natgillin/translations-raw huggingface dataset:
According to legal theory [124], the organisation of a group never by itself gives rise to a chain of liability.
A jogelmélet szerint [124] egy vállalatcsoport szervezete önmagában soha nem lehet halmozott felelősség forrása.
French law keeps to the principle of personal liability set out in Article 1382 of the Civil Code [125].
A francia jog következetesen ragaszkodik a polgári törvénykönyv 1382. cikkében foglalt személyes felelősség elvéhez [125].
Only an unlawful act which can be imputed to the conduct of the parent could open access to its assets.
Ennélfogva az anyavállalat vagyonához kizárólag az anyavállalatnak felróható, jogellenes cselekmény alapján biztosítható hozzáférés.
As a preliminary point, the parent of the IFP group is a legal person governed by public law, namely the publicly owned establishment IFP, which raises an additional difficulty: the question has first to be asked which court, an administrative court or an ordinary civil or criminal court, would have jurisdiction under the French system to establish whether when a legal person governed by private law is to be wound up compulsorily, and is controlled by a legal person governed by public law, there is any liability that rests on the controlling entity.
Elsőként, tekintettel arra, hogy a szóban forgó ügyben az IFP-csoport anyavállalata (az IFP közintézmény) közjogi jogi személy, ez a kérdés egy további nehézséget vet fel: mindenekelőtt meg kell vizsgálni, hogy a francia rendszerben adott esetben mely igazságszolgáltatási (közigazgatási vagy bírói) fórum rendelkezik hatáskörrel egy bírósági felszámolás alá helyezett magánjogi jogi személyt ellenőrző közjogi jogi személy esetleges felelősségének megállapítására.
As regards proceedings for liability because of insufficient assets [126], the Court of Conflicts of Jurisdiction (Tribunal des conflits) for long considered that the ordinary courts had jurisdiction where the legal person governed by public law was manager de jure [127], and that the administrative courts had jurisdiction where the legal person governed by public law was manager de facto [128].
A Bíróság megjegyzi, hogy az eszközhiánnyal kapcsolatos felelősségvállalást érintő keresetek [126] tekintetében Tribunal des conflits (a hatáskörök összeütközését vizsgáló bíróság) álláspontja régóta az, hogy amennyiben a közjogi jogi személy de iure vállalatvezető [127], akkor a bíróság, ha pedig de facto vállalatvezető [128], akkor a közigazgatási bíróság rendelkezik hatáskörrel.
However, it seems that the jurisdiction of the administrative and the ordinary courts is now distinguished by reference to the nature of the service provided: whether it is an administrative public service, or an industrial or commercial activity.
A szóban forgó ügyben azonban a közigazgatási bíróság és a bíróság közötti hatáskörmegosztás a jelek szerint a nyújtott szolgáltatások jellege alapján történik, tehát aszerint, hogy közigazgatási közszolgáltatás vagy ipari és kereskedelmi jellegű tevékenységről van-e szó.
Where an administrative public service is involved, the old rule, based on de jure or de facto management, seems to have been abandoned by the Court of Conflicts of Jurisdiction [129] in its Département de la Dordogne decision [130], where the Court decided that the administrative courts had jurisdiction because the service involved was an administrative public service, regardless of whether the legal person governed by public law was the de jure or de facto manager of the person governed by private law that actually performed the public service task.
Közigazgatási közszolgáltatás esetén a Tribunal des conflits [129]Département de la Dordogne ügyben [130] hozott határozatát követően a jelek szerint szakított a de iure vagy de facto irányításon alapuló korábbi ítélkezési gyakorlattal: a legfelsőbb bíróság ennélfogva közigazgatási közszolgáltatások ügyében a közigazgatási bírónak ítélt hatáskört attól függetlenül, hogy a közjogi személy a közfeladatot ellátó magánjogi jogi személy de iure vagy de facto vezetője-e.
The Court recalled that in line with its judgment in Blanco [131]‘the liability which may lie with the State or with other legal persons governed by public law by reason of damage attributed to their administrative public services is governed by public law’ (emphasis added), and that the situation was otherwise only where the law expressly so provided; the Court went on to find that in Law of 25 January 1985 on compulsory administration and winding-up procedures, (now codified in Articles L. 624-3 et seq. of the Commercial Code) the legislature had not, ‘by way of exception to the principles governing the liability of public-law persons, intended to confer jurisdiction on the ordinary courts for determining the civil liability of the State or other legal persons governed by public law in the performance of a duty to provide an administrative public service’ (emphasis added).
Miután a Blanco-ítélettel [131] összhangban felhívta a figyelmet arra, hogy „a közigazgatási közszolgáltatásoknak betudható károkért az államot vagy más közjogi jogi személyt terhelő felelősség a közjog hatálya alá tartozik” (kiemelés tőlünk) – és csak akkor más a helyzet, ha a törvény kifejezetten úgy rendelkezett –, a Tribunal des conflits kimondta, hogy a vállalkozások bírósági szanálásáról és felszámolásáról szóló, 1985. január 25-i (a mai kereskedelmi törvénykönyv L. 624-3. és azt követő cikkeiben kodifikált) törvényből nem következik, „hogy a jogalkotó a közjogi jogi személyek felelősségvállalására irányadó elvektől eltérve a bírói testületek hatáskörébe kívánta utalni annak megállapítását, hogy a közigazgatási közfeladat ellátása címén az állam vagy más közjogi jogi személy polgári jogi felelősséggel tartozik”. (Kiemelés tőlünk.)
Conversely, where an industrial or commercial activity is concerned, jurisdiction to determine the civil liability of a legal person governed by public law controlling a private person in liquidation clearly rests with the ordinary courts.
Ezzel szemben ipari vagy kereskedelmi jellegű tevékenység esetén egy felszámolás alá vont magánjogi jogi személyt ellenőrző közjogi jogi személy polgári jogi felelősségének megállapítása egyértelműen a bíróság hatáskörébe tartozik.
In its judgment in Société d’Économie Mixte Olympique d’Alès en Cévennes [132], the Court of Conflicts of Jurisdiction held in particular that ‘although jurisdiction to determine the civil liability of the State or of other legal persons governed by public law in respect of the performance of a duty to provide an administrative public service rests with the administrative courts, such proceedings come under the jurisdiction of the ordinary courts where it is shown that the State or the legal person governed by public law is liable in respect of an industrial or commercial activity; there is no necessity to determine whether the public authority acted as manager de jure or de facto’ (emphasis added).
A Société d'Économie Mixte Olympique d'Alès en Cévennes ügyben hozott határozatában [132] a Tribunal des conflits többek között úgy ítélte meg, hogy „jóllehet egy közigazgatási szolgáltatási feladat ellátása alapján az állam vagy más közjogi személyek felelősségének megállapítása a közigazgatási bíróság hatáskörébe tartozik, az ilyen ügyben a bíróság rendelkezik hatáskörrel, amennyiben az állam vagy a közjogi jogi személy felelősségének megállapítására ipari vagy kereskedelmi jellegű tevékenységgel összefüggésben kerülne sor, és ez független attól, hogy az érintett önkormányzat de iure vagy de facto vállalatvezetői minőségben járt el.”
In the case before it the Court of Conflicts of Jurisdiction ruled that the activities conducted by a public limited company with a board of directors and supervisory board (SEM Olympique d’Alès en Cévennes) were not of an administrative public service nature, on the basis of two considerations: the company’s object [133] and its financing [134].
(Kiemelés tőlünk.) Az említett ügyben levont következtetéshez a Tribunal des conflits az igazgatósággal és felügyelőbizottsággal rendelkező részvénytársaságok (köztük a SEM Olympique d’Alès en Cévennes) által végzett tevékenységek köréből két megfontolás alapján kizárta a közigazgatási közszolgáltatásokat: ezek egyrészről a társaság célja [133], és másrészről finanszírozásának módja [134].
As regards more specifically the public limited companies Axens, Beicip-Franlab and Prosernat, which are subsidiaries governed by private law controlled by the publicly owned establishment IFP, it emerges from the information contained in the file, especially that recalled in recital 159, that their object is economic and not administrative [135].
Ami konkrétan az IFP közintézmény ellenőrzése alatt álló leányvállalatokat, az Axenst, a Beicip-Franlabot és a Prosernat-t illeti, az aktában szereplő információkból, többek között a (159) preambulumbekezdésben említett tényekből következik, hogy azok gazdasági [135] és nem közigazgatási célú tevékenységet végeznek.
In addition, the bulk of the resources of these companies comes from operating proceeds generated by their economic activities and not from public funding.
Ezenfelül e vállalkozások forrásait túlnyomórészt a gazdasági tevékenységükből származó üzemi bevétel, nem pedig állami finanszírozás biztosítja.
Finally, it should be noted that these subsidiaries of a publicly owned establishment were set up as commercial companies on the initiative of a legal person governed by private law [136] (and not of a legal person governed by public law, because IFP was converted into an EPIC only on 7 July 2006).
Végül, meg kell jegyezni, hogy az IFP közintézmény leányvállalatai kereskedelmi társaságként jöttek létre egy magánjogi jogi személy kezdeményezésére [136] (és nem közjogi személyére, mivel az IFP közintézmény EPIC jogállását csak 2006. július 7-én vette fel).
Therefore the industrial and commercial nature of the activities of Axens, Beicip-Franlab and Prosernat seems undeniable and, in the event of compulsory winding up by the court, jurisdiction to hear any case concerning liability against the publicly owned establishment IFP would undoubtedly lie with the ordinary courts.
Ezenkívül az Axens, a Beicip-Franlab és a Prosernat ipari és kereskedelmi jellegű tevékenysége nyilvánvalóan vitathatatlan, és bírósági felszámolás esetén minden kétséget kizáróan a bíróság rendelkezik hatáskörrel az IFP közintézménnyel szembeni esetleges felelősségvállalási kereset eldöntésére.
It must therefore be considered in what circumstances the controlling shareholder may be held liable in the light of the case-law of the Court of Cassation.
Ilyen körülmények között ellenőrizni kell, hogy a Cour de cassation ítélkezési gyakorlata értelmében melyek az ellenőrző részvényes felelősségvállalásának feltételei.
In order to extend compulsory winding-up proceedings initiated in respect of a specific person (the subsidiary) so as to include another legal person (the parent), the conditions laid down are very strict.
Márpedig egy adott jogi személlyel (a leányvállalattal) szemben indított bírósági felszámolási eljárás egy másik jogi személyre (az anyavállalatra) csak rendkívül szigorú feltételekkel terjeszthető ki.
Confronted by a defaulting subsidiary, the victims of its actions have to prove misconduct on the part of the parent in order to obtain redress; this may in particular take the form of (α) denial by the parent of the legal personality of its subsidiary, or (β) mismanagement of the controlled company.
A leányvállalat nemfizetése esetén cselekményeinek kárvallottjai kártérítés elnyeréséért kötelesek bizonyítani az anyavállalat vétkes magatartását, különösen azt, hogy az anyavállalat megtagadja leányvállalatától a jogi személyiséget (α), valamint hogy az ellenőrzött társaságot hibásan irányították (β).
Denial by the parent of the legal personality of the subsidiary
A leányvállalat jogi személyiségének anyavállalat általi megtagadása
In its judgments the Court of Cassation has established that the liability of a parent company may extend to the actions of its subsidiaries in two exceptional cases: firstly, where the assets of the subsidiaries are inseparable from those of the parent (confusion du patrimoine), and secondly, where the subsidiaries are fictitious legal persons [137].
A Cour de cassation ítélkezési gyakorlatának értelmében két kivételes esetben van lehetőség arra, hogy az anyavállalat felelősségét kiterjesszék leányvállalatainak tevékenységére [137]: egyrészről akkor, ha a leányvállalat vagyona összekeveredik az anyavállalatéval (az úgynevezett „vagyonkeveredés” esete), és másrészről, ha a leányvállalat fiktív jogi személy (az úgynevezett „fiktív jogi személyiség” esete).
The concept of inseparable assets [138] generally applies to a situation where the accounts of the two separate legal entities are such that it is impossible to determine to which of them a specific asset or liability belongs.
Ami a „vagyonkeveredést” [138] illeti, ez a fogalom általában olyan helyzetet jelöl, amelyben a két önálló jogalany elszámolásai alapján nem lehet megállapítani, melyikük köthető egyik vagy másik eszközhöz vagy kötelezettséghez.
However, to show that assets are inseparable it is not enough that there should be links, even close links, between the companies of the group.
Ilyen vagyonkeveredés bizonyításához azonban nem elegendő a csoport tagjai közötti – akár szoros – kapcsolatok létezésének bizonyítása.
Likewise, the fact that partners or managers or even the registered office [139] are identical does not by itself mean that the assets are inseparable.
Hasonlóképpen, kizárólag a társasági vagy vezetőségi tagok azonossága, illetve akár a székhely azonossága [139] alapján nem állapítható meg vagyonkeveredés.
The fact that relations within the group are formally defined in agreements between the parent company and its subsidiaries usually suffices to rule out any possibility of inseparability of assets [140].
A legtöbb esetben elegendő a vagyonkeveredés lehetőségének kizárásához, ha a csoporton belüli kapcsolatokat az anyavállalat és leányvállalatai által aláírt hivatalos szerződésbe foglalják [140].
In two recent cases, Metaleurop [141] and AOL Liberté [142], the Court of Cassation seems actually to have tightened its approach to the conditions for the extension of proceedings to include the parent company of a group.
A Cour de cassation két közelmúltbeli ügyben, a Metaleurop [141] és az AOL Liberté [142] ügyekben a jelek szerint még tovább szigorította azon feltételek feletti ellenőrzését, amelyek mellett az eljárás kiterjeszthető egy vállalatcsoport anyavállalatára.
Even very intensive integration of the group companies does not necessarily entail inseparability of assets.
A vállalatcsoport tagjainak még igen erőteljes integrációja sem jelent szükségképpen vagyonkeveredést.
According to the legal literature, ‘Neither the liquidity and exchange agreements between the two entities, nor the exchanges of staff, nor the advances of funds by the parent company, nor the parent company’s control of the management of the subsidiary imply a general disorder in the accounts that would justify the unification of the assets’ [143].
A jogelmélet szerint [143]„[s]em a két jogalany között létrejött finanszírozási és csereszerződések, sem a személyzetcserék, sem az anyavállalat által nyújtott előlegek, sem pedig a leányvállalat feletti irányítás jogának anyavállalat általi megszerzése nem minősül az elszámolások általános rendezetlenségének, amely igazolná a vagyonok egyesítését.”
It therefore seems to be particularly difficult to hold a parent company liable for the actions of one of its subsidiaries on the basis of the inseparability of their assets [144], with the level of proof required by the Court of Cassation being extremely high.
Úgy tűnik tehát, hogy a Cour de cassation által támasztott rendkívül szigorú bizonyítási követelmények miatt vagyonkeveredés indoka alapján igen nehéz az anyavállalatot valamely leányvállalatának tevékenységeiért felelősségre vonni [144].
In the present case, it has to be pointed out that the Commission has already found that ‘IFP and the subsidiaries concerned are distinct legal entities and their accounts are separate’ [145].
Ebben az ügyben egyértelmű, hogy a Bizottság a korábbiakban már rámutatott, hogy „[…] mivel az IFP közintézmény és az érintett leányvállalatok különálló jogalanyok, elszámolásaik is elkülönítettek” [145].
In addition, the agreements signed between IFP and its subsidiaries, especially the agreements for exclusive technology transfer or the assignment of staff [146], do not produce general disorder in the accounts such as to justify unification of the assets within the meaning of the case-law of the Court of Cassation, since each service is specifically entered in the respective balance sheets of each entity of the IFP group, as will be established in particular in sections 7.1.4 and 7.3.
Ezen túlmenően az IFP közintézmény és leányvállalatai között létrejött szerződések, elsősorban a technológiák átadásáról vagy a személyzet rendelkezésre bocsátásáról szóló kizárólagos megállapodások [146], nem minősülnek az elszámolások olyan általános rendezetlenségének, amely alátámasztaná a Cour de cassation ítélkezési gyakorlata értelmében vett vagyonegyesítést, mivel a nyújtott szolgáltatásokat az IFP-csoport egyes tagjainak mérlegében külön-külön számolják el, amint azt többek között a 7.1.4. és a 7.3. pont is megállapítja.
To show that a subsidiary is a ‘fictitious legal entity’ it must be established that the constitution of the subsidiary is flawed for lack of intention to cooperate (affectio societatis) so that the subsidiary does not have a real existence as a company.
Ami a „fiktív jogi személyiséget” illeti, ez azt jelenti, hogy a leányvállalat társasági szerződése egyes elemei (affectio societatis) hiányával bizonyítják, hogy az nem működik tényleges társaságként.
The Court of Cassation [147] considers that there is a fictitious company where the legal person against which the proceedings are brought exists only apparently, by reason of a lack of any activity separate from that of the natural or legal person directing the business [148].
A Cour de cassation [147] akkor állapítja meg fiktív társaság létezését, ha az indított eljárás tárgyát képező jogi személy csak látszólag létezik, és nem végez az üzletvezetőétől – legyen az természetes vagy jogi személy – elkülönülő, önálló tevékenységet [148].
On the basis of publicly available information [149], the Commission also notes that the publicly owned establishment IFP and Axens, Beicip-Franlab and Prosernat have neither the same contact information nor the same business premises:
A nyilvánosan hozzáférhető információk alapján [149] a Bizottság továbbá megjegyzi, hogy az IFP közintézmény, valamint az Axens, a Beicip-Franlab és a Prosernat esetében sem az elérhetőségi adatok, sem a telephely nem azonos:
The publicly owned establishment IFP is registered in the Nanterre Trade and Companies Register (‘RCS’) under number B 775 729 155 and its registered office is located in Rueil-Malmaison [150].
Az IFP közintézmény a nanterre-i cégjegyzékben (Registre du Commerce et des Sociétés) a B 775 729 155 cégjegyzékszámmal szerepel, székhelye pedig Rueil-Malmaisonban található [150].
IFP owns two establishments in France, in Solaize [151] and Pau [152] respectively.
Az IFP közintézmény két franciaországi telephellyel rendelkezik, Solaize [151], illetve Pau [152] városában.
Axens is registered in the Nanterre RCS under number B 599 815 073 and its registered office is also located in Rueil-Malmaison, but at a different address from its parent [153].
Az Axens a nanterre-i cégjegyzékben a B 599 815 073 cégjegyzékszámmal szerepel, ugyancsak rueil-malmaisoni székhellyel, de az anyavállalatétól eltérő címen [153].
Its operating centres are also located in different sites from those of its parent, mostly outside France: in the United States, in Houston, Texas; Princeton, New Jersey; Savannah, Georgia; and Calvert City, Kentucky; in Canada, in Brockville, Ontario: in China, in Beijing; in Japan, in Tokyo; in India, in New Delhi; in Bahrain; and in Russia, in Moscow.
Működési központjai szintén az anyavállalatétól különböző telephelyeken, a legtöbb esetben Franciaországon kívül találhatók: az Egyesült Államokban Houston (Texas), Princeton (New Jersey), Savannah (Georgia) és Calvert City (Kentucky) városában, Kanadában Brockville-ben (Ontario), Kínában Peking, Japánban Tokió, Indiában Új-Delhi városában, Bahreinben, illetve Oroszországon belül Moszkvában;
Beicip-Franlab is registered in the Nanterre RCS under number B 679 804 047, and its registered office is also located in Rueil-Malmaison, but at a different address from its parent and Axens [154].
A Beicip-Franlab a nanterre-i cégjegyzékben a B 679 804 047 cégjegyzékszámmal szerepel, szintén rueil-malmaisoni székhellyel, de az anyavállalatétól és az Axensétól eltérő címen [154].
It has subsidiaries and offices in a large number of countries in the world, in particular in Bahrain; in Abu Dhabi; in Tripoli in Libya; in Kuala Lumpur in Malaysia; in Houston, Texas, in the United States; in Villahermosa in Mexico; in Rio de Janeiro in Brazil; and in Moscow in Russia.
A világ számos országában találhatók leányvállalatai és irodái, többek között Bahreinben, Abu Dhabiban, valamint Líbiában Tripoli, Malajziában Kuala Lumpur, az Egyesült Államokban a texasi Houston, Mexikóban Villahermosa, Brazíliában Rio de Janeiro és Oroszországban Moszkva városában;
Prosernat is registered in the Nanterre RCS under number B 315 251 330 and its registered office is located in Puteaux [155].
A Prosernat a nanterre-i cégjegyzékben a B 315 251 330 cégjegyzékszámmal szerepel, és székhelye Puteaux-ban található [155].
The company states [156] that it is present in some twenty countries throughout the world, including in South America (Argentina, Brazil, and Venezuela), Europe (United Kingdom, Italy, and Norway), North Africa (Algeria and Egypt), the Gulf countries (Saudi Arabia, United Arab Emirates, Kuwait, Oman, and Qatar), Iran, Russia, the Commonwealth of Independent States and South-East Asia.
A társaság közlése szerint [156] a világ mintegy húsz országában van jelen, többek között Dél-Amerikában (Argentína, Brazília, Venezuela), Európában (Nagy-Britannia, Olaszország, Norvégia), Észak-Afrikában (Algéria, Egyiptom), az Öböl-országokban (Szaúd-Arábia, Egyesült Arab Emírségek, Kuvait, Omán, Katar), Iránban, Oroszországban és a Független Államok Közösségében, valamint Délkelet-Ázsiában.
In addition, in this case, the economic activities engaged in by each of the subsidiaries are real, so that the companies cannot reasonably be classified as fictitious, especially as the Court of Cassation is very exacting when it comes to categorising a legal person as ‘fictitious’ [157].
Ezenfelül, a szóban forgó ügyben az egyes leányvállalatok tényleges gazdasági tevékenységet végeznek, ezért ésszerűen nem tekinthetők fiktív társaságnak, különösen, mivel a Cour de cassation igen szigorú követelményekhez köti valamely jogi személy „fiktív” társasággá minősítését [157]:
Axens, set up in 2001, engages in an economic activity in the market for catalysts and technologies for the refining and petrochemicals industries, for which it employs more than 600 people and through which it achieves an annual turnover of approximately EUR 300 million.
A 2001-ben alapított Axens társaság tényleges gazdasági tevékenységet végez a katalizátorok és a finomítási és petrokémiai iparban forgalmazott technológiák piacán, amelynek keretében 600 személyt foglalkoztat, és ebből származó éves forgalma megközelítőleg 300 millió EUR.
Beicip-Franlab, set up in 1967, engages in a real activity in the publication and distribution of exploration-deposits software and in consultancy and advisory services.
Az 1967-ben létrehozott Beicip-Franlab társaság tényleges tevékenységként a telepek feltárásának területéhez kapcsolódó szoftverkiadással és -forgalmazással, valamint tanulmányok készítésével és tanácsadással foglalkozik.
This activity involves over 100 employees and provides an annual turnover of approximately EUR 40 million.
E tevékenység során több mint száz munkavállalót alkalmaz, és körülbelül évi negyvenmillió eurós forgalmat realizál.