natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Universal Care Obligation
A panaszosok állításaik alátámasztására azzal érvelnek, hogy az LCH az összes kórházat ugyanazzal a kórházi feladattal bízta meg, és – a 2012. november 7-i megsemmisítő ítélet 150. pontja szerint – hivatkoznak a megkülönböztetésmentesség általános elvére, amely megtiltja számukra a páciensek ideológiai, filozófiai vagy vallási meggyőződésük vagy szegénységi helyzetük szerinti kiválogatását.
Federal hospital financing (LCH)
Szerintük a köz- és magánkórházakat azonos kötelezettség terheli a páciensek kezelésére, sürgősségi és sürgősség utáni körülmények között egyaránt.
Basic Hospital Mission (LCH)
A Bizottság először és mindenekelőtt megjegyzi, hogy az LCH normaszövege nem értelmezhető úgy, hogy az a (köz- és magán)kórházakat a páciensek minden körülmények között és fizetőképességtől függetlenül történő kezelésére kötelezné.
Multi-Site Obligation
Azonban a belga jogban létezik a veszélyben lévő személyeknek történő segítségnyújtás általános kötelezettsége.
Additional Social Obligation
Ahogy a belga hatóságok rámutattak, a belga büntető törvénykönyv 422b. cikke szerint ez a kötelezettség csak sürgősségi helyzetekre és különösen életveszélyes jellegű orvosi vészhelyzetekre vonatkozik.
Social Healthcare SGEI:
A kórházak ezért kötelesek segítséget nyújtani sürgős orvosi esetekben, felépítésük és a rendelkezésre álló szakértelmük szerint.
Since the three additional SGEI obligations go further than the minimum requirements that apply to all hospitals (public or private in Belgium) they lead to costs which are not or only partially covered by the BMF (see Section 2.5.1) and the social security system.
Ennélfogva nem kétséges, hogy a brüsszeli köz- és magánkórházak sürgősségi helyzetekben fizetőképességtől függetlenül kötelesek a páciensek kezelésére.
Combined with the higher costs that follow from their public status (public servants, bilingualism, etc., see also recital 42) this explains why the IRIS-H have reported deficits for most of the years in the period 1996-2014.
Hasonló mintára, az orvosokra vonatkozó szakmai etikai kódex kifejezetten lehetővé teszi páciensek visszautasítását – a sürgősségi helyzetek kivételével [192].
Combined, the accounting deficits of the IRIS-H over the period 1996-2014 amount to approximately EUR 250 million (see recital 234).
Másodszor, a panaszosok hivatkoztak a brüsszeli elsőfokú bíróság ítéletére [193] azt igazolandó, hogy nincsen eltérés a közkórházak és magánkórházak között a „szociális páciensek” kezelése tekintetében, sürgősségi vagy sürgősség utáni helyzetben sem.
The respective Brussels CPAS and municipalities want and have [190] to guarantee the continuity (pérennité) of their IRIS-H to ensure that the social healthcare SGEI is provided and the social aid obligation of the CPAS is fulfilled (see also Section 2.2).
Ez az ítélet a CPAS által a Loi CPAS 57. cikkének (2) bekezdése alapján nyújtandó sürgős orvosi segítségnyújtás rendkívül sajátos esetével foglalkozik.
This is why they give a full deficit cover, which compensates the residual costs of the social healthcare SGEI (consisting of the basic hospital mission and the three additional SGEI obligations) [191], hence ensuring the pérennité of the IRIS-H (see recital 91).
A brüsszeli elsőfokú bíróság megjegyezte, hogy a sürgős orvosi segítséget ténylegesen soha nem maga a CPAS nyújtja, hanem orvosi szakszolgálatok, és nincs indok e szolgáltatás terén az állami vagy magán megkülönböztetésre.
In doing so, the deficit compensation does not distinguish between separate SGEI obligations.
Ennek ellenére a Bizottság megjegyzi, hogy a sürgős orvosi segítség nyújtásának kötelezettsége a CPAS-t, és nem az ellátást végző kórházakat terheli.
Against this backdrop it is appropriate to conduct the overcompensation tests that are described below (see Tables 9 to 13 in Section 7.3.5) on a global basis (i.e. for the different SGEI combined).
A perbeli ügyben egy úti okmányokkal nem rendelkező migránst vettek fel sürgősséggel egy brüsszeli pszichiátriai magánkórházba, amely kérte a CPAS-tól a sürgős orvosi segítségnyújtás kifizetését, a migráns nyilvánvaló szegénységére tekintettel.
As explained in recitals 165-167, the Commission has come to the conclusion that the additional obligations of the IRIS-H are to be considered together with their basic hospital mission as de facto constituting one social healthcare SGEI.
A brüsszeli bíróság megállapította, hogy ha a CPAS nem az általa irányított kórházban nyújt sürgős orvosi segítséget, ki kell fizetnie a magánkórházban nyújtott ellátás költségeit, amennyiben a sürgősségi segélyszolgálat a sürgősségre figyelemmel a páciens magánkórházba szállítása mellett döntött.
While the basic hospital mission has been defined above (see recital 164) the exact content of each of the additional SGEI obligations is defined in the remainder of this section.
Ez az ítélet egyértelműen a szokásos szociális támogatási kerettől – amelyben a CPAS saját (köz)kórházaira támaszkodik – eltérő kivételes helyzetre vonatkozik.
Furthermore, it is also pointed out how these additional SGEI obligations are linked with each other and how they contribute to the social healthcare SGEI.
A perbeli ügyben az eltérés oka az a tény volt, hogy az állami IRIS-H nem nyújt pszichiátriai ellátást, amelyre ebben az esetben szükség volt.
I. Obligation to treat all patients in all circumstances regardless of their ability to pay (universal care obligation)
Emellett a brüsszeli bíróság rámutatott, hogy „ha ezt a segítséget rendszerint gyakrabban nyújtják az érintett CPAS-től függő vagy azzal megállapodásban lévő létesítményben, az illető felvehető egy másik létesítménybe, a kórházi felvételét indokoló helyzet sürgősségéből adódóan.”
According to the Belgian authorities, the IRIS-H have the obligation to treat all patients, even if they are not able to pay and/or are uninsured, in all circumstances including situations where patients do not require urgent medical care.
A brüsszeli bíróság megjegyezte továbbá azt is, ha az érintett CPAS (azaz a perbeli ügyben Uccle CPAS-a) saját pszichiátriai kórházat létesített vagy ilyen kórházzal megállapodást kötött, a szóban forgó magánkórháznak nem kellett volna ellátnia a szóban forgó, úti okmányokkal nem rendelkező migránst, hanem ehelyett kérhette volna annak az említett kórházba történő átszállítását.
The complainants put into doubt that such an obligation applies to the IRIS-H and claim that the Brussels private hospitals cannot refuse patients and in fact treat a large number of ‘social patients’.
Mivel nem ez volt a helyzet, más lehetőség nem volt és ennek következtében a CPAS-t kötelezték a páciens magánkórházi ellátásának kifizetésére.
To support their claims, the complainants argue that the LCH entrusts all hospitals with the same hospital mission and, as stated in paragraph 150 of the annulment judgment of 7 November 2012, also refer to the general principle of non-discrimination which would prohibit them from selecting patients according to their ideological, philosophical or religious beliefs or their situation of poverty.
Ennek következtében a brüsszeli bíróság panaszosok által idézett ítéletéből csak annyi szűrhető le, hogy egyes esetekben sürgősség okán magánkórházak is nyújthatnak sürgős orvosi segítséget úti okmányokkal nem rendelkező migránsoknak, és hogy a CPAS-nak ki kell fizetnie ezeket a magánkórházakat, amennyiben a sürgős orvosi segítség nyújtására vonatkozó kötelezettségének ezen a konkrét módon tesz eleget.
According to them, public and private hospitals have the same obligation to treat patients in both emergency and ‘post-emergency’ circumstances.
Ezért az a tény, hogy kis számú esetben [194] a sürgős orvosi segítséget nyújthatják brüsszeli magánkórházak is, nem értelmezhető arra vonatkozó általános kötelezettségként, hogy ezeknek a kórházakat minden pácienst fizetőképességtől függetlenül kezelniük kellene.
First and foremost, the Commission observes that the LCH does not contain any wording that can be interpreted as obliging hospitals (whether public or private) to treat patients in all circumstances and regardless of their ability to pay.
Harmadszor, (a panaszosok által említett, lásd a (170) preambulumbekezdést) megkülönböztetésmentesség elve vonatkozásában egyértelmű, hogy Belgiumban egy kórház számára sem megengedett a páciens vagyoni helyzete (azaz pusztán gazdagsága vagy szegénysége) vagy bármely más személyes kritérium (pl. vallás vagy etnikai származás) alapján történő megkülönböztetés.
However, under Belgian law there exists a general obligation to assist persons in danger.
Azonban nem sürgősségi helyzetben a megkülönböztetésmentesség elve nem kényszerítheti a kórházakat az ingyenes ellátásra, ha egyértelműen előre látható, hogy a páciens nem lesz képes azt kifizetni.
As pointed out by the Belgian authorities, under Article 422 ter of the Belgian Criminal Code, this obligation applies in emergency situations, and particularly in medical emergencies of a life-threatening nature.
Ha ezek a feltételek nem sürgősségi helyzetekben teljesülnek, a kórházaknak objektív indokuk van e páciensek elutasítására [195].
Hospitals are therefore required to provide assistance in cases of medical emergency, according to their organisation and available expertise.
A fent említettek szerint (lásd a (171) preambulumbekezdést) a belga orvosok szakmai etikai kódexe nem sürgősségi helyzetekben kifejezetten megengedi páciensek elutasítását.
There is hence no doubt that the Brussels public and private hospitals are obliged to treat patients in emergency situations regardless of their ability to pay.
A követelésbehajtók felmérése [196] jelzi továbbá azt is, hogy az orvosok és kórházak időnként olyan pácienseket is elutasítanak, akiknek a múltban a kezelés kifizetésével nehézségeik merültek fel.
In a similar vein, the deontology code that applies to doctors explicitly allows them to refuse patients with the exception of emergency situations [192].
Ebben az összefüggésben érdemes kiemelni, hogy a kórházak nem egyszerűen elutasítják a pácienseket, hanem előlegfizetést kérnek tőlük, ami elrettentő hatású lehet a szegényekre.
Second, the complainants referred to a judgment by the Brussels Court of First Instance [193], to justify that there is no difference between public hospitals and private hospitals with regard to the treatment of ‘social patients’, whether in an ‘emergency’ or ‘post emergency’ situation.
Nem hivatalos információk szerint a magánkórházak a pácienseket időnként valamely CPAS-kórházba utalják be kezelésre [197].
This judgment concerns a very specific case of urgent medical aid which the CPAS have to provide on the basis of Article 57(2) Loi CPAS.
Ezen okok miatt 2013-ban a belga szenátusban született egy törvényjavaslat (elfogadásra azonban nem került) arra, hogy ki kell zárni az egészségügyi ellátás páciensek pénzügyi nehézségei miatti elutasítását, és ez a javaslat megtiltotta volna az előleg felszámítását is [198].
The Brussels Court of First Instance noted that the urgent medical aid is in fact never provided by the CPAS itself but by specialised medical services and that nothing can justify making a distinction whether this service is public or private.
A megkülönböztetésmentesség elvére ezért nem lehet akként hivatkozni, hogy az valamennyi belga (köz- és magán)kórházat azzal a kötelezettséggel bízza meg, hogy minden pácienst minden körülmények között (azaz sürgősségi helyzeteken kívül is) kezelje, még ha a páciensek a kezelést nem is tudják kifizetni.
Nevertheless, the Commission notes that the obligation to provide urgent medical aid applies to the CPAS and not to the hospitals who deliver the care.
A Bizottság a fentiekből megállapítja, hogy a sürgősségi és nem sürgősségi helyzet megkülönböztetése helyénvaló.
In the case at hand, an undocumented migrant was urgently admitted by a Brussels private psychiatric hospital which requested the CPAS to pay for this urgent medical aid due to the migrant's manifest state of poverty.
Sürgősségi helyzetben a köz- és magánkórházakra egyaránt vonatkozik az orvosi sürgősségi helyzetben lévő páciensek kezelésének általános kötelezettsége (a belga büntető törvénykönyv alapján).
The Brussels Court concluded that if a CPAS does not provide the urgent medical aid in a hospital it manages it must pay the costs of care provided by a private hospital where the emergency services due to the urgency had decided to take the patient to a private hospital.
Azonban nincs olyan jogalap, amely arra kötelezné vagy azzal bízná meg a magánkórházakat, hogy a pácienseket nem sürgősségi helyzetben és fizetőképességtől függetlenül kezeljék.
This judgment clearly concerns an exceptional situation which derogates from the normal framework for social assistance in which the CPAS relies on its own (public) hospitals.
Valójában sem az LCH, sem a büntető törvénykönyv nem tartalmazza az említett kötelezettséget, és a megkülönböztetésmentesség elve sem tekinthető az említett kötelezettséggel való megbízásnak.
In the case at hand, this derogation was due to the fact that the public IRIS-H do not provide psychiatric care which was needed in that case.
Végezetül az úti okmányokkal nem rendelkező migránsoknak sürgős orvosi segítség nyújtásának kötelezettsége a CPAS-t terheli, nem pedig az ellátást nyújtó kórházakat.
Furthermore, the Brussels Court pointed out that ‘if this aid is typically more often provided in an establishment dependent on the relevant CPAS or with which it has concluded an agreement, the person may be admitted to another establishment, owing to the urgency resulting from the situation of the person to be admitted to hospital’.
Az IRIS-H-ra háruló egyetemes ellátási kötelezettség
The Brussels Court also noted that if the CPAS concerned (i.e. in the case at hand that of Uccle) had created its own psychiatric hospital or had concluded an agreement with such a hospital, the private hospital in question would not have had to provide care to the undocumented migrant in question but could instead have asked for his transfer to that hospital.
A magánkórházakkal szemben azonban az IRIS-H köteles [199] minden pácienst minden körülmények között kezelni, ideértve a nem sürgősségi helyzeteket is, tekintet nélkül a páciensek fizetőképességére, illetőleg biztosítási státusukra, a csak az IRIS-H-ra vonatkozó külön szabályok, nevezetesen belső szabályzatuk és az IRIS stratégiai tervei alapján, a lentebb kifejtettek szerint.
Since this was not the case, there was no alternative available and as a result the CPAS was ordered to pay the private hospital for the care provided to the patient.
Ahogy az fentebb kifejtésre került (lásd a (24) preambulumbekezdést), az IRIS-H-t a CPAS hozta létre abból a célból, hogy teljesíthesse minden rászoruló felé szociális támogatási kötelezettségét.
As a result, all that can be concluded from the Brussels Court judgment cited by the complainants is that in some cases, owing to the urgency, private hospitals may also provide urgent medical aid to undocumented migrants and that the CPAS, where their obligation to provide urgent medical aid is discharged in this specific way, have to pay these private hospitals.
A CPAS ilyen támogatást (ideértve az orvosi és szociális-orvosi ellátás) minden olyan magánszemélynek és családnak nyújt, aki azt igényli.
Therefore, the fact that in a limited number [194] of cases urgent medical aid can be provided by the Brussels private hospitals cannot be interpreted as a general obligation for these hospitals to treat all patients regardless of their ability to pay.
A CPAS szolgáltatásait ingyenesen nyújtja és létrehozásának célja különösen a szegények és szükséget szenvedők segítése.
Third, with regard to the principle of non-discrimination (mentioned by the complainants, see recital 170) it is clear that no hospital in Belgium is allowed to discriminate based on a patient's wealth (and hence on the pure fact that they are rich or poor) nor on any other personal criterion (e.g. religion or ethnic background).
Ezzel összefüggésben az IRIS-H belső szabályzatának 5. cikke kimondja:
However, in a non-emergency situation, the non-discrimination principle cannot force hospitals to provide care for free if it is clearly foreseeable that a patient will not be able to pay.
Az IRIS kórházközi szervezet és az IRIS-Achats [beszerzési részleg], valamint az kórházközi szervezet által az állami szociális segítségnyújtási központokról szóló 1976. július 8-i alkotmányos törvény 135k. cikke, illetve a törvények és rendeletek szerint létrehozható minden más szerv hatáskörének sérelme nélkül, a szervezet rendelkezik a legkiterjedtebb hatáskörökkel kórházi feladatának gyakorlásában.
If these conditions are fulfilled in non-emergency situations, there is an objective justification for hospitals to differentiate by refusing these patients [195].
Ezt a feladatát elsősorban jövedelemre, biztosíthatóságra, származásra és filozófiai meggyőződésre tekintet nélkül mindenki számára, optimális költséggel minőségi orvosi ellátás nyújtása, és másodsorban a szervezet fenntartható pénzügyi egyensúlyának megteremtése érdekében gyakorolja.” [201]
As indicated above (see recital 171) the deontology code that applies to Belgian doctors explicitly allows them to refuse patients in non-emergency situations.
Hasonlóképpen az IRIS 1996–2001-es stratégiai tervének bevezetése megemlíti:
A survey of debt counsellors [196] furthermore indicates that doctors and hospitals sometimes refuse patients who had difficulties paying for treatment in the past.
„Annak érdekében, hogy szociális feladatait bármikor elláthassa, az IRIS-hálózat közkórházai olyan szolgáltatási kínálatot ajánlanak, amelyek mindenkinek garantálják a legjobb minőségű ellátást a mindenki számára általánosan elfogadható pénzügyi feltételekkel, és elérhetőek lesznek valamennyi páciens számára, tekintet nélkül jövedelmükre, biztosíthatóságukra, származásukra és ideológiai meggyőződésükre.” [202](177) A bevezetés így folytatódik: „Az IRIS-terv elsődleges célkitűzése egy olyan megerősített brüsszeli közkórházi hálózat fenntartása, amely valamennyi páciens számára elérhető, tekintet nélkül jövedelmükre, biztosíthatóságukra, származásukra és ideológiai meggyőződésükre.” [203]
In this context, it is worth pointing out that hospitals do not per se bluntly refuse patients but request them to pay an advance which can be a deterrent for those who are poor.
A terv egy másik pontjában szerepel, hogy az IRIS betegkartája garantálja: „valamennyi páciens számára a hozzáférést, származásuk, jövedelmük, filozófiai és ideológiai meggyőződésük, biztosíthatósági státusuk alapján történő megkülönböztetés nélkül.”
There is also anecdotal evidence suggesting that private hospitals sometimes refer patients to a CPAS hospital for treatment [197].
Emellett az IRIS 1996–2001-es stratégiai tervében van egy „Prise en charge et traitement de toute personne se présentant dans un des hôpitaux du réseau iris” c.
For these reasons, in 2013 a law was proposed (but not adopted) in the Belgian Senate to exclude the refusal of healthcare provision due to the financial difficulties of patients and which would also prohibit charging advances [198].
2.5.4. alpont, amelyben a következő kijelentések szerepelnek:
The non-discrimination principle can hence not be invoked as entrusting all Belgian hospitals (public and private) with an obligation to treat all patients in all circumstances (i.e. outside emergency situations) even if patients cannot pay for the treatment.
„A közkórházak [azaz az IRIS-H] alapvető célja a szociális gyógyítás; emiatt teljesíteniük kell a szociális feladatok követelményeit, abban az esetben is, ha ezt a funkciót a kórházi ágazatra vonatkozó jogalkotási és szabályozási keret nem ismeri el.
From the above, the Commission concludes that it is appropriate to distinguish between emergency and non-emergency situations.
A közkórházak szerepe minden páciens felvétele és kezelése, tekintet nélkül származásukra, körülményeikre, kultúrájukra, meggyőződésükre és betegségükre.
In emergency situations, public and private hospitals are equally subject to the general obligation (based on the Belgian Criminal Code) to treat patients in a situation of medical emergency.
Ennélfogva, mivel államiak, kórházainknak tartaniuk kell magukat az egyetemlegesség, egyenlőség, folyamatosság és változás elvéhez.
However, there is no legal basis which obliges or entrusts the private hospitals to treat patients also in non-emergency situations and regardless of their ability to pay.
Az egyetemlegesség elve megköveteli, hogy minden pácienst fel kell venni, kilétére tekintet nélkül.
Indeed, neither the LCH nor the Criminal Code contain such an obligation and the non-discrimination principle can also not be considered as entrusting such an obligation.
A kórháznak ezért a lehető legmagasabb szintű kezelést kell nyújtania annak érdekében, hogy mindenki szükségleteit ki tudja elégíteni.
Finally, the obligation to provide urgent medical aid to undocumented migrants applies to the CPAS, not to the hospitals that deliver such care.
Az egyenlőség elve – egy alkotmányos alapjog – megköveteli, hogy megkülönböztetés nélkül mindenkit fel kell venni.
The universal care obligation incumbent on the IRIS-H
A fentiekből egyértelmű, hogy a páciensek fizetőképességét és biztosítási státusát az IRIS-H-ba való betegfelvételkor nem vizsgálják, hogy az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférés mindenki számára garantált legyen, a nem sürgősségi helyzeteket is ideértve.
In contrast to the private hospitals, however, the IRIS-H are obliged [199] to treat all patients in all circumstances, including in non-emergency situations, regardless of patients' ability to pay and/or their insurance status on the basis of the specific rules applying only to the IRIS-H, namely their bylaws and the IRIS strategic plans as specified below.
Az IRIS 1996–2001-es stratégiai tervének több eleme is igazolja az IRIS-H által nyújtott kórházi ellátás szociális jellegét (pl.: „az orvoslás további terjesztése piaci logika nélkül” [206]) és azt az erőteljes szándékot, hogy minőségi ellátást nyújtsanak a brüsszeli lakosság minden rétegének, különösen a legszegényebbeknek.
As explained above (see recital 24), the IRIS-H were established by the CPAS to allow the latter to fulfil their task to provide social aid to everyone who needs it.
[207]
The CPAS are obliged to provide such aid (including medical and socio-medical care) to all individuals and families who require it [200].
Az IRIS 2002–2014-es időszakra vonatkozó stratégiai terve megismétel néhány fő elvet (hozzáférés minden páciens számára, a hozzáférhetőség szegények számára történő fokozása) egyebek mellett idézve az IRIS-H belső szabályzata 5. cikkét [208] (lásd még a (175) preambulumbekezdést) és az IRIS 1996–2001-es időszakra szóló stratégiai tervét [209] (lásd a (177) preambulumbekezdést), és hivatkozva az IRIS betegkartájára is [210] (lásd a (178) preambulumbekezdést), és hozzáteszi:
The CPAS provide their services for free and were created in particular to help the poor and needy.
„A közszolgáltatásokat három alapelv: az egyetemlegesség, az egyenlőség és a folyamatosság alapján kell meghatározni.
In this context, Article 5 of the IRIS-H bylaws states:
E három alapelv és közkórházi jogállásuk alapján az IRIS-hálózat kórházai:
Without prejudice to the competences of the IRIS umbrella association and the competences of IRIS-Achats [procurement branch] and of any other bodies that the umbrella association might set up pursuant to Article 135 undecies of the Organic Law of 8 July 1976 on Public Social Assistance Centres and in accordance with the laws and regulations, the association shall have the most extensive powers in the exercise of its hospital mission.
fogadnak minden pácienst, kilététől függetlenül,
It shall exercise that mission with a view, firstly, to providing quality medical care at optimum cost for everyone, irrespective of their income, insurability, origins and philosophical beliefs, and, secondly, to establishing a sustainable financial equilibrium for the association’ [201].
kezelnek minden pácienst, megkülönböztetés nélkül,