natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Constitution, which had its origin in a feeling that the EU had become remote from its citizens, has ended up alienating some of them even more (Reynolds, 2005; De Clerck-Sachsse, 2005b). 
Ustav, čija je ideja potekla iz osjećaja da se EU otuđio od svojih građana, u konačnici je neke od njih dodatno udaljio (Reynolds, 2005; De Clerck-Sachsse, 2005b).
There are several features of communication that may account for this fact and that should borne in mind when developing, implementing and assessing communication. 
Tu činjenicu moguće je objasniti uz pomoć nekoliko obilježja komunikacije koje bi trebalo imati na umu prilikom osmišljavanja, provođenja i procjenjivanja komunikacije.
• Policy still undeveloped. 
• Nedovoljno razvijena politika.
Governments have traditionally ratified EU agreements in their parliaments, assuming a majority would vote in favour (Keohane, 2004:1). 
Vlade su tradicionalno ratificirale sporazume EU u parlamentima, računajući da će pridobiti potrebnu većinu (Keohane, 2004:1).
For years they have lacked a coherent and sustainable communication strategy and have assumed that feedback from the public would be positive. 
Pretpostavljalo se da će reakcije javnosti biti pozitivne, pa je godinama manjkala koherentna i održiva komunikacijska strategija.
Therefore, there was very little need for explaining, listening and the anchoring of EU issues in contemporary national politics. 
Stoga nije bilo ni pretjerane potrebe za objašnjavanjem, slušanjem i usađivanjem europskih pitanja u suvremene nacionalne politike.
As a consequence, people are still not used to forming a view about something they know little about, while the EU and European governments are not used to “selling the story” to their citizens. 
Posljedica toga je činjenica da građani još uvijek nisu navikli oblikovati mišljenje o pitanjima o kojima malo znaju, a EU i europske vlade “prodavati priču” svojim građanima.
• Objective of communication. 
• Cilj komunikacije.
Communications are rarely clear about the goal they want to attain. 
Komunikacije malo kad jasno definiraju cilj koji žele postići.
Is the purpose of communication to have half a billion EU citizens informed about EU facts? 
Je li cilj komunikacije postići da pola milijarde građana EU bude informirano o činjenicama o EU?
Or is it to make citizens become more active and participative in EU life? 
Ili da građani aktivnije sudjeluju u životu Unije?
Do we want to make people understand the EU or to make them love it? 
Želimo li da javnost razumije EU ili da ga zavoli?
Not only is the “Union's message” poorly spelt out, but in addition it is often difficult to avoid making various messages sound like propaganda. 
Ne samo da “'poruka Unije” nije jasno izrečena, već je često teško izbjeći opasnost da razne poruke dobiju prizvuk propagande.
The Dutch referendum has shown that it is counterproductive simply to try and win people over, because “the EU is not a branded product, but aspires to be a democratic political enterprise that citizens may decide not to like, even if they are properly informed” (Kurpas, Meyer and Gialoglou, 2004:3). 
Nizozemski je referendum pokazao da je pokušaj pridobivanja javnosti jednostavno kontraproduktivan jer “EU nije proizvod s brandom, nego teži biti demokratsko političko uređenje koje građani mogu odlučiti ne voljeti, pa makar bili i propisno informirani” (Kurpas, Meyer i Gialoglou, 2004:3).
Communication should not be only objective-oriented (gaining support), but content-oriented (fostering public debates). 
Komunikacija ne bi trebala biti usmjerena samo na svoj cilj (pridobivanje potpore), već i na sadržaj (poticanje javnih rasprava).
Positive outcomes at referenda or high support expressed in opinion polls surveys may well be the ultimate objective of the EU and its member states. 
Možda je krajnji cilj EU i njezinih članica pozitivan ishod referenduma ili visoka potpora javnog mnijenja.
However, they do not necessarily prove that communication has essentially been successful. 
Međutim, oni nužno ne dokazuju da je komunikacija u osnovi bila uspješna.
Communication should not aim solely at teaching facts but also at raising people's interest in European affairs. 
Komunikacija bi trebala biti usmjerena prema podučavanju činjenica, ali i prema podizanju zanimanja građana za europska pitanja.
• Who communicates Europe? 
• Tko komunicira Europu?
Since EU governance is multi-level European-wide, national, regional and local - there is no exclusive ownership over the European project and thus none over communication policy. 
Budući da upravljanje Unijom ima više razina - europsku, nacionalnu, regionalnu i lokalnu - ne postoji isključivo pravo vlasništva nad europskim projektom pa tako ni nad komunikacijskom politikom.
However, EU issues still play a limited role in election campaigns since politicians are rarely elected on the basis of their European positions. 
Međutim, pitanja vezana za EU još uvijek imaju ograničenu ulogu u izbornim kampanjama jer se političari rijetko biraju na temelju njihovih stajališta o europskim pitanjima.
Some argue that the present EU crisis originates at the national level and is due to national methods of dealing with the EU (Seidenfaden, 2005:75). 
Neki tvrde da je izvor današnje krize Unije upravo način na koji nacionalna razina postupa s EU (Seidenfaden, 2005:75).
In practice, national governments often take the credit for favourable results, but use Brussels - EU institutions or other member states - as a scapegoat for unfavourable outcomes. 
U praksi nacionalne vlade često prisvajaju zasluge za povoljne rezultate, dok se za nepovoljne ishode koriste Bruxellesom - institucijama EU ili drugim državama članicama - kao “žrtvenom janjadi”.
According to some, member states have little interest in communicating the benefits of the EU. 
Prema nekim mišljenjima, države članice nemaju previše interesa komunicirati koristi EU.
The absence of communication from them serves to preserve the public impression of the powerful nation state and increases their room for manoeuvre at the negotiation table and in the preparatory stages of decision-making (Kurpas, Meyer and Gialoglou, 2004:4). 
Izbjegavanjem komunikacije, one u javnosti nastoje očuvati dojam o snažnoj nacionalnoj državi i povećati manevarski prostor za pregovaračkim stolom tijekom pripremnih faza u postupku donošenja odluka (Kurpas, Meyer i Gialoglou, 2004:4).
Media, often considered more credible than politicians and a key resource of information, are a powerful mediator and a vital opinion-maker among the public. 
Mediji, koje javnost često smatra vjerodostojnijima od političara i drži ih osnovnim izvorom informacija, moćan su posrednik i važan kreator mišljenja javnosti.
Over the years, the frequency and spread of coverage of EU affairs across a variety of sections in newspapers have increased. 
Tijekom godina sve je učestalije tiskovno izvještavanje o različitim tematskim područjima europskih poslova.
Nevertheless, the quality, relevance and objectivity depend to a large extent on expertise, cooperation with the government in providing information and the role of media as an honest catalyst of information. 
Unatoč tomu, kvaliteta, relevantnost i objektivnost uvelike ovise o stručnosti i suradnji s vladom u pružanju informacija i ulozi medija kao poštenog “katalizatora” informacija.
Finally, the responsibility partly lies with the public, which needs to be active in exploring and looking for information. 
Konačno, odgovornost je i na javnosti, koja mora aktivno istraživati i tragati za informacijama.
“Hunger for knowledge has to imply that one is prepared to walk to the store cupboard oneself and not to be expected to be spoon-fed by a flunkey” (Sainley Berry, 2006). 
“Glad za informacijom podrazumijeva činjenicu da je osoba spremna sama ići do zalihe, a ne očekivati da je netko hrani žlicom” (Sainley Berry, 2006).
The public appears to be receptive to EU intentions to interact more with citizens (47% would like to be more involved), although only around a quarter (26%) of citizens feel involved in European affairs (European Commission, 2005:38). 
Čini se da je javnost spremna prihvatiti namjere EU da uspostavi jači interakcijski odnos s građanima (47% njih željelo bi biti uključenije), iako samo četvrtina građana smatra da je uključena u europske poslove (European Commission, 2005:38).
• Domestic or European issue? 
• Domaća ili europska pitanja?
Politicians often play domestic politics with European issues. 
Političari se često koriste europskim pitanjima za potrebe domaće politike.
On the other hand, during national elections European matters may be high on the campaign agendas (the example of French presidential elections in 2002). 
No tijekom nacionalnih izbora europska pitanja mogu zauzeti i važno mjesto u programu kampanje (kao u francuskim predsjedničkim izborima 2002. godine).
The domestic political realm plays an important role both in forming opinion about the EU and in voting in European issues. 
Domaća politika ima značajnu ulogu u oblikovanju mišljenja o EU, kao i u glasovanju o europskim pitanjima.
Due to lack of knowledge the electorate may often be influenced by government performance and is likely to formulate views on the basis of the closest to what it knows - national political considerations (Keohane, 2004:3; de Vreese, 2004). 
Zbog manjka znanja biračko tijelo često može pasti pod utjecaj rada i dostignuća vlade te formulirati mišljenje na temelju onoga što mu je najbliže - promišljanja o nacionalnoj politici (Keohane, 2004:3; de Vreese, 2004).
EU-related themes, even when they are commonly identified in most countries, are often immediately framed in a national context. 
Čak i kad većina zemalja zajednički definira teme vezane za EU, one se vrlo brzo stave u nacionalni kontekst.
Different issues dominate the debate in different countries, since different issues are high on the agenda in different national contexts (Kurpas, 2005). 
U različitim zemljama u raspravama prevladavaju različita pitanja jer su bitna pitanja u različitim nacionalnim kontekstima različita (Kurpas, 2005).
Even irrelevant issues may then become salient and divisive. 
U tim slučajevima čak i nebitna pitanja mogu postati važna, pa i uzrok razdora.
This was the case with the matter of defence policy during the Irish referendum on the Nice Treaty even though defence provisions did not affect Ireland's neutrality. 
Takav je bio primjer obrambene politike tijekom irskog referenduma o Ugovoru iz Nice iako propisi vezani za obranu nisu utjecali na neutralnost Irske.
The French and the British cannot agree whether there is too little or too much of “social Europe”. 
Francuzi i Britanci ne mogu se složiti u tome ima li premalo ili previše “socijalne Europe”.
The Spanish benefit from structural funds, while the Dutch complain about their budgetary contribution. 
Španjolci se koriste pogodnostima strukturnih fondova, dok se Nizozemci žale na svoj doprinos zajedničkom proračunu.
But in such cases, at least, the problems are perceived as being “European” and a sense of their apartness from domestic issues is maintained. 
Ipak, u tim se slučajevima problemi barem doživljavaju “europskima” i, kako se čini, ostaju izvan konteksta nacionalne politike.
A greater problem occurs when people use the EU frame as an opportunity to “let off steam” and express dissatisfaction with their national governments. 
Veći problem nastaje kada se javnost koristi okvirom EU kao mogućnošću da se “ispuše” i izrazi nezadovoljstvo svojim nacionalnim vladama.
While doing so, they indirectly affect things on scale much larger than the national. 
Tada je njezin neizravni učinak mnogo širih razmjera od nacionalnoga.
There seems to be a growing tendency to hold referenda where public preferences can be articulated, as a way to work around the democratic deficit and communication gap. 
Opaža se sve veća težnja održavanju referenduma na kojima javnost može izraziti svoje želje kao načinu da se doskoči problemu demokratskog deficita i komunikacijskog jaza.
However, some have contested the appropriateness of using a referendum in the EU context. 
Međutim, neki osporavaju primjerenost referenduma u kontekstu EU.
Some Europeans are more acquainted with having a say in EUrelated decisions, while others like the Dutch and the Belgians had their first referendum ever.xvi Often, the consequences of an individual referendum go beyond the country in which it is held - a French no had an affect on other Europeans who had basically no possibility of participating in the French debate or influencing French public opinion. 
Neki Europljani imaju više iskustva u izricanju stavova i odlučivanju o pitanjima vezanima za EU, dok su drugi, poput Nizozemaca i Belgijanaca, prvi put održali referendum.xvi Posljedice individualnog referenduma često prelaze granice zemlje u kojemu je održan - francuski ne utjecao je i na druge Europljane, koji u biti nisu imali mogućnost sudjelovati u francuskoj raspravi ili utjecati na francusko javno mnijenje.
How democratic is it to rely on a referendum that rejects what a large number of countries and political institutions, including the government and parliament of the no-vote country, agreed to? 
Je li demokratično osloniti se na referendum koji odbaci pitanje o kojemu je velik broj zemalja i političkih institucija, uključujući vladu i parlament države čiji je referendum bio negativnog ishoda, postigao dogovor?
To a certain extent referendum is a tool for testing the ability of national politicians to convince the electorate that national interests can effectively be represented within the deeper and enlarged Union (Crum, 2005). 
U određenoj mjeri referendum je instrument za testiranje sposobnosti nacionalnih političara da uvjere biračko tijelo kako nacionalni interesi mogu biti učinkovito zastupljeni i unutar produbljene i proširene Unije (Crum, 2005).
It is also a “notoriously unsubtle instrument” forcing voters to give a yea or nay on issues of immense complexity (Closa, 2004). 
Jednako tako, on je i “čuveno nespretan instrument” koji tjera glasače da se s da ili s ne izjasne o vrlo složenim pitanjima (Closa, 2004).
Referenda in the EU context have their advantages and disadvantages: they may make governments' decisions more plausible and justifiable, but they may also have a negative spillover effect across borders. 
Referendumi u kontekstu EU imaju prednosti i nedostatke: mogu učiniti odluke vlada uvjerljivima o opravdati ih, ali se jednako tako mogu negativno odraziti preko granica.
Therefore, except in Ireland where there is a constitutional obligation, a decision to hold a referendum is essentially defined by political factors. 
Stoga, osim u Irskoj, gdje postoji ustavna obveza, na odluku o održavanju referenduma uglavnom utječu politički činitelji.
Due to their unpredictability, those who decide to hold them must seize the opportunity that referenda offer by running active campaigns to convince European citizens of the EU's merits (Keohane, 2004:5). 
S obzirom na njihovu nepredvidivost, oni koji se odluče za referendum moraju iskoristiti priliku koju on pruža i provesti aktivne kampanje kako bi uvjerili europske građane u zasluge EU (Keohane, 2004:5).
The pro-European camps appear to be weaker in sending out a clear message and to have greater difficulty in mobilising supporters compared to the eurosceptics whose strong calls for withdrawal from the EU or downgrading of EU competences better reach out to people. 
Čini se da proeuropski tabor slabije odašilje jasne poruke i da s više poteškoća mobilizira pristaše, za razliku od euroskeptika, čiji snažni pozivi na istupanje iz EU ili smanjivanje ovlasti EU uspješnije dopiru do građana.
The anti-EU camp is often more active and uses its opponent's failure to communicate as a way to dismiss initiatives as unacceptable. 
Antieuropski tabor često je aktivniji i koristi se neuspješnim komuniciranjem protivnika kako bi prikazao njihove inicijative neprihvatljivima.
In addition, there is something in the political dynamic of an EU referendum campaign that favours the no side. 
Nadalje, politička dinamika kampanje za referendum o EU pogoduje stranci koja zagovara da.
This forms unusual alignments of parties in the yes camp who in other circumstances would engage in sharp political debate (Seidenfaden, 2005:70; Closa, 2004:4). 
Time u taboru koji zagovara ne nastaju neuobičajene koalicije stranaka koje bi se u svakoj drugoj situaciji upustile u oštru političku raspravu (Seidenfaden, 2005:70; Closa, 2004:4).
This new ideological cleavage can significantly shake up national politics and leave voters confused. 
Taj novi ideološki rascjep može značajno poljuljati nacionalnu politiku i zbuniti glasače.
• Speaking with one voice. 
• Govoriti jednoglasno.
Today Europe finds itself amid divisions between the EU and its members over the future political course of the Union, questions of how much further the EU should deepen and enlarge, deliberation concerning how to proceed with the Constitution. 
Danas su EU i države članice podijeljene oko pitanja budućeg tijeka političke integracije Unije, daljnjeg produbljivanja i širenja integracije, promišljanja kako nastaviti nakon ustavne krize.
The inability to find a common stance has made speaking with one voice and an attuned communication policy hard to attain, even within institutions where more coherency could be expected (e.g. the Commission). 
Kako ne mogu pronaći zajedničko stajalište, teško je postići jednoglasje i usklađenu komunikacijsku politiku, čak i unutar institucija u kojima bi se moglo očekivati više koherentnosti (npr. u Komisiji).
As long as national override the European interests the public will hardly be convinced to give unanimous support to certain EU initiatives. 
Sve dok nacionalni interesi nadilaze europske, teško se može uvjeriti javnost da dade jedinstvenu potporu pojedinim inicijativama EU.
“What interests the Poles is what will come out of Poland, not the future of the Union as a whole” (Beunderman, 2006). 
“Poljake zanima što iz svega ovoga proizlazi za Poljsku, a ne za budućnost Unije kao cjeline” (Beunderman, 2006).
• Communica(c)tion. 
• Komunika(k)cija.
Partly, a gap between elite and public opinion stems from their different concerns and the perception of policies that should be Europeanised and areas in which power can be conferred on the EU (de Vreese, 2004). 
Jednim dijelom jaz između elite i javnog mnijenja proistječe iz njihovih različitih interesa i shvaćanja koje bi politike trebale biti europeizirane i u kojim bi područjima ovlast trebala biti dodijeljena EU (de Vreese, 2004).
The gap certainly cannot be filled only with communication. 
Taj jaz ne može biti premošćen samo komunikacijom.
It requires a switch from symbolism (EU flag, anthem, currency or the Internet .eu domain) to practicalities and should be complemented with actions that deliver concrete results. 
Potrebno je simbolizam (zastava, himna i valuta EU, internetska .eu domena) zamijeniti praktičnim pitanjima i akcijama koje će donositi konkretne rezultate.
Europe is felt to be too liberal and market-oriented and to have undermined western European welfare standards. 
Postoji osjećaj da je Europa previše liberalna i usmjerna na tržište te da je narušila zapadnoeuropske standarde socijalne skrbi.
Then there are issues such as the reduced share in the representation of old member states in EU institutions due to the last enlargement; contributions to the EU budget are perceived as bringing little in return. 
Osim toga, pojavljuju se i pitanja poput smanjenog udjela zastupljenosti starih država članica u institucijama EU zbog posljednjeg proširenja, a čuju se i mišljenja da se za doprinose proračunu EU premalo dobiva zauzvrat.
National influence is felt to be marginalised, and immigrants are increasingly resented. 
Smatra se da je nacionalni utjecaj marginaliziran i sve su veće zamjerke u vezi s useljenicima.
Therefore, successful communication must necessarily reflect and address priority concerns, and convince people that the EU guarantees and improves the quality of life and work. 
Stoga uspješna komunikacija mora nužno odražavati i doticati prioritetna pitanja te uvjeriti građane da EU jamči bolju kvalitetu života i rada.
The effects of modernisation and globalisation have brought about new challenges. 
Utjecaj modernizacije i globalizacije donio je nove izazove.
In order to become more tangible to people, the EU needs to deliver in three priority areas: prosperity (economic growth, competitiveness), solidarity (social dimension, employment, ageing population) and security (justice, terrorism). 
Kako bi postao građanima opipljiviji, EU mora postići rezultate na tri prioritetna područja: blagostanju (gospodarski rast, konkurentnost), solidarnosti (socijalna dimenzija, zapošljavanje, stanovništvo koje stari) i sigurnosti (pravda, terorizam).
• Understand your public. 
• Razumjeti javnost.
Knowledge, interest and public support for European integration is influenced by many factors. 
Brojni su čimbenici koji utječu na znanje, interes i javnu potporu europskoj integraciji.
Political involvement and the socio-economic situation, clarity of communication and accessibility of information, adaptability of sources to users and the political situation at a given moment explain why certain elements prevail over others in different settings.xvii An illustrative calculation shows that EU society has stratified into layers (social classes based on education and employment) and divided into sectors (government, agriculture and business, for example). 
Politička uključenost i sociogospodarska situacija, jasna komunikacija i dostupnost informacija, prilagodljivost izvora korisnicima i politička situacija u danom trenutku objašnjavaju zašto u različitim okruženjima prevladaju određeni elementi.xvii Ilustrativna računica pokazuje da je društvo EU slojevito (socijalne klase utemeljene na obrazovanju i zapošljavanju) i podijeljeno na sektore (primjerice, vlada, poljoprivrednici, poslovni sektor).
This in turn produces around 100 groups of citizens in each country, whose different information needs have to be met accordingly (Sainley, 2005). 
To u konačnici u svakoj zemlji stvara stotinjak grupa građana, čijim različitim potrebama za informacijama treba udovoljiti na odgovarajući način (Sainley, 2005).
EUROPEANISATION OF COMMUNICATION 
EUROPEIZACIJA KOMUNIKACIJE
The term Europeanisation is an increasingly popular concept in both public discussion and literature and has been attributed a range of definitions. 
Pojam europeizacije postaje sve popularniji u javnim raspravama i literaturi, a pripisuju mu se različite definicije.
Firstly, Europeanisation is defined as an increase of crossborder public and private issue-formation in Europe, where the increase can mean more new issues (volume) and more intensely contested issues (contents) (Schendelen, 2003:30-40). 
Prvo, europeizacija se definira kao sve veće prekogranično pokretanje javnih i privatnih pitanja u Europi, pri čemu povećanje podrazumijeva veći broj novih pitanja (opseg) i veću žestinu kojom se o njima raspravlja (sadržaj) (Schendelen, 2003:30-40).
It can originate from a public or private, European or a domestic dimension (EU, European federation, national ministry or a regional trade association). 
Europeizacija može poteći iz javne ili iz privatne, iz europske ili iz domaće dimenzije (EU, europski savez, nacionalno ministarstvo ili regionalno trgovačko udruženje).
It also occurs in two opposite directions: from the European to the domestic level (an issue created in the EU or another country) or vice versa (an issue created at home). 
Nadalje, kreće se u dva suprotna smjera: s europske prema domaćoj razini (pitanje koje je nastalo u EU ili drugoj državi članici) ili obrnuto (pitanje nastalo “kod kuće”).
The outcome is either a binding decision or a policy proposal made by the EU; a private agreement which may be made among companies from various countries; the issue may remain where it originated, or even simply disappear. 
Ishod može biti pravno obvezujuća odluka ili prijedlog politike EU, privatni sporazum između tvrtki iz različitih država, pitanje može “ostati na mjestu” ili čak jednostavno iščeznuti.