natgillin/translations-raw huggingface dataset:
113 Budvar observes that the bilateral agreement was concluded by the Republic of Austria before its accession to the European Union, which took place on 1 January 1995, and that the Federal Chancellor's communication, issued in 1997, in other words after that accession, is, according to its very wording, of purely declaratory value. According to Budvar, the bilateral convention was not maintained in force by that declaration, but remained in force after the break-up of the Czech and Slovak Federative Republic on 1 January 1993 by virtue of the rules of public international law on the succession of States. 
113 Budvar primjećuje da je Republika Austrija sklopila predmetni bilateralni sporazum prije pristupanja Europskoj uniji, do kojeg je došlo 1. siječnja 1995., te da priopćenje saveznog kancelara objavljeno 1997., odnosno nakon pristupanja, u skladu sa samim njegovim tekstom, ima samo deklaratornu vrijednost. Prema tvrdnji Budvara, bilateralnu konvenciju nije održalo na snazi to priopćenje, nego je nakon raspada Češke i Slovačke Federativne Republike 1. siječnja 1993. ona ostala na snazi na temelju pravila međunarodnog javnog prava o sukcesiji država.
114 In those circumstances, Budvar claims that the Republic of Austria was entitled under the first paragraph of Article 307 EC, as interpreted by the Court, or even required under public international law, to take all the measures necessary to ensure the protection of the name Bud provided for in the bilateral convention, notwithstanding any provision of Community law. 
114 U tim okolnostima Budvar ističe da je Republika Austrija imala pravo, na temelju prvog stavka članka 307. UEZ-a, u skladu s tumačenjem Suda, ili čak na temelju međunarodnog javnog prava, poduzeti sve potrebne mjere u svrhu zaštite naziva Bud predviđene bilateralnom konvencijom bez obzira na odredbe prava Zajednice.
115 Budvar submits that even assuming that in relation to the protection provided for by the bilateral convention there is a conflict between that convention and Community law, the Community institutions are prevented, under the first paragraph of Article 307 EC, from applying all primary and secondary Community law until that conflict is resolved, possibly by denunciation of the bilateral convention. 
115 Budvar tvrdi da su, čak i pod pretpostavkom da u odnosu na zaštitu predviđenu bilateralnom konvencijom između te konvencije i prava Zajednice postoji sukob, ustanove Zajednice spriječene, na temelju prvog stavka članka 307. UEZ-a, primjenjivati sve primarno i sekundarno pravo Zajednice sve dok se taj sukob ne razriješi, možda i otkazivanjem bilateralne konvencije.
116 According to Budvar, the only appropriate methods of eliminating any incompatibilities between an agreement which predates the accession of a Member State to the European Union and the Treaty are the methods permitted under public international law, such as renegotiation of the agreement, or its interpretation in such a way that it is consistent with Community law. 
116 Prema tvrdnji Budvara, jedine primjerene mjere za otklanjanje neusklađenosti između sporazuma koji je sklopljen prije pristupanja države članice Europskoj uniji i Ugovora su postupci dopušteni na temelju međunarodnog javnog prava, poput ponovnih pregovora o sporazumu ili tumačenja sporazuma na način da je sukladan pravu Zajednice.
117 There are no plans to renegotiate the bilateral convention. Moreover, it follows from the wording of Article 7(1) of that convention ─ a provision which is utterly unambiguous in that regard ─ that the protection accorded by the convention to the name concerned is independent of any risk of confusion or of consumers being misled. 
117 Ne planiraju se ponovni pregovori o bilateralnoj konvenciji. Osim toga, iz teksta članka 7. stavka 1. te konvencije – odredbe koja je u tom pogledu potpuno jednoznačna – proizlazi da zaštita koja se konvencijom pruža predmetnom nazivu ne ovisi o riziku zabune ili zavaravanja potrošača.
118 Ammersin claims that the first paragraph of Article 307 EC is not applicable to the case at issue in the main proceedings because, on the date of its accession to the European Union, the Republic of Austria did not have any obligations under the bilateral convention. 
118 Ammersin ističe da se prvi stavak članka 307. UEZ-a ne primjenjuje na predmet u glavnom postupku jer Republika Austrija na dan pristupanja Europskoj uniji nije imala obveza koje proizlaze iz te bilateralne konvencije.
119 The Republic of Austria did not have any obligation under international law in the period prior to the Federal Chancellor's communication, which includes the date of its accession to the European Union. Furthermore, there is no custom of international law relating to the succession of States on the basis of which the bilateral agreements would have remained in force following the break-up of the Czech and Slovak Federative Republic. 
119 Republika Austrija nije imala nikakve obveze na temelju međunarodnog prava u razdoblju prije priopćenja saveznog kancelara, koje uključuje datum njezina pristupanja Europskoj uniji. Osim toga, ne postoji nikakav običaj međunarodnog prava u vezi sa sukcesijom država na temelju kojeg bi bilateralni sporazumi ostali na snazi nakon raspada Češke i Slovačke Federativne Republike.
120 Therefore, it was only by way of the Federal Chancellor's communication that the Republic of Austria assumed the obligations to the Czech Republic under the bilateral convention. Contrary to its wording, that communication is therefore constitutive in nature. The bilateral convention can be interpreted in such a way that it is consistent with Community law if it is taken to mean that, under that convention, the name Bud is protected only where consumers are in fact misled. Article 7(1) of the convention does not lay down a requirement of absolute protection but instead provides for the application of judicial and administrative measures for acting against unfair competition or otherwise suppressing prohibited designations. 
120 Dakle, Republika Austrija je obveze iz bilateralne konvencije prema Češkoj Republici preuzela samo na osnovi priopćenja saveznog kancelara. Suprotno tekstu tog priopćenja, ono je dakle konstitutivne naravi. 121 Bilateralna konvencija može se protumačiti na način da je usklađena s pravom Zajednice ako se shvati da je, na temelju te konvencije, naziv Bud zaštićen samo onda ako su potrošači uistinu zavarani. Članak 7. stavak 1. konvencije ne sadržava zahtjev za apsolutnom zaštitom, ali umjesto toga predviđa primjenu „sudskih i upravnih mjera [...] za djelovanje protiv nepoštenog tržišnog natjecanja ili drugi način sprečavanja zabranjenih oznaka”.
122 Under Austrian law and, more specifically, its provisions on unfair competition, all applications for orders prohibiting the use of names are subject to the condition that those names are used in a misleading manner. 
122 U skladu s austrijskim pravom i, preciznije, njegovim odredbama o nepoštenom tržišnom natjecanju, svi zahtjevi naloga za zabranu korištenja naziva podložni su uvjetu da se ti nazivi rabe na način koji navodi na krivi zaključak.
123 Moreover, according to Ammersin, it is Article 7(2) of the bilateral convention which is applicable to the case in the main proceedings, since the name American Bud, used as a registered trade mark, constitutes a modified form of the protected designation for the purposes of that provision. There are significant differences between that mark and the protected designation Bud ─ specifically in the form used as a bottle label ─ and it is perceived by consumers as an independent mark. 
123 Osim toga, prema tvrdnji Ammersina, članak 7. stavak 2. bilateralne konvencije može se primijeniti na predmet u glavnom postupku jer je naziv American Bud, koji je upotrijebljen kao registrirani žig, izmijenjeni oblik zaštićene oznake u smislu te odredbe. Između tog žiga i zaštićene oznake Bud zapravo postoje značajne razlike – posebno u obliku koji se rabi kao etiketa na boci – i potrošači ga percipiraju kao neovisan žig.
124 In that regard, Ammersin submits that the second paragraph of Article 307 EC clarifies Article 10 EC, which imposes on Member States the general obligation to act in a way favourable to the Community. In particular, it follows from the case-law relating to Article 10 EC that when applying domestic law the national court called upon to interpret that law must do so as far as possible in the light of the wording and the purpose of higher-ranking provisions of Community law, in order to attain the results intended by the Treaty and thus to comply with Regulation No 2081/92 and Article 28 EC. 
124 U tom pogledu Ammersin tvrdi da drugi stavak članka 307. UEZ-a pojašnjava članak 10. UEZ-a, kojim se uvodi opća obveza državama članicama da postupaju na način koji je povoljan za Zajednicu. Iz sudske prakse povezane s člankom 10. UEZ-a posebno proizlazi da kada je kod primjene nacionalnog prava nacionalni sud pozvan da protumači to pravo, on to mora učiniti uzimajući što više u obzir tekst i svrhu nadređenih odredaba prava Zajednice, kako bi se postigli rezultati koji su se namjeravali postići Ugovorom te time i usklađenost s Uredbom br. 2081/92 i člankom 28. UEZ-a.
125 The Austrian Government submits that the Republic of Austria and the Czech Republic both share the dominant opinion that States are bound by treaties concluded by their predecessor States. The principle of continuity in situations such as the one at issue in the main proceedings is expressed in Article 34(1) of the Vienna Convention on Succession of States in respect of Treaties. Moreover, that principle is consistent with customary international law. After the dissolution of the State which was succeeded by the Czech Republic, the validity of the bilateral instruments at issue was in no way affected by their application to bilateral relations between the Republic of Austria and the Czech Republic. 
125 Austrijska vlada navodi da su se i Republika Austrija i Češka Republika priklonile prevladavajućem mišljenju da su za države obvezujući međunarodni ugovori koje su sklopile njihove države prednice. Načelo kontinuiteta u situacijama kao što je ona koja je predmet u glavnom postupku izraženo je u članku 34. stavku 1. Bečke konvencije o sukcesiji država glede međunarodnih ugovora. Osim toga, to je načelo u skladu s običajnim međunarodnim pravom. Nakon prestanka postojanja države koju je naslijedila Češka Republika, na valjanost predmetnih bilateralnih sporazuma ni u kom slučaju nije utjecala njihova primjena na bilateralne odnose između Republike Austrije i Češke Republike.
126 According to that Government, the Federal Chancellor's communication therefore has purely declaratory value. 
126 Prema tvrdnji te vlade, priopćenje saveznog kancelara stoga ima isključivo deklaratornu vrijednost.
127 In addition, the Austrian Government points out that in accordance with Article 31(1) of the Vienna Convention on the Law of Treaties of 23 May 1969 [a] treaty shall be interpreted in good faith in accordance with the ordinary meaning to be given to the terms of the treaty in their context and in the light of its object and purpose. 
127 Osim toga, austrijska vlada naglašava da se, u skladu s člankom 31. stavkom 1. Bečke konvencije o pravu međunarodnih ugovora od 23. svibnja 1969., „međunarodni ugovor mora tumačiti u dobroj vjeri, prema uobičajenom smislu izraza iz ugovora u njihovu kontekstu i u svjetlu predmeta i svrhe ugovora”.
128 According to that Government, having regard to the meaning to be given to the relevant terms of the bilateral convention in their context, and in the light of the object and the purpose of that convention, those terms cannot be interpreted as meaning that, as a simple or indirect indication of geographical source, the name Bud only has protection against the risk of consumers being misled and not absolute protection. Such an interpretation is thus a priori excluded. 
128 Prema tvrdnji te vlade, ako se uzme u obzir smisao relevantnih izraza iz bilateralne konvencije u njihovu kontekstu i u svjetlu predmeta i svrhe te konvencije, ti se izrazi ne mogu tumačiti na način da se nazivu Bud, kao jednostavnoj ili posrednoj oznaci zemljopisnog podrijetla, pruža samo zaštita protiv rizika zavaravanja potrošača, a ne apsolutna zaštita. Stoga je takvo tumačenje a priori isključeno.
129 According to the German Government, the bilateral convention contains rights and obligations assumed by the Republic of Austria prior to its accession to the European Union. Pursuant to the first paragraph of Article 307 EC, such a convention is not affected by Community law and its application therefore has priority over Community law. 
129 Prema tvrdnji njemačke vlade, bilateralna konvencija sadržava prava i obveze koje je Republika Austrija preuzela prije pristupanja Europskoj uniji. U skladu s prvim stavkom članka 307. UEZ-a, pravo Zajednice ne utječe na takvu konvenciju i njezina je primjena nadređena pravu Zajednice.
130 The fact that the non-member country which entered into the bilateral convention, namely the Czechoslovak Socialist Republic, no longer exists does not call that interpretation into question. The Republic of Austria ─ like the Federal Republic of Germany and, to the best of the German Government's knowledge, a number of other Member States ─ has recognised the continuity of most international treaties and has therefore acted in accordance with customary practice between States. 
130 Činjenica da treća zemlja koja je sklopila bilateralnu konvenciju, a to je Čehoslovačka Socijalistička Republika, više ne postoji ne dovodi u pitanje to tumačenje. Republika Austrija – kao i Savezna Republika Njemačka, a koliko je poznato njemačkoj vladi i brojne druge države članice – priznala je kontinuitet većine međunarodnih ugovora i stoga je postupala u skladu s uobičajenom međudržavnom praksom.
131 According to the German Government, an interpretation favourable to Community law would have to take the form of an amendment to the bilateral convention following bilateral negotiations to that end, and, where such negotiations fail, denunciation or suspension of that convention. However, in the meantime, the national courts are entitled to protect the rights concerned even where they are contrary to Community law. That Government submits that the national court has not indicated whether the convention in question can be denounced. 
131 Prema tvrdnji njemačke vlade, za povoljno tumačenje u smislu prava Zajednice potrebna je izmjena bilateralne konvencije nakon što su u tu svrhu provedeni bilateralni pregovori, a ako takvi pregovori nisu uspješni, ta se konvencija otkazuje ili suspendira. Međutim, nacionalni su sudovi u međuvremenu ovlašteni štititi predmetna prava čak i ako su ona suprotna pravu Zajednice. Ta vlada navodi da sud koji je uputio zahtjev nije naznačio može li se predmetna konvencija otkazati.
132 The French Government submits that it follows from the Federal Chancellor's communication that the bilateral instruments at issue have remained in force between the Republic of Austria and the Czech Republic, without interruption, since 1 January 1993 ─ a date prior to the Republic of Austria's accession to the European Union. That communication did not decide the continued validity of the bilateral convention from 1997 onwards, but merely noted that fact and informed individuals thereof. Therefore, those agreements are clearly international acts concluded prior to the accession of the Republic of Austria and to which Article 307 EC applies. 
132 Francuska vlada tvrdi da iz priopćenja saveznog kancelara proizlazi da su predmetni bilateralni sporazumi ostali na snazi između Republike Austrije i Češke Republike, bez prekida, od 1. siječnja 1993. – datuma koji je prethodio pristupanju Republike Austrije Europskoj uniji. To priopćenje nije sadržavalo odluku o neprekinutoj valjanosti bilateralne konvencije od 1997. nadalje, nego se u njemu jednostavno navela ta činjenica i pojedinci su o njoj obaviješteni. Dakle, ti su sporazumi međunarodni akti sklopljeni prije pristupanja Republike Austrije i na njih se primjenjuje članak 307. UEZ-a.
133 Moreover, it follows from the case-law of the Court that, in accordance with the principles of international law, Community rules ─ in this case Article 28 EC and the relevant provisions of Regulation No 2081/92 ─ can be deprived of effect by an earlier international agreement ─ in this case the bilateral convention ─ where that agreement imposes on the Member State concerned obligations whose performance can still be required by the non-member country which is party to that agreement. 
133 Osim toga, iz sudske prakse Suda proizlazi da se, u skladu s načelima međunarodnog prava, pravilima Zajednice – u ovom slučaju članku 28. UEZ-a i relevantnim odredbama Uredbe br. 2081/92 – može uskratiti učinak ranijim međunarodnim sporazumom – u ovom slučaju bilateralnom konvencijom – ako se tim sporazumom predmetnoj državi članici uvode obveze čije daljnje ispunjenje treća zemlja koja je ugovornica tog sporazuma može zahtijevati.
134 According to that Government, it is clear from that case-law that the applicability of such a convention must be verified by the national court, which is also responsible for identifying the obligations in question in order to determine the extent to which they preclude application of Article 28 EC or Regulation No 2081/92. 
134 Prema tvrdnji te vlade, iz te sudske prakse proizlazi da primjenjivost takve konvencije mora provjeriti nacionalni sud, koji je također odgovoran za utvrđivanje predmetnih obveza kako bi se odredilo u kojem su opsegu one protivne primjeni članka 28. UEZ-a ili Uredbe br. 2081/92.
135 The French Government submits that the interpretation proposed by the national court would result, in the case at issue in the main proceedings, in an infringement of the bilateral convention and thus does not constitute a permissible method under international law for resolving an incompatibility between that convention and Community law within the meaning of the second paragraph of Article 307 EC, as interpreted by the Court of Justice. 
135 Francuska vlada ističe da tumačenje koje je predložio sud koji je uputio zahtjev, u predmetu u glavnom postupku, dovodi do povrede bilateralne konvencije te da stoga nije metoda koja je u okviru međunarodnog prava dopuštena za razrješenje neusklađenosti između te konvencije i prava Zajednice u smislu drugog stavka članka 307. UEZ-a, kako ga je protumačio Sud.
136 According to that Government, it follows from the wording of Article 7(1) of the bilateral convention, which is utterly unambiguous, that it excludes a priori an interpretation of that provision as meaning that the name Bud is protected as a simple and indirect geographical indication only against the risk of consumers being misled and consequently does not enjoy absolute protection. Therefore, that interpretation cannot be entertained as an interpretation which meets the requirement of compatibility with Community law. 
136 Prema tvrdnji te vlade, iz teksta članka 7. stavka 1. bilateralne konvencije, koji je potpuno jednoznačan, proizlazi da se a priori isključuje tumačenje te odredbe na način da je naziv Bud kao jednostavna i posredna oznaka zemljopisnog podrijetla zaštićen samo protiv rizika zavaravanja potrošača te da slijedom toga ne uživa apsolutnu zaštitu. Stoga se to tumačenje ne može podržavati kao tumačenje kojim se ispunjava zahtjev usklađenosti s pravom Zajednice.
137 The Commission submits that Article 307 EC applies to the bilateral convention since that convention has an effect on the application of the Treaty and, moreover, was concluded between the Republic of Austria and a non-member country well before that Member State's accession to the European Union. 
137 Komisija tvrdi da se članak 307. UEZ-a primjenjuje na bilateralnu konvenciju jer ta konvencija utječe na primjenu Ugovora i, povrh toga, jer je zaključena između Republike Austrije i treće zemlje mnogo prije pristupanja te države članice Europskoj uniji.
138 However, the question arises whether the first paragraph of Article 307 EC also applies to an agreement which, as in the case at issue in the main proceedings, has been maintained in force to the benefit of the State which succeeded the original non-member country by virtue of a declaration made by the authorities of a Member State after its accession to the European Union. 
138 Međutim, postavlja se pitanje primjenjuje li se prvi stavak članka 307. UEZ-a i na sporazum koji se, kao što je slučaj u predmetu u glavnom postupku, održava na snazi u korist države koja je naslijedila izvornu treću zemlju na temelju izjave koju su dala tijela države članice nakon njezina pristupanja Europskoj uniji.
139 That question also prompts the question whether the declaration concerned is constitutive in nature. 
139 To pitanje također potiče na pitanje smatra li se ta izjava konstitutivnom.
140 The Commission submits that under international law the Federal Chancellor's communication has only a declaratory effect, since a treaty remains in force if the parties' consent to its continuation can be inferred from their actions. 
140 Komisija ističe da u skladu s međunarodnim pravom priopćenje saveznog kancelara ima samo deklaratoran učinak, jer međunarodni ugovor ostaje na snazi ako se iz postupaka ugovornih stranaka može zaključiti da su suglasne da se on zadrži.
141 That is a question of fact, whose appraisal comes within the jurisdiction of the national court. The Commission submits that there is no information in the case-file to indicate that the parties did not wish to maintain the bilateral instruments at issue. 
141 To je činjenično pitanje, za čiju je procjenu nadležan nacionalni sud. Komisija tvrdi da nijedan element u spisu ne navodi na zaključak da stranke nisu željele zadržati predmetne bilateralne sporazume na snazi.
142 The Commission concludes that the first paragraph of Article 307 EC applies to the case at issue in the main proceedings and, accordingly, that the Treaty does not affect either the rights or the obligations under the bilateral convention. 
142 Komisija zaključuje da se prvi stavak članka 307. UEZ-a primjenjuje na predmet u glavnom postupku te da stoga Ugovor ne utječe ni na prava ni na obveze koji proizlaze iz bilateralne konvencije.
143 The Court must answer this question because it is clear from the answer to the second question that, in the event that the name Bud cannot be regarded as directly or indirectly referring to the geographical source of the products that it designates, Article 28 EC precludes the protection accorded to that name by the bilateral instruments at issue. 
143 Na ovo pitanje treba odgovoriti jer iz odgovora na drugo pitanje proizlazi da, pod pretpostavkom da se naziv Bud ne može smatrati izravnim ili neizravnim upućivanjem na zemljopisno podrijetlo proizvoda koje označava, zaštita koja se pruža tom nazivu predmetnim bilateralnim sporazumima protivna je članku 28. UEZ-a.
144 It follows from the first paragraph of Article 307 EC that rights and obligations under an agreement concluded between a Member State and a non-member country before the date of accession of that Member State are not affected by the Treaty provisions. 
144 Iz prvog stavka članka 307. UEZ-a proizlazi da odredbe Ugovora ne utječu na prava i obveze iz sporazuma koji je između države članice i treće zemlje sklopljen prije datuma pristupanja te države članice.
145 The purpose of that provision is to make clear, in accordance with the principles of international law, that application of the EC Treaty does not affect the duty of the Member State concerned to respect the rights of non-member countries under an earlier agreement and to perform its obligations thereunder (see, inter alia, Case C-84/98 Commission v Portugal [2000] ECR I-5215, paragraph 53). 
145 Svrha te odredbe je pojasniti, u skladu s načelima međunarodnog prava, da primjena Ugovora o EZ-u ne utječe na dužnost predmetne države članice da poštuje prava trećih zemalja na temelju ranije sklopljenog sporazuma i da ispunjava svoje obveze u skladu s tim sporazumom (vidjeti između ostalog presudu od 4. srpnja 2000., Komisija/Portugal, C-84/98, Zb., str. I-5215., t. 53.).