natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The SGEI missions entitled to be compensated are: the distribution of newspapers and periodicals, and other public services listed in recital 33.
A támogatásra jogosító általános gazdasági érdekű szolgáltatások a következők: a napilap- és folyóirat-terjesztés, valamint a (33) preambulumbekezdésben felsorolt egyéb közszolgáltatások.
The clauses determining the scope of the aided activities are contained in the management contracts: Article 7 of the second management contract, Article 15 of the third management contract, and Articles 12 and 13 of the fourth management contract.
A támogatott szolgáltatásokat meghatározó záradékok az üzemeltetési szerződésekben szerepelnek: a második üzemeltetési szerződés 7. cikkében, a harmadik üzemeltetési szerződés 15. cikkében, valamint a negyedik üzemeltetési szerződés 12. és 13. cikkében.
The universal postal service, by contrast, does not receive any compensation under the management contracts, with the exception of the first management contract.
Az egyetemes postai szolgáltatás azonban – az első szerződés kivételével – nem részesül ellentételezésben az üzemeltetési szerződések alapján.
The costs and revenues of the universal postal service are therefore not included in the calculation of overcompensation, except, where relevant, for the excess profits from the reserved area [62].
Az egyetemes postai szolgáltatáshoz kapcsolódó költségeket és bevételeket tehát a Bizottság nem veszi figyelembe a túlkompenzáció kiszámítása során, kivéve – amennyiben indokolt – a fenntartott ágazatból származó többletnyereséget [62].
Calculation of overcompensation
A túlkompenzáció kiszámítása
On account of the differences in the public service missions entrusted, as referred to in recitals 239-243, the potential overcompensation is calculated differently for the first management contract from the three subsequent management contracts.
A (239)–(243) preambulumbekezdésben említett közszolgáltatási felhatalmazások közötti eltérések miatt az esetleges túlkompenzáció kiszámítása eltérő módon történik az első üzemeltetési szerződés és az azt követő három üzemeltetési szerződés esetében.
Reasonable profit
Ésszerű nyereség
In addition to the coverage of costs incurred in discharging the public service obligations, the SGEI Framework also allows for compensation for a reasonable rate of return [63].
Az ÁGÉSZ-keretszabály a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítése miatt felmerült költségek fedezésén kívül egy ésszerű mértékű hozam ellentételezéséről is rendelkezik [63].
Paragraph 18 of the SGEI Framework specifies that the reasonable profit ‘should be taken to mean a rate of return on own capital that takes account of the risk, or absence of risk, incurred by the undertaking by virtue of the intervention by the Member State, particularly if the latter grants exclusive or special rights. This rate must normally not exceed the average rate for the sector concerned in recent years. In sectors where there is no undertaking comparable to the undertaking entrusted with the operation of the service of general economic interest, a comparison may be made with undertakings situated in other Member States, or if necessary, in other sectors, provided that the particular characteristics of each sector are taken into account. In determining what amounts to a reasonable profit, the Member State may introduce incentive criteria relating, among other things, to the quality of service provided and gains in productive efficiency.’
Az ÁGÉSZ-keretszabály 18. pontjának rendelkezései értelmében ésszerű nyereség „a saját tőkehozamnak az a mértéke, amely figyelembe veszi a tagállam beavatkozása következtében a vállalkozást érő kockázatot vagy kockázatmentességet, különösen ha a tagállam kizárólagos vagy speciális jogokat biztosít. Ez a mérték általában nem haladhatja meg az érintett ágazat utóbbi években mért átlagát. Azokban az ágazatokban, ahol nem működik az általános gazdasági érdekű szolgáltatások működtetésével megbízott vállalkozáshoz hasonlítható vállalkozás, az összehasonlítást más tagállamok vagy szükség esetén más ágazatok vállalkozásaival kell elvégezni, feltéve, hogy figyelembe veszik az egyes ágazatok sajátosságait. Az ésszerű nyereség meghatározásakor a tagállam ösztönző kritériumokat állapíthat meg, többek között a nyújtott szolgáltatás minősége és a termelési hatékonyság javulása tekintetében.”
The appropriate level of reasonable profit is thus to be chosen taking into account a number of parameters, in particular the average rate for the sector concerned, the risk associated with the undertaking’s activities and, where applicable, incentive criteria relating to the company concerned.
Az ésszerű nyereség megfelelő szintjét tehát különböző paraméterek – különösen az adott ágazatra vonatkozó átlagos mérték, a vállalkozás tevékenységeihez kapcsolódó kockázatok, és adott esetben a szóban forgó vállalkozáshoz kapcsolódó ösztönző kritériumok – figyelembevételével kell kiválasztani.
In order to establish a level of reasonable profit, the Commission has based itself on several expert studies, which are set out in more detail below.
Az ésszerű nyereség szintjének meghatározásához a Bizottság több szakértői tanulmányra hagyatkozott, amelyek részletesebb kifejtése az alábbiakban található.
Based on the studies and on the level of risk of each management contract, the Commission has determined a range of reasonable levels of profit for DPLP for mail delivery, on the one hand, and press distribution, on the other, for each of the four management contracts.
A tanulmányok és az egyes üzemeltetési szerződések kockázati szintje alapján a Bizottság mind a négy üzemeltetési szerződéshez különböző ésszerű nyereség-szinteket határozott meg a DPLP számára, egyrészt a levélpostai küldemények kézbesítése, másrészt pedig a sajtótermékek terjesztése tekintetében.
These studies all attempt to identify sets of companies which are sufficiently comparable in terms of activities and risk profile to the postal incumbent in question and to establish a benchmark profit level for the latter on the basis of the observed levels of profit of the comparator firms.
E tanulmányok közös jellemzője, hogy megpróbálják meghatározni a szóban forgó hagyományos postai szolgáltatóval a tevékenységek és a kockázati profil tekintetében kellőképpen összehasonlítható vállalkozáscsoportokat, és megpróbálnak referencianyereség-szintet megállapítani az ezeknél az összehasonlítható vállalkozásoknál megfigyelt nyereség alapján.
As regards risk in particular, the Commission wishes to underline that DPLP, during the entire period under investigation, has faced little or no competition in the vast majority of its operations since it either enjoyed a legally protected monopoly (this applies to most mail services), or a dominant position characterised by very high market shares and barriers to entry through the subsidisation of below-cost prices (e.g. press distribution).
A kockázat tekintetében a Bizottság azt kívánja hangsúlyozni, hogy a DPLP a vizsgált időszak során azért szembesült csekély vagy nem létező versennyel tevékenységeinek döntő többsége esetében, mert törvényesen védett monopóliumot élvezett (ez a levélpostai küldemények kézbesítésére vonatkozó szolgáltatások többségére érvényes), vagy azért, mert – igen jelentős piaci részesedésekkel, valamint a költségeknél alacsonyabb árak támogatása okozta piacralépési korlátokkal jellemzett – erőfölényben volt (például a sajtótermék-terjesztés esetében).
In the Commission’s opinion, this aspect has to be borne in mind in all analyses involving benchmarking with companies that, while providing similar services to DPLP, had to operate in a competitive environment.
A Bizottság szerint ezt a szempontot figyelembe kell venni az azokkal a vállalkozásokkal végzett összehasonlító vizsgálatok mindegyikében, amelyek – bár a DPLP-éhez hasonló szolgáltatásokat nyújtottak – versenykörnyezetben kellett folytatniuk a tevékenységüket.
Furthermore, the extent to which a postal incumbent is exposed to risk depends essentially on the characteristics of the regulatory mechanism established by the public authority.
Ezenkívül egy-egy hagyományos postai szolgáltató kockázati kitettségének mértéke alapvetően a hatóságok által bevezetett szabályozó mechanizmus tulajdonságaitól függ.
In the context of mail delivery, a sector in which DPLP’s USO was mainly financed through stamp prices [64], the Commission considers that it makes a substantial difference in terms of risk whether the stamp prices were, to a greater or lesser degree, frequently adjusted by the regulator (e.g. at the start of each year or simply whenever necessary) so as to cover the net costs of the USO on an ongoing basis, or whether stamp prices [65] were fixed in advance for a long period (e.g. four to five years) as part of a long-term contract [66].
Ami a levélpostai küldemények kézbesítését illeti, azt az ágazatot, ahol a DPLP egyetemes szolgáltatási kötelezettségét elsősorban a bélyegek árából finanszírozták [64], a Bizottság úgy véli, hogy a kockázat jelentősen eltér attól függően, hogy a szabályozó hatóság a bélyegek árát – az egyetemes szolgáltatási kötelezettség nettó költségeinek folyamatos fedezése érdekében – kisebb-nagyobb gyakorisággal kiigazította (például minden év elején, vagy minden szükséges alkalommal), vagy attól függően, hogy a bélyegek árát [65] hosszú távra szóló szerződés keretében hosszú időre (például négy vagy öt évre) előzetesen rögzítették [66].
The first type of price regulation tends to be rather low risk for the firm in question, in so far as stamp prices are adjusted on a relatively frequent basis so as to maintain a constant financial equilibrium between revenues and costs.
Az első árszabályozási módszer általában elég alacsony kockázatot hárít a szóban forgó vállalkozásra, amennyiben a bélyegek árát bizonyos gyakorisággal kiigazítják, oly módon, hogy állandó pénzügyi egyensúly maradjon fenn a bevételek és a költségek között.
This type of regulation protects the company’s profit margins against uncertainty.
Ez a szabályozástípus megvédi a társaság haszonkulcsát a bizonytalanságokkal szemben.
The second type involves more risk as it exposes the operator to the consequences of variations in costs and revenues over a long period.
A második módszer nagyobb kockázattal jár, ugyanis a piaci szereplőt hosszú távon kiteszi a költségek és a bevételek ingadozásából adódó következményeknek.
Likewise, in the context of press distribution activities (USO financed through financial compensation), it makes a substantial difference whether the compensation is based on actual net costs (i.e. net costs actually incurred) or whether it is based on projected net costs over a long period.
Ugyanígy a sajtótermékek terjesztése (pénzügyi ellentételezésekből finanszírozott egyetemes szolgáltatási kötelezettség) tekintetében az eltérés jelentős, attól függően, hogy az ellentételezés tényleges nettó költségeken (ténylegesen felmerült nettó költségeken) vagy hosszú távra tervezett nettó költségeken alapul-e.
For instance, if the compensation takes the form of a fixed lump-sum payment covering expected net costs over a long period, it leaves the operator exposed to all variations in revenues and costs.
Így a jövőben hosszú távon várható nettó költségeket fedező átalányösszeg formájában fizetett ellentételezés a piaci szereplőt a bevételek és a költségek minden ingadozásának kiteszi.
In such a case, the operator faces a higher degree of risk than when it is compensated in full on the basis of ex-post costs and revenues.
A piaci szereplő ekkor nagyobb kockázatnak van kitéve, mint az utólagosan meghatározott költségeken és bevételeken alapuló teljes ellentételezés esetében.
Where the contract between the operator and the public authority is such that the public service is connected with a certain degree of risk, for instance because it leaves the incumbent exposed to significant variations in revenues and costs, the reasonable profit allowed to the incumbent should be commensurate with the corresponding level of risk involved.
Ha a piaci szereplő és a hatóságok közötti szerződés olyan jellegű, hogy a közszolgáltatáshoz bizonyos fokú kockázat társul, például azért, mert a hagyományos piaci szereplőt a bevételek és a költségek jelentős ingadozásának teszik ki, a hagyományos piaci szereplőt megillető ésszerű nyereségnek arányosnak kell lennie a felmerült kockázat megfelelő szintjével.
By contrast, where the contract between the incumbent and the public authority is such that the public service is not connected with substantial risk, the reasonable profit allowed should be low as well.
Ezzel ellentétben, ha a hagyományos piaci szereplő és a hatóságok közötti szerződés olyan jellegű, hogy a közszolgáltatáshoz nem kapcsolódik lényeges kockázat, az engedélyezett ésszerű nyereségnek is csekélynek kell lennie.
The Commission would also point out that the degree of risk incurred by the company and the extent to which the company is entitled to compensation for efficiency gains are closely intertwined.
A Bizottság ezenkívül megjegyzi, hogy a vállalkozásnál felmerülő kockázat szintje és a vállalkozást a hatékonyságnövekedés érdekében megillető ellentételezések szintje szorosan összefügg.
For instance, a public authority can set in advance a fixed level of compensation which anticipates and incorporates the efficiency gains that the undertaking can be expected to make over the lifetime of the entrustment act.
Így a hatóságok előzetesen meghatározhatják az ellentételezés rögzített szintjét, amely megelőlegezi és magában foglalja azt a hatékonyságnövekedést, amelyet a vállalkozásnak rendes körülmények között meg kellene valósítania a felhatalmazás időtartama alatt.
By exposing the company to all variations in costs and revenues, the contract gives it incentives to improve performance and become more cost efficient.
A szerződés – azáltal, hogy a költségek és a bevételek minden ingadozásának kiteszi a társaságot – eredményesebbé válásra és a költséghatékonyság javítására ösztönzi azt.
At the same time, it results in more risk for the company.
Ezzel párhuzamosan nagyobb kockázatot kell vállalnia.
To some extent, therefore, risk and efficiency incentives go hand in hand.
Bizonyos fokig a kockázat és a hatékonyságra való ösztönzés tehát egymás velejárói.
Likewise, an ex-ante price cap over a long period normally provides stronger incentives for efficiency improvements, but is also more risky for the company involved.
Ugyanígy, egy eleve hosszú időre meghatározott árplafon rendes körülmények között jobban ösztönöz nagyobb hatékonyságra, ugyanakkor kockázatosabb is az érintett társaság számára.
Benchmarking of reasonable profit
Az ésszerű nyereség összehasonlító vizsgálata
In order to address the question of a reasonable rate of profit for DPLP, the Commission bases itself on several expert studies:
Annak a kérdésnek a vizsgálatához, hogy milyen mértékű a DPLP ésszerű nyeresége, a Bizottság több szakértői tanulmányra hagyatkozik.
WIK study: in the context of Case C-36/07, a State aid procedure relating to the German postal operator, Deutsche Post AG (hereinafter ‘DP’), the Commission asked WIK Consult to carry out a study on the appropriate level of reasonable profit for postal incumbents [67] (hereinafter ‘WIK study’).
A WIK-tanulmány: a német postai szolgáltatóra, a Deutsche Post AG-re (a továbbiakban: DP) vonatkozó állami támogatási eljárással kapcsolatos, C 36/07. sz. ügyben a Bizottság felkérte a WIK Consult tanácsadó céget, hogy készítsen tanulmányt a hagyományos postai szolgáltatók ésszerű nyereségének megfelelő szintjéről [67] (a továbbiakban: WIK-tanulmány).
Deloitte study: on 23 April 2010, the Commission received a study by Deloitte [68] (hereinafter ‘Deloitte study’) setting out its views on the level of reasonable profit to be used for DP’s universal services.
A Deloitte-tanulmány: A Bizottsághoz 2010. április 23-án érkezett be a Deloitte iroda által készített tanulmány [68] (a továbbiakban: Deloitte-tanulmány), amelyben ez utóbbi véleményt nyilvánított a DP egyetemes szolgáltatásai esetében elfogadandó ésszerű nyereségről.
CRA study: on 1 March 2011, Belgium submitted an expert study in response to the WIK study by Charles Rivers Associates [69] (hereinafter ‘CRA’).
A CRA-tanulmány: 2011. március 1-jén Belgium benyújtotta a Charles Rivers Associates [69] tanulmányát, amely vitatta a WIK-tanulmányt (a továbbiakban: CRA-tanulmány).
The WIK study
A WIK-tanulmány
In this study, WIK establishes a reasonable profit benchmark for DP.
Ebben a tanulmányban a WIK referencia ésszerű nyereséget határoz meg a DP számára.
Specifically, WIK first performs a function and risk analysis of DP and concludes that DP predominantly provides routine functions and faces limited entrepreneurial risk [70].
Konkrétan: a WIK először a DP feladatait és kockázatát elemzi, majd azt a következtetést vonja le, hogy ez utóbbi elsősorban rutinfeladatokat lát el, és korlátozott vállalkozói kockázata merül fel [70].
On the basis of this analysis, WIK selects appropriate comparators, i.e. determines the composition of the benchmark groups from which the reasonable profit benchmark is derived.
Ezen elemzés alapján a WIK kiválasztja az összehasonlítási alapul szolgáló vállalkozásokat, azaz meghatározza azoknak a referenciacsoportoknak az összetételét, amelyek lehetővé teszik a referencia ésszerű nyereség kikövetkeztetését.
Overall, WIK points out that, conceptually, the adopted benchmark procedure follows the standard methodology used for profitability benchmarks in transfer pricing [71].
A WIK általánosságban azt hangsúlyozza, hogy az elfogadott értékelési eljárás a belső elszámolóárak esetében a jövedelmezőség referenciaértékeihez alkalmazott tipikus módszertan alapelveit veszi át [71].
Such a methodology is applied not only in national transfer pricing regulations but also in the OECD Transfer Pricing Guidelines (hereinafter ‘OECD Guidelines’) [72].
Ezt a módszertant nemcsak a belső elszámolóárakra vonatkozó nemzeti szabályozásokban alkalmazzák, hanem az OECD belső elszámolóárakkal kapcsolatos elveiben (a továbbiakban: OECD-elvek) [72] is.
WIK considers several measures of profitability, distinguishing between the internal rate of return (IRR), which relies on cash flows and is deemed the conceptually correct measure of the profitability of an activity, and other measures derived from accounting data (rates of return), such as the return on capital employed (ROCE), the return on equity (ROE), the return on assets (ROA) and the return on sales (ROS) [73].
A WIK figyelembe vesz több, a jövedelmezőség mérésére szolgáló eszközt, és különbséget tesz a – pénzforgalmon alapuló és egy-egy tevékenység jövedelmezőségének elméletileg helyes mérési eszközének tekintett – belső megtérülési ráta (IRR), valamint a számviteli adatokból vett egyéb mutatók (hozam) között, mint a befektetett tőke megtérülése (ROCE), a sajáttőke-arányos megtérülés (ROE), az eszközarányos megtérülés (ROA) és az árbevétel-arányos megtérülés (ROS) [73].
As set out in Chapter 5 of the study, WIK proposes using the ROS as a profitability indicator.
A WIK-tanulmány 5. fejezetében kifejtetteknek megfelelően a WIK jelen esetben jövedelmezőségi mutatóként az ROS-t javasolja.
One advantage of this measure is that it only depends on accounting profit (EBIT [74]) and sales data, which are both easily observable in the company’s accounts.
Ennek az eszköznek az az egyik előnye, hogy csak az eredményre (EBIT [74]) és az értékesítésre vonatkozó számviteli adatoktól, a társaság számviteli nyilvántartásában könnyen megfigyelhető két tételtől függ.
In addition, the use of the ROS avoids the valuation and attribution of assets between different services, which would be necessary for a capital-based benchmark, such as the ROE and the ROCE, and which is normally a difficult exercise.
Ezenkívül az ROS alkalmazása kiküszöböli a becsléseket és a különböző szolgáltatások közötti eszközallokációt, ami szükségesnek bizonyulna olyan, tőkén alapuló referenciamutatóhoz, mint a ROCE és a ROE, és rendes körülmények között nehezen kivitelezhető.
WIK also points out that a benchmark based on the ROS is advisable if the comparator companies and the benchmarked company belong to the same branch/industry sector so as to ensure that the structure of EBIT and sales is homogeneous.
A WIK azt is közli, hogy az ROS-en alapuló referenciamutató akkor javasolt, ha az összehasonlítási alapul szolgáló vállalkozások és az összehasonlító vizsgálat tárgyát képező társaság ugyanahhoz az iparághoz, illetve ipari ágazathoz tartoznak, ami garantálja az EBIT és az értékesítések szerkezetének egységességét.
Regarding the composition of the benchmark group, WIK concludes that there is a trade-off between the comparability of companies in the sample and the size of the sample.
A referenciacsoport összetétele tekintetében a WIK arra a következtetésre jut, hogy kompromisszumot kell találni a mintában szereplő vállalkozások összehasonlíthatósága és a minta mérete között.
WIK argues against including European postal incumbents in the sample because their prices have been regulated in a market which has been foreclosed to competition in most countries over the entire period under investigation.
A WIK ellenzi, hogy a hagyományos európai postai szolgáltatók bekerüljenek a mintába, mert az áraik szabályozása olyan piacon történt, amely a vizsgált időszak során az országok többségében mindvégig zárva volt a verseny előtt.
For the same reason, the number of companies in direct competition with the postal incumbents is rather limited.
Ugyanezen okból kifolyólag a hagyományos postai szolgáltatókkal közvetlenül versenyben lévő társaságok száma elég alacsony.
Mostly, these are smaller companies.
Főként kisebb méretű társaságokról van szó.
In order to obtain a balanced set of comparable companies, WIK includes both the direct competitors on national markets and big multinational players, such as large international express parcel companies (e.g. UPS, FedEx, DHL), which run a more capital-intensive and riskier business than a postal incumbent on a protected national market.
Az összehasonlítható vállalkozások kiegyensúlyozott csoportjának kialakításához a WIK a nemzeti piacokon jelen lévő közvetlen versenytársakat és azokat a nagy multinacionális szereplőket, például az expressz csomagszállítással foglalkozó nemzetközi társaságokat (UPS, FedEx, DHL) is figyelembe veszi, amelyek kockázatosabb és tőkeintenzívebb tevékenységeket folytatnak, mint egy védett nemzeti piacon jelen lévő hagyományos postai szolgáltató.
WIK addresses the trade-off between comparability and sample size by considering three different benchmark groups: (i) benchmark group I, or the narrow parcel sector, including companies that are primarily active as parcel service providers (10 companies, considered highly comparable with universal postal service providers); (ii) benchmark group II, or the broader parcel sector, including companies whose main activity might focus on other services, such as courier services (26 companies with a somewhat lower level of comparability); and (iii) benchmark group III, including also companies from the land transportation sector (1163 companies with lower comparability) [75].
Az összehasonlíthatóság és a minta mérete közötti kompromisszum kérdése tekintetében a WIK a következő három referenciacsoportot irányozza elő: i. az I. referenciacsoport, azaz a csomagküldemények korlátozott ágazata, amely elsősorban csomagszolgáltatóként tevékenykedő társaságokat (az egyetemes postai szolgáltatókkal kifejezetten összehasonlítható 10 társaságot) foglal magában; a II. referenciacsoport, azaz a csomagküldemények kibővített ágazata, amely olyan társaságokat foglal magában, amelyeknek a fő tevékenysége vonatkozhat más szolgáltatásokra, például a levélpostai szolgáltatásokra (valamivel kisebb szintű összehasonlíthatóságot mutató 26 társaság), valamint iii. a III. referenciacsoport, amely a szárazföldi szállítási ágazatbeli társaságokat (1163, kisebb mértékben összehasonlítható társaságot) is magában foglal [75].
This approach, according to WIK, reinforces the statistical validity of the final benchmark.
A WIK szerint ez a megközelítés erősíti a végleges összehasonlító vizsgálat statisztikai hitelességét.