natgillin/translations-raw huggingface dataset:
23 However, the Commission does not maintain that the framework decision as a whole should have been the subject-matter of a directive. In particular, it does not dispute that Title VI of the Treaty on European Union is the appropriate legal basis for the provisions of the decision which deal with jurisdiction, extradition and prosecutions of persons who have committed offences. However, given that those provisions are incapable of existing independently, it must apply for annulment of the framework decision in its entirety. 
23 Ipak, Komisija smatra da cjelokupni sadržaj okvirne odluke nije trebao biti predmetom direktive. Komisija ne osporava ni to da je glava VI. Ugovora o Europskoj uniji prikladna pravna osnova za odredbe odluke koje se odnose na nadležnost, izručenje i progon osoba koje su počinile kaznena djela. Ipak, imajući u vidu da te odredbe ne mogu postojati same za sebe, Komisija mora zatražiti poništenje okvirne odluke u cijelosti.
24 The Commission also puts forward a ground of challenge alleging abuse of process. In that regard, it relies on the fifth and seventh recitals in the preamble to the framework decision, which show that the choice of an instrument under Title VI of the Treaty was based on considerations of expediency, since the proposed directive had failed to obtain the majority required for its adoption because a majority of Member States had refused to recognise that the Community had the necessary powers to require the Member States to prescribe criminal penalties for environmental offences. 
24 Osim toga Komisija ističe tužbeni razlog koji se temelji na zloporabi ovlasti. U tom smislu oslanja se na petu i sedmu uvodnu izjavu okvirne odluke koje ukazuju na to da je instrument iz glave VI. Ugovora izabran zbog prikladnosti, budući da prijedlog direktive nije dobio većinu potrebnu za donošenje direktive jer je većina država članica odbila prihvatiti da Zajednica ima potrebnu nadležnost da od država članica zahtijeva propisivanje kaznenih sankcija za djela protiv okoliša.
25 The Parliament concurs with the Commission’s arguments. It submits, more specifically, that the Council confused the Community’s power to adopt the proposed directive and the power, not claimed by the Community, to adopt the framework decision in its entirety. The matters upon which the Council relies in support of its argument are, in reality, considerations of expediency concerning the choice of whether or not to impose solely criminal penalties, considerations which should have been dealt with in the legislative procedure on the basis of Articles 175 EC and 251 EC. 
25 Parlament se slaže s argumentima Komisije. On tvrdi, posebno, da je Vijeće zabunom zamijenilo nadležnost Zajednice da donese predloženu direktivu i nadležnost, za koju Zajednica ne tvrdi da je ima, da donese okvirnu odluku u cijelosti. Pri tome se Vijeće u prilog svojim argumentima u biti oslanja na razloge prikladnosti koji se odnose na izbor treba li propisati samo kaznene sankcije ili ne, što je trebalo riješiti u zakonodavnom postupku, na temelju članaka 175. UEZ-a i 251. UEZ-a.
29 That interpretation is also borne out by the fact that the Treaty on European Union devotes a specific title to judicial cooperation in criminal matters (see Articles 29 EU, 30 EU and 31(e) EU), which expressly confers on the European Union competence in criminal matters, in particular as regards the determination of the constituent elements of the relevant offences and penalties. The Commission’s position is therefore contradictory, since it amounts, on the one hand, to claiming that the authors of the Treaty on European Union and the EC Treaty intended to confer by implication on the Community competence in criminal matters and, on the other, to disregarding the fact that the same authors expressly attributed such a competence to the European Union. 
29 To tumačenje proizlazi i iz činjenice da je u Ugovoru o Europskoj uniji pravosudnoj suradnji u kaznenim stvarima posvećena posebna glava ((vidjeti članak 29. UEU-a, članak 30. UEU-a i članak 31. točku (e) UEU-a)) u kojoj se Europskoj uniji izričito dodjeljuje nadležnost u kaznenim stvarima, osobito u pogledu određivanja konstitutivnih elemenata kaznenih dijela i primjenjivih sankcija. Stajalište Komisije je dakle kontradiktorno jer s jedne strane ističe da su autori Ugovora o Europskoj uniji i Ugovora o EZ-u nadležnost u kaznenim stvarima željeli implicitno dodijeliti Zajednici, a s druge strane zanemaruje činjenicu da su isti autori izričito povjerili tu istu nadležnost Europskoj uniji.
"31 First, the Court has never obliged the Member States to adopt criminal penalties. According to its case-law, it is certainly the responsibility of the Member States to ensure that infringements of Community law are penalised under conditions, both procedural and substantive, which are analogous to those applicable to infringements of national law of a similar nature and importance, and the penalty must, moreover, be effective, dissuasive and proportionate to the infringement; furthermore, the national authorities must proceed with respect to infringements of Community law with the same diligence as that which they bring to bear in implementing corresponding national laws (see, in particular, Case 68/88 Commission v Greece [1989] ECR 2965, paragraphs 24 and 25). However, the Court has not held, either expressly or by implication, that the Community is competent to harmonise the criminal laws applicable in the Member States. It has rather held that the choice of penalties is a matter for the Member States." 
"31 Kao prvo, Sud nije nikada obvezao države članice da usvoje kaznene sankcije. Prema njegovoj sudskoj praksi, države članice u svakom slučaju dužne su osigurati da se povrede prava Zajednice sankcioniraju u materijalnopravnim i procesnopravnim uvjetima koji su istovrsni onima koji se primjenjuju na povrede nacionalnog prava slične naravi i važnosti, a kazna mora biti učinkovita, odvraćajuća i proporcionalna povredi; nadalje, nacionalna tijela moraju povodom povreda prava Zajednice postupati s istom marljivošću kao i kada provode odgovarajuća nacionalna zakonodavstva (vidjeti osobito presudu od 21. rujna 1989., Komisija/Grčka, C-68/88, Zb., str. 2965., t. 24. i 25.) Međutim, Sud nije nikada odlučio, ni izričito ni implicitno, da je Zajednica nadležna uskladiti kaznena pravila primjenjiva u državama članicama. Naprotiv, Sud je smatrao da je izbor sankcija stvar država članica."
32 Second, legislative practice is in keeping with that interpretation. The various pieces of secondary legislation restate the traditional form of words, by virtue of which ‘effective, proportionate and dissuasive sanctions’ are to be prescribed (see, for example, Article 3 of Directive 2002/90), but do not call into question the freedom of the Member States to choose between proceeding under administrative or criminal law. On the rare occasions when the Community legislature has specified that the Member States are to bring criminal or administrative proceedings, it has merely stated expressly the choice which was open to them in any event. 
32 Kao drugo, zakonodavna praksa u skladu je s tim tumačenjem. Različiti akti sekundarnog prava ponavljaju tradicionalni izričaj na temelju kojega se moraju propisivati „učinkovite, proporcionalne i odvraćajuće sankcije” (vidi npr. članak 3. Direktive 2002/90), ali ne dovode u pitanje slobodu država članica da biraju između postupaka upravnog ili kaznenog prava. U rijetkim situacijama kada je zakonodavac Zajednice odredio da države članice pokreću kazneni ili upravni postupak, bilo je dovoljno da izričito navede da uvijek imaju mogućnost izbora.
"33 Furthermore, whenever the Commission has proposed to the Council that a Community measure having implications for criminal matters be adopted, the Council has detached the criminal part of that measure so that it may be dealt with in a framework decision (see Council Regulation (EC) No 974/98 of 3 May 1998 on the introduction of the euro (OJ 1998 L 139, p. 1), which had to be supplemented by Council Framework Decision 2000/383/JHA of 29 May 2000 on increasing protection by criminal penalties and other sanctions against counterfeiting in connection with the introduction of the euro (OJ 2000 L 140, p. 1); see also Directive 2002/90, supplemented by Council Framework Decision 2002/946/JHA of 28 November 2002 on the strengthening of the penal framework to prevent the facilitation of unauthorised entry, transit and residence (OJ 2002 L 328, p. 1))." 
"33 Nadalje, uvijek kada je Komisija Vijeću predlagala donošenje nekog akta Zajednice koji ima implikacije u kaznenim stvarima, Vijeće je odvojilo kazneni dio akta tako da se taj dio može urediti okvirnom odlukom (vidjeti Uredbu Vijeća (EZ) br. 974/98 od 3. svibnja 1998. o uvođenju eura (SL L 139, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 10., svezak 3., str. 38.), koju se moralo dopuniti Okvirnom odlukom Vijeća 2000/383/PUP od 29. svibnja 2000. o povećanju zaštite kaznenim i drugim sankcijama protiv krivotvorenja povezanoga s uvođenjem eura (SL L 140, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19. svezak 4., str. 179.); vidjeti također Direktivu 2002/90, dopunjenu Okvirnom odlukom Vijeća 2002/946/PUP od 28. studenoga 2002. o jačanju kaznenopravnog okvira za sprečavanje olakšavanja neovlaštenog ulaska, tranzita i boravka (SL L 328, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 101.)."
34 In this instance, regard being had to both its purpose and content, the framework decision concerns the harmonisation of criminal law. The mere fact that it seeks to combat environmental offences is not such as to found the Community’s competence. In fact, the framework decision supplements Community law on environmental protection. 
34 U ovom slučaju okvirna se odluka, uzimajući u obzir i njezinu svrhu i njezin sadržaj, odnosi na usklađivanje kaznenog prava. Činjenica da je usmjerena na borbu protiv djela protiv okoliša sama po sebi nije takve naravi da bi utemeljila nadležnost Zajednice. U biti, okvirnom se odlukom pravo Zajednice o zaštiti okoliša dopunjava.
36 The Kingdom of the Netherlands, whilst supporting the form of order sought by the Council, adopts a slightly more qualified argument than the Council. It contends that, in exercising the powers conferred on it by the EC Treaty, the Community may require the Member States to provide for the possibility of punishing certain conduct under national criminal law, provided that the penalty is inseparably linked to the relevant substantive Community provisions and that it can actually be shown that imposing penalties under criminal law in that way is necessary for the achievement of the objectives of the Treaty in the area concerned (see Case C-240/90 Germany v Commission [1992] ECR I-5383). That could be the case if the enforcement of a harmonising rule based, for example, on Article 175 EC gave rise to a need for criminal penalties. 
36 Kraljevina Nizozemska podupire zahtjev Vijeća, no zauzima stajalište koje je neznatno kvalificiranije od stajališta Vijeća. Ona smatra da, u izvršavanju ovlasti koje su joj dodijeljene Ugovorom o EZ-u, Zajednica može zahtijevati od država članica da nacionalnim kaznenim pravom predvide mogućnost kažnjavanja određenog ponašanja, pod uvjetom da je kazna neodvojivo povezana s materijalnim odredbama prava Zajednice te da se može dokazati da je propisivanje takvih kaznenih sankcija potrebno za ostvarivanje ciljeva Ugovora u dotičnom području (vidjeti presudu od 27. listopada 1992., Njemačka/Komisija, C-240/90, Zb., str. I-5383.). To bi mogao biti slučaj kada su za primjenu pravila usklađivanja na osnovi, na primjer, članka 175. UEZ-a potrebne kaznene sankcije.
37 Conversely, if it is apparent from the content and nature of the proposed measure that it is intended essentially to bring about a general harmonisation of criminal laws and that the system of penalties is not inseparably linked to the area of Community law concerned, Articles 29 EU, 31(e) EU and 34(2)(b) EU are the correct legal basis for the measure. That is the case in this instance. It is clear from the purpose and content of the framework decision that it is intended, generally, to secure harmonisation of criminal laws in the Member States. The fact that rules adopted under the EC Treaty may be concerned is not decisive. 
37 S druge strane, ukoliko iz sadržaja i naravi predloženog akta proizlazi da se tim aktom u biti želi ostvariti opće usklađivanje kaznenog prava, te da sustav kazni nije neodvojivo povezan s dotičnim područjem prava Zajednice, članak 29. UEU-a, članak 31. točka (e) UEU-a i članak 34. stavak 2. točka (b) UEU-a predstavljaju valjanu pravnu osnovu za donošenje akta. Takva je situacija u ovom slučaju. Iz svrhe i sadržaja okvirne odluke proizlazi da se tom odlukom želi općenito osigurati usklađenost kaznenih odredaba u državama članicama. Činjenica da se time možda utječe na pravila donesena na temelju Ugovora o EZ-u nije odlučujuća.
38 Article 47 EU provides that nothing in the Treaty on European Union is to affect the EC Treaty. That requirement is also found in the first paragraph of Article 29 EU, which introduces Title VI of the Treaty on European Union. 
38 Članak 47. UEU-a propisuje da ništa u Ugovoru o EU-u ne utječe na Ugovor o EZ-u. Taj zahtjev također nalazimo i u prvom stavku članka 29. Ugovora o EU-u koji je uvod u glavu VI. Ugovora o Europskoj uniji.
41 On that point, it is common ground that protection of the environment constitutes one of the essential objectives of the Community (see Case 240/83 ADBHU [1985] ECR 531, paragraph 13, Case 302/86 Commission v Denmark [1988] ECR 4607, paragraph 8, Case C-213/96 Outokumpu [1998] ECR I-1777, paragraph 32). In that regard, Article 2 EC states that the Community has as its task to promote ‘a high level of protection and improvement of the quality of the environment’ and, to that end, Article 3(1)(l) EC provides for the establishment of a ‘policy in the sphere of the environment’. 
"41 U tom pogledu, opće je poznato da je zaštita okoliša jedan od ključnih ciljeva Zajednice (vidjeti presude od 7. veljače 1985., ADBHU, 240/83, Zb., str. 531., t. 13.; od 20. rujna 1988., Komisija/Danska, 302/86, Zb., str. 4607., t. 8., i od 2. travnja 1998., Outokumpu, C-213/96, Zb., str. I-1777., t. 32.). S time u vezi u članku 2. UEZ-a navodi se da Zajednica ima zadaću promicati „visoku razinu zaštite i poboljšanje kvalitete okoliša” te se u tu svrhu člankom 3. stavkom 1. (i) UEZ-a predviđa uspostavljanje „politike u području okoliša.”"
42 Furthermore, in the words of Article 6 EC ‘[e]nvironmental protection requirements must be integrated into the definition and implementation of the Community policies and activities’, a provision which emphasises the fundamental nature of that objective and its extension across the range of those policies and activities. 
42 Nadalje, prema tekstu članka 6. UEZ-a, „zahtjevi u pogledu zaštite okoliša moraju se uključiti u utvrđivanje i provedbu politika i aktivnosti Zajednice”, a ta odredba naglašava da je taj cilj po svojoj naravi temeljni i da se proteže kroz sve te politike i aktivnosti.
43 Articles 174 EC to 176 EC comprise, as a general rule, the framework within which Community environmental policy must be carried out. In particular, Article 174(1) EC lists the objectives of the Community’s action on the environment and Article 175 EC sets out the procedures to be followed in order to achieve those objectives. The Community’s powers are, in general, exercised in accordance with the procedure laid down in Article 251 EC, following consultation of the Economic and Social Committee and the Committee of the Regions. However, in relation to certain spheres referred to in Article 175(2) EC, the Council takes decisions alone, acting unanimously on a proposal from the Commission after consulting the Parliament and the two abovementioned bodies. 
43 Članci od 174. do 176. UEZ-a čine, u načelu, okvir u kojemu se mora provoditi politika okoliša Zajednice. Posebno, u članku 174. stavku 1. UEZ-a navode se ciljevi djelovanja Zajednice za okoliš, a u članku 175. UEZ-a utvrđeni su postupci koje treba primijeniti kako bi se ti ciljevi ostvarili. Ovlasti Zajednice općenito se provode u skladu s postupkom utvrđenim člankom 251. UEZ-a, nakon savjetovanja s Gospodarskim i socijalnim odborom i Odborom regija. Međutim, u odnosu na neka područja iz članka 175. stavka 2. UEZ-a, Vijeće donosi odluke samostalno, odlučujući jednoglasno na prijedlog Komisije, nakon savjetovanja s Parlamentom i dva prethodno navedena tijela.
45 Moreover, it must be borne in mind that, according to the Court’s settled case-law, the choice of the legal basis for a Community measure must rest on objective factors which are amenable to judicial review, including in particular the aim and the content of the measure (see, inter alia, Case C-300/89 Commission v Council [1991] ECR I-2867, ‘Titanium dioxide’, paragraph 10, and Case C-336/00 Huber [2002] ECR I-7699, paragraph 30). 
45 Osim toga, valja podsjetiti da, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, izbor pravne osnove za akt Zajednice mora se temeljiti ​​na objektivnim elementima koji podliježu sudskoj kontroli, među kojima su cilj i sadržaj tog akta (vidjeti presude od 11. lipnja 1991., Komisija/Vijeće, „Titanov dioksid”, C-300/89, Zb., str. I-2867., t. 10. i od 19. rujna 2002. Huber, C-336/00, Zb., str. I-7699., t. 30.)
46 As regards the aim of the framework decision, it is clear both from its title and from its first three recitals that its objective is the protection of the environment. The Council was concerned ‘at the rise in environmental offences and their effects which are increasingly extending beyond the borders of the States in which the offences are committed’, and, having found that those offences constitute ‘a threat to the environment’ and ‘a problem jointly faced by the Member States’, concluded that ‘a tough response’ and ‘concerted action to protect the environment under criminal law’ were called for. 
46 Što se tiče cilja okvirne odluke, iz njezinog naziva i prve tri uvodne izjave proizlazi da je njezin cilj zaštita okoliša. Vijeće, zabrinuto „zbog porasta kaznenih djela i njihovih posljedica, koje sve više prelaze granice država u kojima su ta kaznena djela počinjena”, te nakon što je ustanovilo da ta djela predstavljaju „prijetnju za okoliš” i „zajednički problem država članica”, zaključilo je da treba pozvati na „oštar odgovor” i „usklađeno djelovanje u zaštiti okoliša putem kaznenog prava”.
47 As to the content of the framework decision, Article 2 establishes a list of particularly serious environmental offences, in respect of which the Member States must impose criminal penalties. Articles 2 to 7 of the decision do indeed entail partial harmonisation of the criminal laws of the Member States, in particular as regards the constituent elements of various criminal offences committed to the detriment of the environment. As a general rule, neither criminal law nor the rules of criminal procedure fall within the Community’s competence (see, to that effect, Case 203/80 Casati [1981] ECR 2595, paragraph 27, and Case C-226/97 Lemmens [1998] ECR I-3711, paragraph 19). 
47 Što se tiče sadržaja okvirne odluke, u članku 2. utvrđen je popis posebno teških kaznenih djela protiv okoliša koja države članice moraju kazneno sankcionirati. Točno je da članci od 2. do 7. okvirne odluke podrazumijevaju djelomičnu usklađenost kaznenih zakonodavstava država članica, posebno u pogledu konstitutivnih elemenata različitih kaznenih djela protiv okoliša. U načelu, ni kazneno zakonodavstvo ni pravila kaznenog postupka nisu u nadležnosti Zajednice (vidjeti, u tom smislu, presude od 11. studenoga 1981., Casati, 203/80, Zb., str. 2595., t. 27. i od 16. lipnja 1988., Lemmens, C-226/97, Zb., str. I-3711., t. 19.).
50 The Council does not dispute that the acts listed in Article 2 of the framework decision include infringements of a considerable number of Community measures, which were listed in the annex to the proposed directive. Moreover, it is apparent from the first three recitals to the framework decision that the Council took the view that criminal penalties were essential for combating serious offences against the environment. 
50 Vijeće ne osporava da djela navedena u članku 2. okvirne odluke uključuju povrede brojnih akata Zajednice, koji su navedeni u prilogu predloženoj direktivi. Osim toga, iz prve tri uvodne izjave okvirne odluke proizlazi da je Vijeće zauzelo stajalište da su kaznene sankcije ključne za borbu protiv teških kaznenih djela protiv okoliša.
52 That finding is not called into question by the fact that Articles 135 EC and 280(4) EC reserve to the Member States, in the spheres of customs cooperation and the protection of the Community’s financial interests respectively, the application of national criminal law and the administration of justice. It is not possible to infer from those provisions that, for the purposes of the implementation of environmental policy, any harmonisation of criminal law, even as limited as that resulting from the framework decision, must be ruled out even where it is necessary in order to ensure the effectiveness of Community law. 
52 Ta se ocjena ne dovodi u pitanje činjenicom da su člankom 135. UEZ-a i člankom 280. stavkom 4. UEZ-a primjena nacionalnog kaznenog prava i sudovanje u područjima carinske suradnje odnosno zaštite financijskih interesa Zajednice rezervirani za države članice. Iz tih odredaba ne može se zaključiti da se za potrebe provedbe politike okoliša mora isključiti svako usklađivanje kaznenog prava, pa i tako ograničeno usklađivanje kakvo proizlazi iz okvirne odluke, čak i ako ono koje je potrebno kako bi se osigurala učinkovitost prava Zajednice.
53 In those circumstances, the entire framework decision, being indivisible, infringes Article 47 EU as it encroaches on the powers which Article 175 EC confers on the Community. 
53 U tim okolnostima, okvirna odluka u cijelosti, s obzirom da je nedjeljiva, krši članak 47. UEU-a budući da zadire u ovlasti koje su člankom 175. UEZ-a dodijeljene Zajednici.
54 There is therefore no need to examine the Commission’s argument that the framework decision should in any event be annulled in part in so far as Articles 5(2), 6 and 7 leave the Member States free also to provide for penalties other than criminal penalties, even to choose between criminal penalties and other penalties, matters allegedly falling undeniably within the Community’s competence. 
54 Stoga ne treba raspravljati o argumentu Komisije da bi okvirnu odluku u svakom slučaju trebalo djelomično poništiti budući da njezin članak 5. stavak 2. i članci 6. i 7. državama članicama ostavljaju slobodu da propisuju kazne koje nisu kaznene sankcije, te čak i slobodu izbora između kaznenih i drugih sankcija, što nedvojbeno pripada u nadležnost Zajednice.
56 Under Article 69(2) of the Rules of Procedure, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings. Since the Commission has applied for costs and the Council has been unsuccessful, the Council must be ordered to pay the costs. Pursuant to the first paragraph of Article 69(4), the interveners in these proceedings must bear their own costs. 
56 U skladu s odredbama članka 69. stavka 2. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku snosi troškove, ako je takav zahtjev postavljen. Budući da je Komisija podnijela zahtjev da Vijeće snosi troškove i da ono nije uspjelo u postupku, istom valja naložiti snošenje troškova. U skladu s člankom 69. stavkom 4. podstavkom 1. Poslovnika, intervenijenti u ovom postupku snosit će vlastite troškove.
"1. Annuls Council Framework Decision 2003/80/JHA of 27 January 2003 on the protection of the environment through criminal law;" 
1. Poništava se Okvirna odluka Vijeća 2003/80/PUP od 27. siječnja 2003. o zaštiti okoliša putem kaznenog prava.
"2. Orders the Council of the European Union to pay the costs;" 
2. Vijeću Europske unije nalaže se snošenje troškova.
* Language of the case: French. 
* Jezik postupka: francuski.
8 September 2005 (*) 
8. rujna 2005.(*)