natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The task of maintaining price stability and financial stability should be even easier if central banks adopt a flexible approach to inflation targeting, the one that allows for temporary deviations and the gradual convergence towards the inflation target, as pointed out by Stanley Fischer (2010) [xiii] . 
Zadatak održavanja stabilnosti cijena i stabilnosti financijskog sustava trebao bi biti još jednostavniji ako središnje banke usvoje fleksibilan pristup ciljanoj inflaciji, onaj koji dopušta privremena odstupanja i postupnu konvergenciju prema cilju inflacije, kako to ističe Stanley Fischer (2010.) [xiii] .
Such a simple story of two independent policies - monetary and macroprudential - aiming at two separate goals, has some weaknesses. 
Takva jednostavna priča o dvije neovisne politike - monetarnoj i makrobonitetnoj - koje su usmjerene na dva odvojena cilja, ima i određenih slabosti.
Such a framework is underlined by the traditional monetary trilemma theorem launched by the Mundell-Fleming model. 
Tradicionalni poučak o monetarnoj trilemi koji je uveden Mundell-Flemingovim modelom naglašava takav okvir.
The traditional monetary trilemma limits policy choice to only two among the three dimensions: independent monetary policy, free capital mobility and exchange rate stability. 
Tradicionalna monetarna trilema ograničava izbor politike na samo dvije od tri dimenzije: neovisnu monetarnu politiku, slobodno kretanje kapitala i stabilnost tečaja.
However, the usefulness of exchange rate flexibility as the shock absorber has been increasingly questioned over time. 
Međutim, korisnost fleksibilnosti tečaja kao amortizera šoka s vremenom se sve više preispituje.
A more sceptical view on the usefulness of flexible exchange rates has changed the trilemma into an "irreconcilable duo: independent monetary policies are possible if and only if the capital account is managed" (Ray, 2013) [xiv] . 
Skeptičniji pogled na korisnost fleksibilnih tečajeva promijenio je trilemu u "nepomirljivi dvojac: neovisne monetarne politike moguće su ako i samo ako se upravlja kapitalnim računom" (Ray, 2013.) [xiv] .
Those who believe that exchange rate flexibility should not be abandoned, even in the cases of small open economies, have largely deflated their expectations of flexible exchange rates to act as shock absorbers [xv] . 
Oni koji vjeruju da tečajnu fleksibilnost ne bi trebalo napustiti, čak ni u slučaju malih otvorenih gospodarstava, u velikoj su mjeri smanjili svoja očekivanja da bi fleksibilni tečajevi djelovali kao amortizeri šoka [xv] .
Therefore, the notion that "the global financial cycle constrains national monetary policies regardless of the exchange rate regime" has now become part of common knowledge. 
Tako je mišljenje da "globalni financijski ciklus ograničava nacionalne monetarne politike bez obzira na tečajni režim" sada postalo dijelom općeg znanja.
With supranational "one-size-fits-all" monetary policy, the role of national fiscal policy in stabilizing real activity and inflation has, accordingly, increased in euro-area member states. 
Uz nadnacionalnu monetarnu politiku "skrojenu po mjeri svih", uloga nacionalne fiskalne politike u stabiliziranju realne aktivnosti i inflacije povećana je u državama članicama u europodručju u skladu s tim.
However, the configuration of single monetary policy, coupled with national fiscal sovereignty and the no bail-out clause, has generated suboptimal policies and frictions that threaten the monetary union. 
Međutim, oblikovanje jedinstvene monetarne politike u kombinaciji s nacionalnim fiskalnim suverenitetom i klauzulom o nespašavanju država novcem poreznih obveznika (engl. no bail-out clause) stvorilo je suboptimalne politike i uzrokovalo trzavice koje prijete monetarnoj uniji.
With single monetary policy, commitment not to bail-out heavily indebted member states is necessary to eliminate potential for moral hazard. 
Uz jedinstvenu monetarnu politiku, potrebna je i obveza da se visokozadužene države članice neće spašavati novcem poreznih obveznika kako bi se uklonila mogućnost za moralni hazard.
However, the actual euro-area experience demonstrates strong incentives for sovereign fiscal policies to "trespass" on the prudent fiscal stance, either in the expectations of non-enforcement of the no bail-out clause, with the implicit assumption that sovereign default will be politically unacceptable, or through a direct support of common monetary authority through special monetary operations. 
Međutim, postojeće iskustvo europodručja pokazuje snažne poticaje za državne fiskalne politike da "prekrše" razboritu fiskalnu politiku, bilo u očekivanjima neprovođenja klauzule o nespašavanju država novcem poreznih obveznika, uz prešutnu pretpostavku da će bankrot države biti politički neprihvatljiv, ili neposredne potpore zajedničkoga monetarnog tijela putem posebnih monetarnih operacija.
This uneasy triangle is usually referred to as the fiscal trilemma of the monetary union. 
Ovaj neugodan trokut obično se naziva fiskalnom trilemom monetarne unije.
Such a "holy trinity" makes impossible the cohabitation of the independent monetary policy of a supranational central bank, national fiscal sovereignty and the no bail-out clause [xvi] . 
Takvo "sveto trojstvo" onemogućuje kohabitaciju monetarne politike nadnacionalne središnje banke, nacionalnoga fiskalnog suvereniteta i klauzule o nespašavanju država novcem poreznih obveznika [xvi] .
In order to ease the frictions stemming from national fiscal policies, the monetary framework of the euro area was reconstructed by implementing the elements of the banking union (the Single Supervisory Mechanism and the Single Resolution Mechanism), setting up the European Stability Mechanism (ESM, previously the European Financial Stability Fund (EFSF)) as well as by starting the ECB's quantitative easing program (QE). 
U svrhu smirivanja trzavica koje proizlaze iz nacionalnih fiskalnih politika, monetarni okvir europodručja rekonstruiran je provedbom elemenata bankovne unije (Jedinstvenoga nadzornog mehanizma (SSM) i Jedinstvenoga sanacijskog mehanizma (SRM)), uspostavom Europskoga stabilizacijskog mehanizma (ESM, prethodno Europski fond za financijsku stabilnost (EFSF)), kao i pokretanjem programa kvantitativnog popuštanja (QE) Europske središnje banke (ESB).
All these mechanisms should help to decouple bank distress and sovereign debt pressures. 
Svi ti mehanizmi trebali bi pomoći u razdvajanju poteškoća banaka i pritisaka državnog duga.
The described trilemmas in the European economic and monetary framework, with the still absent synchronisation of real and financial cycles, have given birth to a specific quadrilemma that demonstrates difficulties faced by policy makers in the euro area. 
Opisane trileme u europskom gospodarskom i monetarnom okviru uz daljnji izostanak sinkronizacije realnih i financijskih ciklusa iznjedrile su specifičnu "kvadrilemu" koja prikazuje poteškoće s kojima se suočavaju nositelji politika u europodručju.
With supranational monetary policy concerned primarily with the overall price stability objective, symmetric (global) shocks transmitted through financial linkages and domestic (national) divergent cycles, the burden of adjustment has to be borne by national macroprudential policy. 
Uz nadnacionalnu monetarnu politiku koja se ponajprije bavi općim ciljem stabilnosti cijena, simetričkim (globalnim) šokovima koji se prenose putem financijskih veza i domaćim (nacionalnim) divergentnim ciklusima, teret prilagodbe treba snositi nacionalna makrobonitetna politika.
The absence of other adjustments mechanisms, such as a perfect labour mobility or a transfer mechanism in the form of unemployment insurance [xviii] , adds to the burden on fiscal policy, which is already suffering from moral hazard issues. 
Izostanak drugih mehanizama prilagodbe, poput savršene mobilnosti radne snage ili mehanizma naknada u obliku osiguranja u slučaju nezaposlenosti [xviii] , dodatno opterećuje fiskalnu politiku koja je već opterećena pitanjima moralnog hazarda.
The Vice-President of the ECB, Vitor Constancio, is right to emphasize that "macroprudential policy is therefore essential in any economy as the business and financial cycles are not synchronised. 
Potpredsjednik ESB-a Vítor Constâncio s pravom naglašava da je "tako makrobonitetna politika bitan element u svakom gospodarstvu jer poslovni i financijski ciklusi nisu sinkronizirani.
Even more so in a monetary union where vulnerabilities identified in each country can be addressed with macroprudential policy, allowing for the appropriate heterogeneity, while countries remain subject to a single monetary policy" [xix] . 
Tim više i u monetarnoj uniji, u kojoj se ranjivosti utvrđene u svakoj pojedinoj zemlji mogu rješavati makrobonitetnom politikom koja omogućuje odgovarajuću heterogenost, dok zemlje ostaju podložne jedinstvenoj monetarnoj politici [xix] ".
There are a couple of other difficulties related to the use of national policies. 
Tu je još nekoliko drugih poteškoća povezanih s korištenjem nacionalnih politika.
The shock absorbing capacity of fiscal policy is in too many instances limited by the narrow fiscal space existing before the crises. 
Sposobnost fiskalne politike da amortizira šokove u prevelikom broju slučajeva ograničena je na uski fiskalni prostor koji je postojao prije kriza.
The recession has further eroded fiscal positions and fiscal rules have failed to tame unsustainable fiscal paths so that the ability of fiscal policies in the EU to deal with another blow of crises is quite limited. 
Recesija je dodatno nagrizla fiskalne pozicije, a fiskalna pravila nisu uspjela obuzdati neodržive fiskalne smjerove pa je sposobnost fiskalnih politika u EU-u da se nose s još jednim udarcem kriza prilično ograničena.
Also, a need for national macroprudential policy immediately opens the issues of harmonisation and coordination on the international level in order to avoid unintended consequences, which I will comment in more detail later on. 
Također, potreba za nacionalnom makrobonitetnom politikom odmah otvara i pitanja usklađivanja i koordinacije na međunarodnoj razini radi izbjegavanja nenamjernih posljedica, o kojima ću nešto više reći kasnije.
Additionally, for macroprudential policy to be effective it must be intrusive, affecting the "normal behaviour" of agents and markets [xx] , yielding benefits in reducing long-term costs generated by the systemic risk that makes it hard to attenuate public interest thus creating a central bank's legitimacy paradox [xxi] . 
Osim toga, da bi makrobonitetna politika bila učinkovita, ona mora biti nametljiva, utjecati na "uobičajeno ponašanje" subjekata i tržišta [xx] , donositi koristi smanjenjem dugoročnih troškova koje stvara sistemski rizik što za sobom povlači javni interes, čime se stvara paradoks legitimiteta središnje banke [xxi] .
Unconventional expansionary monetary policy, which was pursued after reaching the zero lower bound, and out of the fear of "the risk of doing nothing" [xxii] , may be risk-inducing by fuelling search for yield behaviour. 
Nekonvencionalna ekspanzivna monetarna politika, koja se nastavila provoditi nakon što su kamatne stope spuštene na donju granicu (nulu), između ostalog i zbog bojazni od "rizika nečinjenja" [xxii] , mogla bi dovesti do nastanka novih rizika poticanjem "lova" na prinose.
Abundant liquidity and low borrowing costs have the capacity to generate bubbles, confirming a notion that rational individual decisions may lead to irrational social outcomes - albeit as a reaction to highly non-conventional policies. 
Obilna likvidnost i niski troškovi zaduživanja imaju sposobnost stvaranja "balona", čime potvrđuju mišljenje da racionalne pojedinačne odluke mogu dovesti do iracionalnih društvenih rezultata - premda kao reakcija na izrazito nekonvencionalne politike.
When inflationary impulses eventually pick up, the present monetary support will dry up and trigger a renewed divergence of national real and financial cycles, the phenomenon termed "unfinished recession". 
Kada se inflatorni impulsi konačno pokrenu, postojeća će monetarna potpora presušiti i ponovno potaknuti divergenciju nacionalnih realnih i financijskih ciklusa, pojavu koja se naziva "nedovršenom recesijom".
The reconstruction of the euro area is clearly the work in progress. 
Rekonstrukcija europodručja očigledno je nedovršen proces.
We need to get the policy framework right in order to pursue optimal policies. 
Okvir politike trebamo pravilno uspostaviti radi provedbe optimalnih politika.
But given the magnitude of challenges, a good policy framework will not be enough to set the right policies - a lot of talent and ingenuity will be needed as well, making our job an art much more than before. 
No s obzirom na razmjer izazova, kvalitetan okvir politike neće biti dovoljan za uspostavu pravih politika - bit će potrebno i puno talenta i inventivnosti, čime će naš posao, znatno više nego prije, postati umjetnost.
Critical moments in the post-crisis reconstruction of the European Union and specificities of macroprudential policy 
3. Kritični trenuci u rekonstrukciji Europske unije nakon krize i specifičnosti makrobonitetne politike
The experience of the global financial crisis and more recent euro area debt crisis has motivated the reconstruction of the European economic and monetary framework along the pillars presented in the Fiscal Compact and Five President's Report [xxiii] on completing the monetary union. 
Iskustvo svjetske financijske krize i recentnije dužničke krize europodručja potaknulo je rekonstrukciju europskoga gospodarskog i monetarnog okvira uz stupove predstavljene u Fiskalnom ugovoru i Izvješću petorice predsjednika [xxiii] o dovršenju monetarne unije.
These issues need to be put into the described perspective in order to value the potential of the new framework to reduce the chance of catastrophic scenarios and provide us with adequate instruments should such a scenario take place. 
Ta pitanja treba staviti u opisanu perspektivu radi vrednovanja potencijala novog okvira za smanjenje mogućnosti za katastrofične scenarije te kako bi nam osigurao odgovarajuće instrumente u slučaju nastanka takvog scenarija.
First, the rebalancing of the euro area has often been associated with reducing labour costs in order to improve competitiveness. 
Prvo, ponovno uravnoteženje europodručja često je povezivano sa smanjenjem troškova radne snage u svrhu unapređenja konkurentnosti.
Coeuré (2016) [xxiv] vocally reinforces the view that productivity growth is central to competitiveness and to growing out of debt, as opposed to benefits of wage moderation. 
Coeuré (2016.) [xxiv] jasno ustraje na mišljenju da je rast produktivnosti ključan za konkurentnost i za izlazak iz duga, nasuprot koristima od obuzdavanja plaća.
Seeing rebalancing as being all about cutting costs is misguided as benefits diminish with more countries engaging in such activities. 
Pogrešno je na ponovno uravnoteženje gledati samo kao na rezanje troškova jer se koristi smanjuju kako se sve više zemalja uključuje u takve aktivnosti.
However, pursuing structural reforms to raise productivity, in contrast to wage moderation, benefits substantially and uniformly all countries. 
Međutim, provedba strukturnih reforma radi podizanja produktivnosti, za razliku od obuzdavanja plaća, znatno i ujednačeno koristi svim zemljama.
"We do not need all euro area countries to adopt identical structural reforms. 
"Ne trebaju sve zemlje europodručja usvojiti identične strukturne reforme.
What we need is a framework that takes into account both how countries differ based on their national conditions, and how they are similar by virtue of being in a monetary union. 
Ono što nam treba jest okvir koji uzima u obzir ono po čemu se zemlje razlikuju na osnovi svojih nacionalnih uvjeta i po čemu su slične jer su u monetarnoj uniji.
Within those parameters there are various combinations of country-specific institutions that can produce smooth adjustment." 
Unutar tih parametara postoje različite kombinacije institucija specifičnih za pojedinu zemlju koje mogu omogućiti nesmetanu prilagodbu."
These notions should, of course, be the key ingredients of the Macroeconomic Imbalance Procedure and the Structural Reform Support Programme (as of 2017). 
Ta bi mišljenja, naravno, trebala biti glavni sastojci procedure pri makroekonomskim neravnotežama i Programa potpore strukturnim reformama (od 2017.).
If these conditions are met through institutional reform plans (until 2025), relying on deeper convergence, entailing, for example, Competitiveness Authorities and further financial and fiscal reforms, including the Deposit Insurance Scheme, Capital Markets Union and European Fiscal Board, should help resolve the quadrilemma. 
Rješavanju ove "kvadrileme" pomoglo bi ispunjavanje ovih uvjeta pomoću planova institucionalnih reforma (do 2025.), oslanjanjem na dublju konvergenciju, obuhvaćajući, na primjer, tijela za konkurentnost i daljnje financijske i fiskalne reforme, uključujući sustav osiguranja depozita, uniju tržišta kapitala i Europski fiskalni odbor.
In the words of the Report: "...the Macroeconomic Imbalance procedure (MIP) could be utilised as a tool not only to prevent and correct imbalances but also to foster reforms and monitor progress in each euro area Member State towards these common standards. 
Kako stoji u Izvješću: "... procedura pri makroekonomskim neravnotežama (PMN) mogla bi se iskoristiti kao sredstvo, ne samo za sprečavanje i ispravak neravnoteža, već i za poticanje reforma i praćenje napretka u svakoj državi članici europodručja prema tim zajedničkim standardima.
Significant and sustained convergence towards similarly resilient economies should be a condition for access to a shock absorption mechanism to be set up...". 
Znatna i ustrajna konvergencija prema slično otpornim gospodarstvima trebala bi biti uvjet za pristup mehanizmu amortizacije šokova koji će se uspostaviti...".
However, even if convergence in TFP as a source of sustainable catching up gets kick-started and risks arising from it eventually get ironed-out, fiscal and macroprudential policies will still be needed to take care of residual idiosyncratic shocks. 
Međutim, čak i ako se pokrene konvergencija u TFP-u kao izvoru održivog sustizanja, a rizici koji iz nje proizađu budu riješeni, i dalje će biti potrebne fiskalne i makrobonitetne politike za bavljenje preostalim idionsinkratskim šokovima.
Moreover, we are directly responsible for getting macroprudential policy right, and in order to be able to do that, we need a profound understanding of all the issues relevant for its smooth and efficient implementation. 
Štoviše, neposredno smo odgovorni za pravilnu uspostavu makrobonitetne politike i, da bismo to mogli, potrebno nam je duboko razumijevanje svih pitanja važnih za njezinu nesmetanu i efikasnu provedbu.
Some of the critical issues for macroprudential policy at this point in time encompass (i) cross-border spillovers, (ii) the coordination of macroprudential and monetary policy and (iii) devising an internally consistent structure of macroprudential instruments. 
Neka od kritičnih pitanja za makrobonitetnu politiku u ovom trenutku obuhvaćaju (i) prekogranična prelijevanja, (ii) koordinaciju makrobonitetne i monetarne politike i (iii) osmišljavanje interno usklađene strukture makrobonitetnih instrumenata.
International policy coordination, harmonisation and the consistent application of implemented instruments are vital to ensure effectiveness and limit the possibility and impact of adverse cross-border spillover effects [xxvi] . 
Međunarodna koordinacija politika, usklađivanje i dosljedna primjena provedenih instrumenata ključni su za osiguranje učinkovitosti i ograničavanje mogućnosti i utjecaja štetnih učinaka prekograničnog prelijevanja [xxvi] .
The potential spillover of nationally implemented macroprudential policies largely depend on the degree of financial cycle synchronisation, especially within the highly integrated (economically and financially) states, as in the case of the European Union, or even more so within the currency union members with a single monetary policy. 
Potencijalno prelijevanje makrobonitetnih politika provedenih na nacionalnoj razini uglavnom ovisi o stupnju sinkronizacije financijskog ciklusa, posebno unutar visoko (gospodarski i financijski) integriranih država, kao što je to slučaj s Europskom unijom ili još i više unutar članica valutne unije s jedinstvenom monetarnom politikom.
Several aspects of the potential spillover should be considered when formulating the policy stance in a highly integrated environment that challenges us in pursuing financial stability. 
Pri formuliranju politike u visokointegriranom okružju koje nam je izazov u provedbi financijske stabilnosti trebalo bi uzeti u obzir nekoliko aspekata potencijalnog prelijevanja.
Outward cross-border spillovers of systemic risk create a need for countervailing macroprudential measures, clearly emphasising the need for policy coordination and measure reciprocation. 
Prekogranična prelijevanja sistemskog rizika prema van stvaraju potrebu za kompenziranje makrobonitetnih mjera, jasno naglašavajući potrebu za koordinaciju politike i uzajamnost mjera.
In contrast, inward spillover effect is a direct consequence of the regulatory arbitrage that motivates internationally operating financial institutions to seek organisational restructuring that minimizes regulatory costs. 
Nasuprot tome, učinak prelijevanja prema unutra neposredna je posljedica regulatorne arbitraže koja potiče financijske institucije koje djeluju na međunarodnom planu da provedu organizacijsko restrukturiranje kojim se smanjuju regulatorni troškovi.
The issue of converting subsidiaries into branches has recently attracted a lot of attention, as some member states are actively trying to reduce this risk, [xxvii] alongside international efforts directed towards formulating a framework for voluntary cross-border reciprocity [xxviii] . 
Pitanje pretvaranja podređenih društava u podružnice nedavno je izazvalo veliku pozornost jer neke države članice aktivno nastoje smanjiti taj rizik, [xxvii] uz međunarodne napore u vezi s formuliranjem okvira za dobrovoljnu prekograničnu uzajamnost [xxviii] .
Some countries, for example, try to internalize the costs of registering subsidiaries as branches by increasing depositor and retail consumer legal protection through an option for retail clients to cancel liability/claim without penalty, extraordinary contributions to deposit guarantee systems, etc. The potential for intra-banking-group arbitrage could also be diminished if a macroprudential measure is applied at the appropriate level of consolidation and/or exposure location, making reciprocity arrangements a necessary condition for mitigating these effects. 
Neke zemlje, na primjer, nastoje internalizirati troškove pretvaranja podređenih društava u podružnice povećanjem pravne zaštite deponenata i građana preko opcije otkaza obveze/potraživanja bez plaćanja naknade, izvanrednim doprinosima sustavima osiguranja depozita itd. Mogućnost za arbitražu unutar bankarske grupacije također bi se mogla umanjiti ako se makrobonitetne mjere primijene na odgovarajućoj razini konsolidacije i/ili mjestu izloženosti, čime sustavi uzajamnosti postaju nužan uvjet za ublažavanje tih učinaka.
Since it may be difficult to simultaneously hit macroprudential and monetary objectives due to the general low degree of synchronisation between real and financial cycles, the policy coordination of the two is an essential prerequisite for simultaneously stabilizing the general price level and financial movements as there are "important synergies and interactions between the two policy functions" (Constancio, 2015). 
S obzirom na to da može biti teško istodobno ostvariti makrobonitetne i monetarne ciljeve zbog općenito niskog stupnja sinkronizacije između realnoga i financijskog ciklusa, koordinacija tih dviju politika bitan je preduvjet za istovremeno stabiliziranje opće razine cijena i financijskih kretanja jer postoje "važne sinergije i interakcije između te dvije funkcije politike" (Constâncio, 2015.).