natgillin/translations-raw huggingface dataset:
One of the selection criteria applied to all benchmark groups is the size of the company; only companies with revenues above EUR 3 million are considered [76].
A mindhárom referenciacsoportra alkalmazott egyik kritérium a társaság méretére vonatkozik; a WIK csak a 3 millió EUR-nál több bevétellel rendelkező társaságokat veszi figyelembe [76].
As regards the time span of the data, reliable data were available only for the period 1998-2007, while backward interpolation was used for the period 1990-1997 [77].
Ami az adatok tárgyidőszakát illeti: megbízható adatok csak az 1998–2007 közötti időszak vonatkozásában álltak rendelkezésre, az 1990–1997 közötti időszakra pedig visszamenőleges interpolációkat alkalmaztak [77].
Furthermore, WIK follows the analysis adopted in transfer pricing by relying on the concept of the interquartile range [78] to reduce the effect of outliers and to establish a level of reasonable profit.
A WIK ezenkívül átveszi a belső elszámolóárak tekintetében elfogadott elemzést azzal, hogy a szélsőértékek hatásának enyhítéséhez és az ésszerű nyereség szintjének meghatározásához az interkvartilis tartomány [78] fogalmára hagyatkozik.
WIK obtains the following results for the period 1998-2007:
A WIK az alábbi eredményeket kapta az 1998–2007 közötti időszakra:
benchmark group I: 25th percentile equal to -0,42 %, 75th percentile equal to 6,72 % and median (50th percentile) equal to 3,86 %;
I. referenciacsoport: a 25. percentilis –0,42 %-kal, a 75. percentilis 6,72 %-kal, a medián (az 50. percentilis) pedig 3,86 %-kal egyenlő;
benchmark group II: 25th percentile equal to 0,45 %, 75th percentile equal to 6,77 % and median (50th percentile) equal to 3,48 %;
referenciacsoport: a 25. percentilis 0,45 %-kal, a 75. percentilis 6,77 %-kal, a medián (az 50. percentilis) pedig 3,48 %-kal egyenlő;
benchmark group III: 25th percentile equal to 0,64 %, 75th percentile equal to 5,57 % and median (50th percentile) equal to 2,59 %.
referenciacsoport: a 25. percentilis 0,64 %-kal, a 75. percentilis 5,57 %-kal, a medián (az 50. percentilis) pedig 2,59 %-kal egyenlő.
WIK concludes that the broader parcel sector, or benchmark group II, is the best benchmark because the results obtained are relatively stable over time compared with the alternative benchmark (narrow parcel sector) and because this sector is functionally closer to letter and parcel activities than the other alternative benchmark (land transport sector).
A WIK azt a következtetést vonja le, hogy a csomagküldemények kibővített ágazata, azaz a II. referenciacsoport a legmegfelelőbb referenciacsoport, mivel a kapott eredmények időben viszonylag stabilak a másik referenciacsoporthoz (a csomagküldemények korlátozott ágazatához) képest, és mivel ez az ágazat funkcionálisan közelebb áll a levélpostai és a csomagpostai tevékenységekhez, mint a másik referenciacsoport (szárazföldi szállítási ágazat).
A further adjustment is made to obtain an upper limit for the reasonable profit for DP on the basis of the analysis of DP’s entrepreneurial risk relative to the benchmark group.
A WIK tesz egy másik kiigazítást, annak érdekében, hogy a DP ésszerű nyereségének felső határértékét a vállalkozás számára a referenciacsoporthoz képest felmerülő vállalkozói kockázat elemzése alapján számítsa ki.
On this basis WIK proposes the median benchmark II ROS of 3,48 % as an upper limit for a reasonable profit for DP.
A WIK ennek alapján a – II. referenciacsoport ROS-e mediánjának megfelelő – 3,48 % értéket javasolja a DP ésszerű nyereségének felső határértékeként.
WIK chooses the median instead of the 75th percentile as the upper value of reasonable profit to reflect the fact that the companies in the sample bear higher risk than postal incumbents since they do not benefit from special rights.
Azáltal, hogy az ésszerű nyereség felső értékének inkább a mediánt, mint a 75. percentilist választja, a WIK azt kívánja szemléltetni, hogy a mintában jelen lévő társaságok nagyobb kockázatot vállalnak, mint a hagyományos postai szolgáltatók, mivel őket nem illetik meg különleges jogok.
Comments by the Belgian authorities on the WIK study
A belga hatóságok észrevételei a WIK-tanulmánnyal kapcsolatban
Comments on the WIK study
A WIK-tanulmánnyal kapcsolatos észrevételek
The Belgian authorities considered the methodology used in the WIK report to be flawed and submitted several documents (letters, position papers and reports) on 23 April 2010, 1 March 2011, 14 June 2011, 5 August 2011, 10 August 2011, 14 December 2011 and 19 December 2011 which refute the approach of the WIK report and present their own method for estimating a reasonable profit benchmark.
A belga hatóságok a WIK-jelentésben használt módszertant helytelennek vélték, és 2010. április 23-án, 2011. március 1-jén, 2011. június 14-én, 2011. augusztus 5-én, 2011. augusztus 10-én, 2011. december 14-én és 2011. december 19-én több olyan dokumentumot (leveleket, állásfoglalásokat és jelentéseket) nyújtottak be, amelyek cáfolták a WIK-jelentés megközelítését és bemutatták a referencia ésszerű nyereség becslésére vonatkozó saját módszerüket.
In a position paper sent on 5 August 2011, the Belgian authorities essentially argued that the sample used in the WIK study is not representative in terms of activity, size, risk profile and reference period.
2011. augusztus 5-én elküldött állásfoglalásukban a belga hatóságok lényegében kijelentették, hogy a WIK-tanulmányban használt minta nem reprezentatív a tevékenység, a méret, a kockázati profil és a referenciaidőszak szempontjából.
Belgium therefore claims that the sample is very hard to legitimise in the light of the criteria set out in paragraph 18 of the SGEI Framework.
Belgium tehát azt állítja, hogy a minta igen nehezen legitimizálható az ÁGÉSZ-keretszabály 18. pontjában kifejtett kritériumok alapján.
In the same position paper, Belgium also argues that it makes sense to differentiate between the profit margins for activities which present very different levels of risk: if press distribution and letters are activities which have a different risk profile, the Belgian authorities argue that different levels of reasonable profit should be used.
Ugyanebben az állásfoglalásban Belgium azt is kijelenti, hogy logikus lenne különbséget tenni a jelentősen eltérő kockázati szintű tevékenységek haszonkulcsa között: ha a sajtótermékek terjesztése és a levélpostai küldemények kézbesítése eltérő kockázati profilú tevékenységek, a belga hatóságok kijelentik, hogy akkor eltérő szintű ésszerű nyereséget kellene alkalmazni.
In addition, the Belgian authorities claim that DPLP’s operations benefit from productivity gains and that this should be considered by the Commission when establishing the rate of reasonable return, as set out in paragraph 18 of the SGEI Framework.
A belga hatóságok ezenkívül azt állítják, hogy a DPLP tevékenységeinek javul a hatékonysága, és hogy a Bizottságnak – az ÁGÉSZ-keretszabály 18. pontjában előírtaknak megfelelően – figyelembe kellene ezt vennie az ésszerű mértékű hozam meghatározásakor.
The Belgian authorities point out that DPLP has become profitable as a result of numerous reforms, after having been historically loss-making.
A belga hatóságok hangsúlyozzák, hogy a DPLP számos reform lezárultával és igen hosszú ideig tartó veszteségességet követően vált jövedelmezővé.
DPLP’s costs have been cut, in particular by closing post offices.
A DPLP költségei alacsonyak voltak, többek között postahivatal-bezárásoknak köszönhetően.
The 50 % share held by private investors since 2006 has created a new culture geared towards efficiency.
A 2006 óta magánbefektetők tulajdonát képező 50 %-os részesedés új, hatékonyságorientált kultúrát hoz létre.
According to the Belgian authorities such efficiency gains should be taken into account in determining the reasonable rate of return that can be granted to DPLP.
A belga hatóságok szerint ezeket a hatékonyságnövekedéseket figyelembe kellene venni a DPLP-nek nyújtható ésszerű mértékű hozam meghatározásakor.
The Charles River Associates study
A Charles River Associates tanulmánya
On 1 March 2011, the Belgian authorities sent the Commission a report prepared by Charles River Associates (CRA), which critically evaluates the WIK study and proposes an alternative method for benchmarking the reasonable profit of DPLP.
A belga hatóságok 2011. március 1-jén elküldték a Bizottságnak a Charles River Associates (CRA) egyik jelentését, amely kritikusan tekint a WIK-tanulmányra, és másik módszert javasol a DPLP ésszerű nyereségének értékelésére.
Regarding the sample composition, CRA argues that all three WIK samples include many small firms whose risk profiles are not comparable to the risk profile of a large postal operator.
A minta összetétele tekintetében a CRA kijelenti, hogy a WIK három mintája számos olyan kisméretű társaságot tartalmaz, amelynek a kockázati profilja nem hasonlítható össze egy nagy postai szolgáltatóéval.
Thus, CRA criticises WIK’s conclusions that the provision of letter services by the incumbent postal operator in question is low risk and that the companies included in the benchmark groups are good comparators.
A CRA tehát kétségbe vonja a WIK azon következtetéseit, hogy a szóban forgó hagyományos postai szolgáltató levélpostai szolgáltatása alacsony kockázatot rejt, és a referenciacsoportokban szereplő társaságok jó összehasonlításokat tesznek lehetővé.
In particular, CRA points to the relationship between a firm’s cost structure (in terms of the proportion of fixed and variable costs) and the business risk it faces.
A CRA többek között a vállalkozás (állandó és változó költségek arányában kifejezett) költségszerkezete és a felmerült kereskedelmi kockázat közötti összefüggésre hívja fel a figyelmet.
CRA argues that a postal operator entrusted with a USO has larger fixed costs and, therefore, faces a relatively higher risk of a downturn in demand compared with a company with lower fixed costs.
A CRA kijelenti, hogy az egyetemes szolgáltatási kötelezettséget teljesítő postai szolgáltatónak magasabb állandó költségei merülnek fel, és következésképp jobban ki van téve a kereslet csökkenésének, mint egy olyan társaság, amelynek alacsonyabbak az állandó költségei.
In addition, CRA points to the difference in the ROS between the small and big companies in the WIK groups [79], which suggests, in CRA’s view, the existence of systematic differences between the small parcel firms and the larger firms, such as UPS and FedEx, which might be explained by the different cost structure.
A CRA ezenkívül kiemeli a WIK által képzett csoportok kis- és nagyméretű társaságainak [79] ROS-e közötti eltérést, ami szerinte azt feltételezi, hogy szisztematikus különbségek léteznek a kisméretű csomagszállító társaságok és az olyan nagyobb vállalkozások között, mint a UPS és a FedEX, ami az eltérő költségszerkezettel magyarázható.
CRA also analyses in more detail the characteristics of some of the small parcel firms included in the WIK Benchmark I sample and concludes that their risk profile is not comparable to that of a large postal operator.
A CRA ezenkívül részletesebben elemez bizonyos, a WIK I. referenciacsoportjának mintájában szereplő kisméretű csomagszállító társaságokat, és azt a következtetést vonja le, hogy a kockázati profiljuk nem hasonlítható össze egy nagy postai szolgáltatóéval.
CRA also considers that increasing the size of this already barely comparable sample by adding even less comparable companies is not appropriate.
A CRA emellett úgy véli, hogy nem indokolt növelni ennek a már nehezen összehasonlítható mintának a méretét még kevésbé összehasonlítható társaságok hozzáadásával.
CRA dismisses WIK’s argument that European postal incumbents should not be included in the sample because their profits have been constrained by price regulation, rather than by competition, leading to the risk that price regulation has allowed these incumbents to earn excessive profits.
A CRA elutasítja a WIK azon érvét, amely szerint az európai hagyományos postai szolgáltatókat azért nem kellene felvenni a mintába, mert a nyereségüket nem a verseny, hanem az árszabályozás határozta meg, amelynek az a kockázata, hogy ezek a hagyományos postai szolgáltatók az árszabályozásnak köszönhetően túlzott nyereséget halmozhattak fel.
CRA argues that in dismissing other postal incumbents as good comparators, WIK relies on the theoretical possibility that these incumbents might have been allowed to charge excessive prices without, however, supporting its argument with empirical evidence.
A CRA kijelenti, hogy más postai szolgáltatók összehasonlításból való kizárásával a WIK arra az elméleti feltételezésre hagyatkozik, amely szerint ezek a hagyományos szolgáltatók túlzottan magas árakat alkalmazhattak, állítása alátámasztására azonban nem hozott fel empirikus bizonyítékokat.
In this regard, CRA points out that the type of price regulation mechanisms applied in a number of Member States, such as price caps [80], would suggest that the high profits observed are the result of productivity gains rather than high prices.
Ebben a tekintetben a CRA hangsúlyozza, hogy a több tagállamban alkalmazott árszabályozási mechanizmusokra, például az ármaximálásra [80] való tekintettel a megfigyelt jelentős nyereség inkább a termelékenység növekedésének, mint a magas áraknak tudható be.
CRA argues that the natural method for calculating a reasonable profit margin for DPLP from its public service obligations would be based on the available data on profit margins for the letter operations of other western European postal operators.
A CRA kijelenti, hogy a DPLP számára a közszolgáltatási kötelezettségeiből keletkezett ésszerű haszonkulcs természetes számítási módja azt jelentené, hogy más nyugat-európai postai szolgáltatók levélpostai tevékenységeinek haszonkulcsára vonatkozóan rendelkezésre álló adatokra kell hagyatkozni.
This method is all the more natural because the public services at issue are primarily letter services and the data on profit margins from the letter-related operations of other western European postal operators are readily available and do not suggest too lenient price regulation.
Ez annál is inkább természetes, mert a szóban forgó közszolgáltatások mindenekelőtt levélpostai szolgáltatások, és más nyugat-európai postai szolgáltatók levélpostai műveleteinek haszonkulcsára vonatkozó adatok közvetlenül hozzáférhetők, és nem tartoznak túlságosan enyhe árszabályozás alá.
Specifically, CRA argues that the analysis should be based on the EBIT margins (ROS) realised on letter operations by western European postal operators that report segment data showing EBIT margins for their letter operations or (if segment data on EBIT margins are not reported) the company-wide EBIT margins of western European postal operators that derive more than 75 % of their revenue from letter services.
A CRA különösen azt jelenti ki, hogy az elemzésnek azon nyugat-európai postai szolgáltatók levélpostai tevékenységeinek EBIT-marzsára (árbevétel-arányos megtérülésére) kellene épülnie, amelyek ágazati információkat közölnek levélpostai tevékenységeik EBIT-marzsáról vagy (ha nem közlik az ágazati információkat az EBIT-marzsokról), azon nyugat-európai postai szolgáltatók globális EBIT-marzsára, amelyek bevételének több mint 75 %-a levélpostai szolgáltatásokból származik.
CRA excludes from its sample eastern European operators on the basis of their relative inefficiency compared with postal operators in western Europe.
A nyugat-európai postai szolgáltatókkal szembeni viszonylagos gyenge termelékenységük miatt a CRA kizárja a mintából a kelet-európai szolgáltatókat.
As a result, CRA bases its analysis on a sample of 11 western European postal operators during the period 2002-2009 (73 observations in total).
Következésképp a CRA elemzése 11 nyugat-európai postai szolgáltatóból álló mintán alapul a 2002–2009 közötti időszakra (összesen 73 megfigyelés).
The mean ROS in this sample is […] %, the median is […] % and the 75th percentile is […] % [81].
E minta átlagos ROS-e […] %-kal, a mediánja […] %-kal, a 75. percentilise pedig […] %-kal egyenlő [81].
CRA also calculates the trimmed mean ([…] %) and the Winsorised mean ([…] %), which, like the median, are not affected by extreme values [82].
A CRA kiszámítja a csonkolt átlagot ([…] %) és a Winsor-módszer szerinti átlagot ([…] %) is, amelyeket – a mediánhoz hasonlóan – nem érintenek a szélsőértékek [82].
As regards establishing a benchmark for the reasonable profit margin, CRA argues that there are methodological problems with relying on average values.
Az ésszerű nyereség referenciaértékének meghatározása tekintetében a CRA kijelenti, hogy az átlagértékek alkalmazása módszertani problémákat okoz.
CRA explains that because of variations in observed profit margins in the sample, the critical threshold for establishing excessive profitability should be higher than the mean or any other measure of central tendency and could, for example, equal the 75th percentile.
A CRA kifejti, hogy a mintában megfigyelt haszonkulcsok ingadozása miatt a túlzott jövedelmezőséget meghatározó kritikus küszöbnek magasabbnak kellene lennie az átlagnál vagy a központi tendencia bármely egyéb mért értékénél, és például megegyezhetne a 75. percentilissel.
Such an approach, according to CRA, would be consistent with the practice in transfer pricing investigations of relying on a range (for example, an interquartile range or other percentiles).
A CRA szerint ez a megközelítés a belső elszámolóárakkal kapcsolatos vizsgálatokban alkalmazott, és adott intervallumra (például interkvartilis tartományra vagy más percentilisek tartományára) épülő módszerhez társulna.
Document presented by the Belgian authorities on 14 Dec 2011 — Demonstration of DPLP’s entitlement to a risk premium on reasonable profit for the period 1992-2010
A belga hatóságok által 2011. december 14-én benyújtott dokumentum – Annak bizonyítása, hogy a DPLP felszámíthat kockázati díjat az ésszerű nyereségre az 1992–2010 közötti időszakra
On 14 Dec 2011, the Belgian authorities presented to the Commission a document summarising DPLP’s views on the risks faced by postal operators and proposing a methodology with a view to developing a tool to measure the risk premium which, together with the risk-free return on sales, would provide a reasonable ROS rate.
A belga hatóságok 2011. december 14-én benyújtottak a Bizottságnak egy olyan dokumentumot, amely átvette a DPLP-nek a postai szolgáltatóknál felmerülő kockázatokkal kapcsolatos álláspontját, és módszertant javasolt a kockázati díj mérésre szolgáló eszköz kidolgozására, amely a kockázatmentes árbevétel-arányos megtérüléshez történő hozzáadása esetén ésszerű szintű ROS-t adna.
The document does not explain how the risk-free return on sales (expressed in terms of ROS) could be determined in the present case and does not provide a clear view of what precisely the reasonable ROS should be on the basis of the proposed methodology.
A dokumentum nem fejti ki, hogy jelen esetben hogyan lehetne meghatározni a (ROS formájában kifejezett) kockázatmentes árbevétel-arányos megtérülést, és nem nyilvánít egyértelműen véleményt arról, hogy a javasolt módszertan alapján pontosan minek kellene lennie az ésszerű ROS-nek.
Instead, the analysis focuses on the assessment of the various risks and the calculation of a risk premium that reflects all types of risks.
Az elemzés inkább a különböző kockázatok értékelésére és a kockázattípusokat tükröző kockázati díj kiszámítására fekteti a hangsúlyt.
In particular, the Belgian authorities focus on three broad risk categories – sectoral risk, service-related risk and contractual risk – and on the typical types of risks in each category to which postal operators are exposed.
A belga hatóságok különösen három nagyobb kockázatkategóriára – az ágazati kockázatot, a szolgáltatáshoz kapcsolódó kockázatot és a szerződéses kockázatot – és minden kategória esetében a postai szolgáltatóknál felmerülő szokásos kockázattípusokra összpontosítanak.
The methodology for the assessment of the risk premium provides for: (i) the definition of a ‘maximum risk premium’ [83]; (ii) the splitting of the relevant period into contract periods to capture the risks related to each contract; (iii) the use of a simple scale to grade each individual risk for each contract period (as low, medium or high); (iv) the conversion of the individual risk scores into an overall score for each of the three broad risk categories; and (v) the conversion of the overall scores into risk premiums, the sum of which gives the total risk premium.
A kockázati díj értékelésének módszertana a következőket írja elő: i. a „maximális kockázati díj” [83] meghatározása; ii. a figyelembe vett időszak szerződéses időszakokra való felosztása az egyes szerződésekhez kapcsolódó kockázatok meghatározása érdekében; iii. egyszerű skála alkalmazása az egyes szerződéses időszakok esetében felmerülő összes kockázat értékeléséhez (alacsony, közepes vagy magas); iv. az egyes kockázatokhoz rendelt pontszámok globális pontszámmá történő átváltása mindhárom nagyobb kockázatkategória esetében, és v. a globális pontszámok kockázati díjjá történő átváltása, amelyeknek az összege adja a kockázati díj teljes összegét.
Moreover, examples are provided to illustrate that DPLP faces above-average risks.
Ezen túlmenően példákat szolgáltatnak annak bizonyítására, hogy a DPLP-nél az átlagosnál magasabb kockázatok merülnek fel.
Thus, the Belgian authorities maintain that DPLP faces higher volume risk as it derives a higher proportion of its revenue from its mail segment and is characterised by higher cost rigidity on account of a higher-than-average proportion of fixed costs.
Így a belga hatóságok azt állítják, hogy a DPLP-nél magasabb mennyiségi kockázat merül fel, mert bevételeinek jelentősebb része a „levélpostai” tevékenységéből származik, és mert az átlagosnál nagyobb arányú állandó költségek miatt jóval rugalmatlanabbak a költségei.
Another type of risk which is considered higher for DPLP is security risk.
A DPLP magasabbnak ítélt másik kockázattípusa a biztonsági kockázat.
According to the analysis, this is because DPLP is one of the few European postal operators to deliver cash payments of pensions to households.
Az elemzés szerint ez annak tudható be, hogy a DPLP egyike azoknak a ritka postai szolgáltatóknak, amelyek készpénzben házhoz kézbesítik a nyugdíjjuttatásokat.
On the basis of the assessment of the different risks, the Belgian authorities conclude that the fourth management contract shows a high level of all three risk types, while the first, second and third contracts are characterised by medium-level risk (the only exception being sectoral risk, which is considered low for the first contract).
A különböző kockázatok értékelése alapján a belga hatóságok azt a következtetést vonják le, hogy a negyedik üzemeltetési szerződést mindhárom kockázattípus magas szintje jellemzi, míg az első, a második és a harmadik szerződést közepes szintű kockázat jellemzi (az egyetlen kivételt az első szerződés esetében alacsonynak ítélt ágazati kockázat képezi).
The Belgian authorities provide further examples of how the above ranking of the different risks can be converted into a risk premium on the basis of different values for the ‘maximum risk premium’.
A belga hatóságok a „maximális kockázati díj” különböző értékei alapján más példákat is szolgáltatnak arra, hogy a különböző kockázatok fenti besorolását hogyan kell kockázati díjra átváltani.
The Deloitte study
A Deloitte-tanulmány
The Deloitte study referred to in recital 257 above is consistent with the WIK study on several points:
A fenti (257) preambulumbekezdésben említett Deloitte-tanulmány több ponton egyetért a WIK-tanulmánnyal:
both studies use the same methodology to search financial databases for comparable companies in terms of functions and risks;
mindkettő ugyanazzal a módszerrel keresi a feladatok és a kockázatok tekintetében összehasonlítható társaságokat a pénzügyi adatbázisokban;
both studies propose ROS as the most relevant benchmark for profit benchmarking (because of data limitations and differences in accounting treatment between different companies);
mindkettő azt javasolja, hogy (az adatok hiánya, a különböző társaságok eltérő számviteli elbírálása miatt) az árbevétel-arányos megtérülést kell használni a referencianyereség meghatározásához legalkalmasabb referencia-mértékegységként.