natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As regards the calculation of remuneration, the Commission stated that, as things stood and given the special circumstances of the present case, it intended to apply the method used in the WestLB Decision of 8 July 1999.
Az ellentételezés kiszámítására vonatkozóan a Bizottság kifejtette, hogy ebben a stádiumban és az eset különleges körülményeire figyelemmel az 1999. július 8-i WestLB-határozat alapjául szolgáló módszert akarja alkalmazni.
As part of its provisional assessment and in accordance with Article 1(b) of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty, the Commission also assumed that, if there were aid, the measure constituted new aid and not existing aid and referred here to Article 15(2) of that Regulation.
A Bizottság ideiglenes következtetése keretében és az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet 1. cikkének b) pontjával összhangban abból indult ki, hogy az intézkedés vonatkozásában adott esetben egy új, és nem egy létező támogatásról van szó, miközben utalt az említett rendelet 15. cikkének (2) bekezdésére.
In its view, the decision to initiate the procedure was a further Commission measure that interrupted the limitation period within the meaning of Article 15(2) and, as such, confirmed previous measures, including the Commission's requests for information dated 12 January, 10 November and 13 December 1993 and 1 September 1999 as well as the decisions to initiate the procedure in the WestLB case and in the case of Landesbank Berlin.
Az eljárás megindítását a Bizottság újabb intézkedésének tekintette, amely a 15. cikk (2) bekezdése értelmében megszakítja a jogvesztő határidőt, és megerősíti a korábbi intézkedéseket, beleértve a Bizottság 1993. január 12-i, 1993. november 10-i, 1993. december 13-i és 1999. szeptember 1-jei leveleit, valamint a WestLB-ügyben az eljárást megindító határozatot és a Landesbank Berlin ügyében az eljárást megindító, a HLB-hez eljuttatott határozatot.
In its comments, Germany repeated first of all the view that the transfer on 1 January 1986 of 24 % of WK's capital (value transferred to the reserves: DEM 212,16 million) to HLB could not be recovered as unlawful aid in accordance with Article 15(2) of Regulation (EC) No 659/1999 since the ten-year period applicable to the transfer had expired on 1 January 1996.
Állásfoglalásában Németország megismételte azon véleményét, hogy a WK tőkéje 24 %-nak 1986. január 1-jei, HLB-re történt átruházása (a tartalékokba betett érték: 212,160 millió DEM) a 659/1999/EK rendelet 15. cikkének (2) bekezdése szerint nem követelhető vissza jogellenes támogatásként, mert az átruházás tekintetében 1996. január 1-jén lejárt a tízéves határidő.
This transfer (‘1986 transfer’) was to be seen as a legally and economically independent process separate from the 1993 transfers.
Ez az átruházás (a továbbiakban: 1986. évi átruházás) jogilag és gazdaságilag önálló folyamat, amelyet külön kell választani az 1993. évi átruházásoktól.
In so far as Germany had previously spoken of a ‘single intention to invest’, as the Commission had noted in its decision to initiate the procedure, this applied solely to the 1993 transfers.
Amennyiben Németország előzőleg „egységes befektetési akaratról” beszélt, amint azt a Bizottság az eljárás megnyitásakor megjegyezte, az kizárólag az 1993. évi eseményekre vonatkozott.
The ‘side letter’ of 22 December 1992, which was referred to in Germany's letter of December 1999, also referred to — and was only concerned with — the 1986 transfer solely to the extent that the reassignment right to reassign the shares given to FHH in 1986 and 1993 was concerned.
A Németország által az 1999 decemberi levélben említett, 1992. december 22-i„sideletter” is csak annyiban hivatkozott az 1986. évi eseményre, amennyiben a részvények vonatkozásában az FHH 1986. évi és 1993. évi viszontátruházási joga említésre került.
In addition, Germany's statement that the direct remuneration of DEM [...] million each year corresponded to around [less than 3 %] of the total amount of all the transfers, was intended merely as an illustration.
Továbbá Németország azon állítása, hogy a közvetlenül fizetett, [...] millió DEM összegű ellentételezés évente mintegy [3 %-nál kevesebb]-nek felel meg ezt az összeget az összes átruházás összegére vetítve, pusztán az illusztráció céljára szolgált.
However, in its view, this in no way altered the fact that de facto and de jure the 1986 transfer was a quite separate process.
Ez azonban nem változtat azon a tényen, hogy az 1986. évi átruházás jogilag és szakmailag egy teljesen külön folyamat.
If, however, the 1986 transfer was to be viewed separately from the 1993 transfers, action by the Commission within the meaning of Article 15(2) of Regulation (EC) No 659/1999 could interrupt the limitation period only if it were taken before 1 January 1996.
Ha azonban az 1986. évi átruházást külön kell választani az 1993. évi átruházásoktól, csak egy bizottsági intézkedés szakíthatja meg a jogvesztő határidőt 1996. január 1. előtt a 659/1999/EK rendelet 15. cikkének (2) bekezdése értelmében.
However, the Commission's requests for information that preceded the one dated 1 September 1999 were of a general nature, had not even mentioned HLB and so did not meet the conditions for them to be regarded materially as action interrupting the limitation period within the meaning of Article 15(2).
A Bizottság 1999. szeptember 1. előtti, felvilágosítást kérő levelei azonban általános jellegűek voltak, még csak nem is említették a HLB-t, így nem tettek eleget azoknak a követelményeknek, amelyeket a konkrétság tekintetében a 659/1999/EK rendelet 15. cikkének (2) bekezdése szerinti megszakító intézkedéssel szemben támasztani lehet.
Germany also mentioned in this respect the judgment by the Court of First Instance of 10 April 2003 in Case T-369/00 Département du Loiret v Commission (hereinafter ‘Scott’).
Németország ezzel összefüggésben megemlítette az Elsőfokú Bíróság 2003. április 10-i T-369/00. számú ítéletét a Département du Loiret kontra Bizottság ügyben (a továbbiakban: Scott-ügy).
The Court ruled that a Commission letter requesting information regarding a possible aid element was a measure interrupting the limitation period within the meaning of Article 15(2) of Regulation (EC) No 659/1999.
Ebben az ítéletben a Bíróság megállapította, hogy a Bizottság levele, amelyben egy esetleges támogatási tényállásról felvilágosítást kér, a 659/1999/EK rendelet 15. cikkének (2) bekezdése értelmében a jogvesztő határidőt megszakító intézkedés lehet.
According to Germany, the Court had thus laid down the minimum requirements that a request for information must meet in order to be regarded as action interrupting the limitation period.
Németország véleménye szerint a Bíróság ezzel meghatározta azokat a minimális követelményeket, amelyeknek egy felvilágosítást kérő levélnek meg kell felelnie ahhoz, hogy a jogvesztő határidőt megszakító intézkedésnek lehessen tekinteni.
In the present case, the Commission, with its requests for information of 12 January, 10 November and 13 December 1993, which were mentioned by it in the decision to initiate the procedure and were addressed to Germany, fell far short of these requirements.
A jelenlegi esetben a Bizottság az eljárás megindítása alkalmával általa említett, Németországnak címzett, 1993. január 12-i, 1993. november 10-i és 1993. december 13-i, felvilágosításkérései távolról sem feleltek meg ezeknek a követelményeknek.
These letters had referred simply to Westdeutsche Landesbank and to a general request regarding possible similar transfers to other Landesbanks.
Ezek a levelek pusztán a Westdeutsche Landesbankra és a más tartományi bankok részére történő esetleges hasonló átruházásokra vonatkozó általános kérdésre vonatkoztak.
HLB and FHH had not been mentioned in any of those letters.
A HLB-t vagy az FHH-t ezekben a levelekben nem említették.
According to Germany, the triggering of the limitation period prevented further examination of the 1986 transfer.
Németország szerint a jogvesztő határidő kifogása az 1986. évi folyamat vizsgálatának útjában áll.
As for the economic assessment of the capital transfer, Germany confirmed first of all that the total value of the WK shares transferred in 1986 and 1993 (DEM 1171,522 million) had been made available to HLB as equity capital.
Ami a tőkebevitel gazdasági megítélését illeti, Németország megerősítette, hogy az 1986-ban és 1993-ban bevitt WK-részvények teljes értéke 1171,522 millió DEM értékben változatlanul a HLB rendelkezésére állt saját tőkeként.
At no time had the transferred capital been assigned to a special purpose or made subject to any other restriction as to its use.
A bevitt tőkét soha nem kötötték le meghatározott célra, és használatára sem vonatkozott korlátozás.
It should be borne in mind here that the capital transferred in 1986 was recognised from then on by BAKred as liable capital.
Ebben az összefüggésben figyelembe kell venni, hogy az 1986-ban átruházott tőkét akkortól kezdve szavatoló saját tőkének ismerte el a BAKred.
However, the total amount, i.e. including the 1993 transfer of around DEM 959 million (of which 38 % was directly transferred WK shares which were assigned to HLB's open reserves with a value of DEM 659,362 million, and 19,86 % was WK shares transferred indirectly via HGV, which were transferred to HLB as a silent partnership contribution amounting to DEM 300 million), was recognised by BAKred as liable capital only in 1997.
A teljes összeget, ideértve az 1993. évi mintegy 959 millió DEM-es (38 % közvetlenül átruházott WK-részvény, amelyet 659,362 millió DEM-mel a HLB nyílt tartalékaiba tettek, és 19,86 % közvetve, a HGV-n keresztül bevitt WK-részvény, amelyet csendes betétként 300 millió DEM értékben vittek be a HLB-be) átruházást is, azonban csak 1997-ben ismerte el a szavatoló saját tőkeként.
This was because the WK Act was amended only on 25 June 1997 and because HLB as shareholder was granted the right to dissolve or liquidate WK.
Ez azon múlott, hogy a WK-törvényt csak 1997. június 25-én módosították, és a HLB-nek csak ettől kezdve volt joga részvénytulajdonosként a WK feloszlatására és felszámolására.
Germany stated that the transferred funds had, therefore, been made available to HLB in full as liability cover only retrospectively on 1 January 1997.
Németország közölte, hogy a HLB-nek ezért visszamenőlegesen csak 1997. január 1-jétől álltak az átruházott eszközök teljes mértékben a rendelkezésére.
Even so, as Germany later explained, HLB had before that date used part of the capital reserve as liability cover, viz. DEM 183 million in 1993, more than DEM 436 million in 1994, DEM 255 million in 1995 and DEM 208 million in 1996 (figures rounded; see also the table in paragraph 183).
Mint Németország később tudatta, ennek ellenére a HLB már ezt az időpontot megelőzően használta a tőketartalék egy részét, mégpedig 1993-ban – kerekítve – 183 millió DEM, 1994-ben több mint 436 millió DEM és 1995-ben 255 millió DEM, míg 1996-ban 208 millió DEM értékben (lásd a 183. szélzetszám alatti táblázatot).
The remaining amount of the capital reserve had not been used and had not been recognised as liable core capital.
A tőketartalék többi eszközét nem igazolták, és nem ismerték el szavatoló tőkeként.
It was only after 1 January 1997 and until the divestment of WK at the time of the merger with LSH to form HSH on 2 June 2003 that the amount of DEM 659,4 million had been available.
Csak 1997. január 1-jétől állt a 659,4 millió DEM-es összeg teljes egészében rendelkezésre, míg a WK ki nem vált az LSH és a HSH Nordbank 2003. június 2-i egyesülése alkalmából.
The silent partnership contribution of DEM 300 million had also been available in full as liable core capital until that date.
A csendes betét szintén teljes mértékben rendelkezésre állt szavatoló tőkeként 300 millió DEM értékben 1997-től eddig az időpontig.
Prior to 1997 these funds had not been used and had not been recognised as core capital.
1997 előtt ezek az eszközök nem voltak igazolva, és nem ismerték el alapvető tőkeelemként.
As regards the remuneration, the maximum fixed amount of DEM [...] million [...], corresponding to [not more than 10 %], was paid throughout on the silent partnership contribution.
Ami az ellentételezést illeti, a csendes betétre a maximumként meghatározott összeget, [...] millió DEM-et [...] fizettek, [legfeljebb 10 %] megfelelően.
No remuneration was paid on the capital reserve of some DEM 659 million.
A 659 millió DEM tőketartalékra nem fizettek ellentételezést.
Germany nevertheless repeated the view that it was not only the agreed, direct remuneration for the silent partnership contribution that should be taken into account as a remuneration component.
Németország azonban ismét kijelentette, hogy nem csak a megegyezésben rögzített, a csendes betét utáni közvetlen kamatfizetés tekintendő az ellentételezés részének.
For one thing, the dividend payments to the sole shareholder FHH had to be taken into consideration since the profits earned by HLB were necessarily also attributable to the funds transferred by FHH.
Először is figyelembe kell venni a kizárólagos részvénytulajdonos FHH-nak kifizetett osztalékot, mert a HLB-ből kigazdálkodott nyereséget szükségszerűen szintén az FHH által átruházott forrásokra kell visszavezetni.
And so, as the sole shareholder until 1997, FHH had received the highest dividend of 6 % laid down in the statutes and from 1997 onwards had received varying, but increasing dividends on its share of the share capital.
Így az FHH kizárólagos részvénytulajdonosként 1997-ig az alapszabályban meghatározott legmagasabb, 6 %-os osztalékot kapta, és 1997-től változó, de növekvő osztalékot kapott törzstőkehányada után.
These dividend payments rose from EUR [...] million in 1985 to EUR [...] million in 1996, when FHH had still been the only shareholder.
Az 1985. évi [...] millió EUR-ról ez az osztalék 1996-ra, amikor az FHH még kizárólagos tulajdonos volt, [...] millió EUR-ra emelkedett.
As they were then payable only on 50,5 % of FHH's shares, they amounted to EUR [...] million in 1997 and to EUR [...] million in 2001.
1997-ben az FHH már csak 50,5 %-os részesedésére [...] millió osztalékot kapott, amely 2001-ig [...] millió EUR-ra nőtt.
Moreover, the reserves that HLB had itself built up were regularly converted into equity capital, which rose from EUR 228,3 million in 1985 to EUR 250,9 million in 1997 and has remained unchanged since.
Ezenkívül a HLB által kigazdálkodott tartalékokat egyrészt rendszeresen alaptőkévé alakították. Az alaptőke az 1985-ös 228,3 millió EUR-ról 1997-re 250,9 millió EUR-ra emelkedett, és azóta változatlan.
The revenue reserves had also risen steadily, from EUR 93,1 million in 1985 to EUR 321,8 million in 2001.
Másrészt 1985 óta folyamatosan emelkedett a nyereségtartalék, mégpedig az 1985-ös 93,1 millió EUR-ról 2001-re 321,8 millió EUR-ra.
All of these facts indicated a substantial increase in revenue.
Mindez jelentős hozamnövekedésre utal.
Account must also be taken of the increases in value that has been produced by the transferred capital and were attributable solely to FHH.
Figyelembe kell venni továbbá az értéknövekedéseket, amelyeket a bevitt tőkével értek el, és kizárólag az FHH számlájára írandók.
There was an increase in value of between some [...] % and [...] % that was attributable solely to the transfer of WK shares.
Mintegy [...] % illetve [...] % értéknövekedésről van szó, amely kizárólag a WK-részvények átruházására vezethető vissza.
Germany provided more detailed calculations based on the capitalised value method.
Németország a jövedelemérték-módszeren alapuló pontosabb számításokat nyújtott be állásfoglalásában.
Between 1985 and 1992 the value of HLB had risen by DEM [...] million, or just under DEM [...] million a year, giving a return of [...] % in terms of the WK shares transferred in 1986.
Eszerint a HLB értéke 1985 és 1992 között [...] millió DEM-mel, illetve évente közel [...] millió DEM-mel növekedett, amely az 1986-ban bevitt WK-részvényekre vetítve [...] % tőkehozamot jelent.
Between 1992 and 1995 the company's value had risen by DEM [...] million a year, giving an annual yield of [...] % in terms of the WK shares transferred on 1 January 1993.
1992 és 1995 között a társaság értéke évente [...] millió DEM-mel növekedett, amely az 1993. január 1-jén bevitt WK-részvényekre vetítve évi [...] %-nak felel meg.
This again demonstrated that, all factors being taken into consideration, FHH had received appropriate returns.
Ez ismét azt támasztja alá, hogy minden tényezőt figyelembe véve az FHH méltányos tőkehozamot ért el.
Lastly, FHH could have expected appropriate returns at the time of the two investments.
Végül az FHH már a két befektetési időpontban méltányos tőkehozamra számíthatott.
At the end of 1985 and at the end of 1992 HLB had been a profitable company with equity returns (before tax), given here as examples, of over 19 % in 1985, 8 %-9 % in 1989 and 1990 and over 12 % in 1992.
A HLB 1985 végén, illetve 1992 végén olyan gazdasági társaság volt, amely – példálózva – 1985-ben bő 19 %, 1989-90-ben bő 8-9 %, 1992-ben bő 12 % adózás előtti sajáttőkehozammal rendelkezett.
For purposes of comparison, Germany communicated capital returns it had itself calculated for five private German banks which showed that in the years 1980-92 HLB had not or had in only a few years lagged behind the relevant annual average of the other five institutions by some 1 %-6 % (before tax) and 1 %-4 % (after tax).
Összehasonlításképpen Németország öt német kereskedelmi bank saját maga által megállapított sajáttőkehozamát is benyújtotta, amelyből véleménye szerint kiderült, hogy a HLB az 1980 és 1992 közötti években nem, vagy ha mégis, akkor az egyes években mintegy 1-6 %-kal (adózás előtt), illetve 1-4 % (adózás után) maradt el az öt másik intézet éves átlagától.
In other words, HLB ‘does not lag behind’ the other private banks.
Ezzel kijelenthető, hogy a HLB nem marad el a többi kereskedelmi banktól.
For the rest, Germany took the view that the transfers were to be compared to a non-monetary capital contribution because of the lack of liquidity of the funds made available.
Egyebekben Németország azt a véleményt képviselte, hogy az eszközök hiányzó likviditása miatt történt átruházások egy nem pénzbeli betétre hasonlítanak.
For a calculation of return, what mattered therefore was the difference between a non-monetary contribution and a cash contribution, which consisted in the refinancing costs for the lending to promote business expansion or in the disadvantage represented by the fact that the cash value of the deposit cannot be invested directly.
Egy hozamszámításnál különbséget kell tenni nem pénzbeli és pénzbeli betét között; a különbség az üzlet kiterjesztését szolgáló hitelnyújtás refinanszírozási költségeivel indokolható, illetve a betét készpénz ellenértékét nem lehet közvetlenül befektetni.
According to the calculations provided, the interest-rate difference relative to a cash contribution in the case of the non-monetary capital transferred in 1986 was some 6,8 % in respect of lending and some 6,8 % in respect of income-producing, risk-free investments.
A megküldött számítások szerint a kamatos különbség az 1986-ban bevitt tőke esetében a pénzbeli betéthez képest hitelnyújtáskor mintegy 7,6 %, a hasznot hozó, kockázatmentes befektetés esetén pedig mintegy 6,8 %.
For the contribution made on 1 January 1993, the difference was around 8,3 % for lending and 7,36 % for risk-free investments.
Az 1993. január 1-jei bevitel esetében a különbség 8,3 % hitelnyújtáskor és 7,36 % kockázatmentes befektetéskor.
In terms of the gross return, this represented a difference of some 6 % (1996) and 6,6 % (1993) between capital assumed to be provided in cash and the illiquid capital actually provided.
A bruttóhozamra vonatkoztatva ez a hipotetikusan készpénzben befektetett és a ténylegesen bevitt nem likvid tőke esetében 6 %-os (1986), illetve 6,6 %-os (1993) különbséget jelent.
A market-economy investor too must take this disadvantage into account when assessing whether his remuneration is appropriate.
Ezt a hátrányt egy piacgazdasági szabályok szerint működő finanszírozónak is figyelembe kell vennie ellentételezése méltányossága kapcsán.
V. COMMENTS FROM THE BDB
V. A BDB ÁLLÁSFOGLALÁSA
The BdB considers the remuneration that was actually paid to be insufficient.
A BdB a ténylegesen szolgáltatott ellentételezést nem találja elégségesnek.
No remuneration at all had been agreed for the WK shares transferred on 1 January 1986 while, for the shares transferred in 1993, only the interest payable on the silent partnership contribution had been agreed.
Az 1986. január 1-jén bevitt WK-részvényekre egyáltalán állapítottak meg ellentételezést, az 1993-ban bevitt részvényekre pusztán a csendes betét kamatozását állapították meg.
In terms of the total capital transferred, this corresponded to less than 3 % per annum and could not in any way be regarded as normal for the market.
Az összesen bevitt tőkére vonatkozóan ez évente kevesebb, mint 3 %-nak felel meg, így semmiképpen sem tekinthető a piacon szokásosnak.
FHH's claim to an appropriate remuneration was not undermined, for instance, by the fact that it had been HLB's sole shareholder.
Az FHH méltányos ellentételezésre vonatkozó igénye nem szűnik meg azért, mert az a HLB kizárólagos tulajdonosa volt.
What mattered was the expectation at least of an average return that private banks too regularly associate with the provision of equity capital to their subsidiaries.
Legalább egy átlagos hozamra vonatkozó elvárásról van szó, amelyet a kereskedelmi bankok is rendszeresen kikötnek, amikor leányvállalataikat felszerelik.
Admittedly, it is true that this anticipated return did not figure in the understanding on a fixed interest rate since the return to the parent company could be in the form not only of dividend payments but also of the increase in the revenue and associated value of the subsidiary.
Bár az helytálló, hogy ez a hozamelvárás nem jutott kifejezésre egy fix kamat megállapításában, mert a hozam a leányvállalat osztalékfizetése útján és a jövedelem- és az azzal együttjáró értéknövekedése útján is visszaáramolhat az anyavállalathoz.
Even so, the expected normal market return corresponded to the setting of a fixed interest rate.
A szokásos piaci hozamelvárás mégis egy fix kamatozás kikötését indokolja.
As a market-economy investor, FHH should, therefore, have expected a normal market return from HLB.
Az FHH-nak a piacgazdasági szabályok szerint tevékenykedő finanszírozóként tehát a piacon szokásos hozamot kellett volna elvárnia a HLB-től.
However, it had by no means been able to count on this.
Ebből azonban az FHH semmiképpen sem indulhatott ki.
Even for the transfer on 1 January 1986, it appears that, according to the Land Government notice of 17 December 1985, a below-average return of between DEM 0,3 million and DEM 0,5 million (according to the BdB, corresponding to between 0,1 % and 0,2 %) was expected.
Egy 1985. december 17-én a polgársághoz intézett szenátusi közlemény szerint már az 1986. január 1-jei átruházáskor nyilvánvalóan átlag alatti, 0,3-0,5 millió DEM-es (a BdB szerint megfelelően 0,1-0,2 %) hozammal számoltak.
Since dividends were to be paid only after business had actually expanded, there had clearly been no remuneration at all for FHH in the early years.
Mivel az osztalékfizetésre csak az üzleti tevékenység tényleges kiterjesztését követően kerülhetett sor, az első években az FHH nyilvánvalóan semmiféle ellentételezésben nem részesült.
Even the dividends actually paid out subsequently to FHH were not to be taken into account since, under the circumstances obtaining, a private investor would have demanded a fixed annual remuneration.
Az FHH számára ténylegesen kifizetett osztalékot sem kell figyelembe venni, mert egy magánfinanszírozó ilyen körülmények között évi fix ellentételezést kért volna.
Similarly, the reserves and revenue converted into share capital could not be taken into consideration.
Éppígy nem vehetők figyelembe az alaptőkévé alakított tartalékok és nyereségek sem.