natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Prosernat, acquired in 2001, provides consultancy and other services and supplies gas treatment and sulphur recovery plants.
A 2001-ben felvásárolt Prosernat társaság tanulmányokat készít, szolgáltatásokat nyújt, valamint szerelvényeket gyárt a gázfeldolgozás és a kénmentesítés területén.
The company employs about 70 people to carry out this activity and has a turnover of approximately EUR 50 million.
Tevékenységének gyakorlása során a vállalkozás hozzávetőleg 70 személyt foglalkoztat, forgalma pedig körülbelül ötvenmillió EUR.
Leaving aside the question of mismanagement, which will be examined in recitals 161 to 164, it is clear from the above that the extremely limited cases in which the case-law gives a parent company vicarious liability for its subsidiaries – the subsidiary is a fictitious legal entity or the assets of the subsidiary and the parent company are inseparable – are clearly not fulfilled in this case.
A fentiekből következik, hogy a (161)–(164) preambulumbekezdésekben vizsgált hibás vezetés esetétől eltekintve az anyavállalatnak a leányvállalat cselekményeiért való felelősségvállalását indokló, az ítélkezési gyakorlat által szigorúan korlátozott esetek – a leányvállalat fiktív jogi személyisége vagy a leányvállalat és az anyavállalat vagyonának keveredése – a szóban forgó ügyben egyértelműen nem állnak fenn.
Consequently, the Commission considers that if IFP’s subsidiaries Axens, Beicip-Franlab and Prosernat were to be wound up the conditions for automatically holding IFP liable would not be met.
A Bizottság következésképpen úgy véli, hogy nem teljesülnek azok az együttes feltételek, amelyek a leányvállalatok, azaz az Axens, a Beicip-Franlab és a Prosernat felszámolása esetén automatikusan maguk után vonnák az IFP közintézmény felelősségvállalását.
Liability for mismanagement of the subsidiary by the parent
A leányvállalat anyavállalat általi hibás vezetéséért vállalt felelősség
A fault in the exercise of supervision over a subsidiary may traditionally render the parent company liable [158].
A leányvállalat feletti ellenőrzés hibás gyakorlása hagyományosan maga után vonhatja az anyavállalat felelősségvállalását [158].
Where the parent has committed a fault in the supervision that it has to exercise over the management of its subsidiaries, ‘especially in the case of groups of companies, the case-law allows the parent company to be held liable’ [159].
Amennyiben utóbbi hibákat követett el a leányvállalatai feletti kötelező ellenőrzés során, „az ítélkezési gyakorlat, különösen vállalatcsoportok esetében, engedélyezi az anyavállalat felelősségének felvetését” [159].
According to the literature, mismanagement by a parent company which has acted as de jure or de facto manager of a subsidiary in difficulty may render it liable if the subsidiary is wound up [160]: the parent company may be held liable as a shareholder of the subsidiary [161] if faults that originated the controlled company’s difficulties can be imputed to it [162].
A jogelmélet értelmében a nehéz helyzetben lévő leányvállalat de iure vagy de facto vezetőjeként eljáró anyavállalat hibás vezetése felszámolás esetén megalapozhatja az anyavállalat felelősségvállalását [160]. Az anyavállalat mint a leányvállalat tagja felelőssé tehető [161], amennyiben az ellenőrzött vállalat nehézségeit eredményező hibás cselekmények az anyavállalatnak róhatók fel [162].
Ordinary law therefore provides for the liability of managers in relation to their company, its shareholders or its creditors [163].
Az általános jog tehát rendelkezik a vezetők társaságukkal, valamint annak tagjaival vagy hitelezőivel szembeni felelősségéről [163].
In the case of a group, the creditors of a subsidiary which has suspended payments will try to demonstrate that the parent company has assumed the role of manager of the subsidiary, de jure or de facto [164].
Vállalatcsoport esetén valamely fizetésképtelenné vált leányvállalat hitelezőinek azt kell bizonyítania, hogy az anyavállalat a leányvállalat – de iure vagy de facto – vezetőjének szerepében járt el [164].
Liability of a parent for its subsidiary on the basis of a fault committed by the parent is therefore provided for in particular by the law governing collective proceedings [165], and more specifically in the context of actions for liability for insufficient assets [166], on condition that the parent has acted as the manager [167] of its subsidiary.
Ennélfogva az anyavállalat leányvállalatával szembeni, vétkességen alapuló felelősségét elismeri többek között a kollektív eljárásjog [165], különösen az eszközhiányért vállalt felelősség megállapítása keretében [166], feltéve hogy az érintett társaság a leányvállalat vezetőjeként [167] járt el.
However, for the parent company to be held liable for fault, it is necessary to provide proof of such fault, and above all of a causal link between this and the damage suffered y reason of the conduct of the subsidiary [168].
Az anyavállalat vétkességén alapuló felelősségvállalás megállapításához ugyanakkor az ilyen hibát, illetve különösen a hiba és a leányvállalat magatartása okán elszenvedett károk közötti ok-okozati összefüggést bizonyítani kell [168].
In any event, it is clear from the above that legal actions of this case are never actions seeking the enforcement of a guarantee, since they are always based on a fault committed by the parent company.
Mindenesetre a fentiekből az következik, hogy az ilyen felelősségre vonások semmilyen körülmények között nem minősülnek a garancia megállapítása iránti eljárásnak, mivel ezek minden esetben az anyavállalat vétkességén alapulnak.
Therefore such actions do not demonstrate the existence of a general principle of vicarious liability of a parent company for its subsidiaries, a principle which would be contrary to the principle of the limitation of a shareholder’s liability to the initial contribution made to the company, apart from cases where the company is a fictitious entity or where its assets are inseparable form those of its parent company, which can be ruled out here.
Az ilyen keresetek alapján továbbá nem lehet megállapítani azt az általános elvet, hogy az anyavállalat felelős leányvállalatai cselekményeiért, mivel az sértené azt az elvet, amely szerint a részvényesek felelőssége a részvénytársaságnak fizetett eredeti apportjuk összegére korlátozódik, kivéve azokban az esetekben, amikor e részvénytársaság fiktív jogalany vagy az anyavállalattal vagyonkeveredés áll fenn, amely esetek a szóban forgó ügyben kizárhatók.
To sum up, it is clear from the case-law of the Court of Cassation that the principle of liability of a parent company for mismanagement of a subsidiary does not in any way provide a mechanism equivalent to a guarantee.
Végül, a Cour de cassation ítélkezési gyakorlatából egyértelműen következik, hogy a leányvállalat anyavállalat általi hibás vezetésén alapuló felelősségvállalás elvének alkalmazása semmiképpen nem tekinthető garanciarendszerrel egyenértékű mechanizmusnak.
Recent plans for reform of vicarious liability
A más személy cselekményeiért vállalt felelősséggel kapcsolatos új reformprojektek
According to the findings of a recent parliamentary information report [169], in the present state of the law it appears, therefore, that ‘the approaches taken in the case-law throw into relief the obstacle which legal personality places in the way of the assignment of liability’ (emphasis added) [170].
A jog jelenlegi állása szerint, egy közelmúltbeli parlamenti tájékoztató jelentés következtetései [169] alapján tehát úgy tűnik, hogy „az ítélkezési gyakorlat által kínált megoldások rávilágítanak arra, milyen akadályt jelent a jogi személyiség a felelősség telepítése szempontjából” [170]. (Kiemelés tőlünk.)
This obstacle seems to be so critical that three has recently been debate in France on the advisability of a reform of the Civil Code which would extend vicarious liability to situations of economic dependence [171] (with special reference to the relationships of the subsidiaries of a group with their parent company).
Ez az akadály a jelek szerint olyannyira ellehetetlenítő, hogy Franciaországban a közelmúltban vita alakult ki a Code civil (polgári törvénykönyv) lehetséges reformjáról, amely a más személy cselekményeiért vállalt felelősséget kiterjesztené a gazdasági függéssel jellemzett helyzetekre [171] (elsősorban a vállalatcsoportok leányvállalatai és anyavállalatuk közötti viszonyra).
Certain consumer associations [172] mentioned in the parliamentary report cited above seem in particular to deplore the fact that the technique of converting units into subsidiaries allows certain entities, in the event of later litigation involving the liability of a subsidiary, to rely on the legal partitioning of the companies of the group even though in their commercial dealings they have presented the image of a group of perfectly integrated companies offering a range of services.
Úgy tűnik, a fenti parlamenti jelentésben említett egyes fogyasztói szövetségek [172] különösen nehezményezik, hogy a tevékenységek leányvállalatokhoz történő kiszervezése későbbi peres eljárás esetén lehetővé teszi egyes jogalanyok számára, hogy valamely leányvállalat felelősségre vonásával összefüggésben kifogást emeljenek a csoport tagjainak jogi szétválasztása ellen, jóllehet üzleti ajánlataik egy egységes szolgáltatásokat nyújtó, tökéletesen integrált vállalatcsoport képét közvetítették.
Article 1355 of the Catala preliminary draft [173] recently proposed the introduction of a new basis for vicarious liability which would call into question the principle of the legal autonomy of subsidiaries:
A Catala-tervezet 1355. cikke [173] nemrégiben új jogalap bevezetését javasolta a más személy cselekményeiért vállalt felelősség megállapításához, amely megkérdőjelezné a leányvállalatok jogi autonómiájának elvét:
‘Article 1355
„1355. cikk:
A person shall be liable automatically for the damage caused by those whose way of life he regulates, or whose activity he organises, directs or controls in his own interest …’
Minden személy objektív felelősséget visel az azok által okozott károkért, akiknek életvezetését szabályozza, vagy akiknek tevékenységét saját érdekében szervezi, felügyeli vagy ellenőrzi. […]”
The comments made by the authors of this preliminary draft clarify the innovations proposed with regard to non-contractual vicarious liability.
A tervezet szövegezői informatív észrevételeket tesznek a szövegben a más személy cselekményeiért vállalt, szerződésen kívüli felelősséggel kapcsolatban javasolt újításokra vonatkozóan.
The legislation would add as a possible basis ‘the act of directing and organising the activity of others in the personal interest of the person exercising such control’ [174], which would make quite a profound change to the present legal position, especially as the liability would henceforth be strict: it would not be ‘subject to proof of a fault on the part of the person responsible, but rather to proof of an act that might have rendered the direct author personally liable if he had not acted under the control of others’ [175].
A tervezet elfogadásával további jogalapnak minősülne „a más személy tevékenységének az ellenőrzést gyakorló személyes érdekében történő felügyelete vagy szervezése” [174], ami gyökeresen átalakítaná a jog jelenlegi állását, különösen, mivel ez a felelősség objektíven értelmezendő: megállapításának feltétele nem „a felelős vétkességének, hanem olyan ténynek a bizonyítása lenne, amely feltételezhetően maga után vonta volna a közvetlenül eljáró személy felelősségét, ha az nem más ellenőrzése alatt cselekedett volna” [175].
The second paragraph of Article 1360 of the preliminary draft defines this principle in the case of the liability of the parent company of a group of companies in relation to its subsidiaries:
A tervezet 1360. cikkének (2) albekezdése ezt az elvet a vállalatcsoport anyavállalatának a leányvállalataival szembeni felelősségére alkalmazza:
‘Article 1360
„1360. cikk:
Likewise, a person shall also be liable where he controls the economic activity or assets of a professional person who is in a situation of dependence even though acting for his own account, if the victim shows that the act giving rise to the damage is related to the exercise of control.
[…] Ugyanígy felelősséget visel a függő helyzetben lévő szakmai intézmény gazdasági tevékenysége vagy vagyona felett – akár saját javára – ellenőrzést gyakorló, amennyiben a sértett megállapítja, hogy a kárt okozó esemény az ellenőrzés gyakorlásához köthető.
This shall apply in particular to parent companies in respect of damage caused by their subsidiaries, and to licensors for damage caused by their licensees’ (emphasis added.)
Ennélfogva ez vonatkozik többek között az anyavállalatokra a leányvállalataik által okozott károk tekintetében vagy a jogokat átengedőkre az engedményeseik által okozott károk tekintetében.” (Kiemelés tőlünk.)
It is clear from the above, a contrario, that in the present state of French law, vicarious liability of the parent company for its subsidiary requires proof that the parent committed a fault affecting the subsidiary.
A fentiek értelmében tehát, épp ellenkezőleg, a francia jog jelenlegi állása szerint az anyavállalat leányvállalata cselekményeiért történő felelősségvállalására – a fentebb leírtakkal összhangban – csak akkor lehet hivatkozni, ha előbbinek az utóbbi helyzetét érintő vétkessége bizonyítható.
As regards foreseeable developments in French positive law, the Commission notes that the reform contemplated on this point seems to have been abandoned: in the context of the parliamentary report cited above, the working party of the Senate Legal Affairs Committee declared itself against any legislative provision ‘establishing the existence of strict liability by reason of a state of economic dependence’ (Recommendation No 19).
Ami a francia pozitív jog várható alakulását illeti, a Bizottság tudomásul veszi, hogy a vonatkozó reformot a jelek szerint nem valósítják meg. A fenti parlamenti jelentésben a törvények bizottságának munkacsoportja ugyanis úgy nyilatkozott, nem ért egyet a „gazdasági függőségen alapuló objektív felelősség létezésének elismerésével” (19. sz. ajánlás).
Moreover, a reform along these lines no longer seems to be on the agenda: in particular, it does not appear in Bill No 657 on the reform of civil liability [176] presented during the ordinary session 2009-2010 (registered at the office of the President of the Senate on 9 July 2010).
Ezenfelül úgy tűnik, hogy az ebbe az irányba mutató reform már nincs napirenden: többek között nem szerepel a 2009–2010. évi rendes ülésszakban előterjesztett (és a Szenátus Elnöksége által 2010. július 9-én iktatott), a polgári jogi felelősségvállalás reformjáról szóló 657. sz. törvényre irányuló javaslatban [176] sem.
In conclusion, whereas the State is liable in the event of default of a publicly owned establishment, by a mechanism which, especially in view of its automatic character, has all the features of a guarantee, there is in the current state of French law no implicit and automatic liability of parent companies for the actions of subsidiaries governed by private law under compulsory winding up.
Következésképpen, szemben a közintézmények nemfizetése esetén érvényes állami felelősségvállalással, amely (többek között) automatikus jellegéből eredően egy garanciamechanizmus sajátosságait tartalmazza, a francia jog jelenlegi állása szerint az anyavállalatok nem tehetők implicit és automatikus módon felelőssé a bírósági felszámolás alá vont, magánjogi leányvállalataik cselekményeiért.
Creditors of IFP’s subsidiaries have no guarantee of the continued existence of the subsidiaries and/or their obligations
Az IFP közintézmény leányvállalatainak hitelezői a leányvállalatok és/vagy kötelezettségeik fenntartása tekintetében nem részesülnek garanciában
On the basis of the above, the Commission concludes that if, as public limited companies, the IFP subsidiaries were to be wound up and their existence terminated, their rights and obligations would disappear at the same time.
A fentiek alapján a Bizottság azt a következtetést tudja levonni, hogy ha felszámolási eljárás eredményeképpen az IFP közintézmény leányvállalatai mint részvénytársaságok megszűnnek, az egyben jogaik és kötelezettségeik megszűnését jelenti.
Admittedly their controlling shareholder, the publicly owned establishment IFP, would have the option of a prior capital injection [177] to avoid their winding up.
Ilyen esetben az ellenőrző részvényesnek, azaz az IFP közintézménynek mindenféleképpen lehetősége lenne előzetes tőkeinjekcióra [177], hogy megakadályozza a leányvállalatok felszámolás miatti megszűnését.
Such a capital contribution could then ensure the continuation the claims against the subsidiaries held by third parties.
Az ilyen tőke-apport biztosítaná a harmadik személyek leányvállalatokkal szembeni követeléseinek fenntartását.
However, that would be a strategic choice on the part of the publicly owned establishment and not a legal obligation automatically imposed on it.
Mindez ugyanakkor a közintézmény stratégiai döntése lenne, és nem a közintézményt terhelő automatikus jogi kötelezettség.
Moreover, such a choice would be subject to the strict framework of State aid law: if the capital injection was not the behaviour of a private investor operating under normal market economy conditions, it would have to be notified to the Commission by the French authorities and await the Commission’s prior vetting (and approval).
Mindemellett ezt a döntést az állami támogatásokra vonatkozó jog szigorúan szabályozza: abban az esetben, ha a tőketámogatás egy piacgazdasági magánbefektető magatartása alapján nem indokolható, azt az Európai Bizottságnak – a francia hatóságok általi bejelentést követően – előzetesen ellenőriznie kell (és jóvá kell hagynia).
The Commission therefore concludes that in the event of winding up, the creditors of IFP’s subsidiaries have no certainty regarding the settlement of their claims.
A Bizottság továbbá azt is megállapíthatja, hogy felszámolási eljárás esetén az IFP közintézmény leányvállalatainak hitelezői nem lehetnek bizonyosak abban, hogy követeléseiket kiegyenlítik.
Conclusion regarding the lack of a State guarantee covering the private-law subsidiaries of the publicly owned establishment IFP
Az IFP közintézmény magánjogi leányvállalataira kiterjedő állami garancia hiányára vonatkozó következtetés
On the basis of the above, the Commission concludes that, in contrast to the creditors of the publicly owned establishment IFP, the creditors of the private-law subsidiaries of the IFP group do not have a guarantee either of the payment of their individual claims or of the continued existence of these companies in the event of winding up.
A fentiek alapján a Bizottság azt a következtetést tudja levonni, hogy az IFP közintézmény hitelezőivel szemben az IFP-csoport magánjogi leányvállalatainak hitelezői felszámolás esetén semmiféle garanciában nem részesülnek, sem egyéni követeléseik visszatérítése, sem az e részvénytársaságok fenntartása tekintetében.
These private-law subsidiaries are not covered by the unlimited guarantee enjoyed by IFP by virtue of its legal form as a publicly owned establishment.
E magánjogi leányvállalatok tehát nem tartoznak az IFP közintézménynek jogállásából fakadóan biztosított korlátlan garancia hatálya alá.
The Commission bases its analysis on the fact that the creditors of the IFP subsidiaries governed by private law:
A Bizottság elemzését arra alapozza, hogy az IFP közintézmény magánjogi leányvállalatainak hitelezői:
remain subject to the ordinary-law procedures regarding the administration and winding up of undertakings;
továbbra is a vállalkozások szanálására és felszámolására vonatkozó általános jogi eljárások hatálya alá tartoznak;
are unable, in the current state of French law, to rely on an automatic liability of the controlling shareholder of the subsidiaries, the publicly owned establishment IFP, and hence of the French State, for the actions of IFP’s subsidiaries: they must first show that there has been a fault on the part of the publicly owned establishment, which means that any liability is not automatic and cannot be likened to a guarantee mechanism.
a francia jog jelenlegi állása szerint nem követelhetik automatikusan a leányvállalatokat ellenőrző részvényes, azaz az IFP közintézmény (és következésképpen a francia állam) e leányvállalatok cselekményeiért való felelősségvállalását; ehhez előzetesen bizonyítaniuk kell a közintézmény vétkességét, ami kizárja, hogy a felelősség megállapítása automatikusan történjen, és ezáltal garanciamechanizmusnak minősüljön.
The Commission emphasises that it has already come to similar conclusions in other cases in which it took the view that a public limited company wholly owned by a publicly owned establishment, or by the State itself, was not covered by the unlimited public guarantee enjoyed by its shareholder.
A Bizottság hangsúlyozza, hogy más, korábbi ügyekben hasonló következtetéseket fogadott el, amelyekben úgy ítélte meg, hogy valamely közintézmény vagy az állam 100 %-os tulajdonában lévő részvénytársaság nem részesül a részvényese számára biztosított korlátlan állami garanciában.
As regards companies owned directly by the State, the Commission considered, as early as 2003, in the EDF case [178], that the conversion of an EPIC into a public limited company under ordinary law, which made it subject to the ordinary law on bankruptcy, had the effect of withdrawing the guarantee enjoyed by the undertaking up to that time.
Ami a közvetlenül az állam tulajdonában lévő részvénytársaságokat illeti, a Bizottság a 2003. évi EDF-ügyben [178] kimondta, hogy egy ipari és kereskedelmi jellegű közintézmény általános jogi részvénytársasággá alakítása, és ezáltal annak az általános jog szerinti csődeljárás alá vonása a vállalkozás által korábban élvezett garancia megszűnését eredményezi.
This approach was recently confirmed when La Poste was transformed into a public limited company wholly owned by the State [179].
Ezt az érvelést a közelmúltban is megerősítették, amikor a La Poste 100 %-ban állami tulajdonú részvénytársasággá [179] alakult át.
As regards companies held by publicly owned establishments, the Commission acknowledged, in the decision cited above relating to the setting up of La Banque Postale, that the fact that the subsidiary had the legal form of a public limited company wholly owned by a publicly owned establishment (namely La Poste, which at that time was a publicly owned establishment with a form equivalent to that of an EPIC) was by itself sufficient to rule out the possibility of an unlimited guarantee to the subsidiary [180].
A közintézmények tulajdonában lévő részvénytársaságok tekintetében a Bizottság a La Banque Postale létrehozásáról szóló, fent hivatkozott határozatban elismerte, hogy egy teljes körűen közintézmény (ebben az esetben a La Poste, amely az adott időpontban egy ipari és kereskedelmi jellegű közintézményéhez hasonló közjogi jogállással rendelkezett) tulajdonában lévő részvénytársaságként működő leányvállalat jogállása önmagában is elegendő a leányvállalatot megillető korlátlan garancia meglétének kizárásához [180].
ECONOMIC NATURE OF THE ACTIVITIES OF THE PUBLICLY OWNED ESTABLISHMENT IFP THAT ARE COVERED BY THE UNLIMITED GUARANTEE
AZ IFP KÖZINTÉZMÉNY KORLÁTLAN GARANCIÁT ÉLVEZŐ TEVÉKENYSÉGEINEK GAZDASÁGI JELLEGE
As the Commission already pointed out in its previous decisions relating to the publicly owned establishment IFP [181], under its constitution, IFP performs three tasks:
Amint azt a Bizottság az IFP közintézménnyel kapcsolatos korábbi határozataiban kifejtette [181], jogállása szerint az IFP közintézmény három feladatot lát el:
the training of engineers and technicians,
mérnökök és technikusok képzése, valamint
As explained in recital 31, the French authorities consider that the publicly owned establishment IFP is a research organisation assigned a three-fold task in the general interest (research, training and documentation).
Amint arra a (31) preambulumbekezdésben emlékeztettünk, a francia hatóságok szerint az IFP közintézmény háromféle általános érdekű feladatot (kutatás, képzés és dokumentáció) ellátó kutatási szervezet.