natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It follows that, since the [contested] measures were published, the time-limit for bringing proceedings must be calculated from the date of their publication (see, as regards the calculation of the time-limit for bringing an action against a decision imposing restrictive measures from the publication of that decision, the order of 18 November 2005 in Case T-299/04 Selmani v Council and Commission, ..., paragraph 61), even if the measures have not been notified [to the appellants]. 
Iz toga slijedi da se, budući da su [sporne] mjere bile objavljene, rok za podnošenje tužbe mora računati od datuma objave (vidjeti, u vezi s računanjem roka za podnošenje tužbe protiv odluke o uvođenju mjera ograničavanja od datuma objave predmetne odluke, rješenje od 18. studenog 2005. Selmani/Vijeće i Komisija, T-299/04, [...] , t. 61.), čak i ako [žalitelji] nisu bili obaviješteni o mjerama.
In that regard, it must also be observed that the Council published ... notices for the attention of persons to whom the restrictive measures provided for in [the contested measures] apply, in which notices the Council, in particular, drew the attention of the persons concerned to the possibility of challenging its decision before the General Court, in accordance with the conditions laid down in the second paragraph of Article 275 TFEU and the fourth and sixth paragraphs of Article 263 TFEU.' 
U tom smislu, valja istaknuti da je Vijeće objavilo [...] obavijesti na pažnju osobama na koje se primjenjuju predviđene [sporne mjere], u kojima je posebno skrenulo pozornost dotičnih osoba na mogućnost osporavanja odluke Vijeća pred Općim sudom, u skladu s uvjetima predviđenim u članku 275. stavku 2. UFEU-a i članku 263. stavcima 4. i 6. UFEU-a."
38 Lastly, the General Court observed that the appellants had not established or even argued the existence of unforeseeable circumstances or of force majeure which would allow the Court to waive the time-limit in question on the basis of the second paragraph of Article 45 of the Statute of the Court of Justice of the European Union. 
38 Konačno, Opći sud primijetio je da žalitelji nisu utvrdili niti su se čak pozvali na postojanje nepredvidivih okolnosti ili više sile koji bi omogućili Sudu da odustane od dotičnog roka na temelju članka 45. stavka 2. Statuta Suda Europske unije.
Forms of order of the parties and procedure before the Court 
Žalbeni zahtjevi stranaka i postupak pred Sudom
39 The appellants claim that the Court should: 
39 Žalitelji zahtijevaju od Suda da:
set aside the orders under appeal and declare their actions at first instance to be admissible; 
ukine pobijana rješenja i proglasi njihove tužbe u prvostupanjskom postupku dopuštenima;
refer the cases back the General Court for it to give a ruling on the substance, and 
vrati predmet Općem sudu radi donošenja odluke o meritumu spora, i
40 The Council contends that the Court should: 
40 Vijeće zahtijeva od Suda da:
dismiss the appeals, and 
odbije žalbe i
41 By order of the President of the Court of 14 December 2011, Cases C-478/11 P to C-482/11 P were joined for the purposes of the written and oral procedure and the judgment. 
41 Rješenjem predsjednika Suda od 14. prosinca 2011. predmeti C-478/11 do C-482/11 spojeni su u svrhu pisanog i usmenog postupka te donošenja presude.
42 By letter dated 11 May 2012, sent by fax and registered mail, the Registrar of the Court informed the parties that a hearing would be held on 26 June 2012 and asked them to reply in writing no later than by 15 June 2012 to the questions of the Court annexed to the notification of the hearing. 
42 Dopisom od 11. svibnja 2012., poslanim faksom i preporučenom pošiljkom, tajništvo Suda obavijestilo je stranke da će se rasprava održati 26. lipnja 2012. i zatražilo od njih da na pitanja Suda koja se nalaze u prilogu obavijesti o održavanju rasprave odgovore u pisanom obliku najkasnije do 15. lipnja 2012.
43 The Council's reply to the question put to it was received at the Registry of the Court on 14 June 2012. 
43 Tajništvo Suda primilo je odgovor Vijeća na postavljeno pitanje 14. lipnja 2012.
However, the time-limit of 15 June 2012 passed without any reply being received by the Court from the appellants to the question put to them or any reply as regards whether they would attend the hearing. 
Međutim, rok za dostavu odgovora u pisanom obliku istekao je 15. lipnja 2012., a Sud nije primio odgovore žalitelja na postavljeno pitanje niti bilo kakav odgovor o tome hoće li prisustvovati raspravi.
44 A final time-limit was set for the appellants to indicate whether they would attend the hearing. 
44 Žaliteljima je bio postavljen konačni rok u kojem su trebali navesti hoće li prisustvovati raspravi.
That time-limit of 21 June 2012 having passed without reply from them, the hearing was cancelled. 
Budući da je dotični rok od 21. lipnja 2012. prošao bez primitka njihovog odgovora, rasprava je otkazana.
The appeals 
O žalbama
45 In support of their appeals, the appellants rely on two grounds. 
45 U prilog svojim žalbama žalitelji ističu dva razloga.
By the first ground of appeal, they claim that the General Court erred in law by not accepting the existence of force majeure. 
U prvom žalbenom razlogu oni tvrde da je Opći sud pogrešno primijenio pravilo ne prihvativši postojanje više sile.
By the second ground of appeal, the appellants claim that the General Court was wrong to hold that the time-limit for bringing proceedings and the principle of legal certainty underlying that time-limit barred their action where the distinguishing features of this case were, first, that there was no notification of the contested measures and, secondly, the inapplicability of the extension of the time-limit on account of distance as set out in the Rules of Procedure of the General Court. 
U drugom žalbenom razlogu, žalitelji tvrde da je Opći sud pogrešno smatrao da su rok za podnošenje tužbe i načelo pravne sigurnosti na kojima počiva dotični rok isključili njihovu tužbu kad su značajke ovog slučaja, kao prvo, da nije bilo obavijesti o spornim mjerama i, kao drugo, neprimjenjivost produljenja roka zbog udaljenosti kako je navedeno u Poslovniku Općeg suda.
46 The second ground of appeal should be examined first. 
46 Potrebno je prvo ispitati drugi žalbeni razlog.
The second ground of appeal 
Drugi žalbeni razlog
47 The appellants claim, first, that the General Court disregarded the principle of effective judicial protection and thus erred in law by holding that, since the contested measures had been published, the time-limit for bringing proceedings should be calculated from the date of their publication. 
47 Žalitelji ističu, s jedne strane, da je Opći sud zanemario načelo učinkovite sudske zaštite te time i pogrešno primijenio pravilo držeći da se rok za podnošenje tužbe, budući da su sporne mjere bile objavljene, treba računati od dana njihove objave.
According to the appellants, the General Court ought to have taken account of the fact that the contested measures had not, contrary to the provisions of, in particular, Article 7(3) of Decision 2010/656, as amended by Decision 2010/801, been notified, as there had been no individual communication to put the persons affected by the measures in a position to take cognisance of them. 
Prema mišljenju žalitelja, Opći sud trebao je uzeti u obzir činjenicu da, protivno odredbama posebno članka 7. stavka 3. Odluke 2010/656, kako je izmijenjena Odlukom 2010/801, nisu bili obaviješteni o spornim mjerama budući da nije bilo pojedinačne komunikacije kojom bi osobe pogođene mjerama mogle biti upoznate s njima.
48 The appellants consider, secondly, that the General Court should not have applied the provisions of Article 102(2) of its Rules of Procedure on the extension of the time-limit on account of distance to the appellants, residing in a State in Africa, particularly when that State was in a situation of armed conflict. 
48 Žalitelji, kao drugo, smatraju da Opći sud nije smio odredbe o produljenju roka zbog udaljenosti iz članka 102. stavka 2. Poslovnika Suda primijeniti na žalitelje s prebivalištem u afričkoj državi, posebno jer je dotična država bila u stanju oružanog sukoba.
49 The Council contends that the procedural context of the present cases is not the same as that examined by the Court in its judgment of 16 November 2011 in Case C-548/09 P Bank Melli Iran v Council [2011] ECR I-11381. 
49 Vijeće tvrdi da postupovni okvir ovog slučaja nije isti kao okvir koji je Sud ispitao u svojoj presudi od 16. studenoga 2011., Bank Melli Iran/Vijeće (C-548/09 P, Zb., str. I-11381.).
In that judgment, the Court based the obligation to communicate individually the reasons for the adoption of restrictive measures on Article 15(3) of Council Regulation (EC) No 423/2007 of 19 April 2007 concerning restrictive measures against Iran (OJ 2007 L 103, p. 1) 
U dotičnoj presudi Sud temelji obvezu pojedinačnog obavještavanja o razlozima uvođenja mjera ograničavanja na članku 15. stavku 3. Uredbe Vijeća (EZ) br. 423/2007 od 19. travnja 2007. o mjerama ograničavanja protiv Irana (SL L 103 , str. 1.) [neslužbeni prijevod].
Unlike Regulation No 423/2007, Article 7(3) of Decision 2010/656, as amended by Decision 2010/801, provides for the possibility of communication through the publication of a notice in cases where the address of the person concerned is not known to the Council. 
Za razliku od Uredbe br. 423/2007, člankom 7. stavkom 3. Odluke 210/656, kako je izmijenjena Odlukom 2010/801, predviđa se mogućnost priopćenja putem objave službene obavijesti ako Vijeću nije poznata adresa dotične osobe.
50 In this case, the Council contends that it communicated the contested measures to the appellants by means of a published notice, in accordance with Article 7(3) of Decision 2010/656, as amended by Decision 2010/801. 
50 U ovom slučaju Vijeće tvrdi da je žaliteljima sporne mjere priopćilo objavom službene obavijesti u skladu s člankom 7. stavkom 3. Odluke 2010/656, kako je izmijenjena Odlukom 2010/801.
The Council argues that it could not have communicated the measures otherwise, since the private addresses of the appellants were not known. 
Vijeće tvrdi da nije moglo priopćiti mjere na drugi način budući da privatne adrese žalitelja nisu bile poznate.
51 In any event, according to the Council, the date of publication of the contested measures marked the starting point for the calculation of the period established in Article 263 TFEU. That interpretation follows from the requirements of legal certainty which permeate the rules on procedural time-limits. 
51 U svakom slučaju, prema mišljenju Vijeća, datum objave spornih mjera označio je početak roka utvrđenog u članku 263. UFEU-a. Ovo tumačenje slijedi iz zahtjeva pravne sigurnosti koji prožima pravila o postupovnim rokovima.
52 Lastly, the Council states that the appellants' arguments on the extension of the time-limit on account of distance are manifestly unfounded and amount, in essence, to a challenge to the validity of Article 102(2) of the General Court's Rules of Procedure. 
52 Konačno, Vijeće navodi da je argumentacija žalitelja o produljenju roka zbog udaljenosti očito neosnovana i u biti se svodi na osporavanje valjanosti članka 102. stavka 2. Poslovnika Općeg suda.
That provision is however no more than an extension of the period laid down in the sixth paragraph of Article 263 TFEU. 
Ta je odredba, međutim, samo produljenje roka utvrđenog u članku 263. stavku 6. UFEU-a.
53 First, it must be stated that the General Court was correct to hold that it is entitled to examine of its own motion whether the time-limit for bringing proceedings has been observed, that being a matter of public policy (see, inter alia, Case 79/70 Müllers v CES [1971] ECR 689 [HYPERLINK: http://eur-lex.europa.eu/query.html?DN=61970??0079&locale=EN], paragraph 6, and Transportes Evaristo Molina v Commission, paragraph 33). 
53 Najprije valja istaknuti da je Opći sud ispravno utvrdio da ima pravo po službenoj dužnosti ispitati je li rok za podnošenje tužbe bio poštovan, budući da je to pitanje kogentne naravi (vidjeti među ostalim presude od 7. srpnja 1971., Müllers/CES, 79/70, Zb., str. 689., t. 6., i Transportes Evaristo Molina/Komisija, gore navedenu, t. 33.). 54 Kao sljedeće valja navesti da, u skladu s člankom 263. stavkom 6. UFEU-a, „postupak predviđen ovim člankom mora se pokrenuti u roku od dva mjeseca, ovisno o slučaju, od objavljivanja akta ili obavješćivanja tužitelja o njoj ili, ako takva objava ili obavijest izostanu, od dana kada je tužitelj saznao za akt".
55 In this case, the contested measures were published in the Official Journal of the European Union, Series L, but were also, pursuant to Article 7(3) of Decision 2010/656, as amended by Decision 2010/801, and Article 11a(3) of Regulation No 560/2005, as amended by Regulation No 25/2011, to be communicated to the persons and entities concerned, either directly if their addresses were known, or, if not, through the publication of a notice. 
55 U ovom slučaju, sporne mjere objavljene su u Službenom listu Europske unije, serija L, ali su isto tako, prema članku 7. stavku 3. Odluke 2010/656, kako je izmijenjena Odlukom 2010/801, i članku 11.a stavku 3. Uredbe br. 560/2005, kako je izmijenjena Uredbom br. 25/2011, dotičnim osobama i subjektima trebale biti priopćene neposredno ako su bile poznate njihove adrese ili, ako nisu, objavom službene obavijesti.
56 That situation is a consequence of the particular nature of the contested measures, which at the same time resemble both measures of general application in that they impose on a category of addressees determined in a general and abstract manner a prohibition on, inter alia, making available funds and economic resources to persons and entities named in the lists contained in their annexes and also a bundle of individual decisions affecting those persons and entities (see, to that effect, Joined Cases C-402/05 P and C-415/05 P Kadi and Al Barakaat International Foundation v Council and Commission [2008] ECR I-6351, paragraphs 241 to 244). 
56 Takvo stanje posljedica je posebne prirode spornih mjera, koje u isto vrijeme sliče, kako na mjere opće primjene, time što određenoj kategoriji adresata utvrđenih na općenit i apstraktan način uvode, između ostaloga, zabranu raspolaganja financijskim sredstvima i gospodarskim izvorima osobama i subjektima navedenim u popisima u njihovim prilozima, tako i na paket pojedinačnih odluka koje se odnose na dotične osobe i subjekte (vidjeti u tom smislu presudu od 3. rujna 2008. Kadi i Al Barakaat International Foundation/Vijeće i Komisija, C-402/05 P i C-415/05 P, Zb., str. I-6351., točke 241. do 244.).
57 It must, moreover, be recalled that, as regards measures adopted on the basis of provisions relating to the Common Foreign and Security Policy, such as the contested measures, it is the individual nature of those measures which, in accordance with the second paragraph of Article 275 TFEU and the fourth paragraph of Article 263 TFEU, permits access to the Courts of the European Union. 
57 Osim toga, valja podsjetiti da u pogledu mjera donesenih na temelju odredbi koje se odnose na zajedničku vanjsku i sigurnosnu politiku, kao što su sporne mjere, upravo individualna priroda tih mjera otvara, u skladu s člankom 275. stavkom 2. UFEU-a i člankom 263. stavkom 4. UFEU-a, pristup sudu Unije.
58 Having regard to those particular features and the consequent rules relating to publication and communication, the sixth paragraph of Article 263 TFEU would not be applied consistently if, when applied to persons and entities who are named in the lists contained in the annexes to those measures, the starting point for the calculation of the period for bringing an action for annulment was, for those persons, fixed as the date of publication of the measure at issue and not as the date when that measure was communicated to them. 
58 Uzimajući u obzir te posebnosti i pravila objavljivanja i priopćavanja koja iz njih proizlaze, članak 263. stavak 6. UFEU-a ne bi se dosljedno primjenjivao kad bi, pri primjeni na osobe i subjekte koji su navedeni u popisima iz priloga tim mjerama, početak roka za podnošenje tužbe za poništenje za dotične osobe bio utvrđen na datum objave dotične mjere, a ne na datum obavijesti o dotičnoj mjeri.
The purpose of that communication is precisely to ensure that persons to whom the measures are addressed are able to defend their rights in the best possible conditions and to decide, with full knowledge of the relevant facts, whether there is any point in their applying to the Courts of the European Union (Kadi and Al Barakaat International Foundation v Council and Commission, paragraph 337). 
Svrha te obavijesti je upravo omogućiti adresatima tih mjera da u najboljim mogućim uvjetima brane svoja prava te da uz potpuno poznavanje stvari odluče je li korisno pokrenuti postupak pred sudom Unije (presuda Kadi i Al Barakaat International Foundation/Vijeće i Komisija, gore navedena, t. 337.).
59 It follows that while, admittedly, the entry into force of measures such as the contested measures is effected by their publication, the period for the bringing of an action for the annulment of those measures under the fourth paragraph of Article 263 TFEU runs, for each of those persons and entities, from the date of the communication which they must receive. 
59 Iz toga slijedi da, iako mjere poput spornih mjera stupaju na snagu njihovim objavljivanjem, rok za podnošenje tužbe za poništenje tih mjera iz članka 263. stavka 4. UFEU-a za svaku od tih osoba i subjekata počinje teći od datuma obavijesti koja im se mora uručiti.
60 In the present case, contrary to what is claimed by the appellants, the contested measures were communicated to them. 
60 U ovom predmetu, protivno onome što tvrde žalitelji, oni su bili obaviješteni o spornim mjerama.
61 It is true that those measures were not directly communicated to them at their addresses. 
61 Istina je da o dotičnim mjerama nisu bili obaviješteni izravno na svoju adresu.
As the Council found that it was impossible to undertake direct communication to Mr Gbagbo, Mr Koné, Ms Boni-Claverie, Mr Djédjé and Mr N'Guessan, it had recourse to publication of the notice provided for in Article 7(3) of Decision 2010/656, as amended by Decision 2010/801, and in Article 11a(3) of Regulation No 560/2005, as amended by Regulation No 25/2011. 
Budući da je Vijeće utvrdilo da nije moguće uspostaviti izravnu komunikaciju s L. Gbagbom, K. J. Konéom, A. D. Boni-Claverie, A. Djédjéom i A. P. N'Guessanom, odlučilo se za objavu službene obavijesti koja je predviđena u članku 11.a stavku 3. Uredbe br. 560/2005, kako je izmijenjena Uredbom br. 25/2011.
The Council therefore published, in the Official Journal of the European Union, Series C, of 18 January 2011 and 7 April 2011, the notices referred to in paragraph 29 of this judgment. 
Stoga je službene obavijesti iz točke 29. ove presude Vijeće objavilo u Službenom listu Europske unije, seriji C, od 18. siječnja 2011. i 7. travnja 2011.
62 Given that such notices are capable of enabling the persons concerned to identify the legal remedies available to them in order to challenge their designation in the lists concerned and the date when the period for bringing proceedings expires (Case C-417/11 P Council v Bamba [2012] ECR, paragraph 81), it is important that the appellants should not be able to defer the starting point of the period for bringing proceedings by relying on the fact that there was no direct communication or that they actually became aware of the contested measures at a later date. If such a possibility were, in the absence of force majeure, open to the appellants, it would jeopardise the very objective of a time-limit for bringing proceedings, which is to protect legal certainty by ensuring that European Union measures which produce legal effects may not indefinitely be called into question (see, inter alia, Case C-178/95 Wiljo [1997] ECR I-585, paragraph 19; Case C-241/01 National Farmers' Union [2002] ECR I-9079, paragraph 34, and order of 15 November 2012 in Case C-102/12 P Städter v ECB, paragraph 12). 
62 S obzirom da takve obavijesti omogućuju osobama na koje se odnose da utvrde pravna sredstva koja su im na raspolaganju kako bi osporile svoje uvrštenje na dotične popise i datum na koji istječe rok za podnošenje tužbe (presuda od 15. studenoga 2012. Vijeće/Bamba, C-417/11 P, t. 81.), važno je da žalitelji ne bi trebali biti u mogućnosti odgoditi početak roka za podnošenje tužbe oslanjajući se na činjenicu da nije postojala izravna komunikacija ili da su oni zapravo postali svjesni spornih mjera na neki kasniji datum. Kad bi takva mogućnost, u nedostatku više sile, bila na raspolaganju žaliteljima, to bi ugrozilo samu svrhu roka za podnošenje tužbe, čija je svrha zaštita pravne sigurnosti osiguravanjem da se mjere Europske unije koje proizvode pravne učinke ne mogu osporavati unedogled (vidjeti među ostalim presude od 30. siječnja 1997. Wiljo, C-178/95, Zb., str. I-585., t. 19.; od 22. listopada 2002., National Farmers' Union, C-241/01, Zb., str. I-9079., t. 34., i rješenje od 15. studenoga 2012., Städter/BCE, C-102/12 P, t. 12.).
63 As regards, lastly, the appellants' argument that the extension of the time-limit on account of distance by ten days as provided for in Article 102(2) of the General Court's Rules of Procedure cannot be applied to them because they are established in a non-Member State, suffice it to observe that that argument is invalidated by the fact that the extension is for a single fixed period. 
63 Konačno, što se tiče argumenta žalitelja da se produljenje roka od deset dana na račun udaljenosti kako je predviđeno u članku 102. stavku 2. Poslovnika Općeg suda ne može primijeniti na njih jer oni imaju poslovni nastan u državi nečlanici, dovoljno je primijetiti da je argument nevaljan zbog činjenice da je produljenje jednokratno.
It follows that the fact that the appellants were, during the period for bringing proceedings, in a non-Member State, does not, in itself, mean that they were in a situation which was objectively different, with regard to the application of that time-limit, from the situation of persons and entities established within the European Union who were the subject of restrictive measures of the same kind. 
Iz toga slijedi da činjenica da su žalitelji tijekom roka za podnošenje tužbe bili u državi nečlanici, ne znači, samo po sebi, da su bili u situaciji koja je s obzirom na primjenu tog roka objektivno drugačija od situacije osoba i subjekata koji imaju poslovni nastan u državama Europske unije, a koji su bili predmet mjera ograničavanja iste vrste.
64 It follows from all the foregoing that, even though the General Court erred in law by holding that the periods for bringing proceedings started to run on the dates of publication of the contested measures, those periods, which should have been calculated from the dates referred to in paragraph 61 of this judgment, had expired on 7 July 2011, the date when the actions were brought. 
64 Iz svega navedenog slijedi da, iako je Opći sud pogrešno primijenio pravilo držeći da su rokovi za podnošenje tužbe počeli teći na dan objave spornih mjera, ti rokovi, koji su se trebali računati od datuma iz stavka 61. ove presude, bili su istekli 7. srpnja 2011., na datum kada su podnesene tužbe.
That being the case, the second ground of appeal must be rejected (see, by analogy, Case C-282/05 P Holcim (Deutschland) v Commission [2007] ECR I-2941, paragraph 33). 
U tim okolnostima, drugi žalbeni razlog treba odbiti (vidjeti po analogiji presudu od 19. travnja 2007., Holcim (Deutschland)/Komisija, C-282/05 P, Zb., str. I-2941., t. 33.).
The first ground of appeal 
Prvi žalbeni razlog
65 The appellants submit that the General Court infringed Article 45 of the Statute of the Court of Justice by not finding that there was force majeure for the purposes of that article. 
65 Žalitelji drže da je Opći sud prekršio članak 45. Statuta Suda time što nije utvrdio postojanje više sile u smislu tog članka.