natgillin/translations-raw huggingface dataset:
5 Under the first sentence of Article 3(1) of Law No 117/88, furthermore, `any refusal, omission or delay by a judge in regard to the taking of measures for which he is responsible where, after expiry of the statutory time-limit for taking the measure in question, a party has submitted a request for such a measure and, without valid reason, no measure has been taken within 30 days following the date on which the application was lodged with the court registry' constitutes a denial of justice. 
5 Sukladno članku 3. stavku 1., prva rečenica Zakona br. 117/88 uskraćivanje pravde usto znači „odbijanje, propust ili kašnjenje suca u izvršenju radnji u njegovoj nadležnosti kada je zahtjev u pogledu dobivanja takvog akta stranka uložila nakon isteka zakonskog roka za izvršenje predmetne radnje i kada u roku od trideset dana nakon datuma upisa spomenutog zahtjeva u tajništvo nije poduzeta nijedna mjera, a da za to nema valjanog razloga."
6 The subsequent articles of Law No 117/88 lay down the conditions and detailed rules under which an action for compensation may be brought pursuant to Article 2 or 3 of that Law, and actions which may be brought, subsequently, against a judge guilty of intentional fault, serious misconduct in the exercise of his functions or a denial of justice. 
6 Sljedeći članci Zakona br. 117/88 pobliže objašnjavaju uvjete i načine prema kojima tužba za naknadu štete može biti pokrenuta na temelju članaka 2. ili 3. tog zakona, kao i radnje koje mogu biti poduzete a posteriori u pogledu suca koji je kriv za prijevaru ili za tešku pogrešku u izvršavanju svojih funkcija, pa čak i uskraćivanje pravde.
Background to the dispute in the main proceedings and the questions referred for a preliminary ruling 
Činjenice iz kojih proizlazi spor u glavnom postupku i prethodna pitanja
7 TDM and Tirrenia di Navigazione (`Tirrenia') are two maritime transport undertakings which, in the 1970s, ran regular ferry services between mainland Italy and the islands of Sardinia and Sicily. 
7 TDM i Tirrenia di Navigazione (u daljnjem tekstu: Tirrenia) dva su pomorska prijevoznika koja su 70-ih godina osiguravala redovne pomorske veze između kontinentalne Italije te otoka Sardinije i Sicilije.
In 1981, when it had entered into an arrangement with its creditors, TDM brought proceedings against Tirrenia before the Tribunale di Napoli (Naples District Court) seeking compensation for the damage that it claimed to have suffered during the preceding years as a result of the low-fare policy operated by Tirrenia. 
Godine 1981., kada je uključen u postupak koji se odnosi na likvidaciju nesolventnih trgovačkih društava, TDM je pozvao Tirreniju na Tribunale di Napoli kako bi ishodio naknadu za štetu koju je prethodnih godina pretrpio zbog politike niskih cijena koju je Tirrenia povodila.
8 In that regard, TDM also submitted that its competitor had failed to comply with Article 2598(3) of the Italian Civil Code relating to acts of unfair competition and had infringed Articles 85, 86, 90 and 92 of the EEC Treaty (subsequently Articles 85, 86, 90 and 92 of the EC Treaty and now Articles 81 EC, 82 EC, 86 EC and, after amendment, 87 EC respectively) since, in its view, Tirrenia had infringed the basic rules of that Treaty and, in particular, abused its dominant position on the market in question by operating with fares well below cost owing to its having obtained public subsidies, the legality of which was doubtful under Community law. 
8 TDM je u tom pogledu navodio i nepoštovanje, od strane svojeg konkurenta, članka 2598. stavka 3. talijanskog građanskog zakonika, koji se odnosi na nepošteno tržišno natjecanje, i povredu članaka 85., 86., 90. i 92. Ugovora o EEZ-u (koji su kasnije postali članci 85., 86., 90. i 92. Ugovora o EZ-u, koji su pak postali članci 81. UEZ-a, 82. UEZ-a, 86. UEZ-a i, nakon izmjene, 87. UEZ-a) budući da je, prema njegovom mišljenju, Tirrenia povrijedila bitna pravila tog Ugovora i, osobito, zloporabila svoj dominantni položaj na predmetnom tržištu time što je poslovala po tarifama daleko nižim od nabavne cijene zahvaljujući dobivenim javnim subvencijama, čija je zakonitost u pogledu prava Zajednice dvojbena.
9 By decision of 26 May 1993, upheld on appeal by the Corte d'appello di Napoli (Naples Court of Appeal) of 13 December 1996, registered on 7 January 1997, the action for compensation was, however, dismissed by the Italian courts on the ground that the subsidies granted by the authorities of that State were legal, since they reflected public interest objectives in connection, in particular, with the development of the Mezzogiorno and, in any event, did not adversely affect the operation of sea links other than and competing with those objected to by TDM. 
9 Presudom suda Tribunale di Napoli od 26. svibnja 1993. koja je potvrđena presudom suda Corte d'appello di Napoli (Žalbeni sud u Napulju, Italija) od 13. prosinca 1996. taj zahtjev za obeštećenjem talijanski sudovi ipak su odbili zbog toga što su subvencije koje su dodijelila tijela te države bile zakonite budući da su odgovarale ciljevima od općeg interesa vezanim osobito za razvoj Južne Italije i da ni u kojem slučaju nisu štetile obavljanju djelatnosti morskog povezivanja koje su različite od onih djelatnosti kojima prigovara TDM i od njima konkurentnih djelatnostima.
Thus it could not be held that Tirrenia was responsible for acts of unfair competition. 
Prema tome, Tirreniji se nije moglo pripisati nikakvo nepošteno tržišno natjecanje.
10 Taking the view, for his part, that those two decisions were vitiated by errors of law since, inter alia, they were based on an incorrect interpretation of the Treaty rules on State aid, the administrator of TDM lodged an appeal against the judgment of the Corte d'appello, requesting the Corte Suprema di Cassazione to submit the relevant questions of interpretation of Community law to the Court of Justice pursuant to the third paragraph of Article 117 of the EC Treaty (now the third paragraph of Article 234 EC). 
10 Procjenjujući sa svoje strane da su te dvije sudske odluke zahvaćene pravnim pogreškama, osobito u mjeri u kojoj se temelje na pogrešnom tumačenju pravila Ugovora u pogledu državnih potpora, stečajni upravitelj TDM-a sastavio je žalbu protiv presude suda Corte d'appello di Napoli (Žalbeni sud u Napulju), u okviru koje je pozvao Corte suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud) da podnese Sudu pitanja relevantna za tumačenje prava Zajednice na temelju članka 177. trećeg podstavka Ugovora o EZ-u (koji je postao članak 234. treći podstavak UEZ-a).
11 By its judgment No 5087 of 19 April 2000 (`the judgment of 19 April 2000'), however, the Corte Suprema di Cassazione refused to accede to that request on the ground that the approach adopted by the court ruling on the substance followed the letter of the relevant provisions of the Treaty and was, moreover, perfectly consistent with the Court's case-law, in particular its judgment in Case 13/83 Parliament v Council [1985] ECR 1513. 
11 Svojom presudom br. 5087 od 19. travnja 2000. (u daljnjem tekstu: presuda od 19. travnja 2000.), Corte suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud) ipak je odbio odazvati se tom zahtjevu zbog toga što je rješenje koje su zadržali raspravni sudovi poštovalo slovo relevantnih odredbi Ugovora i što je, štoviše, bilo potpuno u skladu sa sudskom praksom Suda, osobito s njegovom presudom od 22. svibnja 1985., Parlament/Vijeće (predmet 13/83, Zb., str. 1513.).
12 In reaching that conclusion, the Corte Suprema di Cassazione noted, firstly, with regard to the alleged breach of Articles 90 and 92 of the Treaty, that those articles allow, on certain conditions, an exception to the general prohibition of State aid, in order to promote the economic development of underprivileged regions or to meet demands for goods or services which cannot be fully satisfied by the operation of free competition. 
12 Da bi došao do tog zaključka, Corte suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud) je podsjetio, s jedne strane, budući da se radi o navedenoj povredi članaka 90. i 92. Ugovora, da ti članci omogućuju da se pod određenim uvjetima odstupi od zabrane načela državnih potpora kako bi se pogodovalo gospodarskom razvoju slabije razvijenih regija ili zadovoljilo zahtjeve za dobrima ili uslugama koje mehanizam slobodnog tržišnog natjecanja ne može u potpunosti zadovoljiti.
According to that court, those conditions were met exactly in the present case since, during the period under consideration (between 1976 and 1980), bulk transport between mainland Italy and its main islands could not be operated by sea owing to the costs involved, so that it was necessary to meet the ever more pressing demand for that type of service by entrusting the running of such transport to a public concessionary applying a set schedule of charges. 
No, prema tom sudu, ti su uvjeti jasno ispunjeni u ovom slučaju budući da se tijekom razmatranog razdoblja (odnosno između 1976. i 1980.) prijevoz rasutog tereta između kontinentalne Italije i njezinih glavnih otoka zbog visokih troškova mogao osigurati samo morskim putem tako da je bilo nužno odgovoriti na sve veću potražnju tih vrsta usluga povjeravajući upravljanje tim prijevozima javnom koncesionaru koji je primjenjivao nametnutu tarifu.
13 According to that court, the distortion of competition ensuing from the existence of that concession did not, however, imply that the aid granted was automatically unlawful. 
13 Prema istom sudu, narušavanje tržišnog natjecanja koje proizlazi iz postojanja te koncesije ne implicira međutim da je dodijeljena potpora automatski nezakonita.
The grant of such a public service concession always, by implication, had the effect of distorting competition and TDM had not succeeded in demonstrating that Tirrenia had taken advantage of the aid granted by the State to make profits from activities other than those for which the subsidies were actually granted. 
Naime, dodjeljivanje takve koncesije za javnu uslugu uvijek podrazumijeva učinak narušavanja tržišnog natjecanja, a TDM nije uspio pokazati da je potporu koju dodjeljuje država Tirrenia iskoristila kako bi ostvarila dobit iz djelatnosti koje nisu djelatnosti za koje su subvencije uistinu bile dodijeljene.
14 With regard, secondly, to the plea alleging infringement of Articles 85 and 86 of the Treaty, this was dismissed by the Corte Suprema di Cassazione as unfounded, on the ground that the activity of maritime cabotage had not been liberalised at the material time and that the restricted nature and geographical extent of that activity did not allow for clear identification of the relevant market for the purposes of Article 86 of the Treaty. 
14 Budući da je, s druge strane, riječ o žalbenom razlogu koji se temelji na povredi članaka 85. i 86. Ugovora, Corte suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud) odbio ga je kao neosnovanog zbog toga što djelatnost pomorske kabotaže u doba spornih činjenica još nije bila liberalizirana i što priroda i ograničen teritorijalni kontekst te djelatnosti nisu omogućavali da se jasno identificira relevantno tržište u smislu članka 86. Ugovora.
In that context that court held, however, that although it was difficult to identify the market, there could none the less be real competition in the sector in question since the aid granted in this case affected only one activity amongst the numerous activities traditionally carried out by a maritime transport undertaking and that, furthermore, it was confined to a single Member State. 
U tom kontekstu taj je sud ipak otkrio da, iako je bilo teško identificirati navedeno tržište, stvarno se tržišno natjecanje međutim moglo provoditi u predmetnom sektoru budući da je potpora koja je dodijeljena u ovom slučaju bila namijenjena samo jednoj od brojnih djelatnosti koje tradicionalno izvršava pomorski prijevoznik i da je usto bila ograničena na samo jednu državu članicu.
15 Consequently, in those circumstances, the Corte Suprema di Cassazione dismissed the appeal before it, having also rejected the complaints raised by TDM alleging infringement of the national provisions on acts of unfair competition and complaining that the Corte d'appello had failed to rule on TDM's request that the relevant questions be referred to the Court of Justice. 
15 U tim je uvjetima Corte suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud) stoga odbio žalbu zbog koje je postupak pokrenut, nakon što je također odbio prigovore u kojima je TDM istaknuo povredu nacionalnih odredbi koje se odnose na nepošteno tržišno natjecanje i propust Corte d'appello di Napoli (Žalbeni sud u Napulju) da odluči o zahtjevu TDM-a da se Sudu postave relevantna pitanja o tumačenju.
The proceedings before the referring court arise from that decision to dismiss the appeal. 
Ta je odluka o odbijanju dovela do postupka koja je u tijeku pred sudom koji je uputio zahtjev.
16 Taking the view that the judgment of 19 April 2000 was based on an incorrect interpretation of the Treaty rules on competition and State aid and on the erroneous premiss that there was settled case-law of the Court of Justice on the matter, the administrator of TDM, which had in the meantime been put into liquidation, instituted proceedings against the Repubblica italiana before the Tribunale di Genova (Genoa District Court) for compensation for the damage suffered by that undertaking as a result of the errors of interpretation committed by the Corte Suprema di Cassazione and of the breach of its obligation to make a reference for a preliminary ruling pursuant to the third paragraph of Article 234 EC. 
16 Procjenjujući, naime, da je presuda od 19. travnja 2000. utemeljena na netočnom tumačenju pravila Ugovora koja se odnose na tržišno natjecanje i državne potpore i na pogrešnoj premisi postojanja ustaljene sudske prakse Suda u tom pogledu, stečajni upravitelj TDM-a, društva koje je u međuvremenu likvidirano, pokrenuo je postupak protiv Talijanske Republike pred sudom Tribunale di Genova s ciljem da joj se naloži da nadoknadi štetu koju je taj poduzetnik pretrpio zbog pogrešnog tumačenja koje je dao sud Corte suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud) i zbog povrede obveze upućivanja zahtjeva za prethodnu odluku koju potonji ima na temelju članka 234. trećeg podstavka UEZ-a.
17 Relying, in particular, in that respect, on Commission Decision 2001/851/EC of 21 June 2001 on the State aid awarded to the Tirrenia di Navigazione shipping company by Italy (OJ 2001 L 318, p. 9) - a decision relating, it is true, to subsidies granted after the period at issue in the main proceedings, but adopted following a procedure instituted by the Commission of the European Communities before the hearing before the Corte Suprema di Cassazione in the case which gave rise to the judgment of 19 April 2000 - TDM submits that, had that court made a reference to the Court of Justice, the outcome of the appeal would have been entirely different. 
17 Oslanjajući se u tom pogledu osobito na Odluku Komisije 2001/851/EZ od 21. lipnja 2001. o državnim potporama koju je Italija dodijelila pomorskoj kompaniji Tirrenia di Navigazione (SL L 318, str. 9.) - odluku koja se, dakako, odnosi na subvencije dodijeljene nakon predmetnog razdoblja iz glavnog postupka, ali koja je donesena u postupku koji je pokrenula Komisija Europskih zajednica prije rasprave na Corte suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud) u predmetu u kojem je donesena presuda od 19. travnja 2000. - TDM ističe da bi, da se taj sud bio obratio Sudu, ishod žalbe bio potpuno drukčiji.
Like the Commission in the abovementioned decision, the Court would have laid emphasis on the Community dimension of the maritime cabotage and the difficulties inherent in assessing the compatibility of public subsidies with the rules of the Treaty on State aid, which would have led the Corte Suprema di Cassazione to declare that the aid granted to Tirrenia was unlawful. 
Po uzoru na Komisiju u gore navedenoj odluci, Sud bi naime bio naglasio tu dimenziju Zajednice koja je prisutna u djelatnosti pomorske kabotaže kao i poteškoće svojstvene ocjenjivanju spojivosti javnih subvencija s pravilima Ugovora u pogledu državnih potpora, što bi navelo Corte suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud) da utvrdi da je potpora dodijeljena Tirreniji nezakonita.
18 The Repubblica italiana disputes even the admissibility of that action for damages, basing its arguments on the provisions of Law No 117/88 and, in particular, on Article 2(2) thereof, pursuant to which the interpretation of provisions of law in the context of the exercise of judicial functions cannot give rise to State liability. 
18 Talijanska Republika osporava samu dopuštenost te tužbe za naknadu štete oslanjajući se na tekst Zakona br. 117/88, a osobito na njegov članak 2. stavak 2., na temelju kojeg tumačenje pravnih normi u okviru izvršavanja sudačkih dužnosti ne može značiti postojanje odgovornosti države.
If, however, the action should be held admissible by the referring court, it submits, in the alternative, that the action must in any event be dismissed since the conditions governing references for a preliminary ruling are not met and the judgment of 19 April 2000, being res judicata, may no longer be challenged. 
Međutim, pod pretpostavkom da dopuštenost te tužbe treba prihvatiti sud koji je uputio zahtjev, ona podredno ističe da tužbu u svakom slučaju treba odbiti s obzirom na to da uvjeti za upućivanje zahtjeva za prethodnu odluku nisu ispunjeni i da presuda od 19. travnja 2000., budući da je postala pravomoćna, više ne može biti dovedena u pitanje.
19 In reply to those arguments, TDM raises the question of the compatibility of Law No 117/88 in the light of the requirements of Community law. 
19 Kao odgovor na te argumente TDM postavlja pitanje spojivosti Zakona br. 117/88 u pogledu zahtjevâ prava Zajednice.
In particular, it submits that the conditions governing the admissibility of actions laid down by that Law and the practice of the national courts (including the Corte Suprema di Cassazione) in that connection are so restrictive that they make it excessively difficult, indeed virtually impossible, to obtain compensation from the State for damage caused by judicial decisions. Consequently, that legislation disregards the principles laid down by the Court, inter alia, in Joined Cases C-6/90 and C-9/90 Francovich and Others [1991] ECR I-5357 and Joined Cases C-46/93 and C-48/93 Brasserie du Pêcheur and Factortame [1996] ECR I-1029. 
Osobito tvrdi da su uvjeti dopuštenosti tužbi koji su navedeni u tom zakonu i prakse koje se u tom pogledu drže nacionalni sudovi (među njima i sam Corte suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud)) toliko restriktivni da je izuzetno teško, pa čak i praktički nemoguće, dobiti od države naknadu štete za štetu uzrokovanu sudskim odlukama. Prema tome, takvim propisom ne poštuju se načela koja Sud navodi osobito u svojim presudama od 19. studenoga 1991. Francovich i dr. (C-6/90 i C-9/90, Zb., str. I-5357.) i od 5. ožujka 1996. Brasserie du Pêcheur et Factortame (C-46/93 i C-48/93, Zb. str. I-1029.).
20 In those circumstances, since it was unsure how to decide the dispute before it and whether it was possible to extend to the judiciary the principles laid down by the Court in the judgments, cited in the preceding paragraph, concerning infringements of Community law committed in the exercise of legislative activity, the Tribunale di Genova decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling: 
20 Budući da je u tim okolnostima imao sumnje o tome kako riješiti spor koji je pred njim u tijeku i što se tiče mogućnosti da se na sudbenu vlast prošire načela koja je Sud utvrdio u presudama navedenim u prethodnoj točki u pogledu povreda prava Zajednice počinjenih tijekom obavljanja legislativne djelatnosti, Tribunale di Genova odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
`(1) Is a Member State liable on the basis of non-contractual liability to individual citizens for errors by its own courts in the application of Community law or the failure to apply it correctly and in particular the failure by a court of last instance to discharge the obligation to make a reference to the Court of Justice under the third paragraph of Article 234 EC? 
„1. Postoji li kod države [članice] izvanugovorna odgovornost prema pojedincima zbog pogrešaka njezinih sudaca u primjeni ili izostanku primjene prava Zajednice, a posebno zbog toga što je sud koji odlučuje u zadnjem stupnju prekršio svoju obvezu upućivanja zahtjeva za prethodnu odluku Sudu koju ima na temelju članka 234. trećeg podstavka Ugovora ?
(2) Where a Member State is deemed liable for the errors by its own courts in the application of Community law and in particular for failure by a court of last instance to make a reference to the Court of Justice under the third paragraph of Article 234 EC, is affirmation of that liability impeded in a manner incompatible with the principles of Community law by national legislation on State liability for judicial errors which: 
2. U slučaju kada treba smatrati da država članica odgovara za pogreške svojih sudaca u primjeni prava Zajednice, a posebno za propust suda koji odlučuje u zadnjem stupnju da na temelju članka 234. trećeg podstavka Ugovora Sudu uputi zahtjev za prethodnu odluku, jesu li nacionalni propisi u pogledu odgovornosti države zbog pogrešaka sudova prepreka za postojanje te odgovornosti - i jesu li zbog toga nespojivi s načelima prava Zajednice - kada:
precludes liability in relation to the interpretation of provisions of law and assessment of facts and of the evidence adduced in the course of the exercise of judicial functions, 
isključuju odgovornost vezanu za tumačenje pravnih propisa i ocjenu činjenica i dokaza koji su obavljeni u okviru sudske djelatnosti,
limits State liability solely to cases of intentional fault and serious misconduct on the part of the court?' 
ograničavaju odgovornost države samo na slučajeve prijevare i teške pogreške koje počini sudac?"
21 Following delivery of the judgment in Case C-224/01 Köbler [2003] ECR I-10239, the Registrar of the Court sent a copy of that judgment to the referring court asking it whether, in the light of the content thereof, it considered it necessary to continue its reference for a preliminary ruling. 
21 Nakon objave presude od 30. rujna 2003., Köbler (C-224/01, Zb., str. I-10239.), tajnik Suda poslao je jedan primjerak te presude sudu koji je uputio zahtjev i pritom ga pitao smatra li da je u pogledu sadržaja te presude korisno da ostane kod svojeg zahtjeva za prethodnu odluku.
22 By letter of 13 January 2004, received by the Court Registry on 29 January 2004, the Tribunale di Genova, having heard the parties to the main proceedings, took the view that the Köbler judgment gave a comprehensive answer to the first of the two questions which it had referred, so that it was no longer necessary for the Court to give a ruling on that question. 
22 Dopisom od 13. siječnja 2004., pristiglom tajniku Suda 29. siječnja, nakon saslušanja stranaka u glavnom postupku, Tribunale di Genova procijenio je da gore navedena presuda Köbler daje iscrpan odgovor na prvo od dva njegova pitanja, tako da više nije potrebno da se Sud o njemu očituje.