natgillin/translations-raw huggingface dataset:
76 Finally, nor can the Court accept the arguments which the defendants in the main proceedings base on the judgment in Yvon v France, No 44962/98, ECHR 2003-V. The factors which led the European Court of Human Rights to make a finding of infringement of Article 6 ECHR – which include, inter alia, the considerable impact of the Government Commissioner’s submissions on the assessment of the court dealing with expropriation cases and the rules concerning the Government Commissioner’s access to, and use of, relevant information – were not accompanied, unlike the factors characterising the case in the main proceedings here, by judicial review or safeguards comparable or equivalent to those mentioned in paragraphs 63 and 75 of this judgment. 
76 Konačno, argumenti koje tužitelji u glavnom postupku temelje na presudi Yvon/Francuska (Sud za ljudska prava, presuda od 24. travnja 2003., Recueil des arrêts et décisions 2003-V) nisu prihvatljivi. Ustvari, elementi koji su Sud za ljudska prava naveli da utvrdi povredu članka 6. EKLJP-a, a ti elementi uključuju osobito važan utjecaj mišljenja povjerenika vlade na ocjenu suda o eksproprijaciji kao i pravila o pristupu povjerenika vlade relevantnim informacijama i njegovoj uporabi tih informacija, nisu, za razliku od elemenata koji karakteriziraju ovaj glavni postupak, obuhvaćali sudski nadzor ili jamstva usporediva s ili ekvivalentna jamstvima spomenutima u točkama 63. odnosno 75. ove presude.
78 Since these proceedings are, for the parties to the main proceedings, a step in the action pending before the national court, the decision on costs is a matter for that court. Costs incurred in submitting observations to the Court, other than the costs of those parties, are not recoverable. 
78 Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
16 April 2013 (*) 
16. travnja 2013. (*)
(Freedom of movement for workers – Article 45 TFEU – Company established in the Dutch-speaking region of the Kingdom of Belgium – Obligation to draft employment contracts in Dutch – Cross-border employment contract – Restriction – Disproportionate) 
„Sloboda kretanje radnika – Članak 45. UFEU-a – Društvo s poslovnim nastanom na nizozemskom govornom području Kraljevine Belgije – Obveza sastavljanja ugovora o radu na nizozemskom jeziku – Prekogranični ugovor o radu – Ograničenje – Nepostojanje proporcionalnosti“
In Case C-202/11, 
U predmetu C-202/11,
REQUEST for a preliminary ruling under Article 267 TFEU from the arbeidsrechtbank te Antwerpen (Belgium), made by decision of 18 January 2011, received at the Court on 28 April 2011, in the proceedings 
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, koji je uputio arbeidsrechtbank te Antwerpen (Belgija), odlukom od 18. siječnja 2011., koju je Sud zaprimio 28. travnja 2011., u postupku
Anton Las 
Anton Las
PSA Antwerp NV, 
PSA Antwerp NV,
composed of V. Skouris, President, K. Lenaerts, Vice-President, A. Tizzano, L. Bay Larsen, T. von Danwitz and J. Malenovský, Presidents of Chambers, U. Lõhmus, E. Levits, A. Ó Caoimh, J.-C. Bonichot, A. Arabadjiev, C. Toader, and D. Šváby (Rapporteur), Judges, 
u sastavu: V. Skouris, predsjednik, K. Lenaerts, potpredsjednik, A. Tizzano, L. Bay Larsen, T. von Danwitz i J. Malenovský, predsjednici vijeća, U. Lõhmus, E. Levits, A. Ó Caoimh, J.-C. Bonichot, A. Arabadjiev, C. Toader, i D. Šváby (izvjestitelj), suci,
Advocate General: N. Jääskinen, 
nezavisni odvjetnik: N. Jääskinen,
having regard to the written procedure and further to the hearing on 17 April 2012, 
uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 17. travnja 2012.,
– Mr Las, by C. Delporte, advocaat, 
– za A. Lasa, C. Delporte, advocaat,
– PSA Antwerp NV, by C. Engels and M. Holvoet, advocaten, 
– za PSA Antwerp NV, C. Engels i M. Holvoet, advocaten,
– the Belgian Government, by M. Jacobs and C. Pochet, acting as Agents, assisted by J. Stuyck, advocaat, 
– za belgijsku vladu, M. Jacobs i C. Pochet, u svojstvu agenata, uz asistenciju J. Stuyck, advocaat,
– the Greek Government, by S. Vodina and G. Karipsiades, acting as Agents, 
– za grčku vladu, S. Vodina i G. Karipsiades, u svojstvu agenata,
– the European Commission, by M. van Beek and G. Rozet, acting as Agents, 
– za Europsku komisiju, M. van Beek i G. Rozet, u svojstvu agenata,
– the EFTA Surveillance Authority, by X. Lewis, M. Moustakali and F. Simonetti, acting as Agents, 
– za nadzorno tijelo EFTA-e, X. Lewis, M. Moustakali i F. Simonetti, u svojstvu agenata,
after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 12 July 2012, 
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 12. srpnja 2012.,
1 This request for a preliminary ruling concerns the interpretation of Article 45 TFEU. 
1 Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 45. UFEU-a.
2 The request has been made in proceedings between Mr Las and his former employer, PSA Antwerp NV (‘PSA Antwerp’), concerning payment by the latter of various sums following his dismissal. 
2 Zahtjev je upućen u okviru spora između A. Lasa i njegovog bivšeg poslodavca, PSA Antwerp NV (u daljnjem tekstu: PSA Antwerp), povodom otpremnina koje je poslodavac isplatio nakon otpuštanja A. Lasa.
3 Article 4 of the Constitution states: 
3 Članak 4. Ustava propisuje:
‘Belgium comprises four linguistic regions: the French-speaking region, the Dutch-speaking region, the bilingual region of Brussels-Capital and the German-speaking region. 
„Belgija ima četiri jezična govorna područja: francusko govorno područje, nizozemsko govorno područje, dvojezično područje Bruxelles-glavni grad i njemačko govorno područje.
Each municipality of the Kingdom forms part of one of these linguistic regions. 
Svaka općina Kraljevine je dio jednog od ovih govornih područja.
…’ 
[…]“
"4 The Decree of the Vlaamse Gemeenschap of 19 July 1973 on the use of languages in relations between employers and employees and also in company documents and papers that are required by law and by regulation (Belgisch Staatsblad of 6 September 1973, p. 10089 ; ‘the Decree on Use of Languages’) was adopted on the basis of Article 129(1)(3) of the Constitution, under which ‘[t]he Parliaments of the Flemish and French Communities, to the exclusion of the federal legislator, regulate by decree, each one as far as it is concerned, the use of languages for: … relations between employers and their staff, as well as company acts and documents required by the law and by regulations’." 
"4 Dekret Vlaamse Gemeenschap od 19. srpnja 1973. o upotrebi jezika u odnosima između poslodavaca i radnika te u pogledu akata i dokumenata poduzeća propisanih zakonom i propisima (Belgisch Staatsblad od 6. rujna 1973., str. 10089.; u daljnjem tekstu: dekret o upotrebi jezika) donesen je na temelju članka 129. stavka 1. točke 3. Ustava, u skladu s kojim „[p]arlamenti Flamanske i Francuske zajednice, svaki za svoje područje, određuju dekretom i bez federalnog zakonodavca upotrebu jezika u: [...] društvenim odnosima između poslodavaca i njihovih osoblja, te aktima i dokumentima poduzeća koji su propisani zakonom i propisima.“"
5 Article 1 of that Decree provides as follows: 
5 Članak 1. tog dekreta određuje:
‘This decree is applicable to natural and legal persons having a place of business in the Dutch-speaking region. It regulates use of languages in relations between employers and employees, as well as in company acts and documents required by the law. 
„Ovaj dekret se primjenjuje na fizičke i pravne osobe sa sjedištem poslovanja u nizozemskom govornom području. Njime se uređuje upotreba jezika u području društvenih odnosa između poslodavaca i radnika te kod akata i dokumenata poduzeća propisanih zakonima i propisima.
6 Article 2 of the Decree provides that ‘the language to be used for relations between employers and employees, as well as for company acts and documents required by law, shall be Dutch’. 
6 Članak 2. navedenog dekreta pobliže određuje da je „jezik koji treba koristiti u društvenim odnosima između poslodavaca i radnika te kod akata i dokumenata poduzeća propisanih zakonom, [...] nizozemski jezik“.
7 Article 5 of the Decree is worded as follows: 
7 Članak 5. istog dekreta glasi:
‘All acts and documents required by law and all documents intended for their staff shall be drawn up by employers in the Dutch language. 
„Svi zakonom propisani akti i dokumenti poslodavaca te svi dokumenti namijenjeni osoblju sastavljaju se na nizozemskom jeziku.
However, if the staff composition so justifies and at the unanimous request of the workers’ representatives on the works council or, if there is no works council, at the unanimous request of the trade union delegation or, in the absence of either of these, at the request of a delegate of a representative trade union, the employer must attach a translation in one or more languages to notices, communications, acts, certificates and forms intended for staff. 
Međutim, ako sastav osoblja to opravdava i na jednoglasni zahtjev predstavnika radnika u radničkom vijeću ili, ako ne postoji radničko vijeće, na jednoglasni zahtjev sindikalnog predstavništva, ili ako ne postoji ni jedno ni drugo, na zahtjev predstavnika reprezentativne sindikalne organizacije, poslodavac mora objavama, obavijestima, aktima, potvrdama i obrascima namijenjenim osoblju priložiti prijevod na jedan ili više jezika.
8 Article 10 of the Decree on Use of Languages provides: 
8 Članak 10. dekreta o upotrebi jezika predviđa:
‘Documents or acts that are contrary to the provisions of this Decree shall be null and void. The nullity shall be determined by the court of its own motion. 
„Dokumenti ili akti kojima se ne poštuju odredbe ovog dekreta su ništavi. Njihovu ništavost utvrđuje sud po službenoj dužnosti.
A finding of nullity cannot adversely affect the worker and is without prejudice to the rights of third parties. The employer shall be liable for any damage caused by his void documents or acts to the worker or third parties. 
Utvrđivanje ništavosti ne smije štetiti radniku ni zadirati u prava trećih osoba. Poslodavac je odgovoran za štetu koju su radniku ili trećim osobama uzrokovali njegovi ništavi dokumenti ili akti.
9 On the basis of a ‘Letter of Employment’ dated 10 July 2004 and drafted in English (‘the employment contract’), Mr Las, a Netherlands national resident in the Netherlands, was employed as Chief Financial Officer for an unlimited period by PSA Antwerp, a company established in Antwerp (Belgium) but part of a multinational group operating port terminals whose registered office is in Singapore. The contract of employment stipulated that Mr Las was to carry out his work in Belgium although some work was carried out from the Netherlands. 
9 Na temelju „Letter of Employment“ od 10. srpnja 2004. sastavljenog na engleskom jeziku (u daljnjem tekstu: ugovor o radu), A. Las, nizozemski državljanin s boravištem u Nizozemskoj, zaposlio se kao „Chief Financial Officer“ na neodređeno vrijeme u društvu PSA Antwerp sa sjedištem u Antwerpenu (Belgija), koje je dio multinacionalnog koncerna koji upravlja lučkim terminalima i ima sjedište u Singapuru. U ugovoru o radu je bilo predviđeno da A. Las obavlja svoje poslovne aktivnosti u Belgiji, iako je neke poslove obavljao iz Nizozemske.
10 By letter dated 7 September 2009 and drafted in English, Mr Las was dismissed with immediate effect. Pursuant to Article 8 of the employment contract, PSA Antwerp paid to Mr Las an ‘indemnity in lieu of notice’ equal to three months’ salary and an additional payment equal to six months’ salary. 
10 Dopisom od 7. rujna 2009., sastavljenom na engleskom, A. Las je otpušten s trenutačnim učinkom. Na temelju članka 8. ugovora o radu društvo PSA Antwerp je A. Lasu isplatilo otpremninu u slučaju otkaza u visini od tri mjesečne plaće i dodatnu otpremninu u visini od šest mjesečnih plaća.
11 By letter of 26 October 2009, Mr Las’s lawyer stated to PSA Antwerp that the employment contract and, in particular, Article 8 thereof concerning the severance payments payable to Mr Las, were not drafted in Dutch and should therefore be deemed null and void in accordance with the penalty provided for in Article 10 of the Decree on Use of Languages, since PSA Antwerp is an undertaking whose established place of business is located in the Dutch-speaking region of the Kingdom of Belgium. Mr Las’ counsel concluded from this that the parties were not bound by the terms of Article 8 of the employment contract and that Mr Las was entitled to demand more substantial compensation from his former employer. 
11 Odvjetnik A. Lasa je u dopisu društvu PSA Antwerp od 26. listopada 2009. istaknuo da ugovor o radu, a posebno njegov članak 8. koji se tiče otpremnina u slučaju otkaza na koje je A. Las imao pravo, nisu bili sastavljeni na nizozemskom i zato bi morali biti ništavi u skladu sa sankcijom predviđenom člankom 10. dekreta o upotrebi jezika, budući da je društvo PSA Antwerp poduzeće čije je sjedište poslovanja u nizozemskom govornom području Kraljevine Belgije. Odvjetnik A. Lasa iz ovoga je zaključio da stranke ne obvezuje članak 8. ugovora o radu i da A. Las ima pravo od svog bivšeg poslodavca tražiti veću otpremninu.
12 As PSA Antwerp and Mr Las failed to reach agreement on that matter, on 23 December 2009 Mr Las brought an action before the Arbeidsrechtbank te Antwerpen so that that court might determine the amount of the sums payable to him. 
12 Budući da PSA Antwerp i A. Las nisu postigli dogovor o ovom pitanju, A. Las se 23. prosinca 2009. obratio arbeidsrechtbanku te Antwerpen, kako bi taj sud odlučio o iznosu otpremnina na koje ima pravo.
13 In support of his application, Mr Las repeats the argument that Article 8 of his contract of employment is null and void because it infringes the provisions of the Flemish Decree on Use of Languages. PSA Antwerp contends that the application of that decree must, in the present case, be rejected by the referring court since the employment contract concerns a person who has exercised his right to freedom of movement for workers. The application of that decree constitutes an obstacle to that fundamental freedom which cannot be justified by overriding reasons of general interest within the meaning of case-law of the Court of Justice. PSA Antwerp adds that the employment contract must be respected since that contract is in accordance with the intentions of the parties, expressed in a language that each party could understand, namely English, particularly where the director of that company who signed it is a Singapore national who has no knowledge of Dutch. 
13 A. Las je u prilog svom zahtjevu ponovio argument da je članak 8. njegovog ugovora o radu apsolutno ništavan zbog kršenja odredaba dekreta o upotrebi jezika. Društvo PSA Antwerp ističe da sud koji je uputio zahtjev treba izuzeti iz primjene ovaj dekret, budući da se ugovor o radu odnosi na osobu koja koristi svoje pravo na slobodu kretanja radnika. Primjena tog dekreta predstavljala bi prepreku toj temeljnoj slobodi, koja se ne bi mogla opravdati važnim razlozima od općeg interesa u smislu sudske prakse Suda. Društvo PSA Antwerp dodaje da treba poštovati ugovor o radu, jer je on izraz volje stranaka izražene na jeziku koji razumiju obje stranke, a to je engleski, pogotovo jer je predsjednik navedenog društva, koji je potpisao ugovor, singapurski državljanin koji ne zna nizozemski jezik.
14 In addition, it is apparent from the order for reference that the arbeidsrechtbank te Antwerpen has doubts as to whether any requirement arises from a ground of general interest that the employment contract be drafted in Dutch in a cross-border situation in which the parties – in this instance, a Dutch-speaking employee and a non-Dutch-speaking employer – clearly chose, in view of the importance of the post that was to be filled, to draft an employment contract in a language understood by both parties. 
14 Osim toga, iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da arbeidsrechtbank te Antwerpen izražava sumnju u to da razlog od općeg interesa zahtijeva da ugovor o radu bude sastavljen na nizozemskom jeziku u pograničnom području u kojem su stranke - u slučaju zaposlenika iz nizozemskog govornog područja i poslodavca koji nije iz nizozemskog govornog područja - zbog važnosti radnog mjesta očito odlučile sastaviti ugovor o radu na jeziku koji razumiju obje stranke.
15 In those circumstances, the arbeidsrechtbank te Antwerpen decided to stay proceedings and to refer the following question to the Court of Justice for a preliminary ruling: 
15 U tim je okolnostima arbeidsrechtbank te Antwerpen odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
‘Does the [Decree on Use of Languages] infringe [Article 45 TFEU] concerning freedom of movement for workers within the European Union, in that it imposes an obligation on an undertaking established in the Dutch-speaking region when hiring a worker in the context of employment relations with an international character, to draft all documents relating to the employment relationship in Dutch, on pain of nullity?’ 
„Krši li [dekret o upotrebi jezika] [članak 45. UFEU-a] o slobodi kretanja radnika u Europskoj uniji tako što svakom poduzeću sa sjedištem u nizozemskom govornom području nameće da pri zapošljavanju radnika na radno mjesto međunarodnog karaktera sve dokumente koji se odnose na radni odnos sastavlja na nizozemskom jeziku pod prijetnjom ništavosti?“
16 By its question, the referring court asks, in essence, whether Article 45 TFEU must be interpreted as precluding legislation of a federated entity of a Member State, such as that in issue in the main proceedings, which requires all employers whose established place of business is located in that entity’s territory to draft cross-border employment contracts exclusively in the official language of that federated entity, failing which the contracts are to be declared null and void by the national courts of their own motion. 
16 Sud koji je uputio zahtjev svojim pitanjem u biti pita treba li članak 45. UFEU-a tumačiti na način da mu je protivan propis federalne jedinice države članice kao što je onaj u glavnom postupku, koji obvezuje svakog poslodavca sa sjedištem poslovanja na području te jedinice da prekogranične ugovore o radu sastavlja isključivo na službenom jeziku te federalne jedinice, pod prijetnjom ništavosti tih ugovora, što sud utvrđuje po službenoj dužnosti.
17 It should be pointed out, first of all, that the employment contract at issue in the main proceedings falls within the scope of Article 45 TFEU, since it was concluded between a Netherlands national, resident in the Netherlands, and a company established in the territory of the Kingdom of Belgium. 
17 Najprije valja utvrditi da nije sporno da ugovor o radu iz glavnog postupka potpada pod područje primjene članka 45. UFEU-a, budući da je sklopljen između nizozemskog državljanina koji boravi u Nizozemskoj i društva sa sjedištem na državnom području Kraljevine Belgije.
18 In addition, contrary to what the applicant in the main proceedings claims, Article 45 TFEU may be relied on not only by workers themselves, but also by their employers. In order to be truly effective, the right of workers to be engaged and employed without discrimination necessarily entails as a corollary the employer’s entitlement to engage them in accordance with the rules governing freedom of movement for workers (see, to that effect, Case C-208/05 ITC [2007] ECR I-181, paragraph 23, and Case C-379/11 Caves Krier Frères [2012] ECR I-0000, paragraph 28). 
18 Osim toga, suprotno tvrdnjama tužitelja u glavnom postupku, na članak 45. UFEU-a se mogu pozvati ne samo radnici već i njihovi poslodavci. Kako bi pravo radnika da se zaposle i budu zaposleni bez diskriminacije bilo učinkovito i korisno, obavezno ga treba dopunjavati pravo poslodavaca da ih zaposle u skladu s pravilima slobode kretanja radnika (vidjeti u tom smislu presude od 11. siječnja 2007., ITC, C-208/05, Zb., str. I-181., t. 23., i od 13. prosinca 2012., Caves Krier Freres, C-379/11, t. 28.).
19 As regards the existence of a restriction, it must be pointed out that the provisions laid down in the FEU Treaty relating to freedom of movement for persons are intended to facilitate the pursuit by nationals of Member States of occupational activities of all kinds throughout the European Union, and preclude measures which might place those nationals at a disadvantage when they wish to pursue an economic activity in the territory of another Member State (Case C-461/11 Radziejewski [2012] ECR I-0000, paragraph 29 and the case-law cited). 
19 U pogledu postojanja ograničenja, valja podsjetiti da skup odredaba UFEU-a o slobodi kretanja osoba imaju za cilj olakšati državljanima država članica obavljanje različitih profesionalnih djelatnosti na teritoriju Unije te se suprotstavljaju mjerama koje bi mogle staviti te državljane u nepovoljniji položaj ako žele obavljati gospodarsku djelatnost na državnom području druge države članice (presuda od 8. studenoga 2012., Radziejewski, C-461/11, t. 29. i navedena sudska praksa).
20 Those provisions and, in particular, Article 45 TFEU thus preclude any national measure which, even though applicable without discrimination on grounds of nationality, is capable of hindering or rendering less attractive the exercise by Union nationals of the fundamental freedoms guaranteed by the Treaty (Case C-379/09 Casteels [2011] ECR I-1379, paragraph 22 and the case-law cited). 
20 Tim odredbama i posebno članku 45. UFEU-a tako je protivna svaka mjera koja, iako se primjenjuje bez razlike u odnosu na državnu pripadnost, može ometati ili učiniti manje privlačnim izvršavanja temeljnih sloboda državljana Unije zajamčenih Ugovorom (presuda od 10. ožujka 2011., Casteels, C-379/09, Zb., str. I-1379., t. 22. i navedena sudska praksa).
21 In that regard, it is apparent from the file sent to the Court and the information provided by the parties at the hearing that, in the drafting of cross-border employment contracts concluded by employers whose established place of business is located in the Dutch-speaking region of the Kingdom of Belgium, only the Dutch text is authentic. 
21 S tim u vezi, iz spisa podnesenog Sudu i očitovanja stranaka na raspravi proizlazi da je pri sastavljanju prekograničnih ugovora o radu koje sklapaju poslodavci sa sjedištem poslovanja na nizozemskom govornom području Kraljevine Belgije vjerodostojan samo nizozemski jezik.
22 However, such legislation is liable to have a dissuasive effect on non-Dutch-speaking employees and employers from other Member States and therefore constitutes a restriction on the freedom of movement for workers. 
22 Takva odredba može imati odvraćajući učinak za radnike i poslodavce koji ne razumiju nizozemski i dolaze iz drugih država članica te stoga predstavlja ograničenje slobode kretanja radnika.
23 As regards the justification for such a restriction, according to well-established case-law, national measures capable of hindering the exercise of the fundamental freedoms guaranteed by the Treaty or of making it less attractive may be allowed only if they pursue a legitimate objective in the public interest, are appropriate to ensuring the attainment of that objective, and do not go beyond what is necessary to attain the objective pursued (see, inter alia, Case C-212/06 Government of the French Community and Walloon Government [2008] ECR I-1683, paragraph 55). 
23 Što se tiče opravdanja za takvo ograničenje, prema ustaljenoj sudskoj praksi nacionalne mjere koje bi mogle otežati ili učiniti manje privlačnim uživanje temeljnih sloboda zajamčenih Ugovorom mogu se opravdati jedino time da teže ostvarivanju cilja od općeg interesa, da su prikladne za ostvarenje tog cilja i da ne prelaze ono što je nužno za postizanje zadanog cilja (vidjeti posebno presudu od 1. travnja 2008., Gouvernement de la Communauté francaise i gouvernement wallon, C-212/06, Zb., str. I-1683., t. 55.).