natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Perhaps the most important regulatory standard is GIPS, the Global Investment Performance Standard, which governs the transparent manner of comparing fund performance (manner and frequency of calculating the value of the fund, consolidation of similar funds run by the same management and determination of benchmarks, numerical criteria for performance comparison). 
Možda je najvažniji regulacijski standard takozvani GIPS (Global Investment Performance Standard) koji uređuje transparentan način usporedbe uspješnosti fondova (način i učestalost izračuna vrijednosti fonda, konsolidaciju srodnih fondova kojima upravlja isti upravljač i određivanje takozvanih benchmarka brojčanih kriterija za usporedbu uspješnosti).
Since this is not a standard that springs from the process of European unification but a standard that has been adopted, domestic regulators (the Securities Commission) should start the process of importing it into the domestic market as soon as possible. 
Kako nije riječ o standardu koji izvire iz procesa europskog ujedinjenja nego o standardu koji je preuzet, domaći bi regulatori (Komisija za vrijednosne papire) morali što prije započeti proces njegova uvođenja na domaće tržište.
In a similar manner, application of regulatory principles from Basel II should facilitate convergence of the standards framework for the banking industry on EU criteria. 
Na sličan će način primjena regulacijskih načela iz takozvanog Basela II. olakšati konvergenciju normativnog okvira za banke prema kriterijima EU.
Measurable financial indicators of harmonisation in standards constitute important criteria, but analysis of convergence with the EU has to go a step further and look more profoundly into the structure of the financial system, for it is on this that competitiveness in the European environment depends. 
Mjerljivi financijski indikatori i pokazatelji normativne usklađenosti čine važne kriterije, no analiza konvergencije prema EU mora otići korak dalje i zaći duboko u strukturu financijskog sustava, o kojoj ovisi njegova konkurentska sposobnost u europskom okružju.
In general, the degree of development of banking services is shown by the relation between banking assets and GDP. 
Općenito, stupanj razvitka bankovnog posredovanja pokazuje se omjerom bankovne aktive i bruto domaćeg proizvoda.
The figures in Table 3 show that Croatia is in the group of the most developed European countries, in terms of the banking industry, outside the EU. 
Podaci u tablici 3. pokazuju da Hrvatska pripada grupi bankovno najrazvijenijih europskih zemalja izvan EU.
The comparison in Table 4 reveals that countries like Greece lurk below the European average, in which the banking system has not gone on any further than the group of (in banking terms) most advanced applicant countries, which Croatia is closing on. 
Usporedba u tablici 4. otkriva da se ispod EU prosjeka kriju i zemlje poput Grčke, u kojima razvoj bankovnog sustava nije bitno odmakao u usporedbi sa skupinom bankovno najnaprednijih zemalja kandidatkinja, kojima se približila i Hrvatska.
The ratio of banking depth (bank assets/GDP) shows that in 1993 Greece had a banking system at the developmental level of today's Slovakia and Slovenia, or only insignificantly above the other transitional countries with the most advanced banking systems. 
Omjer bankovne dubine (aktiva banaka/BDP) otkriva da je Grčka 1993. imala bankovni sustav na razvojnom stupnju na kojemu se on danas nalazi u Slovačkoj i Sloveniji, što znači neznatno iznad ostalih bankovno naprednih tranzicijskih zemalja.
On the other hand, it should be borne in mind that this conclusion holds only in the comparison with Greece. 
S druge strane, treba imati na umu da se mogućnost takvoga zaključka nameće samo na temelju usporedbe s Grčkom.
The next-least developed EU state, Portugal, had a banking depth ratio of 132%, which is considerably more than today's ratio in the advanced transitional countries. 
Sljedeća najmanje razvijena država EU - Portugal, već je 1993. imala omjer bankovne dubine od 132%, što je osjetno više od današnjega omjera u naprednim tranzicijskim zemljama.
We can conclude that the banking systems in all the applicant countries and in Croatia, but not in Bulgaria, Romania and Lithuania, have reached the degree of development at which they can probably withstand joining the EU system. 
Zaključujemo da bankovni sustavi u svim zemljama kandidatkinjama i u Hrvatskoj, osim u Bugarskoj, Rumunjskoj i Litvi, dosežu razvojni stupanj na kojemu vjerojatno mogu izdržati uključivanje u sustav EU.
The relevant historical comparison that inevitably comes to mind to do with the ratio between banking assets and GDP is that with Greece. 
Pritom se kao relevantna povijesna usporedba, kada je riječ o razvitku omjera aktive banaka i BDP-a, nameće usporedba s Grčkom.
A comparison with the next least developed EU country, Portugal, leads to the conclusion that there is a great difference between the banking systems of today's transitional countries and that of Portugal in 1993. 
Usporedba sa sljedećom najmanje razvijenom zemljom EU - Portugalom, navodi na zaključak o velikoj razlici u razvijenosti bankovnih sustava između današnjih tranzicijskih zemalja i Portugala 1993.
In the context of the debate about the competitiveness of the banking systems of the transitional countries, it is interesting to observe the shares of banks owned by foreign banks in total bank assets. 
U kontekstu rasprave o konkurentskoj sposobnosti bankovnih sustava tranzicijskih zemalja zanimljivo je promotriti udjele banaka u vlasništvu stranih banaka u ukupnoj bankovnoj aktivi.
Slovenia and Romania are the only applicant countries in which the share of the foreign banks did not, at the end of 2001, exceed 50% (although there are clear indications that there too this share will be reached very shortly). 
Slovenija i Rumunjska jedine su zemljekandidatkinje u kojima udjel stranih banaka krajem 2001. nije prešao 50% (premda su i u njima jasne naznake da će se taj prijelaz uskoro dogoditi).
In all the other countries, this ratio is greater. 
U svim ostalim zemljama taj je omjer veći.
In the CR, Estonia, Latvia, Lithuania, Slovakia and Croatia more than three quarters of banking assets are in foreign-owned banks. 
U Češkoj, Estoniji, Latviji, Litvi, Slovačkoj i Hrvatskoj više se od tri četvrtine aktive banaka nalazi u bankama u stranom vlasništvu.
The internationalisation of the ownership structure will certainly make it easier to include local banking systems in the financial structure of the EU.iv Of course, debate about this necessarily enters the domain of speculation, because EU standards do not prescribe the ownership structures of the banks, and in the EU itself we meet, historically, very different kinds of ownership structure. 
Intemacionalizirane vlasničke strukture zasigurno će olakšati uključivanje lokalnih bankovnih sustava u financijsku strukturu Europske unije.iv Naravno, rasprava o tome nužno zalazi u domenu spekulacije, jer norme EU ne propisuju vlasničke strukture banaka, a u samom EU povijesno susrećemo vrlo različite vlasničke strukture.
The ownership structures shown in Greece and Portugal, where there is a negligible number of banks influenced by foreign owners, are typical of a large group of EU states. 
Prikazane vlasničke strukture u Grčkoj i Portugalu, gdje je zanemarivo mali broj banaka pod vlasničkim utjecajem stranih osoba, tipične su za veliku skupinu država EU.
More recent comparisons, unfortunately, are impossible, because of the absence of any internationally comparable data; however the statistical research carried out by Demirguc-Kunt and Levine (1999) remains an invaluable source. 
Novije usporedbe, nažalost, nisu moguće zbog nedostatka međunarodno usporedivih podataka, no statističko istraživanje koje su proveli Demirguc-Kunt i Levine (1999) ostaje nezamjenjivo vrijedan izvor.
In this dbase the data refer to 1997. 
U toj se bazi zadnji podaci odnose na 1997. godinu.
On the basis of these data, it can be concluded that we can find an ownership structure like that of Greece and Portugal in Italy, Germany, Norway, Belgium, Sweden and Austria; it is necessary to bear in mind that these data do not reflect the proprietorial influence that the German banks have in Italy, nor the important changes that have occurred in the last five years, among which one should pick out the sale of Austria's biggest bank - Bank Austria - to Germany's HVB, which has fundamentally changed the proprietorial structure of the Austrian banking system. 
Na temelju tih podataka može se zaključiti da vlasničku strukturu sličnu Grčkoj i Portugalu susrećemo u Italiji, Njemačkoj, Norveškoj, Belgiji, Švedskoj, Norveškoj i Austriji, pri čemu treba imati na umu da ti podaci ne odražavaju vlasnički utjecaj što ga njemačke banke imaju u Italiji, kao ni značajne promjene koje su nastale tijekom proteklih pet godina, među kojima treba izdvojiti prodaju najveće austrijske banke Bank Austria njemačkoj HVB, čime se vlasnička struktura austrijskog bankovnog sustava iz temelja promijenila.
At the opposite pole, within the EU, there are countries with a highly internationalised structure of ownership in the banking system - Ireland, in which, as long ago as 1997, 66% of banks were foreign-owned, and Luxembourg, where foreigners own 58%. 
Na suprotnom polu unutar EU nalaze se zemlje s izrazito internacionaliziranim vlasničkim strukturama - Irska, u kojoj se još 1997. 66% vlasništva nad bankama nalazilo u rukama stranih osoba, te Luksemburg, s omjerom od 58%.
The proportion of foreign-owned banks in the UK varies constantly between 20 and 30% of total assets, while the corresponding share in the Netherlands fell to 33% in 1996, after having reached a maximum of 61% in 1992. 
Udjel stranih banaka u Velikoj Britaniji stalno varira između 20 i 30% ukupne aktive, dok se taj udjel u Nizozemskoj smanjio na 33% 1996, nakon što je 1992. dosegnuo maksimum od 61%.
Although trends and experiences of individual countries are different, a comparison of the development of ownership structures in the EU and in the transitional countries in the last ten years or so leads to the conclusion that at essence what is concerned is a globalisation process. 
Premda su trendovi i iskustva pojedinih zemalja različiti, usporedba razvitka vlasničkih struktura u EU i u tranzicijskim zemljama u proteklih desetak godina nameće zaključak da je u osnovi riječ o istom globalizacijskom procesu.
For this reason, the applicant countries will in the next few years be faced with problems very similar to those obtaining in the EU, which are: 
Stoga će se zemlje kandidatkinje tijekom sljedećih nekoliko godina susretati s vrlo sličnim problemima kao i EU, a to su:
• the incompleteness of the bank regulation system, 
• nedorečenost sustava regulacije banaka,
• the gradual exclusion of state ownership from the banking system, 
• postupno isključivanje državnoga vlasništva iz bankovnog sustava,
• the public perception of loss of sovereignty because of the appearance of dominantly foreign ownership in the banking system. 
• percepcija javnosti o gubitku suvereniteta zbog pojave dominantno stranog vlasništva u bankovnom sustavu.
• the accelerated development of non-banking financial services providers, particularly of the share capital market. 
• ubrzanje razvitka nebankovnih financijskih posrednika, posebno tržišta dioničkog kapitala.
Since the globalisation process that results in accelerated financial development and transformation in ownership is common to both the countries of the EU and the applicant countries, the great struggle between the common and the national institutions about authority for the control of the banks within the EU is important for the peripheral countries beyond the borders of the EU. 
Kako su globalizacijski procesi koji rezultiraju ubrzanim financijskim razvojem i vlasničkim transformacijama zajednički zemljama EU i zemljamakandidatkinjama, velika borba između zajedničkih i nacionalnih institucija oko ovlasti za nadzor banaka unutar EU važna je i za rubne zemlje izvan granica EU.
This struggle is being waged between the central banks, or the central supervisory agencies of the EU states (depending on who at the national level is charged with bank and other financial institution supervision) and the Eurocracy, which still does not have a clear view about whether oversight at the EU level should be carried out within the ECB, within the context of the independent-centralised supervisory institution or whether a compromise solution can be found, somewhere between centralising and national aspirations. 
Ta se borba vodi između središnjih banaka odnosno središnjih nadzornih agencija država EU (ovisno o tome tko je na nacionalnoj razini zadužen za nadzor banaka i drugih financijskih institucija) i eurokracije, koja još nema jasan stav bi li se nadzor na EU razini trebao provoditi u sklopu ECB, u sklopu neovisne - centralizirane nadzorne institucije ili bi se moglo pronaći srednje rješenje između centralnih i nacionalnih težnji.
For the moment, supervision of the banks has remained within national jurisdiction, but at Union level close international cooperation among regulators and supervisors of banks has started, because the operations of a single banks can no longer be supervised only at the centre (as witnessed to by the depiction of the changes in ownership structures and the increasing number of international agreements between financial regulators). 
Zasad je nadzor banaka ostao u nacionalnom djelokrugu, no na razini Unije započinje uska međunarodna suradnja među regulatorima i nadzornicima banaka jer poslovanje jedne banke nije više moguće nadzirati samo u centrali (o tome svjedoči prikaz promjena vlasničkih struktura i sve veći broj međunarodnih sporazuma financijskih regulatora).
The outcome of this tension between international and national control cannot at the moment be predicted even within the EU, and so it is unpredictable with respect to this country as well. 
Ishod te napetosti između nacionalne i internacionalne kontrole zasad ne mogu predvidjeti ni u EU, pa je taj ishod nepredvidiv i za nas.
In the words of a member of the Executive Committee of the ECB, Mr Tomasso Padoa-Schiopa, stated during a July address to the members of the Economic and Monetary Issues Committee of the EP in 2002, the achievement of unified rules and practices of bank supervision is the objective in the next three to four years. 
Prema riječima elana Izvršnoga odbora Europske središnje banke g. Tomassa Padoa-Schiope izrečenima tijekom srpanjskoga izlaganja pred članovima Odbora za ekonomska i monetarna pitanja Europskoga parlamenta 2002, postizanje ujednačenih pravila i praksi nadzora banaka cilj je u sljedeće tri do četiri godine.
Accordingly, this is the temporal horizon within which there will certainly not be any consolidation of the supervisory authorities at the Union level. 
Prema tome, to je vremenski horizont u kojemu sigurno još neće doći do okrupnjavanja nadzornih ovlasti na razini Unije.
Europe moves slowly, but surely; and it has left the final answer to the question of regulatory sovereignty to the future political process that is of great importance to us. 
Europa se kreće sporo ali temeljito, pa je konačni odgovor na pitanje o “regulacijskom suverenitetu” prepustila za nas i te kako važnom budućem političkom procesu.
Further, it is certain today that the state owned banks in the EU will not be able to obtain full licenses for all banking business. 
Nadalje, danas je sigurno da državnim bankama u EU neće biti omogućeno stjecanje pune licencije za sve bankovne poslove.
Since any more significant impact of the state-owned banks, particularly the state owned mortgage [hypothec] banks is felt precisely in Germany and Austria, changes in ownership structures here will have direct and indirect impacts on banking in Croatia, through changes in the credit rating or ownership of certain banks the branches of which do business on our market. 
Kako se znatniji utjecaj državnih banaka, posebno takozvanih državnih hipotekarnih banaka, osjeća upravo u Njemačkoj i Austriji, promjena tih vlasničkih struktura imat će posredne i neposredne utjecaje na bankarstvo u Hrvatskoj promjenom keditnog rejtinga ili vlasništva nekih banaka čije podružnice posluju na našem tržištu.
However, since the banks in the applicant countries are mainly internationalised and privatised, or well on the way to so being, some EU states will have much more difficulty in respect this EU norm than the applicant countries. 
Međutim, kako su banke u zemljama kandidatkinjama uvelike internacionalizirane i privatizirane, neke države EU imat će mnogo više problema s poštovanjem te EU norme nego zemlje kandidatkinje u kojima su bankovni sustavi već uvelike privatizirani (ili su na najboljem putu da to postanu).
More important than this will be changes in the public mood with reference to “foreign banks”. 
Važnija od toga bit će promjena javnog raspoloženja prema takozvanim stranim bankama.
That is, public attitudes to the EU, globalisation and foreign ownership go, as a rule, through a number of phases. 
Naime, odnos javnosti prema EU, globalizaciji i stranim vlasnicima po pravilu prolazi kroz nekoliko faza.
Initial rapture is followed by revulsion and disappointment, when the first problems appear, showing that there is no ideal system (this phase started in Croatia after the Rijeka banka crisis, which at the moment the scandal of foreign currency losses broke out was owned by a German state-owned bank). 
Nakon početnog oduševljenja slijede odbojnost i razočaranje kada se pojave prvi problemi koji pokažu da ne postoji idealan sustav (ta je faza u Hrvatskoj započela nakon krize u Riječkoj banci, koja je u trenutku izbijanja afere s gubicima u deviznom trgovanju bila u vlasništvu njemačke državne, a ne privatne banke).
If the public gets cold feet at loss of sovereignty in the control of banks, it is easy to match this with arguments about essentially easier interest rates and loan conditions in an internationalised system and the vast costs that the taxpayer had to stand in the “national” system. 
Ako se javnost uplaši zbog gubitka suvereniteta kontrolom nad bankama, tome je lako parirati argumentima: bitno povoljnijim kamatnim stopama i uvjetima kreditiranja u internacionaliziranom sustavu te golemim troškovima što su ih porezni obveznici imali u sustavu koji je bio “nacionalan”.
However, bearing in mind Croatian political traditions, and the constant demand in them for stronger government interference in the economy, it is questionable whether any political elite will have any interest in preserving the achieved openness of the banking system if public pressure takes on greater dimensions than those we have seen to date. 
Međutim, imajući na umu hrvatske političke tradicije i u njima stalni zahtjev za jačim državnim uplitanjem u gospodarstvo, upitno je hoće li bilo koja politička elita imati interesa očuvati dosegnutu otvorenost bankovnog sustava ako pritisak javnosti poprimi veće razmjere od ovih kojima smo danas svjedoci.
In the next few years the attitude of the public towards the opening of not only the banking system but of all segments of economic and social life will have to be attentively scrutinized. 
U sljedećih nekoliko godina treba pomno pratiti odnos javnosti prema otvaranju ne samo bankovnog sustava, već svih segmenata gospodarskog i ukupnog života društva.
It is precisely in this attitude that the answer to the question of the possible speed of Croatian convergence on EU standards lies. 
Upravo je u tom odnosu odgovor na pitanje kolika je moguća brzina hrvatske konvergencije prema normama EU.
DEVELOPMENT OF THE CAPITAL MARKET 
RAZVOJ TRŽIŠTA KAPITALA
The fourth problem common to the EU and the applicant countries as well as Croatia relates to the inadequate development of the share capital market. 
Četvrti problem koji je zajednički i EU i zemljama kandidatkinjama i Hrvatskoj odnosi se na nedovoljnu razvijenost tržišta dioničkog kapitala.
In placing their resources, banks endeavour to minimise risks. 
Plasirajući sredstva, banke nastoje minimizirati rizike.
The sources of resources of the banks are mainly not permanent (apart from their capital and the few long-term deposits)vi, but are medium-term and short-term, which means that the banks have limited opportunities for term transformation as it is known for the sake of placing long-term funds. 
Izvori sredstava banaka uglavnom nisu trajni (osim kapitala i malobrojnih dugoročnih depozita)vi, nego su srednjeročni i kratkoročni, što znači da banke imaju ograničenu mogućnost takozvane ročne transformacije radi dugoročnog plasiranja sredstava.
From this it derives that the banks cannot be any kind of substitute for genuine investors, who do not put their money into debts but into capital, and thus take on much more risk, at the same time providing lasting resources for investment in corporate operations. 
Iz toga proizlazi da banke nikako ne mogu zamijeniti prave ulagatelje, koji ne plasiraju novac u dug nego u kapital, i time preuzimaju mnogo veće rizike, istodobno osiguravajući trajna sredstva za investiranje i poslovanje poduzeća.
In addition, trading in developed share capital markets provides a transparent price for share capital, which leads to its rapid migration from firms and sectors with low profit and dividend levels into firms and branches with high profits and dividends. 
K tome, trgovanje na razvijenim tržištima dioničkog kapitala osigurava transparentnost cijene dioničkog kapitala, što dovodi do njegova brzog seljenja iz poduzeća i grana s niskim profitima i dividendama u poduzeća i grane s visokim profitima i dividendama.
This ultimately ensures the quality of the investment process and stable economic growth. 
To u konačnici osigurava kvalitetu procesa investiranja i stabilan gospodarski rast.
Although the share capital market is the core of capitalism, it cannot develop spontaneously. 
Premda tržište dioničkog kapitala čini jezgru kapitalizma, ono se ne može razviti spontano.
The development of it requires deliberate government intervention through the provision of a legislative, information and other infrastructure necessary for the functioning of an effective market. 
Njegov razvoj zahtijeva svjesnu državnu intervenciju osiguranjem zakonodavne, informacijske i druge infrastrukture nužne za funkcioniranje djelotvornog tržišta.
In this area, Europe is behind the US, UK and SE Asia, and the transitional countries have on the whole joined this old and inglorious European tradition. 
Na tom području Europa zaostaje za SAD-om, Velikom Britanijom i jugoistočnom Azijom, pa su se i tranzicijske zemlje uglavnom pridružile toj staroj i neslavnoj europskoj tradiciji.
After the fall of the Wall, not enough attention was devoted to the development of the capital market. 
Nakon pada Berlinskoga zida, razvoju tržišta kapitala nije pridana dovoljna pozornost.
In the second phase, under pressure of high budgetary deficits, they resorted to the sale of the big state corporations to finance shortfalls in the budget. 
U drugoj su fazi, stiješnjeni visokim proračunskim deficitima, pribjegli prodaji velikih državnih tvrtki kako bi novcem od prodaje financirali manjkove proračuna.
The essential elements of the development of a capital market, such as the passing of legislation, the establishment of capital market regulatory institutions (Securities Commission, Agency for Protection of Market Competition), privatisation of companies by private sale on the market, the establishment of cheap and efficient platforms for secondary trading all occurred sporadically and on the whole too late.viii Thus we arrived at the situation as shown in Table 5. 
Bitni elementi razvoja tržišnog kapitala, kao što su donošenje legislative, uspostava regulativnih institucija tržišta kapitala (npr. Komisije za vrijednosne papire, Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja), privatizacija kompanija privatnim plasmanom na tržište, uspostava jeftinih i učinkovitih platformi za sekundarno trgovanje, događali su se sporadično i, po pravilu, prekasno.viii Tako smo došli do situacije kakva je u tablici 5.