natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Likewise, the introduction to the IRIS strategic plan 1996-2001 mentions:
vállalják a páciensekről gondoskodást és megadnak számukra minden kezelést, amelyre szükségük lehet.” [211](182) A fentiek alapján a Bizottság megállapítja, hogy az IRIS-H köteles minden pácienst minden körülmények között ellátni (azaz sürgősségi és nem sürgősségi helyzetben egyaránt), akkor is ha nem tudnak, vagy előreláthatóan nem lesznek képesek kezelésükért fizetni, illetőleg nem biztosítottak.
‘In order to fulfil its social task at any moment, the public hospitals of the IRIS network will offer a range of services guaranteeing to everyone the best quality care at generally acceptable financial conditions for all and will be accessible to all patients, regardless of their income, their insurability, their origins and their ideological convictions’ [202].(177) That same introduction continues:
Ezt a kötelezettséget az IRIS-H fent idézett belső szabályzata és az IRIS stratégiai tervek állapítják meg, illetve bízzák az IRIS-H-ra, amelyek az IRIS-H számára kötelezőek, és alapjukat a Loi CPAS-ban a szociális támogatás nyújtására előírt kötelezettség képezi (ezt a kötelezettséget a CPAS a belső szabályzat és stratégiai tervek révén delegálta az IRIS-H-ra).
‘The primary objective of the IRIS plan is to maintain a reinforced public hospital network in Brussels that is accessible to all patients, regardless of their income, their insurability, their origins and their ideological and philosophical convictions’ [203].(178) In another section of this plan it is noted that the IRIS patient charter guarantees:
Az egyetemes ellátási kötelezettség gyakorlati hatása az IRIS-H-ra
‘access for all patients, without distinction as to their origins, income, philosophical and ideological convictions, their situation of insurability’ [204].(179) Furthermore, the IRIS strategic plan 1996-2001 has a subsection 2.5.4 entitled ‘Prise en charge et traitement de toute personne se présentant dans un des hôpitaux du réseau iris’ which contains the following statements:
A Bizottság megjegyzi továbbá, hogy a fenti következtetés – nevezetesen az, hogy az IRIS-H köteles minden pácienst minden körülmények között (azaz sürgősségi és nem sürgősségi helyzetben) és a páciensek fizetőképességétől függetlenül kezelni, míg a magánkórházak csak sürgősségi helyzetekben (azaz amikor az életveszélyes állapot ellátása azonnal szükséges) kötelesek minden pácienst kezelni – tükröződik emellett az IRIS-H és a magánkórházak által Brüsszel főváros régiójában kezelt páciensek profiljában és árszabási politikájukban is.
‘Public hospitals [i.e. the IRIS-H] have the basic aim of providing a social medicine; it requires them to meet the requirements of social missions, and this even if this function is not recognised in the legislative and regulatory framework governing the hospital sector.
Először meg kell jegyezni, hogy a 2002–2014-es stratégiai terv is utal a szociális-gazdasági szempontból bizonytalan helyzetű és az IRIS-H pácienseinek jelentős részét kitevő páciensek kezeléséhez kapcsolódó alacsonyabb árbevételre [212] és magasabb költségekre [213].
The role of the public hospitals is to admit and treat all patients irrespective of their origins, circumstances, cultures, beliefs and pathologies.
Ebben az összefüggésben érdemes kiemelni, hogy az IRIS-H megállapodott orvosaival, hogy pótlékok (részletesebben lásd a (46)(c) preambulumbekezdést) nem számíthatóak fel a CPAS-pácienseknek és az alacsony jövedelmű pácienseknek (azaz akik magasabb INAMI-visszatérítésre jogosultak).
Hence, since they are public, our hospitals must adhere to the principles of universality, equality, continuity and change.
Ezen túlmenően az egyágyas elhelyezés (azaz az egyetlen olyan szoba, ahol pótlékok számíthatóak fel) százalékos aránya is jóval alatta marad Brüsszel főváros régiója átlagának [214].
The universality principle requires that all patients be admitted, whoever they may be.
Az egyik mutuelles [215] rendelkezésre álló adatai is azt mutatják, hogy amikor az IRIS-H pótlékot számít fel, annak összege sokkal (azaz 25–67 %-kal) alacsonyabb a régió átlagánál.
The hospital must therefore provide treatment at the highest possible level in order to be able to meet the needs of all.
Összehasonlításként, a vizsgált időszakra egyes brüsszeli magánkórházak pácienseiknek átlagban 180 %-kal többet számítottak fel, mint a társadalombiztosítási rendszerben megállapított árak.
The equality principle, a constitutional right, requires that everyone be admitted without any discrimination.
Az IRIS-H egyetemes ellátási kötelezettségre kapott megbízást annak biztosítására, hogy azok a páciensek is megkapják a szükséges orvosi ellátást, akik nem tudnak fizetni, nincsen magánbiztosításuk és akik után a társadalombiztosítás nem (vagy csak részlegesen) fizet megtérítést.
From the above it is clear that patients' ability to pay and their insurance status are not considered when admitting patients to the IRIS-H so that access to healthcare is guaranteed for all including in non-emergency situations.
E páciensek egyik jelentős részcsoportja a fent említett, úti okmányokkal nem rendelkező migránsok, mivel rájuk a belga társadalombiztosítás nem terjed ki és rendszerint a kezelésért nem képesek fizetni.
Several elements in the IRIS 1996-2001 strategic plan also demonstrate the social nature of the hospital care provided by the IRIS-H (e.g. ‘to continue the dispensation of medicine devoid of any market logic’ [206]) and the strong desire to offer quality care to all layers of the Brussels population, in particular to the poorest ones [207].
Brüsszel főváros régiójában az esetek 85 %-ában ezek a migránsok az IRIS-H-tól kapnak sürgős orvosi segítséget (lásd a (172) preambulumbekezdést), noha ezek a kórházak a régióban csak a kórházi ágyak 35 %-át üzemeltetik.
The IRIS strategic plan covering the period 2002-2014 repeats some of the key principles (access for all patients, increasing accessibility for the poor) among others by quoting Article 5 of the IRIS-H bylaws [208] (see also recital 175) and the primary objective of the IRIS strategic plan for the period 1996-2001 [209] (see recital 177), and by also referring to the IRIS patient charter [210] (see recital 178) and adds:
Egy másik árulkodó jel a Szövetségi Egészségügyi Közszolgálat által [216] az összes belga kórházról a pácienseik szociális-gazdasági profilja alapján készített rangsor (lásd a lenti 1. táblázatot és a fenti (40) preambulumbekezdést).
‘The public services are to be defined on the basis of three fundamental principles, universality, equality and continuity.
Ez a rangsor egyebek mellett tükrözi azon páciensek részarányát, akik nem tudnak fizetni és nincs társadalombiztosítási fedezetük, és akiknek esetében a CPAS [217] térítheti meg a kezelés költségeit (lásd még a (187)–(188) preambulumbekezdést).
will accept all patients, whoever they may be,
Ugyanerre az időszakra a brüsszeli magánkórházak másfelől nincsenek benne a felső 20 helyezésben, ami jelzi, hogy pácienseik átlagos szociális-gazdasági profilja jelentősen jobb, mint az IRIS-H pácienseié.
will treat all patients without discrimination,
Még ha a rangsor felállításának szempontjai nem csak azokra a páciensekre vonatkoztak is, akik nem tudnak fizetni vagy nem biztosítottak, a lista további kétségeket kelt a panaszos azon állítása tekintetében, hogy a brüsszeli magánkórházakat kötelezettség terheli minden páciens minden körülmények között történő kezelésére, és bizonyítja továbbá, hogy ehelyett ilyen kötelezettség csak az IRIS-H-t terheli.
will undertake to arrange cover for patients and provide any treatment they might require’ [211].(182) On the basis of the foregoing, the Commission concludes that the IRIS-H are obliged to treat all patients, in all circumstances (i.e. both in emergency and non-emergency situations), even if they cannot or foreseeably will not be able to pay for their treatment and/or are uninsured.
Valójában, ha az említett kötelezettség a brüsszeli magánkórházakra vonatkozna, az lenne várható, hogy a besorolási rangsorban magasabb helyen állnak.
This obligation is laid down and entrusted to the IRIS-H in the above cited bylaws of the IRIS-H and the IRIS strategic plans which are binding on the IRIS-H and which are founded on the obligation in the Loi CPAS to provide social aid (an obligation which is delegated by the CPAS to the IRIS-H by means of these bylaws and strategic plans).
táblázat
Practical impact of the universal care obligation on the IRIS-H
A kórházak Szövetségi Közegészségügyi Közszolgálat által a pácienseik szociális-gazdasági profilja alapján készített rangsora (*= IRIS-H, += brüsszeli magánkórházak)
The Commission also notes that the above conclusion, namely that the IRIS-H are obliged to treat all patients in all circumstances (i.e. both in emergency and non-emergency situations) and regardless of patients' ability to pay, while the private hospitals are only obliged to treat all patients in emergency situations (i.e. when care is needed immediately for a life-threatening condition), is furthermore reflected in the different profiles of the patients treated by the IRIS-H and the private hospitals in the Brussels Capital Region and their respective pricing policies.
Nincs adat
It should first be noted that the 2002-2014 strategic plan also refers to the lower revenues [212] and higher costs [213] related to the treatment of patients who socioeconomically find themselves in a precarious situation, and who make up a significant part of patients of the IRIS-H.
Megfelelő kontextusba kell helyezni a panaszos Mutualités Chrétiennes 2004. februári kiadványára való hivatkozását (lásd a (72) preambulumbekezdést), amely csak a 2001-es évre vonatkozik, és azt mutatja, hogy Brüsszel főváros régiójában a magánkórházak kezelik a „szociális páciensek” több mint 60 %-át.
In this context, it is worth pointing out that the IRIS-H have agreed with their doctors that supplements (see recital 46(c) for more background) cannot be charged to CPAS patients and to patients with low incomes (i.e. who are entitled to a higher INAMI reimbursement).
A „szociális páciensek” kifejezés azt a benyomást keltheti, hogy itt a kezelésért fizetni nem tudó, és ezért az egyetemes ellátási kötelezettség körébe tartozó páciensekről van szó.
In addition, the percentage of admissions to single rooms (i.e. the only rooms where supplements can be charged) is well below the average for the Brussels Capital Region [214].
Ez azonban nem igaz, a következő okok miatt:
The available figures from one of the mutuelles [215] also show that when a supplement is charged by the IRIS-H, its amount is also much lower than the average for the Region (i.e. between 25 % and 67 % lower).
Először és mindenekelőtt a kiadványban a „szociális páciensek” [219] fogalma csak azokat a személyeket takarja, akik a belga társadalombiztosítás alapján biztosítottak [220], és ennélfogva nem tartoznak ide a kezelésért fizetni nem tudó és a társadalombiztosítással nem rendelkező páciensek.
In comparison, for the period in question some private hospitals in Brussels charged their patients on average 180 % more than the prices laid down by the social security system.
Azonban az utóbbi csoport az, amely a legtöbbet nyeri az egyetemes ellátási kötelezettség révén, és amely az IRIS-H számára a legnagyobb pénzügyi terhet jelenti (lásd még a (187)–(188) preambulumbekezdést).
The universal care obligation has been entrusted to the IRIS-H to ensure that patients who cannot pay, have no private insurance and for whom there may not be any (or only partial) reimbursement by the social security, receive the medical care they need.
A kiadványban használt tág fogalommeghatározás alapján a brüsszeli magánkórházak esetében a felvett betegek 20 %-a (a közkórházak esetében 26 %-a) „szociális páciens”, és 2001-ben az összes ilyen páciens csaknem 66 %-át magánkórházak kezelték.
One significant subgroup of these patients concern the abovementioned undocumented migrants as they are not covered by the Belgian social security and usually are not able to pay themselves for care.
Másodszor, még a kiadványban a „szociális páciensek” alcsoportjaként meghatározott „bizonytalan páciensek” [221] is rendelkeznek társadalombiztosítási fedezettel, és semmi nem indokolja a feltételezést, hogy önrészüket nem tudják kifizetni.
In 85 % of the cases in the Brussels Capital Region these migrants receive urgent medical aid from the IRIS-H (see recital 172) although these hospitals only operate 35 % of the hospital beds in that Region.
Azonban lehet azzal érvelni, hogy az ilyen „bizonytalan páciensek” esetében magasabb lehet annak valószínűsége, hogy önrészüket nem tudják a kórháznak kifizetni.
This ranking among others reflects the proportion of patients who cannot pay and are not covered by the social security and for which the CPAS [217] can reimburse the costs of treatment (see also recitals 187-188) [218].
Azonban a közkórházak arányaiban sokkal több ilyen pácienst kezelnek, mint az (ágyszám és felvételek száma szerinti) piaci részesedésük alapján várható lenne.
For the period 2007-2013 and for Belgium as a whole, this ranking's top three positions are occupied entirely by the IRIS-H (Institut Bordet and HUDERF being the exceptions due to their specialised nature).
Valójában a „bizonytalan páciensek” a közkórházakba felvettek 9,5 %-át teszik ki, összehasonlítva a magánkórházak esetében a mindössze 4,1 %-os aránnyal.
For the same period, the Brussels private hospitals on the other hand are not even part of the top 20 positions, which indicates that the average socioeconomic profile of their patients is significantly better than that of the IRIS-H.
Harmadszor, az a következtetés, hogy 2001-ben a brüsszeli magánkórházak kezelték a „bizonytalan” páciensek 52 %-át (a szociális páciensek 66 %-át), semmi esetre sem változtathat azon a megállapításon, hogy egyetemes ellátási kötelezettség csak az IRIS-H-t terheli.
Even though the criteria used to draw up this ranking do not only concern patients who cannot pay or who are uninsured, it does further put into doubt the complainant's claim that the Brussels private hospitals have an obligation to treat all patients in all circumstances and is further evidence that instead only the IRIS-H have such an obligation.
Valójában a magánkórházak esetében azon jogi kötelezettség hiányában, hogy minden pácienst fizetőképességtől és biztosítási státustól függetlenül kezelni kell, a magánkórházak azon döntése, hogy nem sürgősségi helyzetben ellátják a „bizonytalan” vagy „szociális” pácienseket, egyszerűen önkéntes döntés, és így bármikor megváltoztatható.
Indeed, if such an obligation applied to the Brussels private hospitals one could expect them to rank higher in the classification.
Emellett a páciensek legkiszolgáltatottabb csoportja – azaz akiknek nincsen társadalombiztosítási vagy más biztosítási fedezetük – a kiadvány statisztikáiban nem szerepel.
Table 1
A fenti összes ok miatt a Bizottság megítélése szerint Mutualités Chrétiennes 2001-es statisztikákat tartalmazó kiadványa nem tekinthető bizonyítéknak arra vonatkozóan, hogy az IRIS-H-t egyetemes ellátási kötelezettség nem terhelte, vagy hogy a brüsszeli magánkórházaknak összehasonlítható kötelezettségük lett volna.
Federal Public Service of Public Health's ranking of the hospitals based on the socioeconomic profile of their patients (*= IRIS-H, += private Brussels hospitals)
Az egyetemes ellátási kötelezettség – amellyel az IRIS-H-t megbízták – biztosítja, hogy a rendkívüli pénzügyi nehézségekkel szembesülő páciensek, politikai menekültek, illegális bevándorlók stb. minden körülmények között kezelésben részesüljenek.
No figures
Ha ezek a páciensek kezelésüket nem tudják kifizetni és nem biztosítottak (akár a társadalombiztosítás, akár magán-egészségbiztosítás alapján), a CPAS e páciensek költségeit csak bizonyos feltételek teljesülése esetén fedezi.
Ste Anne St Remi+
A megtérítésre vonatkozó szabályok megállapítására az IRIS-H és Brüsszel főváros régiójának 19 CPAS-a közül 17 ún. többoldalú „domicile de secours” megállapodásokat kötött.
The complainant's reference to a February 2004 publication of the Mutualités Chrétiennes (see recital 72), which concerns only the year 2001 and which would show that the private hospitals treat more than 60 % of ‘social patients’ in the Brussels Capital Region, has to be put into context.
A nem sürgős ellátás esetében a CPAS az illetőt az IRIS-H-hoz irányítja és írásbeli kötelezettségvállalást (egy ún. réquisitoire-t) ad, hogy a kezelés költségét a CPAS fedezni fogja.
The term ‘social patients’ may create the impression that it concerns patients who cannot pay for treatment and who would therefore all be in scope of the universal care obligation.
Ha a páciensek ezt a dokumentumot (réquisitoire) bemutatják, az IRIS-H a számlát közvetlenül a CPAS-nak küldi.
This is however not the case for the following reasons:
Sürgős ellátás esetében ez az eljárás természetesen nem követhető.
First and foremost, the publication's definition of ‘social patients’ [219] only concerns persons who are insured by the Belgian social security [220] and hence does not include those patients who cannot pay and are not covered by the social security.
Ehelyett a CPAS általi megtérítésnek feltétele i. az illető sürgős felvételének vagy azonnali kezelésének szükségességét megerősítő orvosi igazolás, és ii. az érintett CPAS által – a szociális vizsgálat elvégzéséhez a kórház által gyűjtött adatok alapján – megerősített szegénysége.
It is however the latter group that benefits most from the universal care obligation and that represents the largest financial burden for the IRIS-H (see also recitals 187-188).
A szükséges információk összegyűjtése az IRIS-H szociális szolgáltatási részlegeinek fontos feladata (lásd még a (210)–(211) preambulumbekezdést).
Based on the broad definition used in the publication, almost 20 % (respectively about 26 %) of the admissions in private (respectively public) hospitals in Brussels would have concerned ‘social patients’, and private hospitals would have treated almost 66 % of the total number of these patients in 2001.
[222]
Second, even the ‘precarious patients’ [221], which the publication defines as a subgroup of the ‘social patients’, are covered by the social security and there is no reason to assume that they cannot pay their own contribution.
Amennyiben a fent említett feltételek teljesülnek (azaz nem sürgős ellátás esetében a réquisitoire, sürgős ellátás esetében pedig az orvosi igazolás és a szociális vizsgálat), a CPAS megtéríti az IRIS-H-nak azon páciensek kezelési költségeit, akik kezelésüket nem tudják kifizetni és biztosításuk sincsen.
However, it could be argued that such ‘precarious patients’ may have a higher likelihood of not being able to pay the own contribution to the hospital.
Ez azonban nem mentesíti az IRIS-H-t az egyetemes ellátási kötelezettség teljes terhe alól.
The publication shows that public hospitals treat about 48 % of ‘precarious patients’, compared to 52 % being treated by private Brussels hospitals.
Valójában a CPAS általi megtérítéshez az IRIS-H-nak kell összegyűjtenie a szociális vizsgálathoz az információkat (amire 2012-ben 25749 esetben került sor).
However, proportionally, the public hospitals treat many more of such patients than would be expected based on their market share (in terms of beds and number of admissions).
Ez az egyik oka annak, hogy az IRIS-H miért alkalmaz kétszer annyi szociális munkást, mint pl. az egyetemi kórházak (lásd a (213) preambulumbekezdést).
Indeed, ‘precarious patients’ would make up 9,5 % of the admissions in public hospitals compared to only 4,1 % in private hospitals.
A CPAS azonban nem téríti meg az IRIS-H-nak a szociális vizsgálatokhoz szükséges információk összegyűjtésének költségeit.
Third, in any case, the observation that in 2001 Brussels private hospitals would have treated 52 % (respectively 66 %) of ‘precarious’ (respectively ‘social’) patients cannot change the conclusion that only the IRIS-H have a universal care obligation.
Emellett a CPAS kifizetéseire sokkal később (néha akár egy éven túl) kerül sor, mint a mutuelles és a biztosítók esetében (mindkettő a számla kézhezvételétől számított egy-két hónapon belül fizet).
Indeed, in the absence of any legal obligation for private hospitals to treat all patients regardless of their ability to pay and their insurance status, any possible decision of private hospitals to provide care to ‘precarious’ or ‘social’ patients in non-emergency situations would be purely voluntary and could thus be reversed at any moment.
Ennek következtében az IRIS-H-nak hosszabb ideig kell előfinanszíroznia ezeket a költségeket, mint a „rendes” páciensek esetében.
Furthermore, the most vulnerable group of patients, i.e. those who are not covered by the social security or any other insurance, are not included in the publication's statistics.
A brüsszeli CPAS 2010. december 31-én csaknem 35 millió EUR-val tartozott az IRIS-H-nak (ebből kb. 71 % 2010-es, 12 % 2009-es számlákat, és mintegy 13 % korábbi évek számláit érintette).
This also explains the apparent divergence between the publication's figures for 2001 and the Federal Public Service for Public Health's ranking (see recital 185) for the period 2007-2013.
Évi 2 %-os nominális kamatláb használatával az IRIS-H becslése szerint a hosszabb kifizetési késedelmek költsége akkoriban csaknem 700000 EUR-t tett ki.
While this Public Service's ranking takes into account the proportion of patients who are not covered by the social security, the publication's statistics only include patients with social security cover.
Végezetül a számla kifizetése kapcsán nehézségeket tapasztalók közül nem minden személy jogosult CPAS-fedezetre [225].
For all of the above reasons, the Commission considers that the publication of the Mutualités Chrétiennes with statistics for the year 2001 cannot be taken as evidence that the IRIS-H would not have a universal care obligation or that the Brussels private hospitals would have a comparable obligation.
Az IRIS-H-nak egyetemes ellátási kötelezettsége alapján ennek ellenére kezelnie kell azokat a pácienseket is, akik nem rendelkeznek a CPAS részéről a költségek kifizetésére vonatkozó kötelezettségvállalással.
The universal care obligation that is entrusted to the IRIS-H ensures that patients facing extreme financial hardship, political refugees, illegal immigrants, etc. receive treatment in all circumstances.
Ilyen helyzetekben az IRIS-H a pácienseknek küldi ki a számlát, akik időnként azt nem tudják kifizetni.
If these patients cannot pay for their treatment and have no insurance cover (neither via the social security nor through private health insurance) the CPAS will only cover these patients' costs provided that certain conditions are met.
Ennek eredményeként az IRIS-H-nak a más belgiumi köz- és magánkórházaknál magasabb behajthatatlan követelésállománnyal kell számolnia [226].
To lay down the rules that apply for such reimbursement, the IRIS-H and 17 of the 19 CPAS in the Brussels Capital Region have concluded so-called multilateral ‘domicile de secours’ conventions.
Az IRIS-H becslése szerint 2010-ben leírt követelésállományuk körülbelül […] millió EUR-val haladta meg a belgiumi közkórházak átlagát.
For non-urgent care, the CPAS refer persons to the IRIS-H and provide a written commitment (a so-called réquisitoire) that the CPAS will cover the cost of treatment.
Végezetül fontos kontextusba helyezni a BMF B8. szakasza szerinti finanszírozást, amelyet a gyenge szociális-gazdasági betegprofilú kórházak kapnak.
If patients show this document (réquisitoire) the IRIS-H send the invoice directly to the CPAS.
Ez a korlátozott szövetségi finanszírozás a „szociális páciensek”-hez kapcsolódó egyes költségeket (pl.: azon tény miatt, hogy ezek a páciensek átlagban tovább tartózkodnak a kórházban, mint mások) hivatott kompenzálni, azonban nem az egyetemes ellátási kötelezettség ellentételezése.
For urgent care this procedure can of course not be followed.
A B8. szakasz szerinti finanszírozás nem kompenzálja a kórházaknál a szociális páciensek kezelése során felmerült tényleges költségeket (pl.: a szociális páciensek kifizetetlen számláit, a további szociális munkások szükségességét).