natgillin/translations-raw huggingface dataset:
There may be a small air bubble in the liquid in the syringe.
U tekućini u štrcaljki možda će se nalaziti mjehurić zraka.
There may be a small amount of blood or liquid at the injection site.
Na mjestu uboda injekcije može se pojaviti malo krvi ili tekućine.
There may be an increased possibility of your becoming pregnant because you may ovulate again when you take Pioglitazone Krka.
Kad uzimate Pioglitazone Krka, možete ponovno imati ovulaciju pa mogućnost trudnoće može biti povećana.
There may be an increased risk of angioedema in patients concomitantly taking ACE-inhibitors.(see section 4.8).
Može postojati povećani rizik od angioedema u bolesnika koji istodobno uzimaju ACE inhibitore (vidjeti dio 4.8).
There may be an increased risk of developing an inflammation of the pancreas (pancreatitis) in children compared to adults treated with growth hormone.
Moguć je povećani rizik od razvoja upale gušterače (pankreatitisa) kod djece u usporedbi s odraslima koji su liječeni hormonom rasta.
There may be foam on the top of the medicine.
Na vrhu lijeka moglo bi biti pjene.
There may be some irritation, a burning sensation or skin damage where Foscan is injected, but this will not last long.
Može nastati nadraženost, žarenje ili oštećenje kože na mjestu gdje je ubrizgan Foscan, ali to neće dugo trajati.
There may be some small air bubbles that stick to the inner wall of the reservoir holder left in the pen.
U brizgalici se mogu pojaviti mali mjehurići zraka koji se lijepe na unutarnju stjenku držača spremnika.
There may be swelling or you may have a stiff jaw.
Može nastati otok ili možete imati ukočenu čeljust.
There may still be some medicine in the vial.
U bočici još uvijek može biti nešto lijeka.
There must be at least 48 hours in between each time you take SIRTURO.
Mora proteći najmanje 48 sati između svakog uzimanja lijeka SIRTURO.
There must be at least a 4- week waiting period between end of treatment with sorivudine or its chemically related analogues such as brivudine and start of capecitabine therapy.
Nakon terapije sorivudinom ili njegovim kemijskim analozima, kao što je brivudin, mora proći najmanje 4 tjedna prije početka liječenja kapecitabinom.
There should be 2–3 days without Protopic treatment between applications.
Između primjena treba biti stanka od 2–3 dana bez liječenja Protopicom.
There should be 3 types of treatment initiation forms:
trebaju postojati 3 vrste obrazaca za početak liječenja:
There should be a 12 hour gap between doses.
Između doza mora postojati razmak od 12 sati.
There should be a hole at the top of the tube.
Na vrhu tube mora biti rupa.
There should be an interval of at least 1 month between primary doses.
Interval između dviju doza primarnog cijepljenja mora biti najmanje mjesec dana.
There should be an interval of at least 2 months between primary doses.
Interval između dviju doza primarnog cijepljenja mora biti najmanje 2 mjeseca.
There was a 3-fold increase in CVAE in patients treated with olanzapine compared to patients treated with placebo (1.3 % verses 0.4 %, respectively).
U bolesnika liječenim olanzapinom zabilježen je trostruki porast CV štetnih događaj -a u usporedbi s bolesnicima koji su liječeni placebom (1,3% u odnosu na 0,4%).
There was a 3-fold increase in CVAE in patients treated with olanzapine compared to patients treated with placebo (1.3 % verses 0.4 %, respectively).
U bolesnika liječenim olanzapinom zabilježen je trostruki porast CV štetnih događaj a u usporedbi s bolesnicima koji su liječeni placebom (1,3% u odnosu na 0,4%).
There was a 3-fold increase in CVAE in patients treated with olanzapine compared to patients treated with placebo (1.3 % verses 0.4 %, respectively).
U bolesnika liječenim olanzapinom zabilježen je trostruki porast CV štetnih događaj-a u usporedbi s bolesnicima koji su liječeni placebom (1,3% u odnosu na 0,4%).
There was a 3-fold increase in CVAE in patients treated with olanzapine compared to patients treated with placebo (1.3 % verses 0.4 %, respectively).
U bolesnika liječenim olanzapinom zabilježen je trostruki porast CV štetnih događaja u usporedbi s bolesnicima koji su liječeni placebom (1,3% u odnosu na 0,4%).
There was a 3-fold increase in CVAE in patients treated with olanzapine compared to patients treated with placebo (1.3 % versus 0.4 %, respectively).
U bolesnika liječenim olanzapinom zabilježen je trostruki porast CV štetnih događaj -a u usporedbi s bolesnicima koji su liječeni placebom (1,3% u odnosu na 0,4%).
There was a 3-fold increase in CVAE in patients treated with olanzapine compared to patients treated with placebo (1.3 % versus 0.4 %, respectively).
U bolesnika liječenim olanzapinom zabilježen je trostruki porast CV štetnih događaj a u usporedbi s bolesnicima koji su liječeni placebom (1,3% u odnosu na 0,4%).
There was a 3-fold increase in CVAE in patients treated with olanzapine compared to patients treated with placebo (1.3 % versus 0.4 %, respectively).
U bolesnika liječenim olanzapinom zabilježen je trostruki porast CV štetnih događaja u usporedbi s bolesnicima koji su liječeni placebom (1,3% u odnosu na 0,4%).
There was a 3-fold increase in CVAE in patients treated with olanzapine compared to patients treated with placebo (1.3 % versus 0.4 %, respectively).
U bolesnika liječenim olanzapinom zabilježen je trostruki porast CVštetnih događaj a u usporedbi s bolesnicima koji su liječeni placebom (1,3% u odnosu na 0,4%).
There was a 41% risk reduction in hip fractures, when comparing all women taking Aclasta (with or without other osteoporosis medicines) with those taking placebo.
Bilo je prisutno smanjenje od rizika frakture kuka od 41% prilikom usporedbe svih žena koje su uzimale lijek Aclasta (s ili bez drugih lijekova protiv osteoporoze) s onima koje su uzimale placebo.
There was a dose- dependent increase in foetal losses and increased neonatal mortality beginning in the third trimester.
Od trećeg je tromjesečja primijećeno o dozi ovisno povećanje gubitka plodova te povećana neonatalna smrtnost.
There was a higher incidence of discontinuations in patients taking the 25 mg dose compared to placebo due to diarrhoea (0.7% for placebo versus 3.1% for naloxegol 25 mg) and abdominal pain (0.2% versus 2.9%, respectively).
U bolesnika koji su uzimali dozu od 25 mg zabilježena je veća incidencija prekida liječenja nego u onih koji su uzimali placebo, a razlozi prekida bili su proljev (0,7% za placebo naspram 3,1% za naloksegol u dozi od 25 mg) i bol u abdomenu (0,2% naspram 2,9%).
There was a higher incidence of grade 3/4 ADRs in patients with bulky disease than in patients without bulky disease (25.6 % vs.
U bolesnika s proširenim tumorima incidencija nuspojava stupnja 3/4 bila je veća nego u bolesnika bez proširenih tumora (25,6% naspram 15,4%).
There was a higher incidence of grade 3/4 ADRs in patients with bulky disease than in patients without bulky disease (25.6 % vs.
U bolesnika s proširenim tumorima incidencija nuspojava stupnja 3/4 bila je veća nego u bolesnika bez proširenih tumora (25,6% u odnosu na 15,4%).
There was a higher incidence of grade 4 febrile neutropenia observed (1.7% in MPR+R/MPR+p compared to 0.0% in MPp+p).
Opažena je veća incidencija febrilne neutropenije 4. stupnja (1,7% za MPR+R/MPR+p u usporedbi s 0,0% za MPp+p).
There was a higher rate of intolerance (grade 3 or 4 adverse events, serious adverse events, discontinuation) in patients with age > 75 years, ISS stage III, ECOG PS≤2 or CLcr<60 mL/min when lenalidomide is given in combination.
Viša stopa nepodnošenja (nuspojave 3. ili 4. stupnja, ozbiljne nuspojave, obustava liječenja) opažena je u bolesnika u dobi > 75 godina, ISS stupanj III, ECOG PS ≤ 2 ili CLcr < 60 mL/min kada se lenalidomid davao u kombinaciji.
There was a higher rate of serious adverse events, including pneumonia, acute rejection, graft loss and death, in this sirolimus treatment arm (n=60, median time post-transplant 36 months).
U ovoj podskupini liječenoj sirolimusom (n=60, medijan vremena nakon transplantacije bio je 36 mjeseci) uočena je veća stopa ozbiljnih nuspojava uključujući pneumoniju, akutno odbacivanje, propadanje presatka i smrt.
There was a mean increase of 22.2  109/l in platelet count, and a mean increase of 0.95 g/dl in haemoglobin concentration.
Uočeno je prosječno povećanje broja trombocita od 22,2  109/l i prosječno povećanje koncentracije hemoglobina od 0,95 g/dl.
There was a median PSA progression of 6.4 months (95%CI: 5.1-7.3) for patients in JEVTANA arm, compared to 3.1 months (95%CI: 2.2-4.4) in the mitoxantrone arm, HR 0.75 months (95%CI: 0.63-0.90), p=0.0010. The PSA response was 39.2% in patients on JEVTANA arm (95%CI: 33.9-44.5) versus 17.8% of patients on mitoxantrone (95%CI: 13.7-22.0), p=0.0002.
Medijan progresije PSA iznosio je 6,4 mjeseci (95% CI: 5,1-7,3) u bolesnika u skupini liječenoj lijekom JEVTANA u usporedbi s 3,1 mjesecom (95% CI: 2,2-4,4) u skupini koja je primala mitoksantron, HR: 0,75 mjeseci (95% CI: 0,63-0,90), p = 0,0010.
There was a numerical imbalance in non-CV death, with more events on saxagliptin (1.8%) than placebo (1.4%) [HR=1.27; (95% CI 1.00, 1.62); P=0.051].
Postojala je brojčana nejednakost u nekardiovaskularnim smrtnim ishodima, s više događaja u skupini liječenoj saksagliptinom (1,8%) nego u skupini liječenoj placebom (1,4%) [HR = 1,27; (95% CI 1,00, 1,62); P = 0,051].
There was a rapid and sustained depletion of CD20+ B cells after the first ofatumumab infusion, leaving a reduced number of CD20+ cells available for the antibody to bind at subsequent infusions.
Nakon prve infuzije ofatumumabom došlo je do brzog smanjenja broja CD20+ B-stanica koje se zadržalo, ostavljajući smanjen broj CD20+ stanica na raspolaganju za vezanje antitijela u sljedećim infuzijama.
There was a reduction of about 20 to 30% in ‘off’ time in patients taking Tasmar.
Došlo je do smanjenja od otprilike 20 do 30% u stanju „isključenosti” u bolesnika koji su uzimali Tasmar.
There was a significant and beneficial effect in quality of life (as assessed by PD-QUALIF scale).
Učinak na kvalitetu života bio je značajan i koristan (procijenjeno
There was a significant association between the intensity of local skin reactions (e.g. erythema) seen during the treatment period and complete clearance of the basal cell carcinoma.
Uočena je povezanost jačine lokalnih reakcija na koži (npr. crvenila) koje su se pojavile tijekom liječenja i potpunog izlječenja karcinoma.
There was a significant correlation between AUC0-τ and pre-dose trough concentration at steady-state.
Između AUC0-τ i najniže koncentracije lijeka u plazmi, zabilježene u stanju dinamičke ravnoteže neposredno prije primjene, ustanovljena je značajna korelacija.
There was a significant improvement in the primary endpoint of time to progression (TTP) for patients treated with combination therapy of Caelyx plus bortezomib compared to patients treated with bortezomib monotherapy as indicated by a risk reduction (RR) of 35% (95% CI: 21-47%), p < 0.0001, based on 407 TTP events.
U bolesnika liječenih kombiniranom terapijom Caelyxa i bortezomiba nastupilo je značajno poboljšanje vremena do napredovanja bolesti (TTP) kao primarnog ishoda ispitivanja u usporedbi s bolesnicima liječenima monoterapijom bortezomibom, kao što je pokazalo smanjenje rizika (RR) za 35% (95% CI: 21-47%), p < 0,0001, na temelju 407 TTP događaja.
There was a significant improvement of DAS in Studies II, III, V, and VI as compared to placebo or comparator.
U Ispitivanjima II, III, V i VI zabilježeno je značajno poboljšanje DAS rezultata u odnosu na placebo ili usporedni lijek.
There was a significant increase in exposure to imatinib (the mean Cmax and AUC of imatinib rose by 26% and 40%, respectively) in healthy subjects when it was co-administered with a single dose of ketoconazole (a CYP3A4 inhibitor).
U zdravih je ispitanika došlo do značajnog povećanja izloženosti imatinibu (srednja vrijednost Cmax i AUC imatiniba povećali su se za 26%, odnosno 40%), kada je imatinib primjenjivan istodobno s jednokratnom dozom ketokonazola (CYP3A4 inhibitor).
There was a significant risk reduction in favour of the edoxaban 60 mg treatment group compared with the warfarin group in major bleeding (2.75%, and 3.43% per year, respectively) [HR (95% CI): 0.80 (0.71, 0.91); p = 0.0009], ICH (0.39%, and 0.85% per year, respectively) [HR (95% CI): 0.47 (0.34,
U skupini liječenoj edoksabanom u dozi od 60 mg u usporedbi sa skupinom liječenom varfarinom opaženo je značajno sniženje rizika od velikog krvarenja (2,75% odnosno 3,43% godišnje) [HR (95% CI): 0,80 (0,71, 0,91); p = 0,0009], intrakranijalno krvarenje (0,39% odnosno 0,85% godišnje) [HR
There was a significant therapeutic benefit from the use of enoxaparin in comparison to UFH in patients undergoing percutaneous coronary angioplasty within 30 days after the random sampling (relative risk reduction of 23%) or conservative treatment (reduction of relative risk of 15%, p = 0.27 for interaction).
Primijećena je značajna terapijska korist od primjene enoksaparina u usporedbi s nefrakcioniranim heparinom u bolesnika koji su podvrgnuti perkutanoj koronarnoj angioplastici unutar 30 dana od randomizacije (smanjenje relativnog rizika za 23 %) ili konzervativnom liječenju (smanjenje relativnog rizika za 15 %, p = 0,27 za interakciju).
There was a significant therapeutic benefit from the use of enoxaparin in comparison to UFH in patients undergoing percutaneous coronary angioplasty within 30 days after the random sampling (relative risk reduction of 23%) or conservative treatment (reduction of relative risk of 15%, p = 0.27 for interaction).
Primijećena je značajna terapijska korist od primjene enoksaparina u usporedbi s nefrakcioniranim heparinom u bolesnika koji su podvrgnuti perkutanoj koronarnoj angioplastici unutar 30 dana od randomizacije (smanjenje relativnog rizika za 23%) ili konzervativnom liječenju (smanjenje relativnog rizika za 15%, p = 0,27 za interakciju).
There was a significantly higher rate of first biopsy-proven rejection in the ciclosporin elimination group compared to the ciclosporin maintenance group during the period post-randomisation to 12 months (9.8% vs.
U razdoblju do 12 mjeseci nakon randomizacije opažena je značajno veća stopa odbacivanja dokazana prvom biopsijom u skupini kojoj je uklonjen ciklosporin u usporedbi sa skupinom koja je nastavila liječenje ciklosporinom (9,8% nasuprot 4,2%).
There was a significantly higher rate of first biopsy-proven rejection in the ciclosporin elimination group compared to the ciclosporin maintenance group during the period post-randomisation to 12 months (9.8% vs.
U razdoblju do 12 mjeseci nakon randomizacije, opažena je statistički značajno veća stopa odbacivanja dokazana prvom biopsijom u skupini kojoj je uklonjen ciklosporin u usporedbi sa skupinom koja je nastavila liječenje ciklosporinom (9,8% nasuprot 4,2%).
There was a significantly lower incidence of arrhythmias in patients treated with Ranexa (80%) versus placebo (87%), including ventricular tachycardia
Postojala je značajno manja incidencija aritmija kod bolesnika liječenih Ranexom (80%) u odnosu na placebo (87%), uključujući ventrikularnu tahikardiju
There was a statistically significant difference for the 25 mg dose versus placebo for the LIR subgroup responder rate in Kodiac 4 (p=0.002) and Kodiac 5 (p=0.014).
U podskupini bolesnika s NOL-om postojala je statistički značajna razlika između doze od 25 mg naspram placeba s obzirom na stopu bolesnika koji su ostvarili odgovor na liječenje u ispitivanjima Kodiac 4 (p=0,002) i Kodiac 5 (p=0,014).
There was a statistically significant higher incidence of patients with ≥ 7 % weight gain (from baseline to endpoint) compared to placebo (3.1 %) for Sycrest 2.5 mg twice daily (9.5 %) and Sycrest 5 mg twice daily (13.1 %).
Zabilježena je statistički značajno veća incidencija bolesnika s povećanjem tjelesne težine za ≥ 7% (od početne vrijednosti do kraja ispitivanja) kod primjene lijeka Sycrest u dozi od 2,5 mg dvaput na dan (9,5%) i lijeka Sycrest u dozi od 5 mg dvaput na dan (13,1%) u odnosu na placebo (3,1%).
There was a statistically significant improvement in OS for patients treated with Abraxane/gemcitabine versus gemcitabine alone, with 1.8 months increase in median OS, 28% overall reduction in risk of death, 59% improvement in 1-year survival, and 125% improvement in 2-year survival rates.
U bolesnika koji su primali Abraxane/gemcitabin postojalo je statistički značajno poboljšanje u sveukupnom preživljenju u odnosu na bolesnike liječene samo gemcitabinom, s povećanjem medijana sveukupnog preživljenja od 1,8 mjeseci, sveukupnim smanjenjem rizika od smrti od 28%, poboljšanjem stope preživljenja u 1 godini od 59% i poboljšanjem stope preživljenja u 2 godine od 125% .
There was a statistically significant sustained platelet or hemoglobin improvement in the ITT population in favor of ibrutinib versus chlorambucil.
Postojalo je statistički značajno održano poboljšanje vrijednosti trombocita ili hemoglobina u populaciji predviđenoj za liječenje (engl. intent to treat, ITT) u korist ibrutiniba naspram klorambucila.
There was a sustained effect over time in the six- months and one-year Phase III studies.
U ispitivanjima faze III koja su trajala šest mjeseci i jednu godinu, učinak je bio održan tijekom vremena.
There was a trend towards prolonged overall survival favouring the BR-CAP group; the estimated 4-year survival rate was 53.9% in the R-CHOP group and 64.4% in the BR-CAP group.
Postojao je trend prema produženom ukupnom preživljenju u korist BR-CAP skupine; procijenjena stopa 4-godišnjeg preživljenja bila je 53,9% u R-CHOP skupini i 64,4% u BR-CAP skupini.
There was a trend towards prolonged overall survival favouring the BzR-CAP group; the estimated 4-year survival rate was 53.9% in the R-CHOP group and 64.4% in the BzR-CAPgroup.
Postojao je trend prema produženom ukupnom preživljenju u korist BzR-CAP skupine; procijenjena stopa 4-godišnjeg preživljenja bila je 53,9% u R-CHOP skupini i 64,4% u BzR-CAP skupini.
There was also a stimulatory effect on leukocyte production, as peripheral blood counts for neutrophils, lymphocytes, monocytes, and eosinophils were mildly increased.
Opažen je i stimulacijski učinak na stvaranje leukocita, jer je broj neutrofila, limfocita, monocita i eozinofila u perifernoj krvi bio blago povećan.
There was also an increased incidence of pneumonias resulting in hospitalisation.
Uz to je bila povećana i incidencija pneumonija koje su zahtijevale bolničko liječenje.
There was also supportive evidence suggesting benefit when the medicine was combined with insulin.
Postojao je također podupirući dokaz koji je ukazivao na korist kad se lijek kombinira s inzulinom.
There was an approximately 8%, 23% and 34% increase in the inhibition of LMP7, MECL1, and LMP2 subunits respectively at the dose of 56 mg/m2compared to those at 15 to 20 mg/m2.
20 mg/m2, povećanje inhibicije iznosilo je približno 8% za podjedinicu LMP7, 23% za podjedinicu MECL1 23% i 34% za podjedinicu LMP2.
There was an average decrease in susceptibility of 2-fold wild type (WT) for tipranavir, 12-fold WT for amprenavir, 55-fold WT for atazanavir, 41-fold WT for indinavir, 87-fold WT for lopinavir, 41- fold WT for nelfinavir, 195-fold WT for ritonavir, and 20-fold WT for saquinavir.
Tijekom studija osjetljivost na tipranavir smanjila se prosječno dvostruko (u odnosu na osjetljivost divljeg tipa virusa), na amprenavir 12 puta, na atazanavir 55 puta, na indinavir 41 put, na lopinavir 87 puta, na nelfinavir 41 puta, na ritonavir 195 puta i na sakvinavir 20 puta.
There was an average decrease of 36-39% in systemic exposure in healthy subjects when co-administered with eslicarbazepine acetate 1,200 mg once daily.
Primjećeno je prosječno smanjenje sustavne izloženosti od 36-39% u zdravih ispitanika pri istovremenoj primjeni s 1200 mg eslicarbazepinacetata jedanput dnevno.
There was an improvement in cardiac T2* of more than 3 milliseconds in patients treated with Ferriprox compared with a change of about 1 millisecond in patients treated with deferoxamine.
Srčana vrijednost T2* poboljšala se za više od 3 milisekunde u bolesnika liječenih Ferriproxom u usporedbi s promjenom od oko 1 milisekunde u bolesnika liječenih deferoksaminom.
There was an increase in clearance (CL) at Week 14 that resolved with continued rFVIIIFc treatment.
Postojalo je povećanje klirensa (CL) u 14. tjednu koje je prestalo s nastavkom liječenja rFVIIIFc-om.
There was an increase in mean cefaclor Cmax and AUC (1.43- and 1.54-fold, respectively), following repeated doses of A771726, suggesting that A771726 is an inhibitor of OAT3 in vivo.
Zabilježeno je povećanje prosječne Cmax i AUC (1,43 odnosno 1,54 puta) za cefaklor, nakon ponovljenih doza A771726, što ukazuje na to da je A771726 inhibitor OAT3 in vivo.
There was an increase in mean cefaclor Cmax and AUC (1.43- and 1.54-fold, respectively), following repeated doses of A771726, suggesting that A771726 is an inhibitorof OAT 3 in vivo.
Zabilježeno je povećanje prosječne Cmax i AUC (1,43 odnosno 1,54 puta) za cefaklor, nakon ponovljenih doza A771726, što ukazuje da je A771726 inhibitor OAT3 in vivo.
There was an increase in mean cefaclor Cmax and AUC (1.43- and 1.54-fold, respectively), following repeated doses of teriflunomide, suggesting that teriflunomide is an inhibitor of OAT3 in vivo.
Nakon ponovljenih doza teriflunomida srednji Cmax cefaklora povećao se 1,43 puta, a srednji AUC 1,54 puta, što upućuje na to da je teriflunomid inhibitor OAT3 in vivo.
There was an increase in mean repaglinide Cmax and AUC (1.7- and 2.4-fold, respectively), following repeated doses of A771726, suggesting that A771726 is an inhibitorof CYP2C8 in vivo.
Zabilježeno je povećanje prosječne Cmax i AUC (1,7 odnosno 2,4 puta) za repaglinid, nakon ponovljenih doza A771726, što ukazuje da je A771726 inhibitor CYP2C8 in vivo.
There was an increase in mean repaglinide Cmax and AUC (1.7- and 2.4-fold, respectively), following repeated doses of teriflunomide, suggesting that teriflunomide is an inhibitor of CYP2C8 in vivo.
Nakon ponovljenih doza teriflunomida srednji Cmax repaglinida povećao se 1,7 puta, a srednji AUC 2,4 puta, što upućuje na to da je teriflunomid inhibitor CYP2C8 in vivo.
There was an increase in mean rosuvastatin Cmax and AUC (2.65- and 2.51-fold, respectively), following repeated doses of A771726.
Breast Cancer Resistance Protein) i/ili supstrate organskog anionskog transportnog polipeptida B1 i B3 (OATP1B1/B3) Zabilježeno je povećanje prosječne Cmax i AUC (2,65 odnosno 2,51 puta) za rosuvastatin nakon ponovljenih doza A771726.
There was an increase in mean rosuvastatin Cmax and AUC (2.65- and 2.51-fold, respectively), following repeated doses of A771726.
Breast Cancer Resistance Protein) i/ili supstrate organskog anionskog transportnog polipeptida B1 i B3 (OATP1B1/B3) Zabilježeno je povećanje prosječne Cmax i AUC (2,65 odnosno 2,51 puta) za rosuvastatin, nakon ponovljenih doza A771726.
There was an increase in median PFS of 1.2 months in favour of the Cyramza plus FOLFIRI arm: 5.7 months in the Cyramza plus FOLFIRI arm and 4.5 months in the placebo plus FOLFIRI arm.
Primijećeno je produljenje medijana PFS-a za 1,2 mjeseca u korist skupine liječene lijekom Cyramza plus protokolom FOLFIRI: 5,7 mjeseci u skupini koja je primala lijek Cyramza plus FOLFIRI te 4,5 mjeseci u skupini koja je primala placebo plus FOLFIRI.
There was an increase in median PFS of 1.5 months in favour of the Cyramza plus docetaxel arm: 4.5 months in the Cyramza plus docetaxel arm and 3 months in the placebo plus docetaxel arm.
Primijećeno je produljenje medijana PFS-a od 1,5 mjeseci u korist skupine liječene lijekom Cyramza plus docetakselom: 4,5 mjeseci u skupini koja je primala lijek Cyramza plus docetaksel te 3 mjeseca u skupini koja je primala placebo plus docetaksel.
There was an increase in median survival of 2.3 months in favour of the Cyramza plus paclitaxel arm:
Primijećeno je produljenje medijana preživljenja za 2,3 mjeseca u korist skupine liječene lijekom Cyramza plus paklitakselom: