natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In addition to this, the second criterion assesses (2) the existence of a sufficient amount, at an appropriate cost, of human and physical capital, including infrastructure (energy supply, telecommunications, transport, etc.), education and research, and future developments in this field; (3) the extent to which government policy and legislation influence competitiveness through trade policy, competition policy, state aid, support for Small and Medium-sized Enterprises, etc.; (4) the degree and the pace of trade integration a country achieves with the Union before enlargement (this applies to both the volume and the nature of goods already traded with member states); (5) the proportion of small firms, partly because small firms tend to benefit more from improved market access, and partly because a dominance of large firms could indicate a greater reluctance to adjust (European Commission, 2001). 
Usto, u sklopu drugog kriterija ocjenjuju se još i (2) raspoloživost ljudskoga i fizičkog kapitala, uključujući infrastrukturu (prometnu, telekomunikacijsku i energetsku) te kapacitete za obrazovanje i istraživanje, (3) utjecaj državne politike na konkurentnost putem trgovinske politike, politiku konkurencije na domaćem tržištu, državne potpore i potpore malim i srednjim poduzećima, (4) razina i dinamika trgovinske integracije s Unijom, koje se posebno razmatraju još i s obzirom na volumen i strukturu razmjene te (5) razvijenost sektora malih poduzeća koja imaju najviše koristi od integracije, ali su istodobno i dobar pokazatelj sposobnosti restrukturiranja gospodarstva (European Commission, 2001).
As the Commission assesses eleven listed conditions in a subjective manner, its opinions have been subject to criticisms. 
Kako zadovoljavanje navedenih jedanaest preduvjeta Komisija ocjenjuje uz visok stupanj subjektivnosti, njezino je mišljenje podložno kritikama, što je pokatkad doista i bio slučaj.
This subjectivity is evident since the final verdict is not clear until one gets to the conclusion of the Commission's opinion. 
Subjektivnost mišljenja Komisije vjerojatno se najbolje ogleda u činjenici da iz teksta obrazloženja zapravo do samog njegova kraja nije očito kako će ono glasiti.
Nilsson (2000) tries to formulate economic criteria for EU accession more objectively. 
Stoga je Nilsson (2000) pokušao objektivizirati ekonomske kriterije za članstvo u EU.
In accordance with the definition employed by the Commission, Nilsson interprets the Copenhagen criteria as a high level of trade integration. 
Na temelju definicije Komisije, kopenhaške ekonomske kriterije interpretirao je kao visok stupanj trgovinske integriranosti.
Attainment of a sufficiently high level of trade integration, according to Nilsson, at the same time means successful penetration of the markets of Western European countries and therefore the ability to withstand competitive pressures on those markets. 
Zadovoljavajuće visoka razina trgovinske integriranosti, odnosno zadovoljenje ekonomskih kriterija, prema Nilssonu, označava uspješan ulazak na tržišta zemalja zapadne Europe te stoga ujedno znači i mogućnosti nošenja s konkurentskim pritiscima na tim tržištima.
The Commission assesses the level of trade integration within the second economic criterion, or the ability to cope with the competitive pressures within the Union. 
U sklopu drugoga ekonomskog kriterija, odnosno sposobnosti nošenja s konkurentskim pritiscima unutar Unije, Komisija i sama ocjenjuje razmjere trgovinske integracije.
However, it is only one of several indicators Commission uses vaguely to describe fulfillment of the required criteria. 
Međutim, riječ je samo o jednome iz široke lepeze pokazatelja za čije ocjenjivanje ne postoje egzaktni kriteriji.
In order to avoid subjective judgment on sufficiency or insufficiency of trade integration, Nilsson utilizes the gravity approach to the analysis of trade flows in order to derive trade potentials. 
Kako bi izbjegao zamku subjektivnosti pri donošenju zaključka o dovoljnoj ili nedovoljnoj razini trgovinske integracije, Nilsson se koristi gravitacijskim pristupom analizi trgovinskih tokova, kojim je moguće analitički izvesti trgovinske potencijale.
Nilsson then compares trade potentials inferred from the gravity analysis with the actual trade level (see Box 1 for detailed elaboration of the gravity approach). 
Tako dobivene trgovinske potencijale Nilsson uspoređuje sa stvarnom razmjenom (za obrazloženje gravitacijskog pristupa vidjeti okvir 1).
The following chapter elaborates why it is possible to use the difference between the actual trade flows and trade potentials as an indicator of progress in transition and the ability to integrate successfully into the EU. 
U idućem poglavlju detaljnije obrazlažemo zašto je razliku između trgovinskih tokova i trgovinskih potencijala moguće promatrati kao pokazatelj napretka u tranziciji i sposobnosti uspješne integracije.
Further on, the results of studies that use the gravity approach to assess the level and evolution of trade integration between CEEC and the EU from the period preceding the transition until the late 1990s are presented. 
Također navodimo i rezultate drugih studija u kojima je primijenjen gravitacijski pristup za procjenu razine trgovinske integracije gospodarstava zemalja srednje i istočne Europe s EU, počevši od razdoblja prije tranzicije pa sve do kraja 1990-ih.
The gravity approach has some serious limitations and it is therefore not possible to rely on that approach only in order to draw a complete picture of the competitiveness of the economy, especially if there are imbalances between merchandise exports and imports, as there are in the case of Croatiaii. 
Naravno, gravitacijska analiza ima značajna ograničenja te ne može dati kompletnu sliku o konkurentnosti neke zemlje, pogotovo ako postoji nesrazmjer između robnog uvoza i izvoza, kao u Hrvatskoj, čega valja biti svjestan.
Therefore, other methods are sometimes employed in order to evaluate the competitiveness of the economy, such as comparative advantages revealed, indicators of sectoral concentration and differentiation of trade (or trade specialization) and indicators of intra-industry and inter-industry trade (Astrov, 2001). 
11 Stoga se u literaturi redovito koriste i drugi pristupi analizi konkurentnosti gospodarstva, npr. analiza otkrivenih komparativnih prednosti (Revealed comparative advantage, RCA), analiza sektorske koncentracije i diferencijacije trgovine (odnosno njezine specijalizacije) te pokazatelja unutarindustrijske i međuindustrijske razmjene (Astrov, 2001).
Gravity models take care of some open issues arising from the trade openness and trade pattern comparisons that are routinely used by the European Commission in their assessments and it is therefore quite a sophisticated approach. 
Gravitacijski modeli ispravljaju neke nedostatke usporedbe trgovinske otvorenosti i trgovinskih struktura na koje se obično oslanja Europska komisija te su stoga sofisticiraniji pristup analizi trgovinskih tokova.
Gravity models utilize economic potentials and trading costs, usually approximated with geographic distances, in an analysis of bilateral trade flows or in order to estimate trade potentials between pairs of countries. 
Ta metoda analize trgovinskih tokova ocjenjuje trgovinske potencijale između pojedinih parova zemalja uzimajući u obzir ekonomski potencijal i troškove trgovanja, najčešće aproksimirane geografskom udaljenošću.
A gravity model is usually estimated over a pool of countries for a number of years using cross-section or panel methods. 
Gravitacijski se model obično ocjenjuje na skupini zemalja za određeno vremensko razdoblje korištenjem cross-section (za jednu godinu) ili panel metode (za interval od nekoliko godina).
However, because we are solely interested in the pattern of Croatian trade, we shall rely on a single-country equation. 
Međutim, kako smo u radu zainteresirani za ocjenu hrvatske trgovinske strukture, ocijenit ćemo jednadžbe na temelju bilateralnih trgovinskih tokova između Hrvatske i njezinih trgovinskih partnera.
A single-country specification, apart from serving our aim well, also avoids some troubling specification problems that arise in pooled estimations. 
Jednadžba utemeljena na jednoj zemlji, osim što dobro zadovoljava naš cilj, omogućuje izbjegavanje nekih uobičajenih problema povezanih s cross-section ili panel specifikacijom gravitacijskog modela.
First, differences in the relative remoteness of trading partners produce systemic biases that depend on the location of a specific country (Brenton and Di Mauro, 1998). 
Kao prvo, razlike u relativnoj udaljenosti zemalja od njihovih trgovinskih partnera utječu na sustavnu pristranost koja pri ocjeni cross-section ili panel metodom ovisi o geografskom položaju svake zemlje (Brenton i Di Mauro, 1998).
Using road distances would probably be more justified than using air distances because most goods are transported to Croatia by the road, but that would exclude overseas countries and therefore significantly reduce the number of observations. 
Korištenjem cestovne udaljenosti vjerojatno bi se bolje mogli aproksimirati troškovi trgovanja jer većina robe u Hrvatsku ulazi kopnenim putem, ali to bi isključilo prekomorske zemlje i stoga znatno smanjilo broj trgovinskih partnera koje bi bilo moguće uvrstiti u analizu.
Finally, Dik stands for dummies for different groups of trade partners (old EU member states, CEECiv and former Yugoslav republics, individually), while other studies in this field use those variables also to isolate the impact of preferential trade agreements, adjacency or language similarity, which decrease the costs of engaging in international trade. 
Konačno, Dik su binarne varijable kojima su označene različite skupine trgovinskih partnera (stare članice EU, zemlje srednje i istočne Europeiv te bivše jugoslavenske republike pojedinačno), dok se u literaturi te varijable često rabe i za izoliranje utjecaja preferencijalnih trgovinskih sporazuma, zajedničke granice ili jezične srodnosti, koji olakšavaju trgovinu i snižavaju njezine troškove.
The gravity approach was launched as a more or less “atheoretical” approach to the analysis of trade flows. 
U svojim je začecima gravitacijska analiza trgovinskih tokova predočena kao pristup bez odgovarajućih teoretskih temelja.
However, the idea of using economic potentials and trading costs in an analysis of bilateral trade flows proved to have deeper theoretical roots than was thought at first. 
Međutim, kako se kasnije pokazalo, ideja o korištenju ekonomskih potencijala i troškova trgovanja pri analizi trgovinskih tokova ipak je bila dublje ukorijenjena u teoriji nego se to u početku smatralo.
Frankel (1997) surveys literature that tried to root the gravity approach in different theoretical rationales, the HekscherOhlin model as well as the theory of imperfect substitutes. 
Frankel (1997) daje pregled literature koja pokušava povezati gravitacijsku analizu s različitim teorijskim pristupima kao što su Hekscher-Ohlinova teorija i teorija nesavršenih supstituta.
The establishment of the theoretical foundations of the gravity approach also contributed to some extensions of the model, an important one being the inclusion of “similarity” or “dissimilarity” variables to test for the relevance of different trade theories. 
Iako je, dakle, gravitacijski pristup moguće povezati s različitim teorijama međunarodne razmjene, njime se ipak ne može predvidjeti konkretna trgovinska struktura, odnosno dobra koja će određena zemlja uvoziti i izvoziti.
In order to get an answer to that question, one has to look into the underlying theory of trade. 
Odgovor na to pitanje potrebno je potražiti u odgovarajućoj teoriji međunarodne razmjene.
TRANSITION AND TRADE INTEGRATION 
TRANZICIJA I TRGOVINSKA INTEGRACIJA
At the onset of the transition, three distinct forces were shaping the trade pattern of a typical transition country. 
Na početku tranzicije tri su skupine silnica utjecale na trgovinsku strukturu tipične tranzicijske zemlje.
First, policies of stabilization, liberalization and privatization removed most of the existing barriers to their international trade and made possible an increase in trade openness. 
Kao prvo, politike stabilizacije, liberalizacije i privatizacije uklonile su većinu postojećih ograničenja za međunarodnu razmjenu i tako omogućile porast trgovinske otvorenosti njihovih gospodarstava.
Further on, the collapse of the Council for Mutual Economic Assistance (COMECON), a trade block comprising the Soviet Union and the CEEC, contributed to the creation of a new economic geography and diversification of the excess trade that existed within that trade block. 
Nadalje, raspad Vijeća za uzajamnu ekonomsku pomoć, odnosno trgovinskog bloka, u koji su osim Sovjetskog Saveza bile uključene i zemlje srednje i istočne Europe, utjecao je na stvaranje nove ekonomske geografije i diversifikaciju pretjerane trgovine koja je postojala unutar toga trgovinskog bloka.
All those countries had complicated regulations concerning foreign trade, foreign currency transactions and capital account controls, so it is not surprising that many studies find them to be less involved in international trade than the countries of Western Europe (see, for example, Havrylyshyn and Pritchett, 1991; Baldwin, 1994; Winters and Wang, 1994). 
Sve su te zemlje imale složenu regulativu vanjske trgovine, prometa devizama i tokova kapitala pa stoga ne iznenađuju brojne studije u kojima je zaključeno kako su te zemlje bile bitno slabije uključene u međunarodnu razmjenu od zemalja zapadne Europe (Havrylyshyn i Pritchett, 1991; Baldwin, 1994; Winters i Wang, 1994).
Restrictive regulation was radically liberalized very early, at the beginning of the transition, which encouraged the expansion of foreign trade. 
Cvrsta je regulativa u tim područjima bila uvelike liberalizirana vrlo rano, već na samome početku tranzicije, što je potaknulo ekspanziju međunarodne razmjene.
Indeed, trade openness ratios (TOR - ratio of foreign trade in goods to GDP) of the CEEC were clearly rising during the 1990s. 
Doista, promatraju li se koeficijenti trgovinske otvorenosti, odnosno omjer međunarodne razmjene dobara s BDP-om izabranih zemalja srednje i istočne Europe, jasno je vidljiva tendencija njihova porasta tijekom 1990-ih.
The average TOR of the six selected countries more than doubled by the end of the decade from the level of below 50% in 1990. 
Koeficijent trgovinske otvorenosti tako se do kraja desetljeća više nego udvostručio s njegove prosječne razine koja je 1990. godine bila nešto niža od 50% za šest odabranih zemalja.
Moreover, studies confirmed that the increase of trade openness was related to progress in structural reforms, so countries that conducted deeper and faster reforms (measured by transition index, EBRD, 2004) also experienced larger increases in their trade openness (Havrylyshyn and Al-Atrash, 1998). 
Štoviše, istraživanja su potvrdila i da je porast otvorenosti bio povezan s napretkom u strukturnim reformama pa su tako zemlje koje su provele brže i temeljitije strukturne reforme (mjerene indeksom tranzicije, EBRD, 2004) ujedno iskusile i najveći porast otvorenosti (Havrylyshyn i Al-Atrash, 1998).
In conjunction with experiencing an increase in their trade openness, transition countries also changed the geographic patterns of their foreign trade. 
Uz promjene razine otvorenosti, tranzicijske su zemlje bitno promijenile i geografsku strukturu međunarodne razmjene.
Such a change was a consequence of the collapse of COMECON, which diverted their foreign trade towards other members of that trade bloc. 
Ta je promjena bila posljedica raspada Vijeća za uzajamnu ekonomsku pomoć koje je skretalo međunarodnu razmjenu njegovih članica prema drugim članicama toga bloka.
Havrylyshyn and Pritchett (1991), on the basis of gravity analysis, conclude that the CEEC did not need to raise the level of their overall trade, but they had to increase the share of trade with Western European countries from the level of between 20% and 30%, where it stood at the beginning of the 1980's, to the level of between 60% and 80% in order to adjust their actual trade to trade potentials. 
Havrylyshyn i Pritchett (1991) tako na temelju gravitacijske analize ocjenjuju kako zemlje srednje i istočne Europe nisu trebale bitno povećati ukupnu razinu međunarodne razmjene, ali su trebale povećati udio trgovine sa zapadnim zemljama s 20-30%, koliko je ona iznosila u 1980-im godinama, na 60-80% ukupne trgovine kako bi strukturu svoje trgovinske razmjene uskladile s potencijalnom.
Another influential study by Baldwin (1994) on the trade potentials of the CEEC is especially interesting for our purposes because it provides estimates of the Croatian potential trade structure. 
Baldwin (1994) izradio je još jednu od utjecajnih studija o trgovinskim potencijalima zemalja srednje i istočne Europe, koja nam je posebno zanimljiva zbog toga što ocjenjuje i potencijalnu trgovinsku strukturu Hrvatske.
Baldwin (1994) estimated the potential exports of the CEEC to the twelve EU members in 1989 (the last pre-transition year) to be 4.8 times higher than actual exports, while potential imports were estimated at 2.1 times the actual imports. 
Prema njegovim ocjenama, potencijalni izvoz zemalja srednje i istočne Europe u dvanaest tadašnjih zemalja članica EU u predtranzicijskoj 1989. godini bio je 4,8 puta viši od stvarnoga izvoza, dok je potencijalni uvoz bio 2,1 put veći od stvarnoga.
Simultaneously, actual trade with other members of the Eastern bloc was between 0.4 times and 1.6 times higher than the trade potentials. 
Istodobno, trgovina s drugim članicama istočnog bloka bila je između 0,4 i 1,6 puta viša od potencijala.
Even though different studies arrive at different quantitative conclusions on the potential levels of trade openness and trade diversion with respect to intra-CEEC trade, depending on the estimates of GDP and trade, which could not be valued according to market prices before the transition, they coincide on the large potential that exists for an increase in trade with Western European countries compared with the level prevailing before the collapse of COMECON. 
Iako, dakle, studije nalaze različite razmjere potencijalne otvorenosti i skretanja trgovine za zemlje srednje i istočne Europe, što ovisi o procjenama BDP-a i trgovine koji se u razdoblju prije tranzicije nisu mogli vrednovati prema tržišnim cijenama, zajednički je zaključak kako je uoči tranzicije postojao velik potencijal za povećanje trgovine sa zemljama zapadne Europe.
The share of the fifteen EU member countries in selected CEEC's trade indeed rose from about 42% (being already considerably higher than their share in the early 1980s) to 61% of their total trade during the 1990s. 
Udio petnaest zemalja članica EU u razmjeni zemalja srednje i istočne Europe doista je porastao tijekom 1990-ih s oko 42% (što je već bitno više od njezine razine s početka 1980-ih) na 61% ukupne razmjene, koliko je ona iznosila krajem toga desetljeća.
Slovenia and Slovakia are seemingly exceptions from such dynamics with volatile trade behavior during the early 1990s. 
Slovenija i Slovačka naizgled su iznimke od takve dinamike, uz izražena kolebanja početkom 1990-ih.
In the case of those countries stagnation and slow growth of the EU share in their total trade during the 1990s resulted from the dissolution of multi-national states and the conversion of trade with the former members of the federations to international trade, which reduced the share of EU members in total trade. 
U njihovu su slučaju stagnacija i usporeni rast udjela EU u ukupnoj međunarodnoj razmjeni tih zemalja tijekom 1990-ih bili posljedica raspada nadnacionalnih država i pretvaranja trgovine s članicama bivših federacija u međunarodnu razmjenu, što je smanjilo udio zemalja članica EU.
If the effect of the dissolution is excluded, the dynamics of their geographical trade pattern do not substantially diverge from the dynamics observed in other countries. 
Isključi li se taj utjecaj, dinamika geografske strukture međunarodne razmjene navedenih zemalja ne odstupa bitno od dinamike opažene u drugim promatranim zemljama.
In addition to the above-mentioned factors, GDP growth also affected the dynamics of international trade. 
Uz sve navedene čimbenike, na dinamiku međunarodne razmjene u tranzicijskim je zemljama utjecao i oporavak, odnosno rast BDP-a.
Countries that grew faster during the 1990s ended up trading more both in volume and as a proportion of GDP. 
Zemlje koje su brže rasle tijekom 1990-ih više su i trgovale, i to ne samo u smislu obujma međunarodne razmjene, već i u odnosu na BDP.
GDP dynamics were also influenced by success in the implementation of structural reforms, so it was an additional reason for successful countries increasing their trade openness and trade integration, while less successful countries had lower trade shares and volumes on average. 
Dinamika BDP-a također je povezana s uspjehom u reformama, pa je to još jedan od kanala koji je utjecao na porast otvorenosti i trgovinske integracije uspješnijih zemalja, dok su one manje uspješne manje i trgovale.
Brenton and Di Mauro (1998) reached a similar conclusion from a more detailed analysis of trade flows according to individual sectors, especially trade in sensitive products such as apparel or agricultural products. 
Nilsson (1999) tako nalazi da je već 1995. godine geografska struktura trgovine zemalja srednje i istočne Europe, u smislu razmjera trgovine s članicama EU, odgovarala strukturi tipične razvijene zemlje, članice OECD-a.
As low-wage countries usually enjoy comparative advantages in the production of labor-intensive products, the EU retained trade barriers for the imports of those products from the CEEC until the end of the 1990s. 
Slične su rezultate dobili i Brenton i Di Mauro (1998), koji su se usredotočili na sektorsku strukturu razmjene, i to posebno na trgovinu osjetljivim proizvodima kao što su odjevni predmeti ili poljoprivredni proizvodi.
Di Mauro (2000) even proclaims the end of trade integration between the EU and the CEEC and announces “deeper” integration characterized by stronger foreign direct investment (FDI) flows. 
Di Mauro (2000) čak ide toliko daleko da fazu trgovinske integracije proglašava završenom i navješćuje “dublju” integraciju koju bi trebalo pratiti jačanje izravnih inozemnih investicija.
The studies discussed are interesting since they indicate that the CEEC were highly integrated with the EU by the mid-1990s, as far as trade is concerned. 
Navedene su studije zapravo zanimljive stoga što pokazuju kako su zemlje srednje i istočne Europe već sredinom 1990-ih dosegnule visok stupanj trgovinske integracije sa zemljama članicama EU.
However, the Commission's evaluation of their economic readiness was not as enthusiastic. 
No Komisija nije s jednakim entuzijazmom ocjenjivala ekonomsku spremnost tih zemalja za članstvo u EU.
The Commission did not acknowledge five of the candidate countries from central and east Europe (the Czech Republic, Hungary, Poland, the Slovak Republic and Slovenia) and all three Baltic countries (Estonia, Latvia and Lithuania) as functioning market economies until 2000, when the Commission published its third report on the progress made towards accession by the candidate countries. 
Tako su pet kandidatkinja iz srednje i istočne Europe (Češka, Mađarska, Poljska, Slovačka, Slovenija) i tri pribaltičke zemlje (Estonija, Litva i Latvija) status tržišnoga gospodarstva dobile tek u izvješću za 2000. godinu, koje je zapravo bilo treće redovito izvješće Komisije o spremnosti zemalja kandidatkinja za članstvo u Uniji.
However, even at that time all those candidates, according to the Commission, needed to pursue further reforms in order to be able to cope with competitive pressures and market forces within the Union in the medium term and none of those countries came any closer towards fulfillment of the second economic criterion until 2002, or the last time they were included in the Commission's report. 
Tada je ocijenjeno kako sve te zemlje moraju provesti dodatne reforme da bi u srednjem roku bile sposobne podnijeti konkurentske pritiske unutar Unije, a taj kriterij nijedna od navedenih zemalja nije zadovoljila ni u izvješću za 2002. godinu, posljednjemu u koje ih je Komisija uključila.