natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In light of the Commission's reasoning in the La-Poste decision, Germany is of the opinion that the pension subsidy is compatible aid under Article 107(3)(c) TFEU:
A Bizottságnak a La Poste-határozatban kifejtett érveire figyelemmel Németország véleménye szerint a nyugdíjtámogatás az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja alapján összeegyeztethető a belső piaccal, és véleményét az alábbiakkal támasztja alá:
Germany points out that Deutsche Post has consistently paid a higher level of social costs than the employer's contribution to pension, health and nursing care.
A Deutsche Post olyan társadalombiztosítási járulékokat teljesített, amelyek minden tekintetben meghaladták a munkáltatók által fizetendő nyugdíjbiztosítási, betegbiztosítási és ápolási biztosítási járulékokat.
Germany objects to the Commission's calculations of the comparative advantage insofar as it is considered that the price-regulated services cover the claimed burden #2 on excess social contributions.
A Bizottság annyiból nem állapította meg helyesen a komparatív előnyt, hogy a számítás azon a feltevésen alapul, miszerint az árszabályozás alá eső szolgáltatások fedezik a hivatkozott 2. számú terhet (a versenyben nem szokásos társadalombiztosítási járulékokat).
Germany points out that La Poste — as any other postal incumbent — has also refinanced social costs through increased regulated letter prices but that the Commission did not take that fact into account in its La Poste decision.
A többi vezető postai szolgáltatóhoz hasonlóan a La Poste is a magasabb levéldíjakat használta fel szociális kiadásainak finanszírozására, amit azonban a Bizottság a La Poste-határozatban nem vizsgált.
Although Germany agrees in principle that the price-regulated revenues should cover the claimed burdens, the Commission has neither proven that the regulator effectively approved Deutsche Post's claim to finance the excess social costs out of the regulated revenues nor that the regulated revenues were effectively sufficiently high to finance those excess social costs.
Bár Németország elvileg egyetért azzal, hogy az árszabályozás alá eső szolgáltatásokból származó bevételeknek fedezniük kell a hivatkozott terheket, a Bizottság nem bizonyította, hogy a szabályozó hatóság helyt adott a Deutsche Post arra irányuló kérelmének, hogy a versenyben nem szokásos szociális kiadásokat a szabályozott bevételekből finanszírozzák, illetve azt sem bizonyította, hogy a szabályozott bevételek tényleg elegendőek voltak-e ahhoz, hogy fedezzék a versenyben nem szokásos szociális kiadásokat.
Furthermore, Germany points out that the Commission in its 2007 Opening decision on Royal Mail [56] emphasised the need to assess pension costs of former public undertakings according to consistent criteria, which should lead to consistent decisions.
Németország arra is hivatkozik, hogy a Bizottság a Royal Mail [56] ügyében hozott, az eljárás megindításáról szóló határozatában hangsúlyozta annak fontosságát, hogy a koherens döntési gyakorlat érdekében koherens kritériumok alapján történjen a korábban állami tulajdonban lévő vállalatok nyugdíjköltségeinek megítélése.
Consequently, the Commission should take into account its La Poste decision and its preliminary assessment in Royal Mail.
A Bizottságnak ezért figyelembe kell vennie a La Poste-határozatot és a Royal Mail ügyében hozott előzetes értékelést is.
In the latter, the Commission did not object to the compensation of pension deficits even though the Hopper-Report 2008 shows that Royal Mail's pension costs had partly been covered by increased regulated letter prices.
A Royal Mail ügyében a Bizottság nem kifogásolta a nyugdíjhiány kompenzálását, holott a 2008. évi Hooper-jelentésből kiderül, hogy a Royal Mail nyugdíjköltségeinek fedezésére részben magasabb szabályozott levéldíjak révén került sor.
Benchmark to be based on ‘competitive’ social costs
A versenyben szokásos szociális kiadásoknak kell referenciaértékként szolgálniuk
Germany argues, based on the expert study by Professor Ehlermann of 19 July 2011 [57], that the Commission made two mistakes in the calculation of the benchmark for Deutsche Post's social costs.
Németország az Ehlermann professzor által készített 2011. július 19-i [57] szakvéleményre hivatkozva azt állítja, hogy a Bizottság két hibát is elkövetett a Deutsche Post szociális kiadásai szempontjából alkalmazandó referenciaérték kiszámítása során.
The employee's share should not be included in the benchmark because a private employer would not be legally liable for the payment of the employee's share.
Németország szerint a járulékok munkavállaló által fizetendő részét nem lehet figyelembe venni a referenciaértéknél, mert a magánszférában a munkáltatókat nem kötelezi a törvény a munkavállalókat terhelő hányad átvállalására.
It would only be for administrative reasons that the employer executes the payment of the total social contribution but it does not make him legally liable to carry the total burden of the social contributions.
A munkáltató csak adminisztratív okokból vállalja át a társadalombiztosítási járulékok teljes összegének befizetését, holott erre a törvény alapján nem köteles.
Furthermore, the inclusion of the employee's share in the benchmark would also contradict previous decisional practice, as in the La Poste decision.
A munkavállalót terhelő hányadnak a referenciaérték szempontjából történő figyelembevétele ellentmondana az eddigi döntési gyakorlatnak is (vö. La Poste-határozat).
The calculation of the benchmark social costs should be based on the ‘competitive’ wage benchmark [58] because the civil servants' wages have significantly been higher than the market average.
A szociális kiadások referenciaértékének kiszámítása során a piacon szokásos béreket [58] kell alapul venni, mivel a tisztviselők bére jelentősen meghaladta a piacon jellemző átlagot.
Insufficient level of price-regulated revenues to cover excess social costs
A szabályozott szolgáltatásokból származó bevételek nem fedezik a versenyben nem szokásos szociális kiadásokat
First of all, Germany emphasises that the consideration of a full coverage of burden #2 by the price regulated revenues would only be hypothetical because it would not be possible to establish whether the regulated prices were effectively increased to compensate the excess social costs.
Németország először is kiemeli, hogy pusztán hipotetikus jellegű az a feltevés, miszerint az árszabályozás alá eső bevételek teljes mértékben fedezik a 2. számú terhet, mivel nem állapítható meg, hogy a szabályozott árak emelésére tényleg a versenyben nem szokásos kiadások fedezése érdekében került-e sor.
On the one hand, it is not retrievable from the 2002 Price cap decision whether and to which extent the Postal regulator had taken the claimed burdens for excess social costs into account.
Egyrészt a referenciaárakról szóló 2002. évi határozatból nem derül ki, hogy a postai szabályozó hatóság figyelembe vette-e a versenyben nem szokásos kiadások hivatkozott terheit, és ha igen, akkor mekkora mértékben.
On the other hand, until 2002, the prices were kept at the approved 1997 level and it is not possible to establish whether those prices included a compensation for the non-regulated services' excess social costs.
Másrészt 2002-ig az árakat az 1997-ben jóváhagyott szinten tartották, és nem állapítható meg, hogy ezek az árak magukba foglalták-e a szabályozás alá nem eső szolgáltatások versenyben nem szokásos szociális kiadásainak ellentételezését.
According to Germany, it would not be sufficient to show that the non-price regulated services have benefited from lower social contributions than competitors.
Németország úgy érvel, hogy nem elég kijelenteni, hogy az árszabályozás alá nem eső ágazatban a versenytársakhoz képest alacsonyabb társadalombiztosítási járulékokat kellett fizetni.
It must also be established whether the price-regulated services have effectively been able to finance the claimed burdens of excess social costs out of their revenues.
Azt is vizsgálni kell, hogy a szabályozott szolgáltatások ténylegesen finanszírozhatták-e bevételeikből a hivatkozott, versenyben nem szokásos szociális terheket.
A financial advantage for Deutsche Post from the compensation of its excess social costs would only exist if the granted compensation was higher than the total excess social costs that Deutsche Post has had incurred for the civil servants.
Versenyben nem szokásos szociális kiadásainak ellentételezése révén a Deutsche Post akkor jutna pénzügyi előnyhöz, ha a számára kifizetett kompenzációs juttatások meghaladnák a tisztviselői után fizetendő összes szociális kiadást.
Consequently, Germany deplores the lack of a comprehensive calculation to establish whether Deutsche Post was in total over- or under-compensated for the civil servants' excess social costs.
Németország sajnálatosnak tartja, hogy nem készült olyan átfogó számítás, amely megmutatná, hogy a tisztviselői után fizetendő szociális kiadásokért a Deutsche Post összességében túl- vagy alulkompenzációban részesült-e.
It emphasises the necessity of such a calculation in order to establish a financial advantage with the meaning of Article 107(1) TFEU.
Hangsúlyozza, hogy szükség van egy ilyen számításra annak megállapítása érdekében, hogy fennáll-e az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti pénzügyi előny.
Under-compensation of excess social costs based on expert study
A szakértő által készített szakvélemény a versenyben nem szokásos szociális kiadások alulkompenzációját állapítja meg
To remove that defect, Germany submitted the expert study by Professor Weber [59] to establish Deutsche Post's financial advantage in social cost from the employment of civil servants.
A fentiekben említett hiány pótlása céljából Németország megküldte a Weber professzor [59] által készített szakvéleményt annak bemutatása érdekében, hogy a Deutsche Postnak pénzügyi hátránya származott a tisztviselők foglalkoztatásával összefüggésben felmerülő szociális kiadások kapcsán.
As shown in Table 5, the expert study includes in the incurred social costs due to the employment of civil servants: Deutsche Post's contribution to the Pension fund and other social costs as Deutsche Post's contribution to the health expenses, accident insurance, further miscellaneous insurance payments.
Ahogyan az 5. táblázatból is látható, a szakvélemény beleszámítja a tisztviselők foglalkoztatásából eredő szociális kiadásokba a Deutsche Post által a tisztviselői nyugdíjalapba teljesített kifizetéseket és az egyéb szociális kiadásokat, így például az orvosi költségekhez, valamint a balesetbiztosításhoz és más biztosításokhoz teljesített hozzájárulásokat.
The expert study defines as social costs from the employment of a private employee: the employer's share of the contribution rate for the statutory pension, unemployment, health and nursing insurance multiplied by allegedly ‘competitive’ wages (e.g. the 2007 minimum for the majority of the civil servants).the
Az alkalmazottak foglalkoztatása kapcsán felmerülő szociális kiadásokat a szakvélemény az alábbiak szerint határozza meg: a munkáltató által fizetett kötelező nyugdíj-, munkanélküliségi, betegbiztosítási és ápolási biztosítási járulékok szorozva a „versenyben szokásos” bérekkel (például a tisztviselők többségénél a 2007. évi minimálbérrel).
The excess social costs are the result of the excess of Deutsche Post's incurred social costs for civil servants over the defined benchmark of social costs based on the employer's share of social contributions for a private employee.
A versenyben nem szokásos szociális kiadásokat azok, a Deutsche Postnál a tisztviselőkkel összefüggésben felmerülő szociális kiadások jelentik, amelyek meghaladják az alkalmazottakra irányadó és a munkavállalót terhelő társadalombiztosítási járulékok alapján a szociális kiadásokra meghatározott referenciaértéket. 5.
Calculation of net result following Germany's expert study
A nettó eredmény kiszámítása a német szakértői vélemény alapján
Contribution to Pension fund
a nyugdíjalapba teljesített kifizetések
other social costs
egyéb szociális kiadások
‘Competitive’ social cost benchmark (based on employer's share of social contribution rate and ‘competitive’ wage (e.g. 2007 minimum wage))
„versenyben szokásos” szociális kiadások mint referenciaérték (alapját a munkáltató által fizetendő társadalombiztosítási járulék és a „versenyben szokásos” bérek képezik (például a 2007. évi minimálbér))
Compensation from regulated revenues (burden #2 on excess social contributions)
a szabályozott bevételekből származó ellentételezés (2. számú teher – versenyben nem szokásos szociális kiadások)
Net result (under- or over-compensation)
nettó eredmény (alul- vagy túlkompenzáció)
For the period 1995-2007, the calculations arrive at the conclusion that burden #2 was insufficient to cover the excess social costs.
Az 1995-2007 közötti időszakra vonatkozóan az derül ki a számításokból, hogy a 2. számú teher nem fedezte a versenyben nem szokásos szociális kiadásokat.
2009 regulatory accounts confirm insufficiency of price-regulated revenues to cover excess social costs
A 2009. évi REK szerint az árszabályozás alá eső ágazat bevételei nem fedezték a versenyben nem szokásos szociális kiadásokat
Germany argues that in any case, as long as the price-regulated services incur losses that are higher than the excess social costs, it cannot be established that the regulated revenues effectively compensated the excess social costs.
Németország azzal érvel, hogy amíg az árszabályozás alá eső szolgáltatásoknál keletkező veszteségek meghaladják a versenyben nem szokásos szociális kiadásokat, addig nem lehet megállapítani, hogy a szabályozott bevételek ténylegesen kompenzálják-e a versenyben nem szokásos szociális kiadásokat.
In that context, Germany submitted an expert study by CTcon based on the 2009 regulatory accounts [60] to show that the losses of the price-regulated services have consistently been higher than the excess social costs.
Annak alátámasztására, hogy az árszabályozás alá eső szolgáltatásoknál felmerülő veszteségek nagyobbak voltak a versenyben nem szokásos szociális kiadásoknál, Németország egy, a 2009. évi REK-en alapuló szakértői észrevételt [60] adott át.
The calculations are based on the 2009 regulatory accounts and assume that the price-regulated services should earn a reasonable profit of ROS of 7 % (based on the Deloitte-II study that is discussed in more detail in Section VI.3.2).
A számítások a 2009. évi REK-re támaszkodnak, és az árszabályozás alá eső szolgáltatások esetében egy 7 %-os ROS mutatót tekintenek méltányos nyereségnek (hivatkozva a II. Deloitte-szakvéleményre, amellyel a VI.3.2. szakasz foglalkozik részletesebben).
Comments on universal service compensation
Az egyetemes szolgáltatások ellentételezéséhez fűzött észrevételek
Germany argues that the public transfers have not provided any economic advantage to Deutsche Post because the public transfers of EUR 5666 million only compensated for the Ablieferungen of EUR 5838 million that Deutsche Post had to pay until 1995.
Németország azzal érvel, hogy az állami kompenzációk nem jelentettek pénzügyi előnyt a Deutsche Post számára, mivel az 5,666 milliárd EUR összegű kifizetések esetében kizárólag a Deutsche Post által 1995-ig fizetendő, 5,838 milliárd EUR-nak megfelelő visszaengedményezések ellentételezéséről van szó.
As explained in the 2007 Extension decision, the Ablieferungen had their origins with the former postal administration that was obliged to transfer about 10 % of the annual operating revenue to the public budget.
Ahogyan az eljárás kiterjesztéséről szóló 2007. évi határozatban kifejtésre kerül, a visszaengedményezések a korábbi postai igazgatásra vezethetőek vissza, amely köteles volt minden évben működési bevételeinek mintegy 10 %-át befizetni a szövetségi állam javára.
Article 63(4) PostVerfG 1989 provided that any dividends paid were to be subtracted from the Ablieferungen.
A PostVerfG 63. §-ának (4) bekezdése értelmében az osztalékfizetéseket le kellett vonni a visszaengedményezésekből.
Based on that provision and the exemption from any direct or indirect taxes, the Commission contended in the 2007 Extension decision that the Ablieferungen were to be considered as a substitute for indirect and direct taxes as well as to provide a remuneration to the State as shareholder for the provided capital.
E rendelkezésre, valamint a közvetlen és közvetett adók alóli mentességre figyelemmel a Bizottság az eljárás kiterjesztéséről szóló 2007. évi határozatban megállapította, hogy a visszaengedményezéseket a közvetett és közvetlen adók alóli mentességért járó pótszolgáltatásnak, továbbá a szövetségi állam mint részvényes által nyújtott finanszírozásért járó ellentételezésnek kell tekinteni.
In response to that contention, Germany submitted the KPMG study that comes to the conclusion that the Ablieferungen could neither be considered as a substitute for taxes nor for dividends for a number of reasons.
E megállapításra válaszul Németország megküldte a Bizottság számára a KPMG által készített szakvéleményt, amely szerint a visszaengedményezéseket több okból kifolyólag sem lehet az adókat vagy osztalékokat helyettesítő szolgáltatásnak tekinteni.
First, the Ablieferungen would not qualify as a corporate tax because the Ablieferungen had been calculated as a percentage of the realised revenues since 1931.
A KPMG-szakvélemény szerint a visszaengedményezésnek adóként való besorolása ellen szól az a körülmény, hogy a visszaengedményezéseket 1931 óta a működési bevételek összege alapján kell kiszámolni.
A qualification of the Ablieferungen as a corporate tax would also contradict the legal practice of the Bundesverfassungsgericht, according to which a corporate tax must be based on the economic performance (‘Leistungsfähigkeit’) of a company.
A vállalkozásokat terhelő adó összege ezzel szemben a tényleges éves nyereséghez igazodik. A visszaengedményezések adóként való besorolása ezáltal ellentmondana az eredményesség alapján történő adóztatás alkotmányjogi követelményének.
Furthermore, the Ablieferungen would also not qualify as a value-added tax.
A szakvélemény szerint a visszaengedményezéseknek a forgalmi adóval való összehasonlítása sem célravezető.
Since there was no possibility to deduct the value-added tax paid on the inputs from the Ablieferungen, the calculation of the Ablieferungen differed substantially from the usual calculation of the value-added tax liabilities.
A forgalmi adó esetében az adófizetési kötelezettség a kapott szolgáltatásokért előzetesen felszámított adó levonásával is együttjár, míg a visszaengedményezéseknél nem ez a helyzet, így a visszaengedményezések kiszámítása jelentősen különbözik a vállalkozás által ténylegesen fizetendő forgalmi adó megállapításától.
Second, Germany argues that the Ablieferungen could not be qualified as a dividend.
Németország a továbbiakban arra hivatkozik, hogy a visszaengedményezések nem tekinthetőek osztaléknak.
The distribution of dividends usually requires that profits were earned in the corresponding financial year or the years before.
Az osztalékfizetés a vonatkozó megelőző üzleti év, illetve évek eredményeivel függ össze.
The KPMG study concludes that the Ablieferungen could not be qualified as tax or dividend payment but should be viewed as a levy sui generis that only Deutsche Bundespost and its successors was liable to pay.
A KPMG-szakvélemény arra a következtetésre jut, hogy a visszaengedményezéseket nem lehet adóként vagy osztalékként besorolni, és sokkal inkább egy „sui generis” díjról van szó, amelynek fizetésére csak a Deutsche Bundespost és jogutód vállalatai kötelesek.
Based on the KPMG study, Germany rejects the Commission's contention that the Ablieferungen should be considered as a substitute for tax and dividend payments.
A KPMG-szakvéleményre hivatkozva Németország visszautasítja a Bizottság azon feltevését, miszerint a visszaengedményezések a jövedelemadók vagy osztalékfizetések helyettesítésére szolgálnának.
It maintains that the Ablieferungen constituted a burden for Deutsche Post that could not be justified on factual or economic terms.
Ragaszkodik ahhoz, hogy a visszaengedményezések olyan terhet jelentettek a Deutsche Post számára, amely sem objektív, sem pénzügyi szempontból nem igazolható.
As the public transfers only relieved Deutsche Post of the Ablieferungen, they did not provide any economic advantage and therefore did not constitute aid.
Tekintettel arra, hogy az állami kompenzációk a Deutsche Postot csak a visszaengedményezések alól mentesítették, a Deutsche Postnak nem származott ebből gazdasági előnye, így ezen kifizetések esetében nincs szó állami támogatásról.
In the alternative, Germany puts forward two further justifications why the public transfers would not constitute aid.
Németország két további okot említ annak alátámasztására, hogy az állami kompenzációk miért nem minősülnek támogatásnak.
First, the public transfers would fulfil the market-economy-investor principle in light of the substantial return on investment in later years and the high proceeds realised in the stock-market flotation of Deutsche Post.
Először is az állami kompenzációk a későbbi évek során elért magas megtérülési mutatót (ROI) és a Deutsche Post tőzsdei bevezetésével elért magas bevételeket figyelembe véve összhangban álltak a piacgazdasági befektető elvével.
Second, the public transfers would also not constitute aid because both the 2009 regulatory accounts as well as the WIK study show that the cumulated universal service losses from 1990 to 1994 were higher than the public transfers.
Másodszor, az állami kompenzációk azért nem minősülnek állami támogatásnak, mert a 2009. évi REK és a WIK-szakvélemény is kimutatja, hogy 1990-1994 között az egyetemes szolgáltatás kumulált veszteségei meghaladták az állami kompenzációk összegét.
Deutsche Post was therefore under-compensated for its universal service obligation.
A Deutsche Post tehát nem részesült megfelelő kompenzációban az egyetemes szolgáltatási kötelezettsége keretében végzett szolgáltatásokért.
Public guarantee
Állami garancia
Germany argues that the continued public guarantee pursuant to Article 2(4) PostUmwG 1994 for debt obligations that were issued prior to 1995 did not provide any selective advantage to Deutsche Post after 1995 because of several reasons.
Németország szerint több okból sem jelentett szelektív előnyt a Deutsche Post számára 1995 után az, hogy az 1994. évi PostUmwG 2. §-ának (4) bekezdése értelmében a szövetségi állam továbbra is helytállt az 1995 előtt kibocsátott kötvényekért.
Firstly, any private company, hiving off a subsidiary, would continue to be liable for debt obligations entered into by that subsidiary.
Leányvállalatuk kiválása esetén a magánvállalkozások továbbra is felelnek a leányvállalat által vállalt kötelezettségekért.
A private company would remain liable for its outstanding debts even after selling those debts to a third party.
Még ezen kötelezettségek harmadik személy részére való értékesítését követően is felelősség terheli őket függőben lévő kötelezettségeikért.
Furthermore, it must be noted that the initial public guarantee for the debt obligations was only a consequence of the non-existence of a separate legal personality of POSTDIENST.
Ezenkívül figyelembe kell venni azt is, hogy a kötvényekért vállalt eredeti állami garanciára csak azért volt szükség, mert a POSTDIENST nem volt önálló jogi személy.
Article 40 PostVerfG 1989, which provided that debt obligations issued by Deutsche Bundespost had the same legal value as debt obligations issued by Germany, had therefore only declaratory character.
Az 1989. évi PostVerfG 40. §-a, miszerint a Deutsche Bundespost kötvényei ugyanolyan elbánásban részesülnek, mint a szövetségi állam kötvényei, pusztán deklaratív jellegű.
Secondly, DPAG would not have benefited from the take-over of the POSTDIENST debt obligations because DPAG could have refinanced itself in 1995 at lower interest rates.
Másodszor, a kötvények POSTDIENST-től történő átvételéből a DPAG-nak nem származott előnye, mivel a DPAG alacsonyabb kamatok mellett refinanszírozhatta volna magát 1995-ben.