (2% vs.
In the SAILING study, virologic suppression (HIV-1 RNA <50 copies/mL) in the Tivicay arm (71%) was statistically superior to the raltegravir arm (64%), at Week 48 (p=0.03).
A SAILING vizsgálatban a virológiai szuppresszió (HIV RNS <50 kópia/ml) a 48. héten a Tivicay vizsgálati karban (71%) statisztikailag jobb volt (p=0,03), mint a raltegravir vizsgálati karban (64%).
In the sALCL study, 86% of patients (50 out of 58) responded partially or completely to treatment and this response was complete for 59% of them (34 out of 58).
Az sALCL vizsgálatban a betegek 86%-a (58 beteg közül 50) adott részleges vagy teljes választ a kezelésre, és a válasz 59%-ban volt teljes (58 beteg közül 34 esetben).
In the same clinical study, 744 adult patients continued into the Multiple-Cycle extension for up to 3 additional cycles of chemotherapy.
Ugyanabból a klinikai vizsgálatból 744 felnőtt beteg vett részt a vizsgálat “Multiple-Cycle” kiterjesztésében, legfeljebb 3 további kemoterápiás cikluson keresztül.
In the same clinical trials, cerebrovascular adverse reactions (CVAEvents e.g., stroke, transient ischemic attack), including fatalities, were reported.
Ugyanezen klinikai vizsgálatok során cerebrovascularis mellékhatásokat jelentettek (pl. stroke, transiens ischaemiás attack), melyek között halálos kimenetelűek is voltak.
In the same drug-drug interaction study assessing the effect of dexamethasone, a weaker CYP3A4 inducer, on the pharmacokinetics of bortezomib (injected intravenously), there was no significant effect on the pharmacokinetics of bortezomib based on data from 7 patients.
Amikor ugyanazon gyógyszer-gyógyszer interakciós vizsgálatban értékelték a gyengébb CYP3A4- induktor dexametazon hatását az (intravénásan alkalmazott) bortezomib farmakokinetikájára, 7 beteg adatai alapján nem mutattak ki szignifikáns hatást a bortezomib farmakokinetikájára.
In the same population two cases of severe thrombocytopenia (0.6%) of rapid onset were observed (See section 4.4).
Ugyanebben a populációban két esetben (0,6%) súlyos, gyorsan kialakult thrombocytopeniát figyeltek meg (lásd 4.4 pont).
In the same population, plasma elimination half-life is approximately 2.5 hours, plasma clearance 55 to 80 ml/kg/hr and volume of distribution of approximately 185 to 260 ml/kg.
Ugyanebben a populációban a plazma felezési ideje körülbelül 2,5 óra, a plazma clearance 55-80 ml/ttkg/óra és a megoszlási térfogat körülbelül 185- 260 ml/ttkg.
In the same study as above, administration of an antacid (aluminium hydroxide/magnesium hydroxide/simethicone) 2 hours before or after a single 400 mg dose of Tasigna also did not alter nilotinib pharmacokinetics.
A fenti vizsgálatban egy antacida (alumínium-hidroxid/magnézium-hidroxid/szimetikon) 2 órával egy egyszeri 400 mg-os Tasigna adag előtt, illetve után való adása szintén nem befolyásolta a nilotinib farmakokinetikáját.
In the same study the response to a further dose was indicative of immunological memory as 81%-95% of subjects reached an hSBA ≥ 1:5 to PorA P1.4 and 97%-100% to fHbp antigens following further vaccination.
Ugyanebben a vizsgálatban egy további dózisra kialakuló válasz az immunmemóriát jelezte, mivel az alanyok 81-95%-a elérte a hSBA ≥ 1:5 szintet a PorA P1.4 ellen és 97–100%-a fHbp antigének ellen a további oltást követően.
In the same study there were no histopathological findings in male reproductive organs and no effects on male fertility endpoints, including percent motile sperm, observed at 100 mg/kg/day at the end of dosing or recovery phase (corresponding to 1.3-fold of the steady-state AUC0-24h at the recommended human dose).
Ugyanezen vizsgálat során nem találtak kórszövettani eltérést a hím reprodukciós szervekben, és nem figyeltek meg a termékenységi végpontokra – beleértve a mozgékony spermiumok százalékos arányát – kifejtett hatást 100 mg/ttkg/nap dózis mellett az adagolási fázis vagy a gyógyulási fázis végén (a javasolt humán adagolás során a dinamikus egyensúlyi állapotban mért 24 órás AUC-érték 1,3-szeresének felel meg).
In the same study, a statistically significant increase was reported in the incidence of pulmonary embolism (0.7% in the placebo group versus 1.1% in the fenofibrate group; p = 0.022) and a statistically non-significant increase in deep vein thromboses (placebo: 1.0 % [48/4,900 patients] versus fenofibrate 1.4% [67/4,895 patients]; p = 0.074).
Ugyanebben a vizsgálatban a tüdőembólia incidenciájának statisztikailag szignifikáns növekedését (a placebo-csoportban 0,7%, míg a fenofibráttal kezelt csoportban 1,1%; p = 0,022), valamint a mélyvénás thrombosis előfordulásának statisztikailag nem szignifikáns emelkedését (placebo: 1,0% [48/4900 beteg], illetve fenofibrát: 1,4% [67/4895 beteg]; p = 0,074) jelentették.
In the same study, an increased rate of wheezing through 42 days was observed in infants and toddlers 6-23 months of age (5.9% Fluenz versus 3.8% injectable influenza vaccine).
Ugyanebben a vizsgálatban, 42 napon keresztül a sípoló légzés arányának növekedését figyelték meg a csecsemők és kisgyermekek (6–23 hónapos kor között) körében (5,9% Fluenz, míg 3,8% az injekcióban adott influenza vakcina esetén).
In the same study, an increased rate of wheezing through 42 days was observed in infants and toddlers 6-23 months of age (5.9% T/LAIV versus 3.8% injectable influenza vaccine).
Ugyanebben a vizsgálatban, 42 napon keresztül a sípoló légzés arányának növekedését figyelték meg a 6 - 23 hónapos csecsemőknél és kisgyermekeknél (5,9% T/LAIV, míg 3,8% az injekcióban adott influenza vakcina esetén).
In the same study, no significant differences in Cmax and AUCτ were observed between healthy elderly males and healthy elderly females (≥65 years).
Ugyanebben a vizsgálatban nem volt szignifikáns különbség a Cmax és AUCτ tekintetében az egészséges idős férfiak és egészséges idős (≥65 éves) nők között.
In the same study, no significant differences in Cmax and AUCτ were observed between healthy elderly males and healthy elderly females (≥65 years).
Ugyanebben a vizsgálatban nem volt szignifikáns különbség a Cmax és AUCτ tekintetében az egészséges idős férfiak és egészséges idős nők között (≥65 éves).
In the same study, no significant differences in Cmax and AUCτ were observed between healthy elderly males and healthy elderly females (≥65 years).
Ugyanebben a vizsgálatban nem volt szignifikáns különbség a Cmax és AUCτ tekintetében az egészséges idős férfiak és egészséges idős nők(≥65 éves) között.
In the same study, the AUC, Cmax, and Cmin of amprenavir were increased 72%, 12%, and 483%, respectively, when compared to values after standard doses of amprenavir (1200 mg twice daily).
Ugyanabban a vizsgálatban az amprenavir AUC, Cmax és Cmin értéke a felsorolás sorrendjében 72%-kal, 12%-kal, illetve 483%-kal emelkedett, azokhoz az értékekhez képest, melyeket a szokásos amprenavir adagokkal (1200 mg naponta kétszer) értek el
In the same trials, cerebrovascular adverse reactions (e.g. stroke, transient ischaemic attack), including fatalities, were reported in patients (mean age: 84 years; range: 78-88 years).
Ugyanezen vizsgálatokban cerebrovascularis mellékhatások (pl. stroke, átmeneti ischemiás attack) fellépését jelentették, beleértve a fatális kimentelű történéseket is (átlagos életkor: 84 év; korhatár: 78- 88 év).
In the SAVOR study subgroups over 65 and over 75 years of age, efficacy and safety was consistent with the overall study population.
A SAVOR-vizsgálat 65 év feletti és 75 év feletti alcsoportjaiban a hatásosság és biztonságosság konzisztens volt a teljes vizsgálati populációban észlelttel.
In the second clinical study, a single dose administered four months after two catch-up doses at 12-20 months of age elicited a marked increase of ELISA GMCs and OPA GMTs (when comparing the responses pre and post the last dose), indicating that two catch-up doses provide adequate priming.
A második klinikai vizsgálatban a 12-20 hónapos korban beadott két felzárkóztató oltás után 4 hónappal beadott egyetlen adag az ELISA GMC és OPA GMT értékek jelentős emelkedését eredményezte (összehasonlítva az utolsó adag előtti és utáni válaszokat), ami azt mutatja, hogy a két felzárkóztató adag megfelelő immunmemóriát váltott ki.
In the second field study, a group of 18-day-old embryonated eggs and a group of one-day-old chicks were vaccinated with Vectormune ND.
A második terepvizsgálatban 18 napos csirkeembriók egy csoportját, valamint naposcsibék egy csoportját oltották be Vectormune ND-vel.
In the second HL study (in patients with HL at increased risk of coming back), the average length of time patients lived before their disease got worse was around 43 months in those given Adcetris, compared with around 24 months in those given placebo.
A második HL vizsgálatban (olyan HL betegek körében végezték, akiknél fennállt a daganat kiújulásának fokozott kockázata) a betegség rosszabbodásáig eltelt átlagos túlélési idő körülbelül 43 hónap volt az Adcetris alkalmazása során, összevetve a placebóval kezeltek körében mért körülbelül 24 hónappal.
In the second HL study (in patients with HL at increased risk of progressing or coming back), the main measure of effectiveness was how long patients lived without their disease getting worse.
A második HL vizsgálat (olyan HL betegek körében végezték, akiknél fennállt a daganat rosszabbodásának vagy kiújulásának fokozott kockázata) során a hatásosság fő mértéke a betegeknek a betegség rosszabbodása nélküli túlélési ideje volt.
In the second ITP study, 57 patients with ITP (baseline platelet counts ≤ 30×109 / l) aged between 18 and 65 years were treated with Privigen at 1 g/kg bw.
A második ITP vizsgálatban 57, ITP-ben szenvedő beteget (18 és 65 év között) (kiindulási vérlemezkeszám ≤ 30 × 109/l), kezeltek 1 g/ttkg Privigen-nel.
In the second ITP study, patients taking Revolade were around eight times more likely than those taking placebo to reach a platelet count of between 50,000 and 400,000 per microlitre during the six months of treatment.
A második ITP-re vonatkozó vizsgálatban a Revolade-ot szedő betegek körében a placebót szedőkhöz képest körülbelül nyolcszor nagyobb volt a valószínűsége annak, hogy a hat hónapos kezelés ideje alatt elérik a mikroliterenkénti 50 000 és 400 000 közötti vérlemezkeszámot.
In the second main study, the change in pain intensity after ten minutes was between 2.0 and 2.7 points after receiving doses of Instanyl compared with 1.3 after receiving placebo.
A második fő vizsgálatban a fájdalom intenzitásában tíz perc elteltével mért változás 2,0 és 2,7 pont között volt az Instanyl beadása után, míg a placebo beadása után 1,3 pont.