natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Radiochemical determinations
Radiokémai mérések
The evolved 14CO2 is measured indirectly and directly (see Appendix 3).
A képződő 14CO2 mérhető indirekt, vagy direkt módon (lásd 3. melléklet).
The 14CO2 is determined indirectly by the difference between the initial 14C activity in the test water or suspension and the total residual activity at the sampling time as measured after acidifying the sample to pH 2-3 and stripping off CO2.
Az indirekt 14CO2 meghatározás a tesztvíz vagy szuszpenzió kezdeti 14CO2 aktivitásának, és a mintavétel alkalmával a minta pH 2–3-ra történő lesavanyítása és a CO2 kiűzése után mért teljes maradó aktivitásnak a különbsége alapján történik.
Inorganic carbon is thus removed and the residual activity measured derives from organic material.
Így a szervetlen széntartalom is távozik, és a maradó aktivitás a szerves anyagtól származik.
The indirect 14CO2 determination should not be used, if major volatile transformation products are formed during the transformation of the test substance (see Appendix 3).
Ha a vizsgálati anyag átalakulása során illékony fő transzformációs termék képződik, az indirekt 14CO2 meghatározás nem használható (lásd 3. melléklet).
If possible, the 14CO2 evolution should be measured directly (see Appendix 3) at each sampling time in at least one test flask; this procedure enables both the mass balance and biodegradation process to be checked, but it is restricted to tests conducted with closed flasks.
Amennyiben lehetséges, a 14CO2 képződését minden egyes mintavételi pontban legalább egy lombikban direkt módon kell mérni (lásd 3. melléklet). Ez a módszer lehetővé teszi mind az tömegkiegyenlítés, mind a biológiai lebontási folyamat nyomon követését, de használata korlátozott a zárt lombikos vizsgálatok esetében.
If the evolved 14CO2 is measured directly during the test, more flasks should be set up for this purpose at the start of the test.
Ha a vizsgálat során a termelődő 14CO2-t direkt módon mérjük, erre a célra a vizsgálat kezdetekor több lombikot kell beállítani.
Direct 14CO2 determination is recommended, if major volatile transformation products are formed during the transformation of the test substance.
Ha a vizsgálati anyagból illékony fő transzformációs termék képződik, ez a módszer az ajánlott.
At each measuring point the additional test flasks are acidified to pH 2-3 and the 14CO2 is collected in an internal or external absorber (see Appendix 3).
A többi tesztlombik tartalmát minden mérési pontban pH 2–3-ra savanyítjuk, és a 14CO2-t belső vagy külső abszorbenssel kötjük meg (lásd 3. melléklet).
Optionally the concentrations of 14C-labelled test substance and major transformation products may be determined by use of radiochromatography (e.g. thin layer chromatography, RAD-TLC) or HPLC with radiochemical detection.
A 14C-jelölt vizsgálati anyag és a fő transzformációs termék koncentrációját esetleg radiokromatográfiásan (pl. vékonyréteg-kromatográfia, RAD-TLC), vagy radiokémiai detekcióval, HPLC (nagynyomású folyadékkromatográfia) segítségével is meghatározhatjuk.
Optionally the phase distribution of the remaining radioactivity (see Appendix 1) and residual test substance and transformation products may be determined.
Opcionálisan a maradó radioaktivitás (lásd 1. melléklet), a vizsgálati anyag és a transzformációs termék fázismegoszlását is meghatározhatjuk.
At the end of the test the mass balance should be determined by direct 14CO2 measurement using separate test flasks from which no samples are taken in the course of the test (see Appendix 3).
A vizsgálat végén a tömegkiegyenlítést direkt 14CO2 méréssel kell megállapítani, olyan független tesztlombikokból, amelyekből a vizsgálat folyamán nem vettünk mintákat (lásd 3. melléklet).
Specific chemical analyses may also be used to measure transformation products formed during the degradation of the test substance, and this is recommended for substances that are mineralised with half-lives exceeding 60 days.
A specifikus kémiai analízis a vizsgálati anyag lebontása során keletkező transzformációs termék mérésére is használható, és ez ajánlott is olyan anyagok esetében, amelyek mineralizációs felezési ideje 60 napnál hosszabb.
The test can easily be carried out with test volumes of one litre in flasks of 2-3 litre volume, which makes it possible to collect samples of approx. 100 ml.
A vizsgálat könnyedén kivitelezhető 2–3 literes lombikokban egy literes teszttérfogatokkal, amely lehetővé teszi kb. 100 ml minta levételét.
Plot of data
Az adatok ábrázolása
Round off sampling times to a whole number of hours (unless the substance degrades substantially in a matter of minutes to hours) but not to a whole number of days.
Kerekítsük a mintavételi időpontokat egész órákra (hacsak az anyag lényeges mértékű lebontása nem percek kérdése), de ne egész napokra.
Plot the estimates of the residual activity of test substance (for 14C-labelled substances) or the residual concentration (for non-labelled substances), against time both in a linear and in a semi-logarithmic plot (see Figures 1a, 1b).
Ábrázoljuk a vizsgálati anyag becsült maradó aktivitását (14C-jelölt anyagok esetében), vagy maradó koncentrációját (nem jelölt anyagok esetében) az idő függvényében mind lineáris, mind fél-logaritmikus skálán (lásd 1a., 1b. ábra).
If degradation has taken place, compare the results from flasks FT with those from flasks FS.
Ha lebontás játszódik le, hasonlítsuk össze az FT lombikok eredményeit az FS lombikokéval.
If the means of the results from the flasks with test substance (FT) and the sterile flasks (FS) deviate by less than 10 %, it can be assumed that the degradation observed is predominantly abiotic.
Ha a vizsgálati anyagos lombikok (FT) eredményeinek átlaga kevesebb mint 10 %-kal tér el a steril lombikokétól (FS), akkor megállapítható, hogy a tapasztalt lebontás alapvetően abiotikus.
If the degradation in flasks FS is lower, the figures may be used to correct those obtained with flasks FT (by subtraction) in order to estimate the extent of biodegradation.
Amennyiben az FS lombikokban a lebontás kisebb mértékű, az értékekkel korrigáljuk az FT lombikoknál kapott értékeket (kivonással), hogy becsülni tudjuk a biológiai lebontás mértékét.
When optional analyses are performed for major transformation products, plots of their formation and decline should be provided in addition to a plot of the decline of the test substance.
Ha a fő transzformációs termékek választható analízisét elvégeztük, akkor ezek keletkezését és fogyását is ábrázolni kell a vizsgálati anyag fogyása mellett.
Estimate the lag phase duration tL from the degradation curve (semi-logarithmic plot) by extrapolating its linear part to zero degradation or alternatively by determining the time for approximately 10 % degradation (see Figures 1a and 1b).
Határozzuk meg a lappangási fázis tL hosszát a lebontási görbéből (fél-logaritmikus ábrázolás) úgy, hogy extrapoláljuk ennek lineáris részét a zéró lebontásig, vagy úgy, hogy meghatározzuk a 10 %-os lebontáshoz szükséges időt (lásd 1a., 1b. ábra).
From the semi-logarithmic plot, estimate the first order rate constant, k, and its standard error by linear regression of ln (residual 14C activity or test substance concentration) versus time.
A fél-logaritmikus ábrából becsüljük meg az elsőrendű sebességi állandót (k) és standard hibáját az idő függvényében felvett ln (maradó 14C aktivitás vagy vizsgálati anyag-koncentráció) lineáris regressziójából.
With 14C measurements in particular, use only data belonging to the initial linear part of the curve after the ended lag phase, and give preference to selecting few and representative data rather than selecting a greater number of more uncertain data.
Főleg a 14C méréseknél csak a görbének lappangási fázis vége utáni kezdeti lineáris szakaszát használjuk, és a kiválasztásnál a kisszámú, reprezentatív adatokat részesítsük előnyben a nagyobb számú, de bizonytalan adatokkal szemben.
Uncertainty includes here errors inherent in the recommended direct use of measured residual 14C activities (see below).
A bizonytalanság tartalmazza a mért maradó 14C aktivitások javasolt direkt felhasználásából eredő hibákat (lásd lent).
It may sometimes be relevant to calculate two different rate constants, if the degradation follows a biphasic pattern.
Ha a lebontás kétfázisú lefutást követ, néha fontos lehet két különböző sebességi állandó számítása.
For this purpose two different phases of the degradation curve are defined.
Ebből a célból a lebontási görbe két különböző fázisa definiálható.
Calculations of the rate constant, k, and the half-life t½ = ln2/k, should be carried out for each of the individual replicate flasks, when sub-samples are withdrawn from the same flask, or by using the average values, when whole flasks are harvested at each sampling time (see last paragraph in section 1.8.9.2).
Az ugyanabból a lombikból vett minták esetében a párhuzamosokban minden egyes lombikra számítani kell a sebességi állandót (k) és a felezési időt (t½ = ln2/k); vagy ha a lombik teljes tartalmát analizáljuk (lásd az 1.8.9.2. pont utolsó bekezdése), akkor az eredmények átlagából.
When the first-mentioned procedure is used, the rate constant and half-life should be reported for each of the individual replicate flasks and as an average value with a standard error.
Amikor az első módszert használjuk, a sebességi állandót és a felezési időt megadjuk a párhuzamosok minden egyes lombikjára, és ezek átlagát is a standard hibával.
If high concentrations of test substance have been used, the degradation curve may deviate considerably from a straight line (semi-logarithmic plot) and first order kinetics may not be valid.
Magas koncentrációjú vizsgálati anyag esetében a lebontási görbe jelentősen eltérhet az egyenestől (fél-logaritmikus ábrázolás) és az elsőrendű kinetika érvénytelen lehet.
Defining a half-life has therefore no meaning.
Ennek következtében a felezési idő megadásának nincs értelme.
However, for a limited data range, pseudo first order kinetics can be applied and the degradation half-time DT50 (time to reach 50 % degradation) estimated.
Egy limitált adattartományra azonban használható pszeudo-elsőrendű kinetika, és a lebontási felezési idő DT50 (az 50 %-os lebontáshoz szükséges idő) becsülhető.
It must be borne in mind, however, that the time course of degradation beyond the selected data range cannot be predicted using the DT50 which is merely a descriptor of a given set of data.
Ugyanakkor fontos szem előtt tartani, hogy a lebontás időtartama a kiválasztott adattartományon túl a DT50 használatával nem határozható meg, mivel ez az érték csupán ennek az adatsornak a sajátja.
Analytical tools to facilitate statistical calculations and curve fitting are easily available and the use of this kind of software is recommended.
A statisztikai számításokat és a görbeillesztést könnyítő segédeszközök könnyen hozzáférhetőek, és az ilyen típusú szoftverek alkalmazása ajánlott is.
If specific chemical analyses are made, estimate rate constants and half-lives for primary degradation as above for total mineralisation.
Specifikus kémiai analízis elvégzése esetén határozzuk meg a lebontási állandókat és felezési időket az elsődleges lebontásra, a teljes mineralizációra leírtak szerint (lásd fent).
If the primary degradation is the limiting process data points from the entire course of degradation may sometimes be used.
Ha az elsődleges lebontás a meghatározó folyamat, néha a teljes lebontási időtartam pontjai felhasználhatóak.
This is because measurements are direct by contrast to measurements of 14C activity.
Ennek oka az, hogy szemben a 14C aktivitásméréssel, ezek a mérések direktek.
If 14C-labelled substances are used, a mass balance should be expressed in percentage of the applied initial concentration, at least at the end of the test.
Ha 14C-jelölt anyagot használunk, a tömegkiegyenlítést a bemért kezdeti koncentráció százalékában kell kifejezni, legalább a vizsgálat végeztével.
Residual activity
Maradó aktivitás
When the 14C-labelled part of an organic substance is biodegraded, the major part of the 14C is converted to 14CO2, while another part is used for growth of biomass and/or synthesis of extra-cellular metabolites.
Amikor a 14C-jelzett szerves anyag lebontódik, a 14C nagy része 14CO2-dá alakul, míg a másik része a biomassza növekedésére és/vagy extracelluláris metabolitok szintézisére használódik fel.
Therefore, complete ‘ultimate’ biodegradation of a substance does not result in a 100 % conversion of its carbon into 14CO2.
Ennek következtében az anyag biológiai lebontásának maximális szintje nem eredményezi széntartalmának 100 %-os átalakulását 14CO2-dá.
The 14C built into products formed by biosynthesis is subsequently released slowly as 14CO2 due to ‘secondary mineralisation’.
A 14C bioszintézis-termékekbe épül be, majd ezt követően, a másodlagos mineralizációnak köszönhetően lassan, 14CO2 formában felszabadul.
For these reasons plots of residual organic 14C activity (measured after stripping off CO2) or of 14CO2 produced versus time will show a ‘tailing’ after degradation has been completed.
Ezen okok miatt a maradó 14C aktivitás (a CO2 kiűzése után) vagy az idő függvényében felvett termelődő 14CO2 ábrázolásakor a lebontás befejeződése után egy „lecsengési fázist” fogunk látni.
This complicates a kinetic interpretation of the data and for this purpose, only the initial part of the curve (after the lag phase has ended and before approx. 50 % degradation is reached) should normally be used for the estimation of a degradation rate constant.
Ez bonyolultabbá teszi az adatok kinetikai interpretációját, ezért csupán a görbe kezdeti szakaszát (a lappangási fázis befejeződése után és a kb. 50 %-os lebontási szint elérése előtt) használjuk a lebontási sebességi állandó számításához.
If the test substance is degraded, the total residual organic 14C activity is always higher than the 14C activity associated with the remaining intact test substance.
Ha a vizsgálati anyag lebomlik, a teljes maradó szerves 14C aktivitás mindig nagyobb, mint a maradó intakt vizsgálati anyaghoz kapcsolható 14C aktivitás.
If the test substance is degraded by a first order reaction and a constant fraction α is mineralised into CO2, the initial slope of the 14C disappearance curve (total organic 14C versus time) will be α times the slope of the corresponding curve for the concentration of test substance (or, to be precise, the part of the test substance labelled with 14C).
Ha a vizsgálati anyag elsőrendű reakció szerint bomlik, és egy állandó α mennyisége CO2-dá mineralizálódik, a 14C csökkenés görbéjének (teljes szerves 14C az idő függvényében) kezdeti meredeksége α-szorosa lesz a vizsgálati anyag koncentrációjának (vagy egészen pontosan a vizsgálati anyag 14C-gyel jelölt részének) megfelelő görbe meredekségének.
Using measurements of the total organic 14C activity uncorrected, the calculated degradation rate constant will therefore be conservative.
A teljes szerves 14C aktivitás korrigálatlan mért értékeit használva a számított lebontási sebességi állandó ennek következtében csak óvatos becslés lesz.
Procedures for estimating the concentrations of the test substance from the measured radiochemical activities based on various simplifying assumptions have been described in the literature (2)(9)(10)(11).
Különféle egyszerűsítő feltételeken alapuló, a vizsgálati anyag koncentrációját a mért radiokémiai aktivitásokból becslő módszer a szakirodalomból ismert (2)(9)(10)(11).
Such procedures are most easily applied for rapidly degradable substances.
Az ilyen eljárások a legkönnyebben a gyorsan bomló anyagokra alkalmazhatóak.
If k is found to be independent of the added concentration (i.e. if the calculated k is approximately the same at the different concentrations of test substance), it can be assumed that the first order rate constant is representative of the testing conditions used, i.e. the test substance, the water sample and the test temperature.
Amennyiben k függetlennek bizonyul az alkalmazott koncentrációtól (azaz a k számított értéke közel azonos a különböző vizsgálati anyag-koncentrációk esetén) megállapítható, hogy az elsőrendű sebességi állandó reprezentatív az adott körülményekre, azaz a vizsgálati anyagra, a vízmintára és a teszthőmérsékletre.
To what extent the results can be generalised or extrapolated to other systems must be evaluated by expert judgement.
Hogy az eredmények milyen mértékben általánosíthatóak és vetíthetőek ki más rendszerekre, csak szakértői vélemények alapján határozható meg.
If a high concentration of test substance is used, and the degradation therefore does not follow first order kinetics, the data cannot be used for direct estimation of a first order rate constant or a corresponding half-life.
Amennyiben a vizsgálati anyagot magas koncentrációban alkalmazzuk, és így a lebontás nem elsőrendű kinetikát követ, az adatok nem használhatóak fel elsőrendű lebontási sebességi állandó és a megfelelő felezési idő megadásához.
However, data derived from a test using a high concentration of test substance may still be usable for estimating the degree of total mineralisation and/or detection and quantification of transformation products.
Az ilyen adatok azonban még mindig használhatóak a teljes mineralizáció mértékének becslésére és/vagy a transzformációs termékek kimutatására és mennyiségi meghatározására.
If the rates of other loss processes than biodegradation are known (e.g. hydrolysis or volatilisation), they may be subtracted from the net loss rate observed during the test to give an approximated estimate of the biodegradation rate.
Amennyiben a biológiai lebontáson kívüli egyéb, a vizsgálati anyag mennyiségének csökkenésével járó folyamatok (hidrolízis vagy volatilizáció) sebessége ismert, ezek értékét a teljes koncentráció csökkenési sebességéből a vizsgálat során kivonva egy közelítő biológiai lebontási sebességet kaphatunk.
Data for hydrolysis may, e.g. be obtained from the sterile control or from parallel testing using a higher concentration of the test substance.
A hidrolízis-adatokhoz a steril kontrollból vagy nagyobb koncentrációjú párhuzamos vizsgálati anyag-kísérletből juthatunk.
The indirect and direct determination of 14CO2 (section 1.8.9.4 and Appendix 3) can only be used to measure the extent of mineralisation of the test substance to CO2.
A 14CO2 indirekt és direkt meghatározása (lásd 1.8.9.4. pont és 3. melléklet) csupán a vizsgálati anyag CO2-dá történő mineralizációja mértékének mérésére használható.
Radiochromatography (RAD-TLC) or HPLC may be used to analyse the concentrations of 14C-labelled test substance and the formation of major transformation products (third paragraph in section 1.8.9.4).
A 14C-jelölt vizsgálati anyag koncentrációját és a fő transzformációs termék (lásd 1.8.9.4. pont harmadik bekezdését) keletkezését radiokromatográfiával (RAD-TLC) vagy HPLC-vel analizálhatjuk.
To enable a direct estimation of the half-life, it is necessary that no major transformation products (defined as ≥ 10 % of the applied amount of test substance) be present.
A felezési idő direkt meghatározásához szükséges, hogy ne legyen jelen fő transzformációs termék (definíció szerint az alkalmazott vizsgálati anyag 10 %-a ≤).
If major transformation products as defined here are present, a detailed evaluation of the data is required.
Ha a definíció szerint ilyen anyag jelen van, az adatok részletes kiértékelésére van szükség.
This may include repeated testing and/or identification of the transformation products (see first paragraph in section 1.8.9.5) unless the fate of the transformation products can be reasonably assessed by use of experience (e.g. information on degradation pathway).
Ez jelenthet megismételt vizsgálatot, és/vagy a transzformációs termék azonosítását (lásd 1.8.9.5. pont első bekezdése), hacsak a termék sorsa a gyakorlatban egyértelműen meg nem állapítható (pl. a lebontási útvonal ismerete).
As the proportion of test substance carbon converted to CO2 varies (depending largely on the concentration of test substance and other substrates available, the test conditions and the microbial community), this test does not allow a straightforward estimation of ultimate biodegradation as in a DOC die-away test; but the result is similar to that obtained with a respirometric test.
Mivel a vizsgálati anyag CO2-dá alakult hányada változó (erősen függ a vizsgálati anyag és más hozzáférhető szubsztrátok koncentrációjától, a tesztkörülményektől és a mikrobiális populációtól) ez a vizsgálat nem alkalmas a teljes biológiai lebontás közvetlen számítására, amit pl. a DOC fogyási vizsgálatban láthatunk, de az eredmények hasonlóak a respirometriás vizsgálatból kaphatóakkal.
The degree of mineralisation will thus be less than or equal to the minimum level of ultimate biodegradation.
A mineralizáció mértéke így a teljes biológiai lebontás minimális szintjénél kisebb, vagy azzal egyenlő lesz.
To obtain a more complete picture of the ultimate biodegradation (mineralisation and incorporation into biomass), the analysis of the phase distribution of 14C should be performed at the end of the test (see Appendix 1).
Hogy még teljesebb képet kapjunk a teljes biológiai lebontásról (mineralizáció és biomasszába történő beépülés), a 14C fázismegoszlásának analízisét a vizsgálat végén el kell végezni (lásd 1. melléklet).
The 14C in the particulate pool will consist of 14C incorporated into bacterial biomass and 14C sorbed to organic particles.
A 14C a diszpergált fázisban a bakteriális biomasszába beépült 14C-ből és a szerves részecskékhez tapadt 14C-ből fog állni.
If the reference substance is not degraded within the expected time interval (for aniline and sodium benzoate, usually less than two weeks), the validity of the test is suspected and must be further verified, or alternatively the test should be repeated with a new water sample.
Amennyiben a referenciaanyag nem bomlik le a várt időtartam alatt (anilinre és nátrium-benzoátra általában kevesebb mint két hét), a vizsgálat validitása kétségbe vonható és további ellenőrzése szükséges, vagy a vizsgálatot új vízmintával meg kell ismételni.
In an ISO ring-test of the method where seven laboratories located around Europe participated, adapted degradation rate constants for aniline ranged from 0,3 to 1,7 day–1 with an average of 0,8 d–1 at 20 oC and a standard error of ±0,4 d–1 (t½ = 0,9 days).
A módszer egy ISO-körméréses tesztsorozatában, amelyben Európa-szerte hét laboratórium vett részt, az anilinre alkalmas lebontási sebességi állandó a 0,3–1,7 nap–1-es tartományban mozgott, 20 oC-on 0,8 nap–1-es átlaggal és ±0,4 nap–1 standard hibával (t½ = 0,9 nap).
Degradation rates in nutrient-rich Mid-European waters were greater than in Nordic oligotrophic waters, which may be due to the different trophic status or previous exposure to chemical substances.
A lebontási sebességek az ásványi anyagban dúsabb közép-európai vizekben nagyobbak voltak, mint a skandináv oligotróf vizekben, amit a különböző ásványianyag-ellátottság, vagy a kémiai anyagokkal való előzetes kitettség okozhat.
The total recovery (mass balance) at the end of the experiment should be between 90 % and 110 % for radiolabelled substances, whereas the initial recovery at the beginning of the experiment should be between 70 % and 110 % for non-labelled substances.
A kísérlet végén a teljes visszanyerésnek (anyagmérleg) 90 és 110 % között kell lennie radioaktívan jelölt anyagoknál, míg nem jelölt anyagok esetében a kezdeti visszanyerésnek (recovery) a kísérlet kezdetén 70 és 110 % között kell lennie.
However, the indicated ranges should only be interpreted as targets and should not be used as criteria for acceptance of the test.
Az említett tartományok azonban csak megcélzandó értékek, és nem használhatók a vizsgálat elfogadhatósági kritériumaiként.
The type of study, i.e. pelagic or suspended sediment test, must be clearly stated in the test report, which shall also contain at least the following information:
A vizsgálat típusának (azaz nyílt vízi vagy lebegő üledék vizsgálat) egyértelműen meg kell jelennie a vizsgálat jegyzőkönyvében, amelynek az alábbi információt is tartalmaznia kell:
Test substance and reference substance(s):
Vizsgálati anyag és referenciaanyag(ok):