natgillin/translations-raw huggingface dataset:
discussion of the results, including any influence on the outcome of the test resulting from deviations from this Testing Method.
az eredmények szöveges összefoglalása és értékelése, ezen belül a jelen vizsgálati módszertől való eltérések vizsgálati eredményekre gyakorolt hatásának elemzése.
ISO/DIS 14442.
ISO/DIS 14442
ISO 8692.
ISO 8692
In vivo fluorescence determinations of phytoplancton chlorophyll, Limnology & Oceanography 22,5 (1977), pp.919-925.
In vivo fluorescence determinations of phytoplancton chlorophyll, Limnology & Oceanography 22,5 (1977), pp.919–925
AEROBIC MINERALISATION IN SURFACE WATER — SIMULATION BIODEGRADATION TEST
AEROB MINERALIZÁCIÓ FELSZÍNI VIZEKBEN – VIZSGÁLAT A BIOLÓGIAI LEBONTÁS SZIMULÁLÁSÁRA
This method is equivalent to OECD TG 309 (2004) (1).
Ez a módszer megegyezik az OECD TG 309 (2004) (1) jelű módszerrel.
The purpose of this test is to measure the time course of biodegradation of a test substance at low concentration in aerobic natural water and to quantify the observations in the form of kinetic rate expressions.
A vizsgálat célja az aerob természetes vízben, kis koncentrációban jelenlévő vizsgálati anyag biológiai lebontása időtartamának meghatározása, és a megfigyelések reakciókinetikai kifejezések szerinti számszerűsítése.
This simulation test is a laboratory shake flask batch test to determine rates of aerobic biodegradation of organic substances in samples of natural surface water (fresh, brackish or marine).
Maga a szimuláció egy laboratóriumi, rázó-lombikos egymenetes vizsgálat, amelynek a segítségével természetes felszíni vizek (édes-, brakk- vagy tengervíz) mintáiban jelen lévő szerves anyagok aerob biológiai lebontásának sebessége megadható.
It is based on the ISO/DIS 14592-1 (2) and it also includes elements from the testing methods C.23 and C.24 (3)(4).
A módszer alapja az ISO/DIS 14592–1 (2), de magában hordozza a C.23 és a C.24 (3)(4) módszerek egyes elemeit is.
Optionally, with long test times, semi-continuous operation replaces batch operation in order to prevent deterioration of the test microcosm.
Lehetőség van arra, hogy hosszú vizsgálati idő esetén az egymenetes működtetést félfolyamatos működtetésre változtassuk a vizsgálati mikrokozmosz romlásának megelőzése céljából.
The principal objective of the simulation test is to determine the mineralisation of the test substance in surface water, and mineralisation constitutes the basis for expressing degradation kinetics.
A szimulációs vizsgálat alapvető célja a felszíni vízben jelen lévő vizsgálni kívánt anyag mineralizációjának meghatározása, ahol a mineralizáció a lebontás kinetikája kifejézésének az alapját képezi.
However, an optional secondary objective of the test is to obtain information on the primary degradation and the formation of major transformation products.
Emellett azonban a vizsgálat másodlagos célja, hogy információt szolgáltasson az elsődleges lebontásról és a keletkező fő transzformációs termékekről.
Identification of transformation products, and if possible quantification of their concentrations, are especially important for substances that are very slowly mineralised (e.g. with half-lives for total residual 14C exceeding 60 days).
Ez utóbbiak azonosítása, és amennyiben lehetséges, koncentrációjuk számszerűsítése a nagyon lassan mineralizálódó anyagok (pl. ha a teljes maradvány 14C izotóp felezési ideje meghaladja a 60 napot) esetében különösen fontos.
Higher concentrations of the test substance (e.g. > 100 μg/l) should normally be used for identification and quantification of major transformation products due to analytical limitations.
Az analitikai megkötésekből következően a fő transzformációs termék azonosításához és mennyiségi meghatározásához a vizsgálati anyagot jellemzően magasabb koncentrációban (pl. > 100 μg/l) kell alkalmazni.
A low concentration in this test means a concentration (e.g. less than 1 μg/l to 100 μg/l) which is low enough to ensure that the biodegradation kinetics obtained in the test reflect those expected in the environment.
Ebben a vizsgálatban alacsony koncentráció alatt olyan koncentrációértéket értünk (pl. kisebb mint 1–100 μg/l), amely elég alacsony ahhoz, hogy biztosítsa azt, hogy a vizsgálatban kapott biológiai lebontási kinetika jól tükrözze a környezetben várható kinetikát.
Compared to the total mass of biodegradable carbon substrates available in the natural water used for the test, the test substance present at low concentration will serve as a secondary substrate.
A vizsgálathoz használt természetes vízben található biológiailag lebontható szén szubsztrátok teljes mennyiségéhez képest a vizsgálati anyag csak kis koncentrációban van jelen, és csak másodlagos szubsztrátként fog szolgálni.
This implies that the anticipated biodegradation kinetics is first order (‘non-growth’ kinetics) and that the test substance may be degraded by ‘cometabolism’.
Ez maga után vonja, hogy a várható biológiai lebontási kinetika elsőrendű (nem-növekedési kinetika), és hogy a vizsgálati anyag lebontása kometabolizmussal történhet.
First order kinetics implies that the rate of degradation (mg/L/day) is proportional to the concentration of substrate which declines over time.
A kinetika elsőrendűségéből következik, hogy a lebontás sebessége (mg/l/nap) arányos a szubsztrát koncentrációjával, amelynek értéke az időben folyamatosan csökken.
By definition, the specific degradation rate constant is equal to the relative change in concentration per time: k = (1/C) · (dC/dt).
Lényegében a specifikus lebontási sebességi állandó értéke megegyezik a koncentráció időegységenkénti relatív változásával: k = (1/C) · (dC/dt).
Although first order kinetics are normally expected under the prescribed conditions, there may be certain circumstances where other kinetics are more appropriate.
Bár rendesen az előírt kritériumok teljesülése mellett az elsőrendű kinetika várható, lehetnek bizonyos körülmények, amelyek között más kinetikák megfelelőbbek.
Deviations from first order kinetics may e.g. be observed if mass transfer phenomena such as the diffusion rate, rather than the biological reaction rate, is limiting the rate of biotransformation.
Az elsőrendű kinetikától való eltérést tapasztalhatunk, ha tömegátviteli jelenség, például a diffúziósebesség határozza meg a biotranszformáció sebességét, és nem a biológiai reakció sebessége.
However, the data can nearly always be described by pseudo first order kinetics accepting a concentration dependent rate constant.
Ezek az adatok azonban majdnem mindig leírhatóak pszeudo-elsőrendű kinetikával, ha bevezetünk egy koncentráció-függő sebességi állandót is.
Information on biodegradability of the test substance at higher concentrations (e.g. from standard screening tests) as well as information on abiotic degradability, transformation products and relevant physico-chemical properties should be available prior to the test to help establish the experimental planning and interpret the results.
A kísérletek megtervezését és a kapott eredmények értelmezését megkönnyíti, ha a vizsgálat megkezdése előtt megfelelő információk (pl. szabványos szűrővizsgálatokból) állnak rendelkezésre a nagy koncentrációjú vizsgálati anyag biológiai lebonthatóságáról, valamint abiotikus lebontásáról, a transzformációs termékekről és vonatkozó fizikokémiai tulajdonságaikról.
The use of 14C labelled test substances and the determination of the phase distribution of 14C at the end of the test, enable ultimate biodegradability to be determined.
A teljes biológiai lebontás mértékének meghatározását a 14C-jelölt vizsgálati anyag alkalmazása, és annak a vizsgálat végén kapott fázismegoszlása teszi lehetővé.
When non-labelled test substance is used, ultimate biodegradation can only be estimated if a higher concentration is tested and all the major transformation products are known.
Jelöletlen vizsgálati anyag alkalmazása esetén a teljes biológiai lebontás mértékének megállapítása csak akkor lehetséges, ha a vizsgálati anyag koncentrációja magas és a fő transzformációs termékek ismertek.
Primary biodegradation: The structural change (transformation) of a chemical substance by microorganisms resulting in the loss of chemical identity.
Elsődleges biológiai lebontás: Egy kémiai anyagban a mikroorganizmusok által létrehozott szerkezeti változás (transzformáció), amely a kémiai azonosság elvesztésével jár.
Functional biodegradation: The structural change (transformation) of a chemical substance by microorganisms resulting in the loss of a specific property.
Funkcionális biológiai lebontás: Egy kémiai anyagban a mikroorganizmusok által létrehozott szerkezeti változás (transzformáció), amely a kiindulási anyag egy specifikus tulajdonságának elvesztésével jár.
Ultimate aerobic biodegradation: The breakdown of a chemical substance by microorganisms in the presence of oxygen to carbon dioxide, water and mineral salts of any other elements present (mineralisation) and the production of new biomass and organic microbial biosynthesis products.
Teljes aerob biológiai lebontás: Egy kémiai anyag oxigén jelenlétében történő, mikroorganizmusok általi lebontása szén-dioxiddá, vízzé és a jelen lévő bármely más elem ásványi sóivá (mineralizáció), valamint új biomassza és szerves mikrobiális bioszintézis-termékek létrehozása.
Mineralisation: The breakdown of a chemical substance or organic matter by microorganisms in the presence of oxygen to carbon dioxide, water and mineral salts of any other elements present.
Mineralizáció: Egy vegyi vagy szerves anyag oxigén jelenlétében történő, mikroorganizmusok általi lebontása szén-dioxiddá, vízzé és a jelen lévő bármely más elem ásványi sóivá.
Lag phase: The time from the start of a test until adaptation of the degrading micro organisms is achieved and the biodegradation degree of a chemical substance or organic matter has increased to a detectable level (e.g. 10 % of the maximum theoretical biodegradation, or lower, dependent on the accuracy of the measuring technique).
Lappangási fázis: A vizsgálat kezdetétől addig eltelt idő, amíg a lebontást végző mikrobák adaptációja megtörténik, és a vegyi anyag vagy a szerves anyag biológiai lebontásának mértéke a detektálható szint fölé emelkedik (pl. a legmagasabb elméleti biológiai lebontás 10 %-a, vagy ennél kisebb érték a mérési módszer pontosságától függően)
Maximum level of biodegradation: The degree of biodegradation of a chemical substance or organic matter in a test, recorded in per cent, above which no further biodegradation takes place during the test.
A legmagasabb biológiai lebontási szint: A vizsgált vegyi vagy szerves anyag biológiai lebontásának mértéke százalékban, amely felett további biológiai lebontás a vizsgálat folyamán már nem történik.
Primary substrate: A collection of natural carbon and energy sources that provide growth and maintenance of the microbial biomass.
Elsődleges szubsztrát: A természetes szén- és energiaforrások összessége, amely a mikrobiális biomassza növekedésére és fenntartására fordítódik.
Secondary substrate: A substrate component present in such a low concentration, that by its degradation, only insignificant amounts of carbon and energy are supplied to the competent microorganisms, as compared to the carbon and energy supplied by the degradation of main substrate components (primary substrates).
Másodlagos szubsztrát: Egy olyan, kis koncentrációban jelen lévő szubsztrátkomponens, amelynek a lebontása csak elhanyagolhatóan kis szén- és energiaforrást jelent az érintett mikroorganizmus számára, a fő komponensek (elsődleges szubsztrát) lebontásával szolgáltatott szén- és energiaforráshoz viszonyítva.
Degradation rate constant: A first order or pseudo first order kinetic rate constant, k (d–1), which indicates the rate of degradation processes.
Lebontási sebességi állandó: Egy elsőrendű, vagy pszeudo-elsőrendű kinetikus sebességi állandó, k (nap–1), ami a lebontási folyamatok sebességét jelzi.
For a batch experiment k is estimated from the initial part of the degradation curve obtained after the end of the lag phase.
Egymenetes kísérletben k a lappangási fázis vége után nyert lebontási görbe kezdeti szakaszából következtethető.
Half-life, t1/2 (d): Term used to characterise the rate of a first order reaction.
Felezési idő, t1/2 (nap): Az elsőrendű reakció sebességének leírására használt kifejezés.
It is the time interval that corresponds to a concentration decrease by a factor 2.
A koncentráció felére csökkenéséhez szükséges időintervallum.
The half-life and the degradation rate constant are related by the equation t1/2 = ln2/k.
A felezési idő és a lebontási sebességi állandó a t1/2 = ln2/k egyenlet szerint aránylik egymáshoz.
Degradation half time, DT50 (d): Term used to quantify the outcome of biodegradation tests.
Lebontásos felezési idő, DT50 (nap): A biológiai lebontási vizsgálat eredményének számszerűsítésére használt kifejezés.
It is the time interval, including the lag phase, needed to reach a value of 50 % biodegradation.
Az a lappangási fázist is tartalmazó időintervallum, amely az 50 %-os biológiai lebontási érték eléréséhez szükséges.
Limit of detection (LOD) and limit of quantification (LOQ): The limit of detection (LOD) is the concentration of a substance below which the identity of the substance cannot be distinguished from analytical artefacts.
Mennyiségi meghatározás határa (LOD) és a mérhetőségi határ (LOQ): A mennyiségi meghatározás határa (LOD) az adott anyagnak az a koncentrációja, amely alatt az anyag egyértelmű azonosításához szükséges jel nem különböztethető meg az analitika háttérzajától.
The limit of quantification (LOQ) is the concentration of a substance below which the concentration cannot be determined with an acceptable accuracy.
A mérhetőségi határ (LOQ) az adott anyagnak az a koncentrációja, amely alatt a koncentráció nem határozható meg elfogadható pontossággal.
Dissolved organic carbon (DOC): That part of the organic carbon in a sample of water which cannot be removed by specified phase separation, for example by centrifugation at 40000 ms–2 for 15 min. or by membrane filtration using membranes with pores of 0,2 μm-0,45 μm diameter.
Oldott szerves széntartalom (DOC): A vízminta szerves széntartalmának az a része, amely nem távolítható el meghatározott fázis szétválasztással (pl. 15 percig tartó 40000 ms–2-es centrifugálással vagy 0,2 –0,45 μm pórusátmérőjű membránon keresztül történő szűréssel).
Total organic14C activity (TOA): The total 14C activity associated with organic carbon.
Teljes szerves 14C aktivitás (TOA): A szerves széntartalomhoz tartozó teljes 14C aktivitás.
Dissolved organic14C activity (DOA): The total 14C activity associated with dissolved organic carbon.
Oldott szerves 14C aktivitás (DOA): Az oldott szerves széntartalomhoz tartozó teljes 14C aktivitás.
Particulate organic14C activity (POA): The total 14C activity associated with particulate organic carbon.
Szemcsés szerves 14C aktivitás (POA): A szemcsés szerves széntartalomhoz tartozó teljes 14C aktivitás.
This simulation test is applicable to non-volatile or slightly volatile organic substances tested at low concentrations.
Ez a szimulációs vizsgálat kis koncentrációban alkalmazott nem illékony, vagy kis mértékben illékony szerves anyagok vizsgálatára alkalmas.
Using flasks open to the atmosphere (e.g. cotton wool plugged), substances with Henry’s law constants less than about 1 Pa·m3/mol (approx. 10–5 atm·m3/mol) can be regarded as non-volatile in practice.
A légkör felé nyitott (pl. vattadugóval lezárt) lombikok alkalmazása mellett a gyakorlatban az 1 Pa·m3/mol-nál (kb. 10–5 atm·m3/mol) kisebb Henry-állandójú anyagok tekinthetők nem illékonynak.
Using closed flasks with a headspace, it is possible to test slightly volatile substances (with Henry’s law constants < 100 Pa·m3/mol or < 10–3 atm·m3/mol) without losses from the test system.
A gőztérrel rendelkező zárt lombikok esetében a kis mértékben illékony anyagok (Henry-állandójuk < 100 Pa·m3/mol vagy < 10–3 atm·m3/mol) is vizsgálhatóak anélkül, hogy anyagveszteség lépne fel. A megfelelő óvintézkedések elhagyása esetén a 14C-jelölt anyag elvesztése léphet fel, amikor a CO2 eltávozik a rendszerből.
Loss of 14C-labelled substances may occur, if the right precautions are not exercised, when the CO2 is stripped off. In such situations, it may be necessary to trap CO2 in an internal absorber with alkali or to use an external CO2 absorber system (direct 14CO2 determination; see Appendix 3).
Ilyen esetekben szükséges lehet a CO2 visszatartása egy belső lúg abszorbenssel, vagy egy külső abszorbens rendszerrel (direkt 14CO2 meghatározás; lásd 3. melléklet).
For the determination of biodegradation kinetics, the concentrations of the test substance must be below its water solubility.
A biológiai lebontási kinetika meghatározásához a vizsgálati anyag koncentrációjának kisebbnek kell lennie a vízben való oldhatósági határánál.
It should be noted, however, that literature values of water solubility may be considerably higher than the solubility of the test substance in natural waters.
Meg kell jegyezni azonban, hogy a vízben való oldhatóság szakirodalmi értékei jelentősen magasabbak lehetnek, mint a vizsgálati anyag természetes vízben való oldhatósága.
Optionally, the solubility of especially poorly water-soluble test substances may be established by use of the natural waters being tested.
Lehetőség van arra is, hogy a vízben különösen gyengén oldódó vizsgálati anyagok oldhatóságát megállapítsuk a vizsgált természetes vizek alkalmazásával.
The method can be used for simulating biodegradation in surface water free of coarse particles (pelagic test) or in turbid surface water which, e.g. might exist near a water/sediment interface (suspended sediment test).
A biológiai lebontást szimuláló módszer használható mind durva részecskéktől mentes víz („nyílt vízi vizsgálat”), mind pedig olyan zavaros felszíni vizek esetében, amelyek pl. a víz/üledék határfelülethez közel fordulhatnak elő („lebegő-üledék vizsgálat”).
The test is performed in batch by incubating the test substance with either surface water only (pelagic test) or surface water amended with suspended solids/sediment of 0,01 to 1 g/L dry weight (suspended sediment test) to simulate a water body with suspended solids or re-suspended sediment.
A vizsgálatot egy adagban hajtják végre, vagy csak felszíni vízben inkubálva a vizsgálati anyagot („nyílt vízi vizsgálat”), vagy 0,01–1 g/l száraztömegű lebegő szilárd anyaggal/üledékkel kiegészített felszíni vízben inkubálva a vizsgálati anyagot (lebegő üledék vizsgálat). Ez utóbbi módszer szimulálja a lebegő szilárd anyagot vagy felkavart üledéket tartalmazó víztestet.
The suspended solids/sediment concentration in the lower range of this interval is typical for most surface waters.
A lebegő szilárd anyag/üledék ilyen koncentráció-intervallumának alsó tartománya jellemző a legtöbb felszíni vízre.
The test flasks are incubated in darkness at an environmental temperature under aerobic conditions and agitation.
A vizsgálati lombikok inkubálása aerob körülmények között, rázatva, környezeti hőmérsékleten, sötétben történik.
At least two different concentrations of test substance should be used in order to determine the degradation kinetics.
A lebontásos kinetika meghatározásához legalább két különböző vizsgálatianyag-koncentráció alkalmazása szükséges.
The concentrations should differ from each other by a factor of 5 to 10 and should represent the expected range of concentrations in the environment.
A koncentrációknak ötös-tizes szorzófaktorral kell eltérniük egymástól, és a környezetben várható koncentrációtartományt kell mutatniuk.
The maximum concentration of the test substance should not exceed 100 µg/L, but maximum test concentrations below 10 µg/L or less are preferred to ensure that the biodegradation follows first order kinetics.
A vizsgálati anyag maximális koncentrációja nem lépheti túl a 100 µg/l–t, de 10 µg/l alatti, vagy még kisebb tesztkoncentrációkat részesítenek előnyben annak biztosításához, hogy a biológiai lebontás valóban elsőrendű kinetikát kövessen.
The lowest concentration should not exceed 10 µg/L, but lowest test concentrations of 1-2 μg/L or less than 1 μg/L are preferred.
A minimális koncentráció nem lehet több 10 µg/l-nél, de az 1–2 μg/l, vagy az 1 μg/l-nél kisebb a legelőnyösebb.
Normally an adequate analysis of such low concentration can be achieved by use of commercially available 14C-labelled substances.
Normál esetben az ilyen alacsony koncentrációk megfelelő analízise a kereskedelmi forgalomból beszerezhető 14C-jelzett anyagokkal elvégezhető.
Because of analytical limitations, it is frequently impossible to measure the concentration of the test substance with the required accuracy, if the test substance is applied at a concentration ≤ 100 µg/L (see second paragraph in section 1.7.2).
Az analitikai módszer korlátjai miatt gyakran lehetetlen a vizsgálati anyag koncentrációjának kívánt pontosságú mérése abban az esetben, ha a vizsgálati anyag bemérési koncentrációja ≤ 100 µg/l (lásd az 1.7.2. pont második bekezdését).
Higher concentrations of test substance (> 100 µg/L and sometimes > 1 mg/L) may be used for the identification and quantification of major transformation products or if a specific analysis method with a low detection limit is not available.
A fő transzformációs termék azonosításához és mennyiségi meghatározásához, illetve ha nem áll rendelkezésre alacsony mennyiségi meghatározási határral bíró specifikus analitikai módszer, a vizsgálati anyag magas koncentrációban is alkalmazható (> 100 µg/l és néha > 1 mg/l).
If high concentrations of test substance are tested, it may not be possible to use the results to estimate the first order degradation constant and half-life, as the degradation will probably not follow first order kinetics.
Ilyen esetekben a kapott eredmények nem használhatóak az elsőrendű lebontási sebességi állandó és a felezési idő számításához, hiszen a lebontás valószínűleg nem elsőrendű kinetikát követ.
Degradation is followed at appropriate time intervals, by measuring either the residual 14C or the residual concentration of test substance when specific chemical analysis is used.
A lebontás nyomon követése megfelelő időpontokban mért maradó 14C koncentráció mérésével, vagy specifikus kémiai vizsgálat használata esetén a vizsgálati anyag maradvány koncentrációjának mérésével történik.
labelling of the most stable part of the molecule ensures the determination of the total mineralisation, while 14C labelling of a less stable part of the molecule, as well as the use of specific analysis, enable the assessment of only primary biodegradation.
A molekula legstabilabb részének 14C-jelölése biztosítja a teljes mineralizáció értékének meghatározását, míg a molekula kevésbé stabil részének jelölése, valamint a specifikus vizsgálat használata teszi lehetővé az elsődleges biológiai lebontás mértékének becslését.
However, the most stable part does not necessarily include the relevant functional moiety of the molecule (that can be related to a specific property such as toxicity, bioaccumulation, etc.).
Mindamellett a legstabilabb rész nem feltétlenül foglalja magában a molekula vonatkozó funkciós csoportját (ami egy speciális tulajdonsággal, pl. toxicitással, bioakkumulációval stb. lehet kapcsolatos).
If this is the case, it may be appropriate to use a test substance, which is 14C-labelled, in the functional part in order to follow the elimination of the specific property.
Ebben az esetben célszerű lehet olyan vizsgálati anyag alkalmazása, amely a funkcionális részen 14C-jelölt, hogy az adott tulajdonság megszűnése követhetővé váljon.
Both radiolabelled and non-labelled test substances can be used in this test.
Radioaktívan jelölt és nem jelölt anyagok egyaránt használhatóak a vizsgálat során. Ajánlott a 14C-jelöléses technika.
14C-labelling technique is recommended and labelling should normally be in the most stable part(s) of the molecule (see also section 1.4).
A jelölésnek normál esetben a molekula legstabilabb részét kell érintenie (lásd az 1.4. szakaszt is).
For substances containing more than one aromatic ring, one or more carbons in each ring should preferably be 14C-labelled.
Egynél több aromás gyűrűt tartalmazó anyagok esetében célszerű minden gyűrű egy vagy több szénatomjának 14C-jelölése.