natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The following part of the memorandum was published in the annual report for 1995 (p. 219): ‘In connection with the draft law on State involvement in the recovery plans for Crédit Lyonnais and Comptoir des Entrepreneurs, the Council of State … took the view that there was a State guarantee for this establishment which derived without any express legislative provision from the very fact that it was a publicly owned establishment’.
A feljegyzés alábbi részét az 1995. évi beszámoló (219. o.) szövegezői nyilvánosságra hozták: „A Crédit Lyonnais és a Comptoir des Entrepreneurs szanálási tervében az állami intézkedésről szóló törvénytervezet kapcsán a Conseil d’État […] úgy ítélte meg, hogy az említett intézménynek nyújtott állami garancia – kifejezett jogalkotási rendelkezés hiányában – a szervezet közintézményi jellegéből fakad.”
The section of this decision describing the measure explains the terms of the Law of 16 July 1980, the Decree of 20 May 2008 replacing the Decree of 12 May 1981, and the Circular of 16 October 1989.
Az alkalmazandó jogszabályszövegekben – az 1980. július 16-i törvényben, az 1981. május 12-i rendelet helyébe lépő, 2008. május 20-i rendeletben, valamint az 1989. október 16-i körrendeletben – foglalt feltételekre e határozatnak az intézkedés leírására vonatkozó pontja emlékeztetett.
The Law of 16 July 1980 provides that ‘if the decision-making body of the authority or establishment has not released or created the resources … the supervising authority shall do so, and if necessary shall issue a mandatory payment order’.
Az 1980. július 16-i törvény kimondja, hogy: „ha az önkormányzat vagy az intézmény döntéshozó szerve nem különített el vagy nem teremtett elő forrásokat, (…) erről a felügyeleti szerv gondoskodik, és – amennyiben helyénvaló – hivatalból elvégzi az utalványozást”.
The Decree of 12 May 1981, which on this point remains unchanged by the amending Decree of 2008, states that the representative of the State or the authority responsible for supervision ‘shall, as appropriate, release the necessary resources, either by reducing the appropriations allocated to other expenditures and still available, or by increasing resources’.
Az 1981. május 12-i rendelet, amelyet ezen a ponton nem módosított a 2008-as rendelet, kimondja, hogy az állam képviselője vagy a felügyelettel megbízott hatóság „adott esetben elkülöníti a szükséges forrásokat, vagy más kiadásokhoz rendelt és még szabadon felhasználható előirányzatok csökkentésével, vagy pedig a források növelésével”.
The Commission refers to section 4.1.1.A(b)(3) of decision C 56/2007.
A Bizottság utal a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat 4.1.1. A. b) pontjának 3. alpontjára.
In a memorandum submitted on 27 October 2009 in the postal case, the French authorities denied that it was ‘impossible’ to mobilise own capital and reserves, on the basis of two arguments: the first of these, however, related to the prices charged by La Poste, and cannot be transposed to the circumstances of the present case, since IFP’s prices, unlike those of La Poste, are not subject to sectoral regulation.
A postaüggyel összefüggésben a francia hatóságok 2009. október 27-én továbbított feljegyzésükben vitatják, hogy „lehetetlen” a saját források mobilizálása, amit két érvvel támasztanak alá: ezek közül azonban az első, a La Poste által alkalmazott díjakhoz kapcsolódó érv a szóban forgó ügyre nem alkalmazható, ugyanis az IFP közintézmény díjai a La Poste díjaival ellentétben nem tartoznak ágazati szabályozás hatálya alá.
The Commission refers to points 112 and 113 of the memorandum sent by the French authorities on 23 January 2008 in the postal case.
A Bizottság a francia hatóságok által a postaüggyel összefüggésben 2008. január 23-án továbbított feljegyzés 112. és 113. pontjára hivatkozik.
For further details on the position of the French authorities, see section 3.1.1.B(a)(2) of decision C 56/2007.
A francia hatóságok álláspontjára vonatkozó további részletek céljából lásd többek között a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat 3.1.1. B. a) pontjának 2. alpontját.
ECHR, Société de gestion du port de Campoloro and Société fermière de Campoloro v France, 6 December 2006, No 57516/00.
EJEB, 2006. december 6-i 57516/00. sz. Société de gestion du port de Campoloro és Société fermière de Campoloro kontra Franciaország ítélet.
In the Campoloro case the ECHR made the State liable for all of the sums owed to the applicant companies by the Commune of Santa-Maria-Poggio.
Az EJEB olyan módon rendezte a Campoloro-ügyet, hogy a Santa-Maria-Poggio települési önkormányzata által a felperes társaságoknak fizetendő tartozásokat teljes egészében az államra hárította.
(Commission translation) ‘That is why no arrangements to soften the blow have been made under national law to confront a situation of default on the part of the commune The State cannot offload its obligation to implement judicial decisions by invoking the absence of funds or the autonomy of regional or local authorities – an autonomy that it has not been able to guarantee to date, since the commune is in no position to pay its debts. The applicants therefore denounce the State’s incapacity to adopt positive measures that would have enabled the commune to contribute in accordance with its obligation … The applicants note that, in its judgment of 18 November 2005, the Council of State held that the legislature intended to give the representative of the State, in the event of a local or regional authority’s not being able to implement a judicial decision, the power to take the place of that authority’s decision-making bodies in order to release or create the resources enabling the judicial decision concerned to be fully implemented.
„Ilyen módon a belső jog nem ír elő semmiféle enyhítő eszközt a települési önkormányzat fizetésképtelenségi helyzetének kezelésére”; „Az állam nem mentesülhet a bírósági határozatok végrehajtására vonatkozó kötelezettsége alól a helyi önkormányzatok előirányzat-hiányára vagy önállóságára hivatkozva, amelyet a mai napig nem tudott garantálni, hiszen a települési önkormányzat nem tudja kiegyenlíteni tartozásait. A felperesek következésképpen az államot hibáztatják, amiért nem tudott olyan pozitív intézkedéseket elfogadni, amelyek lehetővé tették volna a települési önkormányzat számára a rá háruló hozzájárulási kötelezettség végrehajtását”. „A felperesek megállapítják, hogy a Conseil d’État a 2005. november 18-án hozott ítéletében kimondta, hogy a jogalkotónak az volt a szándéka, hogy – amennyiben valamely területi önkormányzat elmulasztja egy bírósági határozat végrehajtásának biztosítását – felhatalmazza az állam képviselőjét arra, hogy az adott önkormányzat szerveinek helyébe lépjen az említett bírósági határozat teljes körű végrehajtását lehetővé tevő források elkülönítése vagy előteremtése érdekében.
It is on the basis of these omissions on the part of the French State that the applicants demand both acknowledgement of Article 6-1’s having been breached and the resulting compensation – an initiative that no more contradicts the concept of legal personality than it does the concepts of independence and of a distinct set of assets’.
A felperesek a francia állam e mulasztásaira alapozva kérik a 6. cikk (1) bekezdése megsértésének és az abból következő kártérítésnek a megállapítását; ez egyáltalán nem ellentétes sem a jogi személyiség fogalmával, sem a függetlenség és a külön vagyon fogalmával”.
(Commission translation) ‘The interested parties’ inability to have these judgments implemented constitutes interference with those parties’ property rights – interference such as is referred to in the first sentence of the first paragraph of Article 1 of Protocol No 1.
„Az, hogy az érdekelt felek számára lehetetlennek bizonyult ezen ítéletek végrehajtatása, a tulajdonjogukba való beavatkozást jelenti, ami az első jegyzőkönyv 1. cikke első mondatának hatálya alá tartozik. A kormány semmiféle indokolást nem adott erre a beavatkozásra, és a Bíróság úgy ítéli meg, hogy a forráshiány nem igazolhat egy ilyen mulasztást”.
(Commission translation) ‘In view of the above, the Court holds that it is for the defendant State to pay the applicants or, if appropriate, their legal successors, the sums (including interest) due to them as from the delivery, on 10 July 1992, of the judgments of the Bastia administrative tribunal (ibid.) until the day on which this judgment is given’.
„A fentiekre való tekintettel a Bíróság úgy ítéli meg, hogy az alperes állam köteles biztosítani, hogy ezen ítélet kihirdetésének napjáig a felperesek vagy adott esetben jogutódaik részére – kamatokkal együtt – kifizetésre kerüljenek azok a követelések, amelyeknek a bastiai közigazgatási bíróság 1992. július 10-i ítéletei (ugyanott) óta a kedvezményezettjei.”
The Commission wishes to emphasise that the terms used by the ECHR do not refer to a possible liability on the part of the State but hold that it is the responsibility of the State to ‘ensure’ that payment is made.
A Bizottság hangsúlyozza, hogy az EJEB szóhasználata nem az állam esetleges felelősségét említi, hanem úgy ítéli meg, hogy az állam köteles „biztosítani” a kifizetést.
A judicial mechanism under national law can therefore be interpreted as an implied guarantee.
Ennélfogva egy, a belső jog szerinti jogi mechanizmus értelmezhető implicit garanciaként.
ECHR, Artico v Italy, 13 May 1980, Series A, No 37: The ECHR decided that, where a failure to act was imputable to an entity other than the State, it was for the State, as giver of the guarantee provided for in Article 6-1, to act in such a way that the applicant in practice enjoyed the right conferred on him by that Article.
EJEB, 1980. május 13-iArticolo kontra Olaszország ítélet, A sorozat, 37. szám: az EJEB úgy határozott, hogy amennyiben a nemfizetés az államtól eltérő személynek róható fel, ennek az államnak – a 6. cikk (1) bekezdésében előírt garancia adósának – a kötelessége olyan módon eljárni, hogy biztosítsa a felperes számára az említett cikkben a tekintetében elismert jog tényleges gyakorlását.
ECHR, Bourdov v Russia, 19 March 1997, No 59498/00: Here too the Court held that an authority of the State could not use lack of resources as a pretext for not honouring its debt.
EJEB, 1997. március 19-i 59498/00. sz., Bourdov kontra Oroszország ügyben hozott ítélet: a Bíróság azt is kimondja, hogy „egy állami hatóság nem alkalmazhatja ürügyként az előirányzatok hiányát tartozása kiegyenlítésének elmulasztásához”.
The Commission refers in particular to its arguments presented in decision C 56/2007 relating to the effect on State liability of the absorption by a publicly owned establishment of another structure, the rights and obligations of which are transferred to it at the same time.
A Bizottság többek között a C 56/2007. számú ügyben hozott határozatban az arra vonatkozóan ismertetett érvelésére hivatkozik, hogy milyen hatással jár, ha egy közintézménybe másik struktúra olvad be, amelynek jogai és kötelezettségei is a közintézményre ruházódnak.
If it were subsequently to meet that structure’s debts towards a third party, no contract or other legal document would have laid down that the State was not required to pay the debts of this publicly owned establishment towards creditors of the absorbed structure, since such a situation could not have been foreseen ex ante.
Ha ezt követően ki kellene fizetnie e struktúra harmadik személlyel szembeni tartozásait, egyetlen szerződés és egyetlen jogi dokumentum sem írta volna elő, hogy az állam nem köteles visszafizetni az érintett közintézménynek a beolvasztott struktúra hitelezőivel szembeni tartozásait, mivel ez nem volt előre látható.
Thus, through a mechanism (such as merger or absorption) for converting certain public sector structures, the publicly owned establishment IFP could acquire debts towards third parties, without its being possible contractually to provide in advance for a limitation of the guarantee on the part of the State.
Így bizonyos közszférabeli struktúrák átalakítási mechanizmusa (egyesülés, beolvadás) révén az IFP közintézmény bizonyos, harmadik személyekkel szembeni tartozások kötelezettjévé válhat anélkül, hogy szerződés útján előre rendelkezni lehetne az állami garancia korlátozásáról.
As will be shown in section B of this part, a creditor of IFP who had not been able to have his individual claim met by requesting payment could always hope to obtain payment within the framework of an overall State-financed restructuring of the publicly owned establishment IFP.
Amint azt az e pont B. része bemutatja, az IFP közintézmény valamely hitelezője, amely egyéni követelésének teljesítését kérve nem tudta elérni követelésének visszafizetését, továbbra is remélheti, hogy követelését az IFP közintézmény – állam által finanszírozott – átfogó szanálása keretében visszafizetik.
According to Cornu’s Vocabulaire Juridique, appearance is ‘the aspect resulting – intentionally or otherwise – from the combination of external signs through which states and functions (status as representative, heir, owner, etc.) normally manifest themselves and that give rise to the belief that the person invested with these signs really does possess such a state or function’.
A Comu jogi szótár szerint a látszat „az a szemléletmód, amely – szándékoltan vagy szándékolatlanul – azoknak a külső jeleknek az együttes jelenlétéből származik, amelyek révén szokásosan megnyilvánul valamely állapot, valamely funkció (meghatalmazotti, örökösi, tulajdonosi stb. minőség), és amelyek elhitetik, hogy az ilyen jeleket mutató személy valóban rendelkezik ezzel a jogállással vagy feladattal”.
The theory of appearance is a ‘theory of the courts according to which appearance alone is enough to produce effects in respect of third parties who, following a legitimate error, have been unaware of the real state of affairs’.
A látszat elmélete „írott szabály nélküli elmélet, amelynek értelmében pusztán a látszat elegendő arra, hogy hatással legyen harmadik személyekre, akik – egy jogos tévedés következtében – figyelmen kívül hagyták a valóságot”.
The theory of appearance is used in case-law (ECHR, 7 June 2001, Kress) and in private law to impart legal effects to a contract in respect of which one of the parties has legitimately relied on simple appearance.
A látszat elmélete az ítélkezési gyakorlatban (EJEB, 2001. június 7-iKress-ítélet) és a magánjogban lehetővé teszi joghatások elismerését egy olyan szerződés tekintetében, amelynek egyik fele jogosan hagyatkozott egy egyszerű látszatra.
The examples of apparent domicile or, in public law, of de facto officials whose decisions can remain legitimate may also be cited.
Felhozható a látszólagos lakóhely példája is, vagy a közjogban a de facto köztisztviselők példája, akiknek a határozatai szabályszerűek maradhatnak.
This theory has the advantage of making it easier to demonstrate the existence of a legal attribute or legal effect not expressly and explicitly affirmed by any legislation.
Az elmélet előnye, hogy megkönnyíti valamely jogi sajátosság vagy valamely joghatás létezésének bizonyítását, ha egyetlen jogszabály sem erősíti meg konkrét és explicit módon a fennállását.
Distinction drawn on the basis of the arguments in the thesis of S. Carpi-Petit, Les successions en droit administratif, PUR, 2006.
Carpi-Petit: Les successions en droit administratif (Jogutódlás a közigazgatási jogban). PUR, 2006 című disszertációjának továbbgondolása alapján megállapított különbségtétel.
To the Commission’s knowledge, there are no instances of legal texts envisaging the extinction of the debts.
A Bizottság tudomása szerint egyetlen példa sincs a tartozások megszűnését megállapító jogszabályszövegre.
According to Cornu’s Vocabulaire juridique, by ‘assets’ ( patrimoine) is meant a ‘collection of the property and obligations of one and the same person (that is to say of his duties and charges assessable in monetary terms)’.
A Cornu jogi szótár szerint a vagyon »ugyanazon személy javainak és kötelezettségeinek (azaz pénzben felbecsülhető jogainak és kötelezettségeinek) összessége«.
The Commission expert in the postal case refers to the only known example of a publicly owned establishment which reached the end of its life: the winding up of the Université thématique d’Agen (Decree of 15 July 2002, Journal Officielle de la République Française, 23 July 2002).
A Bizottság postaügyben eljáró szakértője megemlíti az egyetlen ismert példát, amikor a közintézmény megszűnésének oka a lejárat volt: ez az Ageni Tematikus Egyetem felszámolása (2002. július 15-i rendelet, JORF 2002. július 23.).
Article 1 of this Decree provides that the liquidator is responsible for ‘proposing to the Minister for Higher Education that the assets, claims, debts and balance of the liquidation account remaining at the end of the winding-up period be distributed between Bordeaux I and Bordeaux IV universities’.
A fenti rendelet 1. cikke úgy rendelkezik, hogy a felszámoló köteles „javaslatot tenni a felsőoktatásért felelős miniszternek a felszámolási időszak végén fennmaradó javaknak, követeléseknek, tartozásoknak és felszámolási mérleg egyenlegének a Bordeaux I. és a Bordeaux IV. egyetem közötti felosztására”.
It is thus expressly provided that the debts of the publicly owned establishment which has been wound up are to be transferred to other legal persons governed by public law.
A szöveg tehát kifejezetten kimondja, hogy a megszűnő közintézmény tartozásait más közjogi jogi személyekre ruházzák át.
See recitals 25 (third indent) and 45, and footnote 20.
Lásd a (23) preambulumbekezdést (harmadik francia bekezdés) és a (44.a) preambulumbekezdést, valamint a 17. lábjegyzetet.
General Court, Joined Cases T-204/97 and T-270/97 EPAC v Commission [2000] ECR II-2267, paragraphs 80 and 81.
A Törvényszék T-204/97. sz. és T-270/97. sz., EPAC kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítéletének (EBHT 2000., II-2267. o.) 80. és 81. pontja.
Section 7.1 of decision C 51/2005.
A C 51/2005. számú ügyben hozott határozat 7.1. pontja.
Articles 3-1, c) of the industrial research agreement between IFP and Axens and the industrial research agreement between IFP and Prosernat, and Article III.2 of the agreement between IFP and Beicip-Franlab.
Az IFP közintézmény és az Axens, illetve az IFP közintézmény és a Prosernat között létrejött ipari kutatási megállapodás 3. cikke (1) bekezdésének c) pontja, valamint az IFP közintézmény és a Beicip-Franlab között létrejött megállapodás III. cikkének (2) bekezdése. [113] Emlékeztetni kell arra, hogy a 1985. január 25-i törvény 2.
It may be worth recalling that Article 2 of the Law of 25 January 1985, which has become Article L. 620-2 of the Commercial Code, provides that: ‘Administration and winding-up procedures shall apply to traders, persons registered with the craftsmen’s register, farmers and legal persons governed by private law’ (emphasis added).
a kereskedelmi törvénykönyv L. 620-2. cikkévé vált – cikke a következőképpen rendelkezik: „A bírósági szanálás és felszámolás vonatkozik valamennyi kereskedőre, a szakmák jegyzékébe bejegyzett valamennyi személyre, valamennyi mezőgazdasági termelőre és valamennyi magánjogi jogi személyre.” (Kiemelés tőlünk.)
Cf. Article L. 640-1, subparagraph 1 of the Commercial Code.
Vö.: a kereskedelmi törvénykönyv L. 640-1. cikkének első albekezdése.
The simplified procedure introduced by the Law of 26 July 2005 would not be applicable to the subsidiaries Axens, Beicip-Franlab and Prosernat.
A 2005. július 26-i törvénnyel létrehozott egyszerűsített eljárás az Axens, Beicip-Franlab és Prosernat leányvállalatokra nem alkalmazható.
Cf. Article L. 640-4 of the Commercial Code.
Vö.: a kereskedelmi törvénykönyv L. 640-4. cikke.
Cf. Article L. 640-1 of the Commercial Code.
Vö.: a kereskedelmi törvénykönyv L. 640-1. cikke.
Cf. Article L. 641-1, second subparagraph, of the Commercial Code.
Vö.: a kereskedelmi törvénykönyv L. 641-1. cikkének második albekezdése.
All creditors of the IFP subsidiary concerned whose claims predated the decision to open the proceedings have to send a statement of their claims to the representative of the creditors within a period of two months of the publication of the decision ordering the winding up in the Official Bulletin of Civil and Commercial Announcements (BODACC).
Vö.: a kereskedelmi törvénykönyv L. 641-4. cikkének első albekezdése. Ugyanezen cikk második albekezdése kimondja, hogy a kötelezvénnyel nem rendelkező (tehát konkrét garanciában nem részesülő) hitelezőket elvben nem ellenőrzik, amennyiben valószínűsíthető, hogy az eljárási díjak és az elsőbbséget élvező hitelezők az eszközök teljes összegét felhasználják.
Cf. Articles L. 643-9 and following of the Commercial Code.
Vö.: a kereskedelmi törvénykönyv L.643-9. és azt követő cikkei.
There are a few exceptions to the principle that proceedings against the debtor may not be resumed, in particular in the case of 1) personal bankruptcy of the debtor (faillite personnelle); 2) the debtor being found guilty of fraudulent or negligent bankruptcy (banqueroute); 3) previous compulsory winding up proceedings closed for lack of assets, less than five years before the opening of the current proceedings; 4) fraud in dealings with one or more creditors (the court then authorises the resumption of individual proceedings by any creditor against the debtor).
Bizonyos esetek kivételt képeznek az adóssal szembeni eljárás továbbvitelének tilalmára vonatkozó elv alól; ezek a következők: 1) az adós személyes mulasztása; 2) az adóssal szembeni csődeljárásban hozott elmarasztaló ítélet; 3) (eszközhiány miatt lezárt) korábbi bírósági felszámolási eljárás az érintett eljárás megindítását megelőző öt évben; 4) egy vagy több hitelezővel szembeni csalás (a bíróság ebben az esetben engedélyezi valamennyi hitelező számára, hogy egyéni eljárást indítson az adóssal szemben).
Finally, proceedings may be resumed after closure on the grounds of insufficiency of assets if it appears that assets were not realised or that actions in the interests of the creditors were not taken during the proceedings.
Végezetül, az eszközhiány miatti lezárást követő eljárás újraindítható, ha arra utaló jel van, hogy egyes eszközöket nem realizáltak, illetve, hogy az eljárás során a hitelezők érdekében bizonyos eszközöket nem vettek igénybe.
According to Mestre (Lamy Sociétés Commerciales, 2003, No 1914), a letter of intent is defined as ‘a document sent by a parent company to its subsidiary’s creditor bank in which the parent company, in any of a number of ways, provides the bank with assurances regarding commitments given to the bank by the subsidiary’.
Mestre szerint (Lamy Sociétés Commerciales, 2003., 1914. sz.) a szándéknyilatkozat „az anyavállalat által a leányvállalata hitelező bankjához eljuttatott dokumentum, amelyben az anyavállalat különböző feltételek mellett biztosítékokat nyújt a címzett részére a leányvállalat által a címzettet érintően szerződésben vállalt kötelezettségekre”.
According to Cozian, Viandier, and Deboissy, Droit des Sociétés, Litec, 16th edition, No 1992 et seq.), ‘by signing the letter of intent, the parent company promises the creditor to ensure that the subsidiary is in a position to meet its commitments’.16with assurances regarding commitments given to the bank by the subsidiary’.
Cozian, Viandier és Deboissy szerint (Droit des Sociétés, Litec 16. kiadás, 1992. és következő számok), „[a] szándéknyilatkozat aláírásával az anyavállalat ígéretet tesz a hitelezőnek arra, hogy gondoskodik arról, hogy leányvállalata teljesíteni tudja kötelezettségvállalásait”.
According to the information sent by the French authorities, the commitments of IFP’s private-law subsidiaries are not explicitly g uaranteed by the publicly owned establishment IFP.
A francia hatóságok által továbbított információk értelmében az IFP-csoport magánjogi leányvállalatainak kötelezettségvállalásaira az IFP közintézmény nem nyújt kifejezett garanciát.
Grimonprez, ‘Pour une responsabilité des sociétés mères du fait de leurs filiales’, Revue des sociétés, 2009, p. 715, point 8.
Grimonprez, 2009: Pour une responsabilité des sociétés mères du fait de leurs filiales (Az anyavállalatok leányvállalataik cselekményeiért történő felelősségvállalása). Revue des sociétés, 715. o., 8. pont.