natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘On 25 June 1998 the European Community signed the UN/ECE Convention on Access to Information, Public Participation in Decision-Making and Access to Justice in Environmental Matters (“the Aarhus Convention”). Provisions of Community law must be consistent with that Convention with a view to its conclusion by the European Community.’ 
„Europska zajednica potpisala je 25. lipnja 1998. Konvenciju Gospodarske komisije UN-a za Europu (ECE/UN) o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša („Konvencija iz Aarhusa”). Odredbe Zajednice moraju biti u skladu s tom Konvencijom budući da joj Europska zajednica namjerava pristupiti.”
"‘(5) On 25 June 1998 the Community signed the UN/ECE Convention on Access to Information, Public Participation in Decision-Making and Access to Justice in Environmental Matters (“the Århus Convention”). Community law should be properly aligned with that Convention with a view to its ratification by the Community;" 
„(5) Zajednica je 25. lipnja 1998. potpisala UN/ECE Konvenciju o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša (Aarhuška konvencija). Pravo Zajednice trebalo bi biti primjereno usklađeno s tom Konvencijom kako bi je Zajednica ratificirala.
(9) Article 9(2) and (4) of the Århus Convention provides for access to judicial or other procedures for challenging the substantive or procedural legality of decisions, acts or omissions subject to the public participation provisions of Article 6 of the Convention. 
(9) Člankom 9. stavcima 2. i 4. Aarhuške konvencije predviđa se pristup sudskim ili drugim postupcima za osporavanje materijalne ili postupovne zakonitosti odluka, radnji ili propusta na koje se primjenjuju odredbe o sudjelovanju javnosti iz članka 6. Konvencije.
(11) Council Directive 85/337/EEC of 27 June 1985 on the assessment of the effects of certain public and private projects on the environment [OJ 1985 L 175, p. 40], and Council Directive 96/61/EC of 24 September 1996 concerning integrated pollution prevention and control [OJ 1996 L 257, p. 26] should be amended to ensure that they are fully compatible with the provisions of the Århus Convention, in particular Article 6 and Article 9(2) and (4) thereof.’ 
(11) Direktivu Vijeća 85/337/EEZ od 27. lipnja 1985. o procjeni učinaka određenih javnih i privatnih projekata na okoliš (SL L 175, str. 40.) i Direktivu Vijeća 96/61/EZ od 24. rujna 1996. o integriranom sprečavanju i kontroli onečišćenja (SL L 257, str. 26.) trebalo bi izmijeniti kako bi se osigurala potpuna usklađenost s odredbama Aarhuške konvencije, a posebno s člankom 6. i člankom 9. stavcima 2. i 4.”
‘(4) Under the terms of the Aarhus Convention, a regional economic integration organisation must declare in its instrument of ratification, acceptance, approval or accession, the extent of its competence in respect of the matters governed by the Convention. 
„(4) U skladu s uvjetima iz Arhuške konvencije, organizacija za regionalnu gospodarsku integraciju mora u svojim instrumentima ratifikacije, prihvaćanja, odobravanja ili pristupanja razložiti obim svoje nadležnosti s obzirom na pitanja koja Konvencija uređuje.
(6) The Community and most of its Member States signed the Aarhus Convention in 1998 and since then have pursued their efforts in view of their approval of the Convention. In the meantime, relevant Community legislation is being made consistent with the Convention. 
(6) Zajednica i većina njezinih država članica potpisale su Arhušku konvenciju 1998. godine i od tada ulažu napore da se ta Konvencija odobri. U međuvremenu se relevantno zakonodavstvo Zajednice usklađuje s tom Konvencijom.
(7) The objective of the Aarhus Convention, as set forth in its Article 1 thereof, is consistent with the objectives of the Community's environmental policy, listed in Article 174 of the Treaty, pursuant to which the Community, which shares competence with its Member States, has already adopted a comprehensive set of legislation which is evolving and contributes to the achievement of the objective of the Convention, not only by its own institutions, but also by public authorities in its Member States.’ 
(7) Cilj Arhuške konvencije, utvrđen u njezinom članku 1., u skladu je s ciljevima politike okoliša Zajednice navedenima u članku 174. Ugovora prema kojima je Zajednica koja dijeli nadležnost sa svojim državama članicama već usvojila opsežno zakonodavstvo koje se stalno razvija i pridonosi postizanju ciljeva Konvencije, ne samo kroz vlastite institucije, već i kroz javna tijela njezinih država članica.”
‘The UN/ECE Convention on access to information, public participation in decision-making and access to justice in environmental matters, (Aarhus Convention) is hereby approved on behalf of the Community.’ 
„Ovime se u ime Zajednice odobrava UN/ECE Konvencija o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša (Arhuška konvencija).”
14 In its declaration of competence made pursuant to Article 19(5) of the Aarhus Convention and annexed to Decision 2005/370, the Commission stated, in particular, ‘that the legal instruments in force do not cover fully the implementation of the obligations resulting from Article 9(3) of the Convention as they relate to administrative and judicial procedures to challenge acts and omissions by private persons and public authorities other than the institutions of the European Community as covered by Article 2(2)(d) of the Convention, and that, consequently, its Member States are responsible for the performance of these obligations at the time of approval of the Convention by the European Community and will remain so unless and until the Community, in the exercise of its powers under the EC Treaty, adopts provisions of Community law covering the implementation of those obligations’. 
14 U svojoj izjavi o nadležnosti, sastavljenoj prema članku 19. stavku 5. Aarhuške konvencije i priloženoj Odluci 2005/370 Komisija navodi posebno„da pravni instrumenti koji su na snazi ne pokrivaju u potpunosti provedbu obveza koje proizlaze iz članka 9. stavka 3. Konvencije, budući da su one vezane uz administrativne i sudske postupke za ispitivanje djelovanja i propusta privatnih osoba i javnih tijela koja ne pripadaju institucijama Europske zajednice na koje se odnosi članak 2. stavak 2. točka (d) Konvencije i da su prema tome njezine države članice nadležne za izvršavanje tih obveza u razdoblju kad Europska zajednica odobrava Konvenciju i da će tako i ostati ako i do kad Zajednica, izvršavajući vlastite ovlasti u skladu s Ugovorom o EZ, ne donese odredbe u okviru prava Zajednice koje će pokrivati provedbu tih obveza.”
16 Pursuant to Article 82(3) of Law No 543/2002 on the protection of nature and the countryside, as amended, (zákon č. 543/2002 Z.z. o ochrane prírody a krajiny), which applies to the dispute in the main proceedings, an association having legal personality is to be regarded as a ‘participant’ in administrative proceedings, within the meaning of that provision, if, for at least one year, it has had the object of protecting nature and the countryside, and it has given written notice of its participation in those proceedings within the period prescribed in that article. The status of ‘participant’ confers on it the right to be informed of all pending administrative proceedings relating to the protection of nature and the countryside. 
16 Na temelju članka 82. stavka 3. Zakona 543/2002 o zaštiti prirode i krajolika, kako je izmijenjen, (zákon č. 543/2002 Z.z. o ochrane prírody a krajiny), koji se primjenjuje na glavni postupak, udruga koja je pravna osoba smatra se „sudionikom” u upravnom postupku u smislu te odredbe ako se najmanje godinu dana bavi zaštitom prirode i krajolika te je u roku koji je propisan u tom članku dostavila pisanu obavijest o sudjelovanju u tom postupku. Statusom „sudionika” dodjeljuje se pravo na obavješćivanje o svim tekućim upravnim postupcima u vezi sa zaštitom prirode i krajolika.
17 In accordance with Article 15a(2) of the Code of Administrative Procedure (Správny poriadok), ‘a participant’ is entitled to be informed that administrative proceedings have been initiated, to have access to files submitted by the parties to the administrative proceedings, to attend hearings and on-the-spot inspections, and to produce evidence and other information on the basis of which the decision will be taken. 
17 U skladu s člankom 15.a stavkom 2. Zakona o upravnom postupku (Správny poriadok) „sudionik” ima pravo biti obaviješten o pokretanju upravnog postupka, ima pravo pristupa spisima koje dostave stranke u upravnom postupku, može prisustvovati raspravama i inspekcijama te pribavljati dokaze i druge podatke na temelju kojih se donosi odluka.
18 Under Article 250(2) of the Code of Civil Procedure (Občiansky súdny poriadok) any natural or legal person who/which claims that his/its rights, as a party to the administrative proceedings, have been prejudiced by the decision taken or by the procedure followed by the administrative authority is to have the status of an applicant. Any natural or legal person not appearing at the administrative proceedings and whose presence, as a party to the proceedings has been requested, may also be an applicant. 
18 U skladu s člankom 250. stavkom 2. Zakona o građanskom postupku (Občiansky súdny poriadok) svaka fizička ili pravna osoba koja tvrdi da su njezina prava, u svojstvu stranke u upravnom postupku, povrijeđena donesenom odlukom ili postupkom koji provodi upravno tijelo, može imati status žalitelja. Žalitelj, također, može biti svaka fizička ili pravna osoba koja nije sudjelovala u upravnom postupku, a čija je prisutnost kao stranke u postupku bila zatražena.
21 The zoskupenie therefore applied to the Ministerstvo životného prostredia to be a ‘party’ to the administrative proceedings concerning the grant of those derogations or authorisations and relied on the Aarhus Convention for that purpose. The Ministerstvo životného prostredia rejected that request and the administrative appeal subsequently brought by the zoskupenie against that rejection. 
21 Zoskupenie je, stoga, podnijelo zahtjev Ministerstvu životnéhog prostredia da kao „stranka” sudjeluje u upravnom postupku u vezi s odobravanjem tih odstupanja ili dozvola te se u tu svrhu pozvalo na Aarhušku konvenciju. Ministerstvo životného prostredia odbacilo je taj zahtjev kao i upravno pravno sredstvo koju je nakon toga zoskupenie podnijelo protiv tog odbijanja.
‘1. Is it possible to recognise Article 9 and in particular Article 9(3) of the Aarhus Convention of 25 June 1998, given that the principal objective pursued by that international treaty is to change the classic definition of locus standi by according the status of a party to proceedings to the public, or the public concerned, as having the direct effect of an international treaty (“self-executing effect”) in a situation where the European Union acceded to that international treaty on 17 February 2005 but to date has not adopted Community legislation in order to transpose the treaty concerned into Community law? 
„1. Je li moguće priznati da članak 9., a posebno članak 9. stavak 3. Aarhuške konvencije od 25. lipnja 1998., s obzirom da je glavni cilj tog međunarodnog ugovora izmjena klasične definicije aktivnog legitimiteta (locus standi) tako da se javnosti ili zainteresiranoj javnosti odobri status stranke u postupku, ima izravan učinak međunarodnog ugovora („self-executing effect”) u situaciji u kojoj Europska unija, iako je pristupila tom međunarodnom ugovoru 17. veljače 2005., do danas nije donijela mjere Zajednice za prenošenje dotičnog ugovora u pravo Zajednice?
3. If the answer to the first or the second question is in the affirmative, is it then possible to interpret Article 9(3) of the Aarhus Convention, given the principal objective pursued by that international treaty, as meaning that it is necessary also to include within the concept “act of a public authority” an act consisting in the delivery of decisions, that is to say, that the right of public access to judicial hearings intrinsically also includes the right to challenge the decision of an administrative body, the unlawfulness of which lies in its effect on the environment?’ 
3. Ako je odgovor na prvo ili drugo pitanje potvrdan, može li se tada članak 9. stavak 3. Aarhuške konvencije, s obzirom na glavni cilj tog međunarodnog ugovora, tumačiti tako da pojam „djelovanja tijela vlasti” uključuje i djelovanje koje obuhvaća donošenje odluka, tj. da pravo pristupa javnosti sudskim raspravama intrinzično uključuje i pravo na osporavanje odluke upravnog tijela, čija nezakonitost leži u njezinom učinku na okoliš?
24 By order of the President of the Court of 23 October 2009, the referring court’s request that the accelerated procedure provided for in the first paragraph of Article 104a of the Rules of Procedure be applied to the present case was rejected. 
24 Rješenjem predsjednika Suda od 23. listopada 2009. odbija se zahtjev suda koji je postavio prethodno pitanje da se u ovom konkretnom slučaju odluči u ubrzanom postupku predviđenom u prvome stavku članka 104.a Poslovnika.
29 A preliminary point to be made is that Article 300(7) EC provides that ‘[a]greements concluded under the conditions set out in this Article shall be binding on the institutions of the Community and on Member States’. 
29 Najprije valja napomenuti kako se člankom 300. stavkom 7. UEZ-a predviđa da su „[s]porazumi sklopljeni pod uvjetima određenima ovim člankom obvezujući za institucije Zajednice i države članice”.
30 The Aarhus Convention was signed by the Community and subsequently approved by Decision 2005/370. Therefore, according to settled case-law, the provisions of that convention now form an integral part of the legal order of the European Union (see, by analogy, Case C-344/04 IATA and ELFAA [2006] ECR I-403, paragraph 36, and Case C-459/03 Commission v Ireland [2006] ECR I-4635, paragraph 82). Within the framework of that legal order the Court therefore has jurisdiction to give preliminary rulings concerning the interpretation of such an agreement (see, inter alia, Case 181/73 Haegeman [1974] ECR 449, paragraphs 4 to 6, and Case 12/86 Demirel [1987] ECR 3719, paragraph 7). 
30 Komisija je potpisala Aarhušku konvenciju i naknadno ju odobrila Odlukom 2005/370. Stoga su u skladu s ustaljenom sudskom praksom odredbe te konvencije sada sastavni dio pravnog poretka Unije (vidjeti po analogiji osobito presude od 10. siječnja 2006., IATA i ELFAA, C-344/04, Zb., str. I-403., t. 36., i od 30. svibnja 2006., Komisija/Irska, C-459/03, Zb., str. I-4635., t. 82.). U okviru tog pravnog poretka Sud je stoga nadležan za donošenje prethodne odluke o tumačenju takvog sporazuma (vidjeti osobito presude od 30. travnja 1974., Haegeman, 181/73, Zb., str. 449., t. 4. do 6., i od 30. rujna 1987., Demirel, 12/86, Zb., str. 3719., t. 7.).
31 Since the Aarhus Convention was concluded by the Community and all the Member States on the basis of joint competence, it follows that where a case is brought before the Court in accordance with the provisions of the EC Treaty, in particular Article 234 EC thereof, the Court has jurisdiction to define the obligations which the Community has assumed and those which remain the sole responsibility of the Member States in order to interpret the Aarhus Convention (see, by analogy, Joined Cases C-300/98 and C-392/98 Dior and Others [2000] ECR I-11307, paragraph 33, and Case C-431/05 Merck Genéricos – Produtos Farmacêuticos [2007] ECR I-7001, paragraph 33). 
31 Budući da su Zajednica i sve njezine države članice Aarhušku konvenciju sklopile na temelju podijeljene nadležnosti, proizlazi da je u slučaju kada se predmet daje na odlučivanje Sudu u skladu s odredbama Ugovora o EZ-u, a posebno njegova članka 234., za određivanje razgraničenja između obveza koje je preuzela Zajednica i obveza koje ostaju isključiva odgovornost država članica i za tumačenje Aarhuške konvencije nadležan Sud (vidjeti po analogiji presude od 14. prosinca 2000., Dior i drugi., C-300/98 i C-392/98, Zb., str. I-11307., t. 33., i od 11. rujna 2007., Merck Genéricos – Produtos Farmacêuticos, C-431/05, Zb., str. I-7001., t. 33.).
32 Next, it must be determined whether, in the field covered by Article 9(3) of the Aarhus Convention, the European Union has exercised its powers and adopted provisions to implement the obligations which derive from it. If that were not the case, the obligations deriving from Article 9(3) of the Aarhus Convention would continue to be covered by the national law of the Member States. In those circumstances, it would be for the courts of those Member States to determine, on the basis of national law, whether individuals could rely directly on the rules of that international agreement relevant to that field or whether the courts must apply those rules of their own motion. In that case, EU law does not require or forbid the legal order of a Member State to accord to individuals the right to rely directly on a rule laid down in the Aarhus Convention or to oblige the courts to apply that rule of their own motion (see, by analogy, Dior and Others, paragraph 48 and MerckGenéricos – Produtos Farmacêuticos, paragraph 34). 
32 Potom valja odrediti je li u području koje obuhvaća članak 9. stavak 3. Aarhuške konvencije, Unija izvršila svoje ovlasti i donijela odredbe za provođenje obveza koje iz njega proizlaze. Ukoliko to nije slučaj, obveze koje proizlaze iz članka 9. stavka 3. Aarhuške konvencije i dalje bi bile obuhvaćene nacionalnim pravom država članica. U tim bi okolnostima na sudovima tih država članica bilo da na temelju svojeg nacionalnog prava odrede mogu li se pojedinci izravno pozivati na pravila tog međunarodnog sporazuma koja se odnose na to područje odnosno moraju li sudovi primjenjivati ta pravila po službenoj dužnosti. U tom slučaju pravo Unije ne zahtijeva niti isključuje da neka država članica u svome pravnom poretku pojedincima prizna pravo da se izravno pozovu na neko pravilo Aarhuške konvencije ili da obveže sudove da po službenoj dužnosti primijene spomenuto pravilo (vidjeti po analogiji gore spomenutu presudu Dior i drugi, t. 48., i Merck Genéricos – Produtos Farmacêuticos, t. 34.).
34 Therefore, it is appropriate to examine whether, in the particular field into which Article 9(3) of the Aarhus Convention falls, the European Union has exercised its powers and adopted provisions to implement obligations deriving from it (see, by analogy, MerckGenéricos – Produtos Farmacêuticos, paragraph 39). 
34 Stoga valja ispitati je li Unija, u tom posebnom području na koje se odnosi članak 9. stavak 3. Aarhuške konvencije, izvršila svoje ovlasti i donijela odredbe za provođenje obveza koje iz njega proizlaze (vidjeti po analogiji gore navedenu presudu Merck Genéricos – Produtos Farmacêuticos, t. 39.).
37 In the present case, the dispute in the main proceedings concerns whether an environmental protection association may be a ‘party’ to administrative proceedings concerning, in particular, the grant of derogations to the system of protection for species such as the brown bear. That species is mentioned in Annex IV(a) to the Habitats Directive, so that, under Article 12 thereof, it is subject to a system of strict protection from which derogations may be granted only under the conditions laid down in Article 16 of that directive. 
37 U ovome se slučaju glavni postupak odnosi na pitanje može li udruga za zaštitu okoliša imati svojstvo stranke u upravnom postupku u vezi s odobravanjem odstupanja od sustava zaštite vrsta kao što je smeđi medvjed. Ta je vrsta navedena u Prilogu IV. točki (a) Direktive o staništima tako da na temelju članka 12. iste Direktive ulazi u sustav stroge zaštite pa se odstupanja od toga sustava mogu odobriti isključivo pod uvjetima predviđenim u članku 16. te Direktive.
39 It is true that, in its declaration of competence made in accordance with Article 19(5) of the Aarhus Convention and annexed to Decision 2005/370, the Community stated, in particular, that ‘the legal instruments in force do not cover fully the implementation of the obligations resulting from Article 9(3) of the Convention as they relate to administrative and judicial procedures to challenge acts and omissions by private persons and public authorities other than the institutions of the European Community as covered by Article 2(2)(d) of the Convention, and that, consequently, its Member States are responsible for the performance of these obligations at the time of approval of the Convention by the European Community and will remain so unless and until the Community, in the exercise of its powers under the EC Treaty, adopts provisions of Community law covering the implementation of those obligations’. 
39 Točno je da u svojoj izjavi o nadležnosti, sastavljenoj prema članku 19. stavku 5. Aarhuške konvencije i priloženoj Odluci 2005/370 Komisija posebice navodi „da pravni instrumenti koji su na snazi ne pokrivaju u potpunosti provedbu obveza koje proizlaze iz članka 9. stavka 3. Konvencije, budući da su one vezane uz administrativne i sudske postupke za ispitivanje djelovanja i propusta privatnih osoba i javnih tijela koja ne pripadaju institucijama Europske zajednice na koje se odnosi članak 2. stavak 2. točka (d) Konvencije i da su prema tome njezine države članice nadležne za izvršavanje tih obveza u razdoblju kad Europska zajednica odobrava Konvenciju i da će tako i ostati ako i do kad Zajednica, izvršavajući vlastite ovlasti u skladu s Ugovorom o EZ, ne donese odredbe u okviru prava Zajednice koje će pokrivati provedbu tih obveza.”
42 Where a provision can apply both to situations falling within the scope of national law and to situations falling within the scope of EU law, it is clearly in the interest of the latter that, in order to forestall future differences of interpretation, that provision should be interpreted uniformly, whatever the circumstances in which it is to apply (see, in particular, Case C-130/95 Giloy [1997] ECR I-4291, paragraph 28, and Case C-53/96 Hermès [1998] ECR I-3603, paragraph 32). 
42 Ako se neka odredba može primjenjivati na situacije koje istovremeno ulaze u područje primjene nacionalnog prava kao i prava Unije, postoji jasan interes Unije da se, radi izbjegavanja budućih različitih tumačenja, ta odredba jednako tumači bez obzira na okolnosti u kojima se primjenjuje (vidjeti osobito presude od 17. srpnja 1997., Giloy, C-130/95, Zb., str. I-4291., t. 28., i od 16. lipnja 1998., Hermès, C-53/96, Zb., str. I-3603., t. 32.).
44 In that connection, a provision in an agreement concluded by the European Union with a non-member country must be regarded as being directly applicable when, regard being had to its wording and to the purpose and nature of the agreement, the provision contains a clear and precise obligation which is not subject, in its implementation or effects, to the adoption of any subsequent measure (see, in particular, Case C-265/03 Simutenkov [2005] ECR I-2579, paragraph 21, and Case C-372/06 Asda Stores [2007] ECR I-11223, paragraph 82). 
44 S tim u vezi, odredbu iz sporazuma koji Unija sklopi s trećom zemljom treba smatrati izravno primjenjivom ako, s obzirom na njezin tekst te svrhu i prirodu sporazuma, odredba sadržava jasnu i preciznu obvezu koja ne podliježe, u smislu provedbe ili učinaka, usvajanju nikakve naknadne mjere (vidjeti osobito presude od 12. travnja 2005., Simutenkov, C-265/03, Zb., str. I-2579., t. 21., i od 13. prosinca 2007., Asda Stores, C-372/06, Zb., str. I-11223., t. 82.).