natgillin/translations-raw huggingface dataset:
24 In that regard, the Belgian Government claims that the legislation at issue in the main proceedings addresses a three-fold need, first, to promote and encourage the use of one of its official languages, next, to ensure the protection of employees by enabling them to examine employment documents in their own language and to enjoy the effective protection of the workers’ representative bodies and administrative and judicial bodies called upon to recognise those documents, and, finally, to ensure the efficacy of the checks and supervision of the employment inspectorate. 
24 S tim u vezi belgijska vlada ističe da zakonodavstvo iz glavnog postupka ispunjava sva tri zahtjeva, prije svega promiče i potiče korištenje jednog od službenih jezika Belgije, zatim osigurava zaštitu radnicima tako što im omogućava da pregledaju dokumente o radnom odnosu na svom jeziku te da uživaju učinkovitu zaštitu predstavničkih radničkih institucija te upravnih i sudskih tijela koji priznaju te dokumente i, konačno, osigurava učinkovitost provjera i nadzora radne inspekcije.
25 As regards the first objective invoked by the Belgian Government, it must be pointed out that the provisions of European Union law do not preclude the adoption of a policy for the protection and promotion of one or more official languages of a Member State (see, to that effect, Case C-379/87 Groener [1989] ECR 3967, paragraph 19, and Case C-391/09 Runevič-Vardyn and Wardyn [2011] ECR I-3787, paragraph 85). 
25 Što se tiče prvog cilja koji navodi belgijska vlada, valja spomenuti da odredbama prava Unije nije protivno prihvaćanje politike čiji je cilj zaštita i promicanje jednog ili više službenih jezika države članice (vidjeti u tom smislu presude od 28. studenoga 1989., Groener, C-379/87, Zb., str. 3967., t. 19., i od 12. svibnja 2011., Runevič-Vardyn i Wardyn, C-391/09, Zb., str. I-3787., t. 85.).
26 According to the fourth subparagraph of Article 3(3) TEU and Article 22 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union, the Union must respect its rich cultural and linguistic diversity. In accordance with Article 4(2) TEU, the Union must also respect the national identity of its Member States, which includes protection of the official language or languages of those States (see, to that effect, Runevič-Vardyn and Wardyn, paragraph 86). 
26 U skladu s člankom 3. stavkom 3. podstavkom 4. UEU-a i člankom 22. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, Unija poštuje svoju bogatu kulturnu i jezičnu raznolikost. U skladu s člankom 4. stavkom 2. UEU-a Unija također poštuje nacionalni identitet svojih država članica, čiji je dio zaštita službenog ili službenih jezika tih država članica (vidjeti u tom smislu navedenu presudu Runevič-Vardyn i Wardyn, t. 86.).
27 Accordingly, the objective of promoting and encouraging the use of Dutch, which is one of the official languages of the Kingdom of Belgium, constitutes a legitimate interest which, in principle, justifies a restriction on the obligations imposed by Article 45 TFEU. 
27 Stoga cilj promicanja i poticanja upotrebe nizozemskog jezika, koji je jedan od službenih jezika Kraljevine Belgije, predstavlja legitimni interes koji načelno opravdava ograničenje obveza predviđenih člankom 45. TFEU-a.
28 Concerning the second and third objectives invoked by the Belgian Government and based, respectively, on the social protection of employees and the facilitation of the related administrative controls, the Court has already acknowledged that those objectives are among the overriding reasons in the general interest capable of justifying such restrictions on the exercise of fundamental freedoms recognised in the Treaty (see, to that effect, Case C-490/04 Commission v Germany [2007] ECR I-6095, paragraphs 70 and 71, and Case C-515/08 dos Santos Palhota and Others [2010] ECR I-9133, paragraph 47 and the case-law cited). 
28 U pogledu drugog i trećeg cilja koje je navela belgijska vlada i koji se temelje na socijalnoj zaštiti radnika odnosno olakšanju povezanih administrativnih kontrola, Sud je već presudio da su ti ciljevi među odlučujućim razlozima od općeg interesa koji mogu opravdati ograničenje ostvarenja temeljnih sloboda zajamčenih Ugovorom (vidjeti u tom smislu presude od 18. srpnja 2007., Komisija/Njemačka, C-490/04, Zb., str. I-6095., t. 70. i 71., i od 7. listopada 2010., dos Santos Palhota i drugi, C-515/08, Zb., str. I-9133., t. 47. i navedena sudska praksa).
29 However, in order to satisfy the requirements laid down by European Union law, legislation such as that in issue in the main proceedings must be proportionate to those objectives. 
29 Međutim, propis kao što je onaj u glavnom postupku treba biti proporcionalan navedenim ciljevima kako bi ispunio zahtjeve prava Unije.
30 In the present case, it is apparent from that legislation that the penalty for breach of the obligation to draft in Dutch an employment contract concluded between a worker and an employer whose established place of business is located in the Dutch-speaking region of the Kingdom of Belgium is the nullity of that contract, which must be declared by the national courts of their own motion provided that that decision does not adversely affect the worker and is without prejudice to the rights of third parties. 
30 U ovom slučaju iz navedenog propisa proizlazi da je kršenje obveze sastavljanja ugovora o radu na nizozemskom jeziku između radnika i poslodavca koji ima sjedište poslovanja na nizozemskom govornom području Kraljevine Belgije sankcionirano ništavošću tog ugovora, koju po službenoj dužnosti utvrđuje sudac, pod uvjetom da to utvrđivanje ništavosti ne šteti radniku i ne dovodi u pitanje prava trećih osoba.
31 However, parties to a cross-border employment contract do not necessarily have knowledge of the official language of the Member State concerned. In such a situation, the establishment of free and informed consent between the parties requires those parties to be able to draft their contract in a language other than the official language of that Member State. 
31 Međutim, stranke prekograničnog ugovora o radu ne vladaju nužno znanjem službenog jezika dotične države članice. U takvoj situaciji za postizanje slobodne i informirane suglasnosti između stranaka potrebno je da one imaju mogućnost sastaviti svoj ugovor na jeziku koji nije službeni jezik te države članice.
32 Moreover, legislation of a Member State which would not only require the use of the official language of that Member State for cross-border employment contracts, but which also, in addition, would permit the drafting of an authentic version of such contracts in a language known to all the parties concerned, would be less prejudicial to freedom of movement for workers than the legislation in issue in the main proceedings while being appropriate for securing the objectives pursued by that legislation. 
32 Osim toga, propis države članice koji bi ne samo zahtijevao upotrebu službenog jezika te države članice za prekogranične ugovore o radu, već bi između ostalog dozvoljavao sastavljanje vjerodostojne inačice takvih ugovora i na jeziku koji razumiju sve dotične stranke, bio bi manje štetan za slobodu kretanja radnika od propisa iz glavnog postupka, pri čemu bi i dalje bio primjeren za ostvarenje ciljeva utvrđenih navedenim propisom.
33 In the light of the foregoing, it must be held that legislation such as that at issue in the main proceedings goes beyond what is strictly necessary to attain the objectives referred to in paragraph 24 of this judgment and cannot therefore be regarded as proportionate. 
33 S obzirom na gore navedeno, valja utvrditi da propis kao što je onaj u glavnom postupku prelazi ono što je potrebno za postizanje ciljeva navedenih u točki 24. ove presude i stoga se ne može smatrati proporcionalnim.
34 In those circumstances, the answer to the question is that Article 45 TFEU must be interpreted as precluding legislation of a federated entity of a Member State, such as that in issue in the main proceedings, which requires all employers whose established place of business is located in that entity’s territory to draft cross-border employment contracts exclusively in the official language of that federated entity, failing which the contracts are to be declared null and void by the national courts of their own motion. 
34 U ovim okolnostima na postavljeno pitanje valja odgovoriti da članak 45. UFEU-a treba tumačiti na način da mu je protivan propis federalne jedinice države članice, kao što je onaj u glavnom postupku, koji obvezuje svakog poslodavca sa sjedištem poslovanja na području te jedinice da prekogranične ugovore o radu sastavlja isključivo na službenom jeziku te federalne jedinice, inače bi ti ugovori bili ništavi, što sudac utvrđuje po službenoj dužnosti.
Article 45 TFEU must be interpreted as precluding legislation of a federated entity of a Member State, such as that in issue in the main proceedings, which requires all employers whose established place of business is located in that entity’s territory to draft cross-border employment contracts exclusively in the official language of that federated entity, failing which the contracts are to be declared null and void by the national courts of their own motion. 
Članak 45. UFEU-a treba tumačiti na način da mu je protivan propis federalne jedinice države članice, kao što je onaj u glavnom postupku, koji obvezuje svakog poslodavca sa sjedištem poslovanja na području te jedinice da prekogranične ugovore o radu sastavlja isključivo na službenom jeziku te federalne jedinice, inače bi ti ugovori bili ništavi, što sudac utvrđuje po službenoj dužnosti.
* Language of the case: Dutch. 
*Jezik postupka: nizozemski.
JUDGMENT OF THE COURT (Second Chamber) 
Predmet C-249/11 Hristo Byankov protiv Glaven sekretar na Ministerstvo na vatreshnite raboti (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Administrativen sad Sofia-grad) PRESUDA SUDA (drugo vijeće)
4 October 2012 (*) 
4. listopada 2012.
(Right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States – Directive 2004/38/EC – Article 27 – Administrative prohibition on leaving the territory on account of failure to pay a debt owed to a private legal person – Principle of legal certainty with regard to administrative acts which have become final – Principles of equivalence and effectiveness) 
„Pravo građana Unije i članova njihovih obitelji na slobodno kretanje i boravak na području država članica — Direktiva 2004/38/EZ — članak 27. — Upravna mjera zabrane napuštanja državnog područja zbog neplaćanja duga pravnoj osobi privatnog prava — Načelo pravne sigurnosti u vezi s upravnim aktima koji su postali konačni — Načela ekvivalentnosti i djelotvornosti”
In Case C-249/11, 
U predmetu C-249/11,
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 267 TFEU from the Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria), made by decision of 9 May 2011, received at the Court on 19 May 2011, in the proceedings 
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, koji je uputio Administrativen sad Sofia-grad (Bugarska), odlukom od 9. svibnja 2011., koju je Sud zaprimio 19. svibnja 2011., u postupku
composed of J.N. Cunha Rodrigues, President of the Chamber, U. Lõhmus, A.Ó Caoimh (Rapporteur), A. Arabadjiev and C.G. Fernlund, Judges, 
u sastavu: J. N. Cunha Rodrigues, predsjednik vijeća, U. Lõhmus, A. Ó Caoimh (izvjestitelj), A. Arabadjiev i C. G. Fernlund, suci,
– the European Commission, by C. Tufvesson and V. Savov, acting as Agents, 
za Europsku komisiju, C. Tufvesson i V. Savov, u svojstvu agenata,
after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 21 June 2012, 
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 21. lipnja 2012.,
1 This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Article 4(3) TEU, read in conjunction with Articles 20 TFEU and 21 TFEU, of Article 52(1) of the Charter of Fundamental Rights of the European Union (‘the Charter’) and of Articles 27(1) and 31(1) and (3) of Directive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States amending Regulation (EEC) No 1612/68 and repealing Directives 64/221/EEC, 68/360/EEC, 72/194/EEC, 73/148/EEC, 75/34/EEC, 75/35/EEC, 90/364/EEC, 90/365/EEC and 93/96/EEC (OJ 2004 L 158, p. 77, and corrigenda OJ 2004 L 229, p. 35, and OJ 2005 L 197, p. 34). 
1 Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 4. stavka 3. UEU-a u vezi s člancima 20. UFEU-a i 21. UFEU-a, članka 52. stavka 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (dalje u tekstu: Povelja) i članka 27. stavka 1. i članka 31. stavaka 1. i 3. Direktive 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji na slobodno kretanje i boravište [boravak] na području države članice, kojom se izmjenjuje Uredba (EEZ) br. 1612/68 i stavljaju izvan snage direktive 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ (SL L 158, str. 77., i ispravci SL L 229, str. 35., i SL L 197, str. 34.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 42.).
‘Without prejudice to the provisions on travel documents applicable to national border controls, all Union citizens with a valid identity card or passport … shall have the right to leave the territory of a Member State to travel to another Member State.’ 
„Ne dovodeći u pitanje odredbe o putnim ispravama koje se primjenjuju pri nadzoru državne granice, svi građani Unije s važećom osobnom iskaznicom ili putovnicom [...] imaju pravo napustiti područje države članice i putovati u drugu državu članicu.”
6 Article 27 of Directive 2004/38, which is contained in Chapter VI of the directive, ‘Restrictions on the right of entry and the right of residence on grounds of public policy, public security or public health’, provides in paragraphs 1 and 2: 
6 Člankom 27. Direktive 2004/38 iz poglavlja VI. Direktive pod naslovom „Ograničenja prava ulaska i prava boravka u svrhu zaštite javnog poretka, javne sigurnosti ili javnog zdravlja” utvrđuje se u stavcima 1. i 2.:
‘1. Subject to the provisions of this Chapter, Member States may restrict the freedom of movement and residence of Union citizens and their family members, irrespective of nationality, on grounds of public policy, public security or public health. 
„1. U skladu s odredbama iz ovog poglavlja, države članice mogu ograničiti slobodu kretanja i boravišta [boravka] građanima Unije i članovima njihovih obitelji, bez obzira na njihovo državljanstvo, u svrhu zaštite javnog poretka, javne sigurnosti ili javnog zdravlja.
2. Measures taken on grounds of public policy or public security shall comply with the principle of proportionality and shall be based exclusively on the personal conduct of the individual concerned. Previous criminal convictions shall not in themselves constitute grounds for taking such measures. 
2. Mjere poduzete zbog javnog poretka ili javne sigurnosti u skladu su s načelom proporcionalnosti i temelje se isključivo na osobnom ponašanju pojedinca. Postojanje ranije kaznene osude sama [samo] po sebi ne predstavlja razlog za poduzimanje takvih mjera.
The personal conduct of the individual concerned must represent a genuine, present and sufficiently serious threat affecting one of the fundamental interests of society. Justifications that are isolated from the particulars of the case or that rely on considerations of general prevention shall not be accepted.’ 
Osobno ponašanje dotičnog pojedinca mora predstavljati stvarnu, trenutačnu i značajnu opasnost koja ugrožava neki temeljni interes društva. Neprihvatljivi su razlozi koji nisu usko povezani s pojedinim slučajem ili se odnose na opću prevenciju.”
7 Also in Chapter VI of Directive 2004/38, Article 31, entitled ‘Procedural safeguards’, provides: 
7 U poglavlju VI. Direktive 2004/38, člankom 31. pod naslovom „Postupovna jamstva” utvrđuje se:
‘1. The persons concerned shall have access to judicial and, where appropriate, administrative redress procedures in the host Member State to appeal against or seek review of any decision taken against them on the grounds of public policy, public security or public health. 
„1. Protiv bilo koje odluke donesene protiv njih radi zaštite javnog poretka, javne sigurnosti ili javnog zdravlja, dotične osobe imaju pravo podnijeti žalbu ili zahtjev za preispitivanje sudu i gdje je moguće, upravnom tijelu države članice domaćina.
3. The redress procedures shall allow for an examination of the legality of the decision, as well as of the facts and circumstances on which the proposed measure is based. They shall ensure that the decision is not disproportionate... 
3. U žalbenom se postupku preispituju zakonitost odluke, kao i činjenice te okolnosti na kojima se odluka temelji. Ti postupci osiguravaju da odluka nije neproporcionalna, [...]
‘Persons excluded on grounds of public policy or public security may submit an application for lifting of the exclusion order after a reasonable period, depending on the circumstances, and in any event after three years from enforcement of the final exclusion order which has been validly adopted in accordance with Community law, by putting forward arguments to establish that there has been a material change in the circumstances which justified the decision ordering their exclusion. 
„Osobe koje su zabranjene na državnom području zbog javnog poretka ili javne sigurnosti mogu podnijeti zahtjev za ukidanje zabrane protekom razumnoga roka, ovisno o okolnostima, a u svakom slučaju protekom tri godine od izvršenja i konačnosti odluke o zabrani, donesene u skladu s pravom Zajednice i to na temelju podnesenih dokaza da je u međuvremenu došlo do bitne promjene u okolnostima na kojima se temeljilo donošenje odluke o zabrani.
The Member State concerned shall reach a decision on this application within six months of its submission.’ 
Odluku povodom zahtjeva ta država članica donosi u roku od šest mjeseci od dana podnošenja zahtjeva.”
"9 Article 23(2) of the Law on Bulgarian identity documents (Zakon za balgarskite litschni dokumenti, DV No 93 of 11 August 1998), in the version applicable to the case in the main proceedings (DV No 105 of 22 December 2006; ‘ZBLD’), provides that ‘[e]very Bulgarian citizen shall have the right to leave and return to the country with an identity card via the internal borders of the Republic of Bulgaria with the Member States of the European Union and in the situations provided for under international agreements’." 
"9 Člankom 23. stavkom 2. Zakona o bugarskim osobnim dokumentima (Zakon za balgarskite litschni dokumenti, DV br. 93 od 11. kolovoza 1998.) u verziji primjenjivoj na predmet glavnog postupka (DV br. 105 od 22. prosinca 2006.; dalje u tekstu: ZBLD) određuje se da „[s]vaki bugarski državljanin ima pravo napustiti zemlju s osobnom iskaznicom i vratiti se u nju preko unutarnjih granica Republike Bugarske s državama članicama Unije kao i u situacijama predviđenima međunarodnim ugovorima”."
10 Article 23(3) continues ‘[n]o restrictions shall be placed on the right under paragraph 2 other than such as are in accordance with law and have as their objective the protection of national security, public policy, public health or the rights and freedoms of other citizens’. 
10 Člankom 23. stavkom 3. nadalje se određuje [da] „se ne smije ograničavati pravo iz stavka 2. osim ako zakon predviđa suprotno s ciljem zaštite nacionalne sigurnosti, javnog poretka, javnog zdravlja ili prava i sloboda ostalih građana”.
‘The following persons may be prohibited from leaving the country and may be refused passports and similar documents: 
„Sljedećim osobama može se zabraniti napuštanje države i može im se odbiti izdavanje putovnice i sličnih dokumenata:
... 3. persons who owe considerable debts, established by court order, to Bulgarian or foreign natural or legal persons, unless their personal assets cover the debt or they provide appropriate security.’ 
[...] 3. [...] osobe sa značajnim novčanim dugovima, utvrđenim odlukom suda, prema bugarskim ili inozemnim fizičkim ili pravnim osobama, osim ako njihova osobna imovina pokriva taj dug ili ako mogu pružiti odgovarajuće osiguranje.”
12 Under the supplementary provisions of the ZBLD, an amount in excess of BGN 5 000 is regarded as ‘considerable’ for the purposes of Article 76(3) of the ZBLD. 
12 U skladu s dodatnim odredbama ZBLD-a, za potrebe članka 76. stavka 3. ZBLD-a, značajnim se smatra iznos veći od 5 000 BGN.
13 Article 76(3) of the ZBLD was repealed by point 3 of Paragraph 62 of the Law amending and making supplementary provision to the ZBLD (DV No 82 of 16 October 2009), which entered into force on 20 October 2009. However, the Bulgarian legislature did not provide that any coercive administrative measures imposed on the basis of Article 76(3) of the ZBLD would automatically cease to have effect. 
13 Članak 76. stavak 3. ZBLD-a stavljen je izvan snage točkom 3. stavka 62. Zakona o izmjenama i dopunama ZBLD-a (DV br. 82. od 16. listopada 2009.) koji je stupio na snagu 20. listopada 2009. Međutim, bugarski zakonodavac nije odredio da bi bilo koje prisilne upravne mjere koje se izriču na osnovi članka 76. stavka 3. ZBLD-a automatski prestale proizvoditi učinke.
14 Article 99 of the Code of Administrative Procedure (Administrativnoprotsesualen kodeks, ‘APK’), which is contained in Chapter 7 of the APK entitled ‘Reopening of the procedure for the adoption of administrative acts’, reads: 
14 Članak 99. Zakona o upravnom postupku (Administrativnoprotsesualen kodeks, dalje u tekstu: APK) iz poglavlja 7. toga Zakona pod naslovom „Ponovno otvaranje postupka za donošenje upravnih akata”, glasi:
‘A final individual or general administrative act which has not been contested before the courts may be annulled or amended by the next-higher-ranking administrative authority or, if the administrative act was not open to challenge by way of an administrative remedy, by the authority which adopted it, where: 
„Pojedinačni ili opći upravni akt koji je postao konačan i koji nije osporavan pred sudom može neposredno nadređeno upravno tijelo ili, ako upravni akt nije moguće pobijati upravnim putem, upravno tijelo koje ga je donijelo, poništiti ili izmijeniti u slučaju:
"1. there has been a material breach of one of the conditions governing its legality;" 
"1. materijalne povrede jednog od uvjeta kojim se uređuje njegova zakonitost;"
... 7. a decision of the European Court of Human Rights has established an infringement of the [European Convention on the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms signed in Rome on 4 November 1950].’ 
[...] 7. kada je odlukom Europskog suda za ljudska prava utvrđena povreda [Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisana u Rimu 4. studenog 1950.].”
15 According to the order for reference, Article 99(1) of the APK enables the administrative body to annul an administrative act that has become final where there has been a material breach of one of the conditions governing its legality. However, under Articles 100 and 102(1) of the APK, that power may be exercised only within a period of one month from the date on which the act concerned was adopted and only on the initiative of the administrative body which adopted the act, of the prosecutor concerned or of the ombudsman. 
15 U skladu sa zahtjevom za prethodnu odluku, člankom 99. stavkom 1. APK-a omogućava se upravnom tijelu poništenje upravnog akta koji je postao konačan u slučaju materijalne povrede jednog od uvjeta kojim se utvrđuje njegova zakonitost. Međutim, u skladu s člankom 100. i člankom102. stavkom 1. APK-a, ta se ovlast može izvršavati samo tijekom razdoblja od mjesec dana od datuma na koji je dotični akt donesen i samo na inicijativu upravnog tijela koje je donijelo akt, državnog odvjetništva ili ombudsmana.