natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Secondly, Europeanisation defined in relation to the impact that European policy has upon the public policy of the member states entails two steps. 
Drugo, europeizacija se može definirati s obzirom na učinak koji europska politika ima na javnu politiku država članica i sastoji se od dva koraka.
First is the decision- and policy-making at the EU and second their incorporation in the discourse, political structures and public policies at the domestic level (Bulmer and Radaelli, 2004:4). 
Prvi je donošenje odluka i kreiranje politika u EU, a drugi je njihova ugradnja u rasprave, političke strukture i javne politike na domaćoj razini (Bulmer i Radaelli, 2004:4).
Europeanisation in the sense of transformation of national politics comprises both legal and institutional obligations. 
Europeizacija u smislu preobrazbe nacionalnih politika obuhvaća i pravne i institucionalne obveze.
This evolves in line with European rules and standards, objective changes in economic structures, interests of individuals in European affairs and less tangible aspects such as subjective changes in beliefs, values, expectations and identity (Emerson, 2005). 
One se razvijaju u skladu s europskim pravilima i standardima, objektivnim promjenama u gospodarskom sektoru, zanimanjem pojedinaca za europska pitanja i manje opipljivim aspektima poput promjena uvjerenja, vrijednosti, očekivanja i identiteta (Emerson, 2005).
Thirdly, another area where Europeanisation seems to be slowly anchoring is European administration. 
Treće, još jedno područje u koje se, kako se čini, europeizacija pomalo ukorjenjuje jest europska javna uprava.
Here Community law gradually affects its basic principles, such as the process of opening up careers and working conditions for civil servants across Europe. 
Pravo Zajednice postupno utječe na njezina temeljna načela kao što su proces otvaranja mogućnosti za karijeru i uvjeti rada za državne službenike diljem Europe.
These processes may serve as a foundation for the future creation of a European administrative space. 
Ti procesi mogu poslužiti kao temelj za buduće stvaranje prostora europske javne uprave.
Administrative cooperation among states outside the scope of Community competence could thus have an impact in terms of social intercourse, the development of common methods and approaches and the invention of new instruments (Mangenot, 2005). 
Suradnja država članica u području uprava, a izvan djelokruga Zajednice mogla bi tako utjecati na socijalno povezivanje, razvijanje zajedničkih metoda i pristupa te na pronalaženje novih instrumenata (Mangenot, 2005).
Further, for instance, the Europeanisation of a truly European political culture would entail European political parties in the Parliament developing their local bases better and national parties cooperating across frontiers. 
Primjerice, europeizacija istinski europske političke kulture značila bi da europske političke stranke u Parlamentu bolje razviju svoje lokalne baze i da nacionalne stranke surađuju izvan granica.
The process of Europeanisation has two dimensions: a vertical, representing a connection between the EU and respective national levels, and a horizontal, which represents a connection among the different national publics themselves (Kurpas, 2005). 
Proces europeizacije ima dvije dimenzije: vertikalnu, koja podrazumijeva vezu između EU i pojedinih nacionalnih razina, i horizontalnu, koja označava vezu između različitih javnosti pojedinih država (Kurpas, 2005).
Vertical Europeanisation entails national and regional public spheres paying more attention to EU issues, concomitantly with adequate continuity, depth and differentiation. 
Pri vertikalnoj europeizaciji nacionalne i regionalne javne sfere više pozornosti pridaju europskim pitanjima na kontinuiran, detaljan i diferenciran način.
The Europeanisation of national debates could help clarify how national representatives engage in multi-level European governance and explain that decisions are arrived at with the active and constructive participation of national representatives. 
Europeizacija nacionalnih rasprava mogla bi pomoći u objašnjavanju na koji su način nacionalni predstavnici uključeni u višeslojno upravljanje Unijom i objasniti da se odluke donose uz njihovo aktivno i konstruktivno sudjelovanje.
The Europeanisation of communication could use a great deal of support from a more substantive Europeanisation of policies. 
Europeizaciji komunikacije svakako bi iznimno koristilo kada bi europeizacija politika bila sadržajnija.
This entails anchoring EU policies into a country's political, economic and social life on an everyday basis which in turn should allow European (external) affairs to be perceived as domestic (internal) issues. 
To bi značilo da se politike EU ukorijene u svakodnevni politički, gospodarski i socijalni život, zbog čega bi se s vremenom europska (vanjska) pitanja počela doživljavati kao domaća (unutarnja).
Strengthened cooperation, firmer inclusion of the European dimension into the national level (vocational training for national and regional multipliers, school curricula) and treating EU politics as items with more domestic relevance could contribute to a better linking between the national and the EU dimension. 
Pojačana suradnja, aktivnije uključivanje europske dimenzije u europsku razinu (stručno obrazovanje za nacionalne i regionalne multiplikatore, školski nastavni plan i program) i postupanje s politikama EU kao s pitanjima od domaćeg značenja mogli bi pridonijeti zbližavanju nacionalne dimenzije i dimenzije EU.
The vertical flow of information between the EU and the member states has improved in recent years, but there is still lack of consistency. 
Vertikalni protok informacija između EU i država članica posljednjih se godina poboljšao, no i dalje manjka dosljednost.
European developments usually only make headlines when national leaders are meeting in Brussels or when a moment of celebration (enlargement) or crisis (directive on free movement of services) can be reported. 
Europski se događaji uglavnom pojave na naslovnicama samo u povodu susreta državnih čelnika u Bruxellesu ili pak u trenucima obilježavanja važnih događaja (proširenje) ili krize (direktiva o slobodi kretanja usluga).
Today the public sphere within which political life and debates take place in Europe is by and large the national sphere. 
Javna sfera u Europi unutar koje se danas vodi politički život i rasprave uglavnom je nacionalna.
Horizontal Europeanisation in this context would entail that national and regional spheres create genuine transnational debates and communicative exchange across national borders. 
Horizontalna europeizacija u tom kontekstu podrazumijeva da nacionalna i regionalna sfera potaknu istinski transnacionalne rasprave, razmjenu informacija i komunikaciju preko nacionalnih granica.
This process is at present relatively weak and still limited. 
Trenutačno je taj proces prilično nerazvijen i ograničenog dosega.
If developed over time, it could eventually create a common European public sphere where debates across national publics foster mutual understanding and an EU civic awareness (Kurpas, 2005; European Commission, 2006:4-5). 
Ako se tijekom vremena razvije, mogao bi u konačnici stvoriti zajedničku europsku javnu sferu, unutar koje bi rasprave između različitih javnosti pojedinih država potaknule njihovo uzajamno razumijevanje i svijest javnosti o EU (Kurpas, 2005; European Commission, 2006:4-5).
Ideally, increased linkage of different national public arenas with each other and with the EU level, and an opportunity for a European debate to unfold would also lead to a better mutual understanding among Europeans. 
U idealnoj bi situaciji jačanje međusobnih veza različitih nacionalnih javnih sfera i veza s EU, kao i prilika da se razvije europska rasprava također pomogli boljem razumijevanju među Europljanima.
This dimension can be further fostered by initiatives such as that which envisages the possibility for one million people to sign a petition against a certain EU decision. 
Ta se dimenzija može i dalje promicati putem inicijativa kao što su mogućnost dana milijunu građana da potpiše peticiju protiv određene odluke EU.
A failed attempt of Europeanisation is reflected in the inability to establish a Europe-wide referendum on common European issues such as the Constitution. 
Neuspješni pokušaj europeizacije nemogućnost je uspostave europskog referenduma o zajedničkom europskom pitanju kao što je Ustav.
Arguably, if referenda had been held closer and not according to individual national timetables, this could have helped create a more pan-European debate on the issue instead of making referenda debates mainly national in their content. 
Da su se referendumi održali u zbijenijem vremenskom razdoblju, a ne prema individualnim nacionalnim rasporedima, možda bi to pomoglo stvaranju paneuropske rasprave umjesto rasprava tijekom referenduma koje su sadržajem bile uglavnom nacionalne.
The horizontal connection of the different national publics has made some progress, but Europeans still discuss things too often in “national isolation”. 
Horizontalno povezivanje različitih javnosti pojedinih država donekle se razvilo, no Europljani još uvijek prečesto vode rasprave u “nacionalnoj izolaciji”.
Although they face many of the same problems, they often do not compare each other's solutions in a broader public debate, let alone discuss them with each other. 
Iako imaju zajedničke probleme, često međusobno ne uspoređuju svoja i tuđa rješenja u široj javnoj raspravi, a još rjeđe o njima izravno raspravljaju.
A common European approach in communication is challenged by various factors. 
Zajednički europski pristup komunikaciji suočava se s različitim izazovima.
For instance, since the new generations in the “old” Europe have been born “into” the already existing framework of European integration, it is therefore more difficult to communicate what it provides them. 
Primjerice, budući da su nove generacije u “staroj” Europi nastale u već postojećem okviru europskih integracija, teže im je komunicirati što im taj okvir pruža.
Furthermore, different concerns in different states make it more difficult to create an efficient common communication approach and leaves room for misperceptions and misinterpretations. 
Nadalje, činjenica da različite države imaju različite interese otežava stvaranje učinkovitog zajedničkog pristupa komunikaciji i ostavlja prostora za iskrivljena shvaćanja i tumačenja.
Finally, the Europeanisation of communication is also blocked by the lack of a common vision of Europe, of finalite of the integration process and of true Europeanisation of politics. 
Konačno, europeizaciju komunikacije također koči nedostatak zajedničke vizije Europe, konačnosti procesa integriranja i istinske europeizacije politike.
As Mazucelli (2005) notices: “The Dutch referendum is a true reflection of the popular reality that is an uncertain idea of Europe. 
Mazucelli (2005) primjećuje: “Nizozemski referendum pravi je odraz trenutačne realnosti, a to je nejasna ideja o Europi.
As the expression of a people, this vote is also the chance for us to revisit those images of Europe's project, some of which we have come to take for granted, and others that we are only beginning to see.” 
Taj glas koji odražava volju naroda ujedno je i prilika da se ponovo pozabavimo predodžbama o europskom projektu, jednima koje smo počeli uzimati zdravo za gotovo i drugima koje tek počinjemo uviđati.”
This is a reality that makes the Europeanisation of communicating Europe communicating a moving target (Laffan, 2004). 
To je realnost koja europeizaciju komuniciranja Europe čini komuniciranjem pokretne mete (Laffan, 2004).
It is important to add that the creation of a common European public sphere does not imply application of a uniform, one-size-fits-all approach. 
Važno je dodati da stvaranje zajedničke europske javne sfere ne podrazumijeva nužno primjenu jedinstvenoga podudarnog pristupa.
As already mentioned, an ongoing critical and truly public discourse at the European level is difficult to attain due to various hindrances. 
Kao što je već spomenuto, zbog različitih prepreka teško je postići kritičku i istinski javnu raspravu na europskoj razini.
Some of them are a variety of national interests, absence of a common language or the fact that people are accustomed to their own traditional sources of information. 
Neke od tih prepreka su raznolikost nacionalnih interesa, nepostojanje zajedničkog jezika ili pak činjenica da su građani naviknuti na svoje tradicionalne izvore informiranja.
Nevertheless, some degree of Europeanisation is justified by the fact that the present European political system is that of joint decision-making, whereas European citizenship is a social as well as a legal reality. 
Ipak, određen stupanj europeizacije opravdan je samim time što se današnji europski politički sustav temelji na zajedničkom donošenju odluka, a europsko državljanstvo socijalna je i pravna realnost.
Political legitimacy is no longer created solely by national governments or electorates, and “disconnected” national actions are increasingly out of place in Europe (Meyer, 2005). 
Politički legitimitet ne stvaraju više samo nacionalne vlade ili biračka tijela, a u Europi je sve manje mjesta za “nepovezane” postupke država (Meyer, 2005).
Therefore, a realistic and desirable approach is to create a common European sphere based on a more decentralised model suited to specific political contexts and adapted to the diverse requirements of countries, regions, localities and sectors. 
Stoga realističan i poželjan pristup znači stvaranje zajedničke europske sfere utemeljene na decentraliziranome modelu, prilagođenom specifičnim političkim kontekstima i različitim zahtjevima država, regija, lokalne razine i sektora.
In addition, the fact is that party systems, interest groups and media are still firmly anchored in the environment of the respective nation states (Nicolaidis and Weatherill, 2003:121-122). 
Osim toga, u stranačke sustave, interesne skupine i medije još je uvijek duboko ukorijenjeno okruženje njihovih vlastitih država (Nicolaidis i Weatherill, 2003:121-122).
Therefore the model also needs to be denationalised in the sense that actions are based on common principles and coordination across the continent (European Parliament, 2004). 
Stoga taj model mora biti denacionaliziran u smislu da se postupci moraju temeljiti na zajedničkim načelima i usklađenosti diljem kontinenta (European Parliament, 2004).
In this way national public spheres do not have to be considered as obstacles to be overcome, but rather as the building blocks of a European public sphere (Kurpas, 2005). 
Na taj se način nacionalne sfere ne bi doživljavale kao prepreke koje treba nadići, već više kao dogradnja na europsku javnu sferu (Kurpas, 2005).
The European integration process brings changes in living and working conditions to all parts of European society. 
Proces europskih integracija unosi promjene u životne i radne uvjete svih dijelova europskog društva.
The success of be it membership or accession depends, among other things, on knowledge and understanding of the European system, institutions and laws, as well as on public support. 
Uspjeh članstva ili pristupanja Uniji ovisi, između ostaloga, o znanju i razumijevanju europskog sustava, institucija i propisa, kao i o potpori javnosti.
Communication is, therefore, becoming a crucial EU policy in changing times when general dissatisfaction with how Europe functions is deeper and more comprehensive and as such sweeps over the whole continent. 
Stoga u vrijeme promjena, kada opće nezadovoljstvo funkcioniranjem Europe diljem kontinenta postaje dublje i sveobuhvatnije, komunikacija postaje ključnom politikom EU.
After years of a rather passive communication strategy, with the rise of eurosceptic sentiments and the general public awareness of European integration, the EU today faces a communication deficit. 
Nakon niza godina prilično pasivne komunikacijske strategije, nakon jačanja euroskeptičnih stavova, ali i opće javne svijesti o europskim integracijama, EU se danas suočava s komunikacijskim deficitom.
In recent years it has therefore taken steps to re-build a sense of public ownership of the EU and acknowledges that decision-makers must listen better, explain better, and connect with citizens. 
Stoga u posljednje vrijeme poduzima korake da ponovo izgradi osjećaj da je EU “javno vlasništvo” te shvaća da sam mora bolje slušati, objašnjavati i povezivati se s građanima.
One of the features of communicating Europe is that to the extent that European issues appear on the agenda at all, what may initially be a common European issue often becomes entirely dominated by the rationale of national politics and is seen by most citizens from a national perspective. 
Jedno od obilježja komuniciranja Europe jest da zajednička europska pitanja u opsegu u kojemu se pojavljuju na dnevnom redu često potpuno zasjeni kontekst nacionalnih politika i građani ih doživljavaju iz nacionalne perspektive.
Yet, since many of the policy decisions that affect daily life for people in the EU are taken at a joint European level, the EU can no longer afford to stay remote from people nor can it ignore the fact that an individual country's decisions often have a bearing on other EU citizens. 
Ipak, budući da se velik dio odluka koje svakodnevno utječu na građane EU donosi na zajedničkoj europskoj razini, EU sebi više ne može dopustiti da bude udaljen od građana niti može zanemarivati činjenicu da odluke pojedinih država često mogu znatno utjecati na ostale građane EU.
Therefore, communicating Europe as a joint European project has to have a common, complementary approach. 
Stoga se komuniciranju Europe kao zajedničkom europskom projektu mora pristupiti na zajednički i komplementaran način.
Yet, its success will largely depend on - apart from coordination, financial and human resources - the level of its decentralisation. 
No uspjeh tog pristupa velikim će dijelom ovisiti - osim o usklađenosti te o financijskim i ljudskim resursima - o razini decentralizacije.
An efficient share of responsibility and a collaborative interplay between different levels and key players of EU governance may prevent the focus and implementation of activities from becoming “too national”, and help integrate EU affairs into a local context. 
Učinkovita podjela odgovornosti i zajedničko djelovanje suradnjom različitih razina i ključnih sudionika upravljanja Unijom mogli bi spriječiti da usmjerenost i provedba aktivnosti postanu “previše nacionalni” i pomoći da se europska pitanja integriraju u lokalne kontekste.
Communication should be clear, comprehensible and adjusted to the specificities of different countries and groups. 
Komunikacija bi trebala biti jasna, razumljiva i prilagođena specifičnostima različitih zemalja i grupa.
For this purpose the EU needs a comparative analysis of communication mechanisms in order to assess what channels and content of communication work for whom. 
Za te potrebe EU treba izraditi usporedni prikaz komunikacijskih mehanizama kako bi ocijenio kome trebaju kakvi kanali i sadržaji komunikacije.
However, most of all it should be policy-led and backed up by European performance. 
No komunikacija prije svega mora biti usmjerena na politike i potkrijepljena radom i dostignućima Europe.
Legitimacy in the public eye can only be conveyed through outcomes and what the EU can deliver. 
Legitimitet u očima javnosti može se osigurati samo rezultatima i onim što EU može pružiti.
Communication can only be as good as the policies it wants to communicate and it cannot be a substitute for policy failures. 
Komunikacija je dobra koliko su dobre politike što ih ona želi komunicirati i ne može biti nadomjestak za neuspjehe u politikama.
It should be considered as a continuous and sustainable dialogue that should keep raising and maintaining awareness and interest in European issues. 
Trebala bi se promatrati kao trajan i održiv dijalog koji će podizati i čuvati svijest i interes za europska pitanja.
This should not be limited only to a pre-accession period or in cases of imminent referenda, nor should it be carried out by means of short-term, top-down information campaigns. 
Ne bi se trebala ograničiti samo na pretpristupno razdoblje ili slučajeve poput budućih referenduma, niti bi se trebala provoditi kratkoročnim informacijskim kampanjama utemeljenima na načelu “odozgo prema dolje”.
A critical public system of communication exists at the national, but not at the EU level. 
Kritički javni sustav komunikacije postoji na nacionalnoj, ali ne i na europskoj razini.
In order to revive people's awareness of the European dimension of the integration process, Europeanisation may help. 
Europeizacija bi mogla pomoći oživljavanju svijesti javnosti o europskoj dimenziji procesa integriranja.
Nevertheless, what may work against it is the tradition where governance is ultimately dictated by national interests and is shaped in particular national circumstances. 
No europeizaciju otežava činjenica da je upravljanje tradicionalno podređeno nacionalnim interesima i oblikuje se u specifičnim nacionalnim okolnostima.
Any effort at the EU level can be pushed into the background by a single current domestic aspect in any member state. 
Pojedinačne okolnosti u bilo kojoj državi članici u određenom trenutku mogu potisnuti u pozadinu napor uložen na razini EU.
Therefore, the main task for European communication and national communications is to find the best possible way to reconcile and interact successfully. 
Stoga je osnovni zadatak europske i nacionalnih komunikacija pronaći najbolji način da se pomire i da zajedno uspješno djeluju.
If the communication problem is not solved, the EU and national governments may find themselves in a perpetual crisis of ability to convince their citizens to approve of particular European actions and more generally to embrace or even constructively engage in EU governance as a whole. 
Ako se problem komunikacije ne riješi, EU i nacionalne vlade naći će se u nepremostivoj krizi u kojoj neće biti sposobne dobiti od građana potporu za određene europske aktivnosti niti ih uvjeriti da prihvate EU ili da se konstruktivno uključe u njezino upravljanje.
This in turn may call the future justifiability and viability of the whole European integration project in question. 
To u konačnici može dovesti u pitanje opravdanost i održivost cijelog projekta europskog integriranja.
* All opinions and views expressed in the article are personal and do not reflect the views of the Ministry of Foreign Affairs and European Integration. 
* Sva mišljenja i stavovi izraženi u ovom radu osobne su prirode i stoga ne odražavaju stavove Ministarstva vanjskih poslova i europskih integracija.
The author would like to thank the referees who anonymously reviewed this paper 
Autorica zahvaljuje anonimnim recenzentima.
i The Treaty Establishing a Constitution for Europe is often referred to as the (EU) Constitutional Treaty or the (European) Constitution. 
i Ugovor o Ustavu za Europu često se naziva i Ustavni ugovor (EU) ili (Europski) Ustav
ii According to the Eurobarometer results (July 2006), the percentage of those considering the EU membership a “good thing” in Denmark is 65, while in France it is 49 (the EU-25 average is 55), see [http://ec.europa.eu/public_opinion/archives/ eb/eb65/eb65_first_en.pdf]. 
ii Prema rezultatima Eurobarometra (srpanj 2006. godine), postotak onih koji smatraju članstvo u EU “nečim dobrim” u Danskoj je 65%, dokje u Francuskoj 49% (prosjek EU je 55%); vidi: http://ec.europa.eu/public_opinion/archives/eb/eb65/eb65_ first_en.pdf.
This right shall include freedom to hold opinions and to receive and impart information and ideas without interference by public authority and regardless offrontiers. 
Ovo pravo uključuje slobodu mišljenja te primanja i davanja informacija i ideja bez uplitanja tijela vlasti i bez obzira na granice.
The freedom and pluralism of the media shall be respected”. 
Poštuju se sloboda i pluralizam medija.”