natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I The International Covenant on Civil and Political Rights, the Declaration on the Rights of Persons belonging to National or Ethnic, Religious or Language Minorities, the European Convention for the Protection of Rights and Fundamental Freedoms, The European Charter on Regional and Minority Languages, the Framework Convention on the Protection of National Minorities, the Final Document from Copenhagen on the protection of minorities, the Document of the CEI for the Protection of Minority Rights. 
I Međunarodni pakt o građanskim i političkim pravima, Deklaracija o pravima osoba koje pripadaju nacionalnim ili etničkim, vjerskim i jezičnim manjinama, Europska konvencija za zaštitu prava i temeljnih sloboda, Europska povelja o regionalnim i manjinskim jezicima, Okvirna konvencija o zaštiti nacionalnih manjina, Zaključni dokument iz Kopenhagena o zaštiti manjina, Dokument Srednjoeuropske inicijative za zaštitu manjinskih prava.
The Treaty of Amsterdam, 1997, which is a primary source of EU law, in Article 13, forbids every form of discrimination, hence also discrimination based on racial or ethnic origin and religious or other belief. 
Amsterdamski ugovor iz 1997, koji čini primarni izvor prava EU-a, u članku 13. zabranjuje svaki oblik diskriminacije, pa i diskriminaciju utemeljenu na rasnom ili etničkom podrijetlu te vjerskom ili drugom uvjerenju.
Of the secondary sources of EU law the most important is the Directive concerning the application of the principle of equal treatment for all individuals irrespective of their racial or ethnic origin. 
Od sekundarnih izvora prava EU-a najvažnija je Smjernica o primjeni načela jednakog postupanja prema svim pojedincima bez obzira na njihovo rasno ili etničko podrijetlo.
II For more details see Andrassy, Bakotic, and Vukas (1995). 
II O tome opširnije u: Andrassy, Bakotić i Vukas (1995).
iii Minorities would be non-dominant groups of the population who want to have and to preserve their own ethnic, religious or language traditions or characteristics, different from those that are proper to the rest of the population of the same state. 
III Manjine bi bile “nedominantne grupe” stanovnika koje imaju ili žele očuvati svoje etničke, vjerske ili jezične tradicije ili karakteristike, različite od onih koje su svojstvene ostalom stanovništvu iste države.
To this definition is added the condition of numerical strength, according to which such groups should be numerous enough to be able to preserve their own characteristics. 
Toj je definiciji dodavan uvjet brojnosti, prema kojemu bi takve grupe trebale biti doista brojne kako bi bile sposobne čuvati svoje karakteristike.
This in fact ignores those minorities that should most be protected. 
Time se zapravo zanemaruju upravo one manjine koje bi najviše trebalo zaštiti.
But the biggest problem here is that minority matters are posed in different manners in different countries, so that it is difficult to find common principles and rules that meet all the conditions (Andrassy, Bakotic and Vukas, 1995). 
No najveća je teškoća u tome što se problem manjina u različitim zemljama postavlja na različite načine, tako da je bilo teško naći zajednička načela i pravila koja bi zadovoljavala u svim uvjetima (Andrassy, Bakotić i Vukas, 1995).
iv Framework Convention for the Protection of National Minorities, European Treaty Series/157. 
iv Okvirna konvencija o zaštiti nacionalnih manjina, European Treaty Series/157.
Croatia has been a party to the convention since February 1, 1998. 
Hrvatska je stranka Konvencije od 1. veljače 1998, NN Međunarodni ugovori, 14/1997.
NN - Treaties 14/97. 
Dana 12. svibnja 2003.
In 1997 the SloVenes and Bosnians were eXpunged from the special list of minorities that appears in the preamble to the Constitution, which states that the “Republic of Croatia is founded as the nation state of Croatian citizens and the state of members of indigenous national minorities: Serbs, Czechs, Slovaks, Italians, Hungarians, Jews, Germans, Ukrainians and Ruthenians and others who are citizens of it.” 
Slovenci i Bošnjaci izbrisani su s posebne liste manjina što se pojavljuju u preambuli hrvatskog Ustava, u kojoj se navodi kako je “Republika Hrvatska osnovana kao nacionalna država hrvatskog naroda i država pripadnika autohtonih nacionalnih manjina: Srba, Ceha, Slovaka, Talijana, Mađara, Zidova, Nijemaca, Austrijanaca, Ukrajinaca i Rusina te ostalih koji su njeni državljani”.
In spite of the amendments to the Constitution, the last of which come from 2001, these two minorities, like the Romany, are still eXcluded from the constitutional inVentory of minorities (see Constitution of Republic of Croatia, NN 41/01). 
Usprkos izmjenama i dopunama Ustava, od kojih posljednje potječu iz 2001. godine, te dvije manjine, kao i Romi, i dalje su isključene iz ustavnog popisa manjina (v. Ustav Republike Hrvatske, NN 41/01).
The GoVernment's Office of Minorities was founded by an ordinance of December 1990, before the international recognition of Croatia as an independent state. 
Vladin ured za nacionalne manjine osnovan je Vladinom uredbom u prosincu 1990. godine, prije međunarodnog priznanja Hrvatske kao nezavisne države.
In its report for March 1998, the Venice Commission repeated the importance of adopting the reVised Constitutional Law and noted the negatiVe effect that the suspension of large parts of the law had had on displaced persons and refugees that belonged to the minorities. 
xu U svom izvješću iz ožujka 1998. godine Venecijanska je komisija ponovila važnost usvajanja revidiranog Ustavnog zakona i zamijetila negativan utjecaj što ga suspendiranje velikih dijelova Ustavnog zakona ima na raseljene osobe i izbjeglice koje pripadaju manjinama.
Amendments to the Law concerning Elections of Members of the Croatian Parliament, October 1999, say that 5 representatiVes (for minorities below 8%) will be distributed in the following way: Italians, Hungarians and Serbs haVe the right to one each; the Czechs and Slovaks one; and Ukrainians, Ruthenians, Jews, Germans and Austrians one. 
xm Izmjenama i dopunama Zakona o izboru zastupnika u Hrvatski državni sabor iz listopada 1999. godine, određuje se da će pet predstavnika (za manjine ispod 8%) biti raspoređeno ovako: Talijani, Mađari i Srbi imat će pravo izabrati po jednoga, Cesi i Slovaci izabrat će jednoga, te Ukrajinci, Rusini, Zidovi, Nijemci i Austrijanci jednog zastupnika.
This reduced the representation of Serbs from 3 to 1 representatiVe, and the SloVene and Bosnian minorities had not right to representation. 
Time je zastupljenost Srba na nacionalnoj razini pala s tri na jednog predstavnika, a slovenska i bošnjačka manjina nisu dobile pravo na zastupljenost.
This model of minority representation was applied in the elections of 2000, which resulted, according to the formula, in fiVe minority representatiVes in the Parliament. 
Taj je model o manjinskoj zastupljenosti primijenjen na parlamentarnim izborima 2000. godine, što je rezultiralo, prema navedenoj formuli, s pet predstavnika manjina u Saboru.
Croatia ratified the Framework ConVention in October 1997 and submitted its first report in March 1999. 
xiv Hrvatska je ratificirala Okvirnu konvenciju o zaštiti nacionalnih manjina u listopadu 1997. godine i podnijela svoje prvo izvješće u ožujku 1999. godine.
In April 2001 the ConsultatiVe Committee published a View that was the basis for the resolution for the Council of Ministers of 2002. 
U travnju 2001. godine Savjetodavni je odbor objavio stajalište koje je postalo osnova za rezoluciju Vijeća ministara iz 2002. godine.
Adoption of the altered Constitutional Law is also a condition for Croatia to join NATO. 
xv Usvajanje izmijenjenog Ustavnog zakona o nacionalnim manjinama također je uvjet za pristupanje Hrvatske NATO-u.
XVi The Constitution guarantees members of all ethnic minorities freedom to eXpress their ethnic affiliation, freedom to use their own language and script and cultural autonomy (Constitution Republic of Croatia, NN 41/01). 
xvi Ustav jamči pripadnicima svih nacionalnih manjina slobodu izražavanja nacionalne pripadnosti, slobodu služenja svojim jezikom i pismom te kulturnu autonomiju (NN 41/01).
XVii Between 300,000 and 350,000 Serbs left Croatia during the war of 1991-1995. 
xvii Između 300 000 i 350 000 Srba napustilo je Hrvatsku tijekom rata 1991-1995. godine.
Only the Serbian minority was hit by this. 
Samo je srpska manjina bila pogođena tom suspenzijom.
The right to be represented at the national level for minorities that constituted less than 8% (had the right to elect a total of 5 MPs) remained in force as did provisions that provided for proportional representation in bodies of local self-government. 
Prava na zastupljenost na državnoj razini za manjine koje su činile manje od 8 % (imaju pravo na izbor ukupno pet predstavnika u Sabor) ostala su na snazi, kao i odredbe koje su osiguravale razmjernu zastupljenost u tijelima lokalne samouprave.
Suspended too were provisions related to the foundation, functioning and international control of special autonomous districts in which the Serbs constituted a majority according to the census of 1981, and those for which the Human Rights Court was established. 
Suspendirane su i odredbe u vezi s osnivanjem, funkcioniranjem i međunarodnim nadzorom posebnih autonomnih kotareva u kojima su Srbi prema popisu iz 1981. godine činili većinu stanovništva, kao i one kojima je osnovan Sud za ljudska prava.
xx Article 7 of the Constitutional Law runs: “The Republic of Croatia ensures the realisation of special rights and freedoms of members of national minorities that they exercise severally or together with other persons that belong to the same national minority, and when this is determined by this Constitutional Law or a separate law together with the members of other ethnic minorities, particularly: 
Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina glasi: "Republika Hrvatska osigurava ostvarivanje posebnih prava i sloboda pripadnika nacionalnih manjina koja oni uživaju pojedinačno ili zajedno s drugim osobama koje pripadaju istoj nacionalnoj manjini, a kada je to određeno ovim Ustavnim zakonom ili posebnim zakonom, zajedno s pripadnicima drugih nacionalnih manjina, naročito:
• using their own language and script, privately and in public use and in official use; 
• služenje svojim jezikom i pismom, privatno i u javnoj uporabi, te u službenoj uporabi;
• education in the language and script they use; 
• odgoj i obrazovanje na jeziku i pismu kojim se služe;
• use of all emblems and symbols; 
• uporabu svojih znamenja i simbola;
• cultural autonomy by the maintenance, development and display of their own culture, and preservation and protection of all cultural assets and tradition; 
• kulturnu autonomiju održavanjem, razvojem i iskazivanjem vlastite kulture, te očuvanjem i zaštitom svojih kulturnih dobara i tradicije;
• right to manifest their own religion and the foundation of religious communities with other members of that religion; 
• pravo na očitovanje svoje vjere te na osnivanje vjerskih zajednica zajedno s drugim pripadnicima te vjere;
• access to public information media and carrying out the activity of public information (reception and dissemination of information) in the language and script they use; 
• pristup sredstvima javnog priopćavanja i obavljanja djelatnosti javnog priopćavanja (primanje i širenje informacija) na jeziku i pismu kojim se služe;
• self-organisation and association for the sake of attaining common interests; 
• samoorganiziranje i udruživanje radi ostvarivanja zajedničkih interesa;
• representation in representative bodies at a national and local level and in administrative and judicial bodies; 
• zastupljenost u predstavničkim tijelima na državnoj i lokalnoj razini, te u upravnim i pravosudnim tijelima;
• participation of members of ethnic minorities in public life and in the management of local affairs via councils and representatives of ethnic minorities; 
• sudjelovanje pripadnika nacionalnih manjina u javnom životu i upravljanju lokalnim poslovima putem vijeća i predstavnika nacionalnih manjina;
• protection from all forms of activities that threaten or might threaten their survival, the attainment of their rights and liberties”. 
• zaštitu od svake djelatnosti koja ugrožava ili može ugroziti njihov opstanak, ostvarivanje prava i sloboda."
HIGHER EDUCATION IN CROATIA AND REQUIREMENTS OF THE EUROPEAN UNION 
VISOKO ŠKOLSTVO U HRVATSKOJ I ZAHTJEVI EUROPSKE UNIJE
The objective of this paper is to draw attention to the conditions that Croatia needs to meet in the area of higher education on the route towards European Union (EU) accession. 
Cilj ovog rada je upozoriti na uvjete koje Hrvatska treba ispuniti na području visokoga školstva na putu pridruživanja Europskoj uniji (EU).
Although higher education is not one of the priority sectors Croatia should work upon in order to meet the provisions of the Stabilization and Association Agreement (SAA), it is very clear that the harmonisation of Croatian legislation with European standards in the area of higher education will be one of the mainstays of social development and then of genuine accession to the EU. 
Premda visoko školstvo nije jedan od prioritetnih sektora na kojima bi Hrvatska morala djelovati kako bi ispunila odredbe iz Sporazuma o pridruživanju i suradnji, posve je jasno da će usklađivanje hrvatskoga zakonodavstva s normama europskoga sustava u području visokoga školstva činiti bitnu okosnicu društvenoga razvoja, a potom i stvarnog priključenja EU.
The main means for the unification and reform of tertiary education in Europe is the Bologna Process. 
Glavno sredstvo objedinjavanja i reforme visokoškolske nastave u Europi naziva se Bolonjski proces.
Just recently, through the nominal accession to the Bologna Process, Croatia has started to become aware of the imperatives that the EU has set all accession countries and potential accession countries. 
Tek su se odnedavno, nominalnim pristupanjem Bolonjskom procesu, u Hrvatskoj počeli osvješćivati imperativi koje je EU postavio svim zemljama članicama, pristupnicama i onima koje bi jednoga dana to željele postati.
However, Croatia also has additional problems, inherited from the tradition, which should be settled before it begins to address those related to joining the European higher education area. 
Međutim, Hrvatska ima i dodatnih, tradicijom naslijeđenih problema prije negoli počne rješavati imperative vezane za priključenje europskome prostoru visokoga obrazovanja.
We shall first give a brief account of the situation in Europe and outline the requirements of the Bologna Declaration. 
Najprije ćemo ukratko prikazati stanje u Europi i obrazložiti zahtjeve Bolonjske deklaracije.
Lastly, we shall put forward some recommendations. 
Naposljetku ćemo ponuditi niz preporuka.
European Union accession requirements, Croatian higher education, Bologna declaration, Trends I, Trends II, Trends III 
uvjeti pridruživanja Europskoj uniji, hrvatsko visoko školstvo, Bolonjska deklaracija, izvješća Europske komisije (Trends I, II i III)
Today, Europe has over 530 universities with about one million students in forty-one countries, and is accordingly the world's greatest knowledge centre (EURIDICE/EUROSTAT, 2002). 
Europa danas ima više od 530 sveučilišta, oko sto milijuna studenata u četrdeset i jednoj zemlji, i po tome je najveći svjetski centar znanja (EURIDICE/EUROSTAT, 2002).
Only recently has it begun to be realised that this is a vast social capital of which Europe has not hitherto made common use. 
Tek se odnedavno počinje shvaćati da je riječ o golemom socijalnom kapitalu kojim se Europa dosada nije zajednički koristila.
Language barriers and the enclosure of the educational systems within national borders have been the main reason that Europe has not exploited all its competitive potentials on the world market of knowledge. 
Jezične barijere i zatvorenost obrazovnih sustava u nacionalne granice bili su glavni razlozi što Europa nije iskoristila sve svoje konkurentne potencijale na svjetskom tržištu znanja.
This is the reason why many of the documents of the acquis in the area of tertiary education stress the idea of mobility of students and faculty and the idea of international collaboration at all levels. 
To je bio razlog da se brojni dokumenti acquisa communautairea na području visokoga školstva temelje na ideji mobilnosti studenata i nastavnika i ideji međunarodne suradnje na svim razinama.
Behind these declarations was the realisation that only by the unification of its resources would Europe be able to compete with the very strong positions of the USA, Australia and Asia in the area of science and education. 
Smisao tih deklaracija bilo je shvaćanje da tek ujedinjenjem resursa Europa može konkurirati vrlo jakoj poziciji Sjedinjenih Država, Australije i Azije na području znanosti i obrazovanja.
But the way from declaration to realisation can be very long. 
Ali od deklaracija do ostvarenja može biti dug put.
Looking at the past four years, in spite of the initiatives of the signatory countries of the Bologna Declaration (BD), it is clear that the idea of the necessity of international collaboration and mobility did not come from either the universities or the national governments, rather from the top, from the EU. 
Gledajući četiri godine unatrag, unatoč inicijativi zemalja potpisnica Bolonjske deklaracije, ideja o nužnosti međunarodne suradnje i mobilnosti nije došla od nacionalnih vlada niti od samih sveučilišta, već “odozgo”, od EU-a.
This fact indicates that there may be problems: the resistance of the member countries, or of individual institutions, to the changes required by integration. 
Ta činjenica upozorava i na potencijalne probleme: na odupiranje država članica, odnosno pojedinih sveučilišta integracijskim promjenama.
In parallel with this trend towards unification and mobility, other, opposed trends have been noticed. 
Usporedo s tim trendom objedinjavanja i mobilnosti uočeni su i drugi suprotstavljeni trendovi.
One such trend is the increasing enrolment quotas, that is, the increasing number of students enrolled in tertiary education in almost all countries. 
Jedan takav trend su sve veće upisne kvote, odnosno sve veći broj upisanih studenata u tercijarno obrazovanje u gotovo svim zemljama.
During the 1990s, the average number of students enrolled in Europe rose by more than 20% (OECD, 2000). 
Tijekom posljednjeg desetljeća 20. stoljeća prosječan broj upisanih studenata u Europi porastao je za više od 20% (OECD, 2000).
But there is an opposite tendency: that of the decline in state investment in the area of higher education, that is, an increasing pragmatism on the part of the state with respect to the institutions of higher education. 
Tome se, međutim, suprotstavlja tendencija manjeg ulaganja državnoga sektora u područje visokoga obrazovanja ili, točnije, sve veća pragmatizacija države u odnosu prema institucijama visokoga školstva.
This trend is not always manifested in lower budgetary resources, but in the new imperatives the state puts before the academies. 
Taj se trend ne očituje uvijek manjim proračunskim sredstvima, već novim imperativima koje država postavlja sveučilištima.
Instead of the traditional idea of the Humboldt type of university, which stressed the education of the individual and the autonomy of personal knowledge, the need surfaces for increasingly greater accountability on the part of the actors in the educational process to the sources of financing, i.e., towards public needs and the taxpayer. 
Umjesto tradicionalne ideje humboldtovskog sveučilišta, koja ističe obrazovanje pojedinca i autonomiju znanja, pojavljuje se potreba za sve većom odgovornošću (accountability) obrazovnih subjekata prema izvorima financiranja, tj. prema potrebama javnosti i poreznih obveznika.
In order to encourage such financial accountability, some governments have decided on the liberalisation of the domestic universities, and created a framework for the foundation of new institutions, branches of international universities or local private universities. 
Kako bi potaknule takvu financijsku odgovornost, neke su se vlade odlučile za liberalizaciju domaćeg sveučilišnog prostora i otvorile mogućnost osnivanja novih institucija, podružnica međunarodnih sveučilišta, odnosno privatnih domaćih obrazovnih ustanova.
In order to be able to cut budgets, sometimes there is an endeavour to introduce tuition fees that will transfer an increasing amount of the financing to the actual users of these public services. 
Radi rasterećenja proračunskih izdataka katkada se pokušavaju uvesti i školarine kojima bi se sve veći teret financiranja prebacio na same korisnike javnih usluga.
At the end of 2003, the position of EU countries, or their representatives in the area of public education, is still vague with respect to the negotiations that are being held within the framework of the WTO, i.e., GATS, the General Agreement on Trade in Services. 
Krajem 2003. pozicija zemalja EU-a, odnosno njihovih predstavnika na području visokoga školstva, još je posve nejasna s obzirom na pregovore koji se vode unutar Svjetske trgovinske organizacije, tj. Općeg sporazuma o trgovini na području usluga (GATS).
Increasing requirements for accountability to sources of financing, i.e. to the public, knowledge that on the world market competition is increasingly knowledge-based, and finding solutions for the problems of unemployment create the need to make knowledge serve the public and the economy. 
U kontekstu sve veće potrebe za odgovornošću obrazovnih subjekata prema izvorima financiranja (tj. javnosti) te spoznaje da se na svjetskom tržištu sve više konkurira znanjem, kao i radi rješavanja problema nezaposlenosti, pojavljuje se sve veća potreba da se znanje stavi na raspolaganje gospodarskim subjektima.
This trend is manifested in a number of ways: through attempts to abbreviate courses, by the ever-increasing stress on the technical skills of students, and the creation of life-long education programmes, and by the need for the retraining of personnel that have already qualified. 
Taj se trend očituje na nekoliko načina: pokušajima skraćenja studija, sve većim isticanjem tehničke osposobljenosti studenata i isticanjem cijeloživotnoga obrazovanja, odnosno zahtjevom doškolovanja već osposobljenih kadrova.
The inertia and rigidity of traditional institutions of higher education lead them to resist such governmental attempts. 
Krutost i inercija tradicionalnih institucija visokoga školstva opire se takvim pokušajima vlade.
For these institutions, such new imperatives entail numerous technical difficulties: How can one recognise the value of other qualifications? 
Za institucije visokoga školstva takvi novi imperativi stvaraju brojne tehničke teškoće: kako priznavati vrijednost tuđih kvalifikacija?
In which way can the values of individual courses or subjects be compared? 
Na koji način uspoređivati vrijednost pojedinih studija ili nastavnih predmeta?
How can a curriculum that is theory-based be quickly made pragmatic? 
Kako teorijski postavljenu nastavu u kratkom vremenskom razdoblju pretvoriti u “pragmatičnu”?
How can curricula be shortened and pragmatised without consequences for the employment structure? 
Kako skratiti i pragmatizirati nastavni program a da se ne zadire u strukturu kadrova?
All these trends indicate that there is a very dynamic reform process in higher education in Europe, and that in spite of all declarations, because of the opposed interests of local stakeholders, the outcome of these reforms is far from clear. 
Svi navedeni trendovi potvrđuju da je riječ o dinamičnom procesu reformiranja visokoga školstva u Europi i da, unatoč deklaracijama, zbog suprotstavljenih interesa zainteresiranih subjekata na domaćem planu ishod tih reformi nije posve izvjestan.
For this reason, declarations of the EU give governments the means to start off reforms at the domestic level. 
Upravo zbog toga deklaracije EU-a pružaju vladama sredstva za pokretanje reformi na domaćem planu.
The name for such a reform process for all the structures of higher education in Europe, according to the declaration by which the EHEA imperatives were set up, is called the Bologna Process. 
Ime za takav proces reformiranja svih struktura visokoga školstva u Europi, prema deklaraciji kojom su ustanovljeni imperativi EHEA, zove se Bolonjski proces.