natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The French authorities propose to amend the Decree implementing the Law of 1980 as follows (the amendment is shown in italic): ‘If the notice given has had no effect by the time these deadlines expire, the representative of the State or the authority responsible for supervision shall enter the expenditure in the budget of the defaulting authority or publicly owned establishment. The representative of the State or the authority responsible for supervision shall, as appropriate, release the necessary resources from the budget of the defaulting authority or establishment either by reducing the appropriations allocated to other expenditures and still available or by increasing resources’.
A francia hatóságok a következőképpen tettek javaslatot az 1980. évi törvény végrehajtási rendeletének módosítására: „Amennyiben a felszólító levél e határidők lejártakor hatástalan maradt, az állam képviselője vagy a felügyelettel megbízott hatóság bejegyzi a kiadást a nem fizető önkormányzat vagy közintézmény költségvetésébe. Adott esetben elkülöníti az önkormányzat vagy az intézmény költségvetésén belüli szükséges forrásokat, vagy más kiadásokhoz rendelt és még szabadon felhasználható előirányzatok csökkentésével, vagy pedig a források növelésével” (a módosítások ki vannak emelve).
However, as the Commission pointed out in recital 67 of the opening decision, neither in its present wording nor in the amended wording proposed by the French authorities does the legislation prevent an increase in resources from being made possible by a subsidy or injection of public funds.
Mindazonáltal a Bizottság – az eljárást megindító határozat (67) preambulumbekezdésében foglaltakhoz hasonlóan – rámutat arra, hogy a jogszabályszövegek jelenlegi, illetve a francia hatóságok javaslata szerinti módosított változatukban sem zárják ki, hogy a források elkülönítésére sor kerülhet a források állami támogatással vagy állami források juttatásával lehetővé tett megnövelésének köszönhetően.
For the reasons already set out in recitals 204 to 211 of decision C 56/2007, to which it refers mutatis mutandis, the Commission also considers that the EHCR’s judgment in the Campoloro case demonstrates that, in this instance, the liability accepted by the French State operates as an implied guarantee of the public authorities’ liabilities and is not linked to any condition relating to injury.
A C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (204)–(211) preambulumbekezdésében kifejtett okok miatt, amelyekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az EJEB Campoloro-ügyben hozott, fent hivatkozott határozata azt bizonyítja, hogy a francia állam felelősségvállalása ebben az esetben az állami hatóságok kötelezettségeire nyújtott implicit garanciaként működik, és semmiféle kárral összefüggő feltételhez nem kapcsolódik.
The Commission notes more specifically that the ECHR rejected the arguments of the French authorities which attempted to base their case [94] on the absence of, firstly, an operative event imputable to the State and, secondly, a guarantee on the part of the State to public authorities possessing legal personality, and accepted the contrary arguments of the applicants [95].
A Bizottság konkrétabban megjegyzi, hogy az EJEB elutasította a francia hatóságok azon érveit [94], amelyek egyrészt az államnak felróható kiváltó tény hiányára, másrészt pedig a jogi személyiséggel rendelkező állami hatóságokkal szembeni állami garancia hiányára próbáltak hivatkozni, és fenntartotta a felperesek ellentétes érvelését [95].
The ECHR found that there had been a breach of Article 6-1 of the European Convention on Human Rights (‘the Convention’), and added that the judgments had to be implemented and that a State authority could not use lack of resources as a pretext for not honouring a debt based on a judicial decision.
A Bizottság megállapítja, hogy az EJEB végül az Emberi Jogok Európai Egyezménye (a továbbiakban: az egyezmény) 6. cikke (1) bekezdésének megsértését állapította meg, mégpedig a következő indokkal: „Ezeket az ítéleteket tehát indokolt végrehajtani, a Bíróság ugyanis emlékeztet arra, hogy egy állami hatóság nem hozhatja fel ürügyként a forráshiányt bírósági határozaton alapuló tartozás kiegyenlítésének elmulasztására […].”
The ECHR also found that there had been a breach of Article 1 of Protocol No 1 to the Convention, the applicants having suffered interference with their property rights on account of a huge and special burden due to the non-payment of the sums which they should have received [96].
Ezenkívül az EJEB az említett egyezmény első jegyzőkönyve 1. cikkének megsértését állapította meg, mivel, tekintettel arra, hogy a felperesek az őket megillető összegek folyósítása elmulasztásának tényéből kifolyólag különleges és túlzott terhet viseltek, ez a tulajdonjogukba való beavatkozásnak minősül [96].
In the light of the above, the ECHR charged the whole of the debtor communes’ debt to the State [97].
A fentiek tükrében az EJEB az államra hárította az adós települési önkormányzatok összes tartozását [97].
The Commission considers that this judgment has three important implications:
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy ebből az ítélkezési gyakorlatból három fontos tény következik:
Subject to the applicants obtaining a court judgment recognising their claim, the liability of the State functions as an implied guarantee [98], in so far as the French State is required to pay the whole of the debt of the public body [99] and no distinction is made between debt conceivably due to the public authority’s insolvency and possible defaults imputable to the State (the ECHR did not at any time seek to identify an act or omission imputable to the State, and looked no further than the debtor’s insolvent status).
arra is figyelemmel, hogy a felperesek javára követelésüket elismerő határozat születik, az állam felelősségvállalása implicit garanciaként [98] működik, amennyiben egyrészről a francia államot a közjogi személy összes tartozásának kifizetésére ítélik [99], és másrészről egyáltalán nem különítették el, hogy mi tartozhatott az adós önkormányzat fizetésképtelenségi helyzetéhez és mi az államnak felróható esetleges mulasztásokhoz (mivel az EJEB egyetlen ponton sem keresett az államnak felróható kiváltó okot, és következetesen kizárólag az adós fizetésképtelenségét vette alapul);
This liability covers the debts of public authorities possessed, however, of legal personality.
ez a felelősség azoknak az állami hatóságoknak a tartozásaira terjed ki, amelyek azonban jogi személyiséggel rendelkeznek.
The existence of legal personality and of assets specific to the authority was expressly invoked by the French Government in its opposition to holding the French State liable, but this argument was rejected by the ECHR.
A jogi személyiség és a saját vagyon létezésére a francia kormány kifejezetten hivatkozott a francia állam felelősségvállalásának kifogásolásához, az EJEB azonban ezt az érvet kizárta;
The scope of the State guarantee extends to include public authorities dependent on the State.
az állami garancia hatálya az államtól függő hatóságokra terjed ki.
The guarantee is therefore intrinsically connected with the debtor’s public-law legal form.
A garancia tehát eredendően az adós közjogi jogállásához kapcsolódik.
Moreover, the Commission notes that the solution adopted by the ECHR in the Campoloro case is not an isolated one and stems from a well established line of case-law, notably in the judgments in the cases Artico v Italy [100] and Bourdov v Russia [101].
Mindemellett a Bizottság megállapítja, hogy az EJEB által a Campoloro-ügyben figyelembe vett megoldás nem egyedülálló, hanem épp ellenkezőleg az ítélkezési gyakorlat határozottan megszilárdult tendenciájához tartozik, amit többek között az Artico kontra Olaszország [100] és a Bourdov kontra Oroszország [101] ügyekben hozott ítéletek is példáznak.
For the reasons already set out in recitals 212 to 220 of decision C 56/2007, to which it refers mutatis mutandis, the Commission considers that the observations made by the French authorities are not of a nature to invalidate this reasoning.
A C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (212)–(220) preambulumbekezdésében ismertetett okok miatt, amelyekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság úgy véli, hogy a francia hatóságok által megfogalmazott észrevételek nem érvénytelenítik a fenti bizonyítást.
As it argued in the postal case, in recital 222 of decision C 56/2007, and in the opening decision, the Commission concludes that, as French law currently stands, a creditor of IFP who has not obtained the payment of his claim by recourse to the procedures introduced by the Law of 16 July 1980 may receive all of the sums corresponding to the unmet claim by invoking the State’s last-resort liability. This is the opposite of what happens within the framework of winding-up proceedings under ordinary law, where the reimbursement of the creditor is limited by the value of the available assets.
A fentiek következtében, a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (222) preambulumbekezdésében a postaüggyel kapcsolatban levont, illetve az eljárás megindításáról szóló határozatban szereplő következtetéssel összhangban a Bizottság a fentiekből megállapítja, hogy a francia jog jelenlegi állása szerint az IFP közintézmény azon hitelezője, amely az 1980. július 16-i törvénnyel létrehozott eljárások alkalmazásával nem tudott érvényt szerezni követelése kiegyenlítésének, teljes egészében megkaphatja a ki nem fizetett követelésnek megfelelő összegeket, ha az állam végső felelősségére hivatkozik, ellentétben az általános jog hatálya alá tartozó felszámolási eljárás keretében bekövetkező esettel, amelyben a hitelező kifizetését a rendelkezésre álló eszközök értéke korlátozza.
In consequence of the above, the Commission considers that the State’s liability is treated as a guarantee, it is not the subject of any limitation by French legislation, and is intrinsically linked to the public-law legal form possessed by the debtor body.
A fentiek alapján a Bizottság úgy véli, hogy az állam felelősségvállalása garanciának minősül, amelyet egyetlen francia jogszabály sem korlátoz, és amely eredendően az adós szervezet közjogi jogállásához kapcsolódik.
Furthermore, for the reasons already set out in recitals 223 to 226 of decision C 56/2007, to which it refers mutatis mutandis, the Commission takes note of the French proposal to include a clause in all IFP contracts involving claims so as to limit any risk of triggering the State’s strict liability based on IFP’s insolvency alone.
Másfelől, a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (223)–(226) preambulumbekezdésében már ismertetett okok miatt, amelyekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság tudomásul veszi azt a francia javaslatot, hogy az IFP közintézmény valamennyi követelést tartalmazó szerződésébe iktassanak be egy záradékot, amely korlátozná az államnak kizárólag az IFP közintézmény fizetésképtelenségére alapozott, objektív felelősségvállalásából eredő kockázatot.
It considers that such a legal framework would remain fragile and that there are doubts about its durability, because the plea of accepted risk is a rule established by case-law, which could always evolve.
A Bizottság mindazonáltal úgy véli, hogy egy ilyen jogi keret törékeny lenne, és kétségek öveznék annak tartósságát, mivel az elfogadott kockázatra vonatkozó kivétel a bármikor megváltoztatható ítélkezési gyakorlat által megállapított szabály.
The Commission considers, however, that such a proposal is inherently inadequate as it does not cover all eventualities: it would not mean that the State guarantee could never come into play for any type of liability (in particular non-contractual liability and criminal liability).
A Bizottság ugyanakkor úgy ítéli meg, hogy a javaslat önmagában nem elegendő, mivel nem fed le minden esetet: nem teszi lehetővé annak kizárását, hogy az állami felelősségvállalás valamennyi kötelezettségi formára vonatkozzon (különösen a szerződésen kívüli és büntetőjogi kötelezettségekre).
Moreover, it is impossible to make it contractually clear to its debtors that the State will not be liable for IFP’s debts, as IFP may find itself indebted towards a third party through a variety of judicial mechanisms, in particular if it were to absorb another entity holding claims by initially unidentifiable third parties [102].
Másfelől nem lehetséges szerződésben rendelkezni arról, hogy az állam ne feleljen az IFP közintézmény saját adósaival szembeni tartozásaiért, amennyiben utóbbi különböző jogi mechanizmusok útján, többek között olyan másik jogalany beolvadása esetén [102] tartozhat egy harmadik személynek, amely felé az IFP közintézményhez nem köthető harmadik személyek követeléssel élnek.
Ultimately, as regards the individual claims held by third parties, the Commission considers that only a text of general scope applicable in any situation and to any type of third party, indicating that the State is not the guarantor of IFP, would be enough to eliminate the unlimited guarantee.
Végül, ami a harmadik személyek egyéni követeléseit illeti, a Bizottság véleménye szerint csak egy olyan általános hatályú – minden helyzetre és minden harmadik személyre alkalmazandó – jogszabály „szüntethetné meg” a korlátlan garanciát, amely kimondja, hogy az állam nem az IFP közintézmény kezese.
In addition, even if the French proposals were to make it quite impossible for a creditor of IFP to hold the State liable for paying its claim (something which in the Commission’s view has not been shown), such proposals would not enable it to be clearly established what would happen in the event of IFP becoming insolvent [103].
Ezenfelül, abban az esetben, ha a francia javaslatok lehetetlenné tennék az IFP közintézmény hitelezőinek, hogy követeléseik kifizetéséért az állam vállaljon felelősséget (amely eset a Bizottság szerint nem igazolt), ezek a javaslatok nem teszik lehetővé annak egyértelmű megállapítását, hogy mi történne az IFP közintézmény fizetésképtelensége esetén [103].
Fourthly, even if he were to fail obtain satisfaction, the creditor of a publicly owned establishment could invoke legal effects arising from a legitimate mistake he made at the time the claim arose, when he believed that the claim would always be honoured.
Negyedszer, még abban az esetben is, ha nem szerez érvényt követelése teljesítésének, a közintézmény hitelezője joghatásokat válthatna ki – a követelés létrejöttekor beálló – azon jogos tévedésére hivatkozva, miszerint a követelést mindig kiegyenlítik.
For the reasons already set out in recitals 227, 228 (first to third indents) and 229 of decision C 56/2007, to which it refers mutatis mutandis, the Commission believes that the theory of appearance [104] provides confirmation that the creditors of IFP would be justified in believing, on the basis of a body of consistent evidence, that such a guarantee does indeed exist (even assuming, quod non, that the fact that IFP has the legal form of an EPIC is not of a nature to confer on it, in law, an unlimited guarantee given by the French State).
A C 56/2007. számú ügyben hozott fenti határozat (227), (228) (1–3 albekezdés) és (229) preambulumbekezdésében már ismertetett okok miatt, amely preambulumbekezdésekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság úgy véli, a látszat elmélete [104] értelmében megerősíthető, hogy az IFP közintézmény hitelezői – több egybevágó bizonyíték alapján – megalapozottan vélnék úgy, hogy létezik ilyen garancia (még akkor is, ha feltételezzük – mint ahogy nincs így –, hogy az IFP közintézmény EPIC jogállása a francia jogban nem biztosít számára korlátlan állami garanciát).
The main relevant indices in relation to the theory of appearance derive firstly from the fact that a variety of legislative instruments (Law of 16 July 1980 and the measures implementing it) or official (budgetary) documents lead the creditor to believe that the State would take over EPICs’ debts in the event of their having a shortage of funds or that it would assume liability for those debts; secondly from the fact that the lack of clarification by the French authorities of the legal situation following the Campoloro case and of the initial proceedings undertaken by the Commission on the legal form of EPICs also increases creditors’ confidence that such a guarantee does in fact exist; and finally from the fact that the lack of any clear indication as to the effects of a situation in which an EPIC is in default also militates in favour of this view.
A látszat elmélete szempontjából releváns főbb tényezők egyrészről abból erednek, hogy különböző jogszabályszövegek (az 1980. július 16-i törvény és annak végrehajtási rendelkezései), illetve hivatalos dokumentumok (költségvetési dokumentumok) lehetővé teszik a hitelező számára annak vélelmezését, hogy likviditási hiány esetén az állam átvállalná az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények tartozásait vagy vállalná azok felelősségét, és másrészről abból, hogy a francia hatóságok mulasztása miatt a Campoloro-ügy lezárásakor, valamint a Bizottság által az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények jogállására vonatkozóan indított első eljárások lezárásakor fennálló jogi helyzet tisztázatlansága ugyancsak fokozza a hitelezők azzal kapcsolatos bizonyosságát, hogy létezik ilyen garancia; végül, az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmény fizetésképtelenségi helyzetének következményeire vonatkozó egyértelmű tájékoztatás hiánya szintén ebbe az irányba mutat.
In the present case, the Commission wishes to add that prior to 7 July 2006, any creditors of the publicly owned establishment IFP were in a contractual relationship with a trade body within the meaning of Law No 43-612 of 17 November 1943 on the management of trade interests, a body which was a legal person governed by private law, and which they had no reason to think could be covered by a State guarantee of any kind.
A szóban forgó ügyben a Bizottság hozzá kívánja tenni, hogy 2006. július 7. előtt az IFP közintézmény esetleges hitelezői a szakmai érdekek kezeléséről szóló, 1943. november 17-i 43-612. sz. törvény értelmében vett szakmai intézménnyel, azaz egy magánjogi jogi személlyel álltak szerződéses viszonyban, amelyről nem volt okuk azt feltételezni, hogy bármiféle állami garanciában részesül.
Consequently, the theory of appearance can in any event be applied only with regard to claims arising after the change of status of the publicly owned establishment IFP.
Ennélfogva a látszat elmélete adott esetben csak az IFP közintézmény jogállásának megváltozását követően keletkezett követelésekre vonatkoztatható.
Following the conclusions of its expert in the postal case, the Commission has arrived at the view that, as regards claims arising after 7 July 2006, even if, in the scenario championed by the French authorities, it was in error that a creditor came to consider that the State was required to guarantee the debts of publicly owned establishments and of IFP in particular, his error would be legitimate given the above-mentioned factors, and the law could impart effects to it.
Szakértőjének a postaügyben levont következtetései alapján a Bizottság a 2006. július 7. után keletkezett követeléseket illetően azt a következtetést vonja le, hogy még ha a francia hatóságok által védelmezett feltevés szerint valamely hitelező tévesen is vélte úgy, hogy az állam köteles garantálni a közintézmények és különösen az IFP közintézmény tartozásait, tévedése – a fent hivatkozott tényezőkre tekintettel – jogos lenne, a jog pedig joghatásokat köthetne ahhoz.
Guarantee of the continued existence of IFP and/or of its obligations
Az IFP közintézmény és/vagy a kötelezettségei fenntartására nyújtott garancia
For the reasons already set out in recitals 230 to 250 of decision C 56/2007, to which it refers mutatis mutandis, the Commission considers that even if, within a reasonable period and after the use of the procedures described in the previous section, the creditor of an EPIC does not succeed in obtaining the payment of his claim, he will be secure in the knowledge that the claim will not be cancelled, in contrast to the situation of a creditor of a company constituted under private law in liquidation, who has no guarantee that his claim will have to be met.
A C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (230)–(250) preambulumbekezdésében már ismertetett okok miatt, amelyekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság úgy véli, hogy még ha – ésszerű határidőn belül, és az előző pontban ismertetett eljárások alkalmazását követően – a hitelezőnek nem is sikerülne kiegyenlíttetnie követelését, továbbra is bizonyos maradhatna afelől, hogy az nem fog megszűnni, szemben a felszámolás alá vont magánjogi jogi személyek hitelezőivel, akik semmilyen biztosítékot nem kapnak követeléseik rendezésére.
The Commission stresses that there is no public authority-motivated winding up/closing down of publicly owned establishments in which the rights and obligations of the establishments are also cancelled: in the event of publicly owned establishments being closed down by decision of a public authority – and despite the fact that no legislation expressly provides for this – experience and certain basic principles of administrative law tend to show that the rights and obligations of publicly owned establishments that are closed down as such are always taken over by another body and, failing that, by the State.
A Bizottság hangsúlyozza, hogy az állam szándékosan nem szüntethet meg és nem számolhat fel közintézményt olyan módon, hogy megszűnjenek annak jogai és kötelezettségei: az állami hatóság határozatával megállapított megszűnés esetén – bár erről egyetlen jogszabályszöveg sem rendelkezik kifejezetten – a közigazgatási jog gyakorlata és bizonyos alapelvei azt bizonyítják, hogy a megszűnő közintézmények jogait és kötelezettségeit mindig átveszi egy másik jogalany vagy annak hiányában az állam.
In other words, the debts of publicly owned establishments are always transferred to another legal person, which cannot refuse them, so that each creditor can therefore be certain that the right arising from his claim may be invoked against another body and that his claim will not, therefore, be cancelled.
Más szóval a közintézmények tartozásait mindig másik jogi személyre ruházzák át, amely azokat nem utasíthatja el, ennélfogva minden egyes hitelező bizonyos afelől, hogy egy másik szervezettel szemben hivatkozhat a követeléséből fakadó jogára, és hogy a követelése következésképpen nem szűnik meg.
The Commission refers to the detail of the analysis presented in recitals 233 to 250 of decision C 56/2007, based on the study carried out by its expert in the postal case on organic developments affecting publicly owned establishments, which identifies three reasons why publicly owned establishments may be closed [105]: the case of publicly owned establishments which have reached the ends of their lives, the case of publicly owned establishments being closed because the tasks assigned to them no longer need to be carried out, and the case, most frequently encountered, that the tasks assigned to them have been transferred elsewhere, necessarily implying a transfer of the rights and obligations.
A Bizottság a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (233)–(250) preambulumbekezdésében szereplő elemzés részleteire hivatkozik, amelynek alapja a Bizottság szakértője által a közintézményeket érintő szervezeti változásokról a postaügy során készített tanulmány, és amely a közintézmények megszűnésének három okát különbözteti meg [105]: 1) a közintézmények megbízatása lejáratának esetét 2), a közintézményeknek a feladatuk megszűnése miatti megszűnését 3), valamint a leggyakrabban előforduló esetet, a jogok és a kötelezettségek szükségszerű átruházásával járó feladatátruházást.