natgillin/translations-raw huggingface dataset:
REFERENCE for a preliminary ruling under the First Protocol of 19 December 1988 on the interpretation by the Court of Justice of the European Communities of the Convention on the law applicable to contractual obligations from the Cour d’appel de Luxembourg (Luxembourg), made by decision of 13 January 2010, received at the Court on 18 January 2010, in the proceedings 
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju Protokola od 19. prosinca 1988. o tumačenju Suda Europskih zajednica Konvencije o pravu koje se primjenjuje na ugovorne obveze, koji je uputio Cour d’appel de Luxembourg (Luksemburg), odlukom od 13. siječnja 2010. koju je Sud zaprimio 18. siječnja 20101. u postupku
Heiko Koelzsch 
Heiko Koelzsch
v État du Grand-Duché de Luxembourg, 
protiv État du Grand-Duché de Luxembourg,
composed of V. Skouris, President, A. Tizzano, J.N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts and J.-C. Bonichot, Presidents of Chambers, A. Borg Barthet, M. Ilešič, J. Malenovský, U. Lõhmus, P. Lindh and C. Toader (Rapporteur), Judges, 
u sastavu: V. Skouris, predsjednik, A. Tizzano, J. N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts and J.-C. Bonichot, predsjednici vijeća, A. Borg Barthet, M. Ilešič, J. Malenovský, U. Lõhmus, P. Lindh and C. Toader (izvjestiteljica), suci,
having regard to the written procedure and further to the hearing on 26 October 2010, 
uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 26. listopada 2010.,
– Mr Koelzsch, by P. Goergen, avocat, 
– za Koelzscha, P. Goergen, avocat,
– État du Grand-Duché de Luxembourg, by G. Neu and A. Corre, avocats, 
– za État du Grand-Duché de Luxembourg, G. Neu i A. Corre, avocats,
– the Greek Government, by T. Papadopoulou and K. Georgiadis, acting as Agents, 
– za vladu Grčke, T. Papadopoulou i K. Georgiadis, u svojstvu agenata,
– the European Commission, by A.-M. Rouchaud-Joët and M. Wilderspin, acting as Agents, 
– za Europsku komisiju, A.-M. Rouchaud-Joët i M. Wilderspin, u svojstvu agenata,
1 The present reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Article 6(2)(a) of the Convention on the law applicable to contractual obligations, opened for signature in Rome on 19 June 1980 (OJ 1980 L 266, p. 1) (‘the Rome Convention’), which relates to individual employment contracts. 
1 Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 6. stavka 2. točke (a) Konvencije o pravu koje se primjenjuje na ugovorne obveze otvorene za potpisivanje u Rimu 19. lipnja 1980. (SL 1980 L 266, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 13., str. 7.) (u daljnjem tekstu: Rimska konvencija), koja se odnosi na pojedinačne ugovore o radu.
2 The reference has been made in the context of an action for a declaration of liability brought by Mr Koelzsch against the État du Grand-Duché de Luxembourg (State of the Grand Duchy of Luxembourg) and based on an alleged breach of that provision of the Rome Convention by the judicial authorities of that State. Those authorities had been called upon to rule in an action for damages brought by Mr Koelzsch against the international transport undertaking Ove Ostergaard Luxembourg SA, formerly Gasa Spedition Luxembourg (‘Gasa’), established in Luxembourg, with which he had entered into a contract of employment. 
2 Zahtjev je upućen u okviru tužbe za utvrđivanje odgovornosti („action en responsabilité”) H. Koelzscha protiv État du Grand-Duché de Luxembourg (Veliko Vojvodstvo Luksemburg), koja se temelji na navodnom kršenju te odredbe Rimske konvencije od strane pravosudnih tijela te države. Navedena tijela trebala su odlučiti u tužbi za naknadu štete („action en dommages”) protiv međunarodnog prijevoznika, društva Ove Ostergaard Luxembourg SA, ranije Gasa Spedition Luxembourg (u daljnjem tekstu: Gasa) sa sjedištem u Luxembourgu, s kojima je sklopio ugovor o radu.
The rules on the law applicable to contractual obligations and on jurisdiction in civil and commercial matters 
Odredbe prava koje se primjenjuje na ugovorne obveze i nadležnost u građanskim i trgovačkim stvarima
The Rome Convention 
Rimska konvencija
3 Article 3(1) of the Rome Convention states: 
3 Članak 3. stavak 1. Rimske konvencije glasi:
‘A contract shall be governed by the law chosen by the parties. The choice must be expressed or demonstrated with reasonable certainty by the terms of the contract or the circumstances of the case. By their choice the parties can select the law applicable to the whole or a part only of the contract.’ 
„Na ugovor se primjenjuje pravo koje izaberu ugovorne stranke. Izbor mora biti izražen ili proizlaziti s razumnom sigurnošću iz uvjeta ugovora ili okolnosti slučaja. Stranke mogu odabrati pravo koje se primjenjuje na cijeli ugovor ili samo na neki dio ugovora.“
4 Article 6 of the Rome Convention, entitled ‘Individual employment contracts’, provides: 
4 Člankom 6. Rimske konvencije, naslovljen „Pojedinačni ugovor o radu“, predviđa se:
‘1. Notwithstanding the provisions of Article 3, in a contract of employment a choice of law made by the parties shall not have the result of depriving the employee of the protection afforded to him by the mandatory rules of the law which would be applicable under paragraph 2 in the absence of choice. 
„1. Neovisno o odredbama članka 3., u slučaju ugovora o radu, izbor prava stranaka [pravo koje izaberu stranke]radniku ne uskraćuje zaštitu koju mu daju prisilne norme prava koje bi se primjenjivalo na temelju stavka 2. u slučaju neizbora prava [da pravo nije odabrano].
2. Notwithstanding the provisions of Article 4, a contract of employment shall, in the absence of choice in accordance with Article 3, be governed: 
2. Neovisno o odredbama članka 4., na ugovore o radu primjenjuje se, u slučaju nedostatka izbora u skladu s člankom 3.:
"(a) by the law of the country in which the employee habitually carries out his work in performance of the contract, even if he is temporarily employed in another country; or" 
"a) pravo države u kojoj radnik obično obavlja svoj posao sukladno ugovoru, čak ako je privremeno zaposlen u drugoj državi; ili"
"(b) if the employee does not habitually carry out his work in any one country, by the law of the country in which the place of business through which he was engaged is situated;" 
"b) ako radnik obično ne obavlja svoj posao u samo jednoj državi, pravo one države u kojoj se nalazi mjesto poslovanja preko kojeg je zaposlen;"
unless it appears from the circumstances as a whole that the contract is more closely connected with another country, in which case the contract shall be governed by the law of that country.’ 
osim ako iz okolnosti u cjelini proizlazi da je ugovor više povezan s drugom državom, u kojem slučaju se na ugovor primjenjuje pravo te države.“
5 Article 2 of the First Protocol on the interpretation by the Court of Justice of the European Communities of the Convention on the law applicable to contractual obligations, opened for signature in Rome on 19 June 1980, (OJ 1998 C 27, p. 47) (‘the First Protocol on the interpretation of the Rome Convention’) provides: 
5 Člankom 2. Prvog protokola o tumačenju Suda Europskih zajednica Konvencije o pravu koje se primjenjuje na ugovorne obveze, otvorenoj za potpisivanje u Rimu 19. lipnja 1980., (SL 1998 C 27, str. 47.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 13., str. 37.) (u daljnjem tekstu: Protokol o tumačenju Rimske konvencije) predviđa se:
‘Any of the courts referred to below may request the Court of Justice to give a preliminary ruling on a question raised in a case pending before it and concerning interpretation of the provisions contained in the instruments referred to in Article 1 if that court considers that a decision on the question is necessary to enable it to give judgment: 
„Svaki od dolje navedenih sudova može od Suda zatražiti da donese odluku o prethodnom pitanju postavljenom u slučaju u tijeku pred tim sudom i koje se odnosi na tumačenje odredaba sadržanih u pravnim aktima iz članka 1. ako taj sud smatra da je odluka o tom pitanju potrebna radi donošenja presude
(b) the courts of the Contracting States when acting as appeal courts.’ 
b) sudovi država ugovornica kada djeluju kao žalbeni sudovi.”
Regulation (EC) No 593/2008 
Uredba (EZ) br. 593/2008
6 Regulation (EC) No 593/2008 of the European Parliament and of the Council of 17 June 2008 on the law applicable to contractual obligations (Rome I) (OJ 2008 L 177, p. 6) has replaced the Rome Convention. This regulation applies to contracts concluded after 17 December 2009. 
6 Uredba (EZ) br. 593/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 2008. o pravu koje se primjenjuje na ugovorne obveze (Rim I) (SL 2008 L 177, str. 6.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 6., str. 109.) zamijenila je Rimsku konvenciju. Ova uredba primjenjuje se na ugovore sklopljene počevši od 17. prosinca 2009.
7 Article 8 of Regulation No 593/2008, entitled ‘Individual employment contracts’, provides: 
7 Člankom 8. Uredbe br. 593/2008, naslovljenim „Pojedinačni ugovor o radu“, predviđa se:
‘1. An individual employment contract shall be governed by the law chosen by the parties in accordance with Article 3. Such a choice of law may not, however, have the result of depriving the employee of the protection afforded to him by provisions that cannot be derogated from by agreement under the law that, in the absence of choice, would have been applicable pursuant to paragraphs 2, 3 and 4 of this Article. 
„1. Individualni ugovor o radu podliježe pravu koje odaberu ugovorne stranke u skladu s člankom 3. Međutim, takav izbor prava ne može za posljedicu imati lišavanje zaposlenika [radnika] zaštite koju im osiguravaju odredbe od kojih se ne može sporazumno odstupiti na temelju prava koje bi, u slučaju da ono nije odabrano, bilo mjerodavno na temelju stavaka 2., 3. i 4. ovog članka.
2. To the extent that the law applicable to the individual employment contract has not been chosen by the parties, the contract shall be governed by the law of the country in which or, failing that, from which the employee habitually carries out his work in performance of the contract. The country where the work is habitually carried out shall not be deemed to have changed if he is temporarily employed in another country. 
2. Ako se mjerodavno pravo ne može utvrditi na temelju stavka 2.[Ukoliko stranke nisu odabrale pravo koje se primjenjuje na pojedinačni ugovor o radu], ugovor podliježe pravu države u kojoj, odnosno iz koje zaposlenik [radnik] uobičajeno izvršava svoj posao na temelju ugovora. Ne smatra se da je država u kojoj se posao uobičajeno izvršava promijenjena, ako je zaposlenik [radnik] privremeno zaposlen.
3. Where the law applicable cannot be determined pursuant to paragraph 2, the contract shall be governed by the law of the country where the place of business through which the employee was engaged is situated. 
3. Ako se mjerodavno pravo ne može utvrditi na temelju stavka 2., ugovor podliježe pravu države u kojoj se nalazi mjesto poslovanja u kojoj je zaposlenik [radnik] zaposlen.
4. Where it appears from the circumstances as a whole that the contract is more closely connected with a country other than that indicated in paragraphs 2 or 3, the law of that other country shall apply.’ 
4. Kad je jasno iz svih okolnosti slučaja da je ugovor u najbližoj vezi s državom koja nije država navedena u stavcima 2. i 3., mjerodavno je pravo te druge države.”
The Brussels Convention 
Konvencija iz Bruxellesa
8 Article 5 of the Brussels Convention of 27 September 1968 on jurisdiction and the enforcement of judgments in civil and commercial matters (OJ 1972 L 299, p. 32), as amended by the Convention of 29 November 1996 on the accession of the Republic of Austria, the Republic of Finland and the Kingdom of Sweden (OJ 1997 C 15, p. 1), (‘the Brussels Convention’) provides: 
8 Člankom 5. Konvencije iz Bruxellesa od 27. rujna 1968. o nadležnosti i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 1972 L 299, str. 32.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 3.), kako je izmijenjena Konvencijom od 29. studenoga 1996. o pristupanju Republike Austrije, Republike Finske i Kraljevine Švedske (SL 1997 C 15, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 14., str. 82.), (u daljnjem tekstu: Konvencija iz Bruxellesa) predviđa se:
‘A person domiciled in a Contracting State may, in another Contracting State, be sued: 
„Osobu s domicilom u državi ugovornici moguće je tužiti u drugoj državi ugovornici:
"(1) in matters relating to a contract, in the courts for the place of performance of the obligation in question; in matters relating to individual contracts of employment, this place is that where the employee habitually carries out his work, or if the employee does not habitually carry out his work in any one country, the employer may also be sued in the courts for the place where the business which engaged the employee was or is now situated;" 
"1) u stvarima koje se odnose na ugovore, pred sudovima u mjestu izvršenja predmetne obveze; u stvarima koje se odnose na pojedinačne ugovore o radu, pred sudovima u mjestu u kojemu zaposlenik [radnik] obično obavlja svoj posao ili ako zaposlenik [radnik] obično ne obavlja svoj posao samo u jednoj državi, poslodavac također može biti tužen pred sudovima u mjestu u kojemu se nalazi ili se nalazila poslovna jedinica koja je zaposlenika [radnika] zaposlila;"
… .’ 
[…].”
9 Council Regulation (EC) No 44/2001 of 22 December 2000 on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters (OJ 2001 L 12, p. 1) has replaced the Brussels Convention. 
9 Uredbom Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2001 L 12, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 30.) zamijenjena je Konvencija iz Bruxellesa.
10 Article 19 of Regulation No 44/2001 reads as follows: 
10 Članak 19. Uredbe br. 44/2001 glasi:
‘An employer domiciled in a Member State may be sued: 
„Poslodavac s domicilom u državi članici može biti tužen:
"1. in the courts of the Member State where he is domiciled; or" 
"1. pred sudovima države članice u kojoj ima domicil; ili"
2. in another Member State: 
2. u drugoj državi članici:
(a) in the courts for the place where the employee habitually carries out his work or in the courts for the last place where he did so, or 
(a) pred sudovima u mjestu u kojemu zaposlenik [radnik] obično obavlja posao ili pred sudovima mjesta u kojemu je posljednji puta obavljao posao, ili
(b) if the employee does not or did not habitually carry out his work in any one country, in the courts for the place where the business which engaged the employee is or was situated.’ 
(b) ako zaposlenik [radnik] ne obavlja ili nije obično obavljao svoj posao samo u jednoj državi, pred sudovima u mjestu u kojemu se nalazi ili se nalazila poslovna jedinica koja ga je zaposlila.”
11 Article 34(1) of the Luxembourg Law of 18 May 1979 reforming works councils (Mémorial A 1979, No 45, p. 948) provides: 
11 Člankom 34. stavkom 1. luksemburškog zakona od 18. svibnja 1979. o reformi radničkih vijeća (Mémorial A 1979., br. 45, str. 948.) predviđa se:
"‘During their term of office, the members and alternate members of the various works councils cannot be dismissed; any dismissal notified by an employer to a member of a works council shall be treated as null and void.’" 
"„Članovi i zamjenici radničkih vijeća ne smiju biti otpušteni tijekom mandata; otpuštanje člana radničkog vijeća smatra se ništavnim.”"
12 Paragraph 15(1) of the Kündigungsschutzgesetz (German Law on protection against dismissal) states: 
12 Članak 15. stavak 1. njemačkog zakona o zaštiti od otpuštanja (Kündigungsschutzgesetz) glasi:
"‘The dismissal of a member of a works council … shall be unlawful unless facts exist which justify dismissal by the employer on a compelling ground without prior notice, and unless the authorisation required under Paragraph 103 of the Betriebsverfassungsgesetz [Law on the organisation of enterprises] is given or replaced by a judicial decision. After the term of office of a member of a works council, of a delegate … has expired, dismissal shall be unlawful … unless facts exist which justify dismissal by the employer on a compelling ground without prior notice; these provisions shall not apply where membership of a works council is terminated pursuant to a judicial decision." 
„Otpuštanje člana radničkog vijeća [...] nezakonito je osim ako postoje činjenice koje na temelju uvjerljivih razloga opravdavaju otpuštanje radnika bez najave, te osim ako je odobrenje potrebno u skladu sa stavkom 103. Zakona o organizaciji poduzeća (Betriebsverfassungsgesetz) izdano ili zamijenjeno sudskom odlukom. Nakon što je mandat člana radničkog vijeća, delegata [...] istekao, otpuštanje je nezakonito [...] osim ako postoje činjenice koje na temelju uvjerljivih razloga opravdavaju otpuštanje radnika bez najave. Ove se odredbe ne primjenjuju ako je članstvo u radničkom vijeću prekinuto na temelju sudske odluke.
After expiry of the term of office, dismissal shall be unlawful for a period of one year.’ 
Nakon isteka mandata, otpuštanje je nezakonito godinu dana.”
13 By a contract of employment signed in Luxembourg on 16 October 1998, Mr Koelzsch, a heavy goods vehicle driver, domiciled in Osnabrück (Germany), was engaged as an international driver by Gasa. That contract contains a clause which refers to the Luxembourg Law of 24 May 1989 on contracts of employment (Mémorial A 1989, No 35, p. 612), and a clause conferring exclusive jurisdiction on the courts of that State. 
13 Na temelju ugovora o radu potpisanog u Luksemburgu 16. listopada 1998., vozač teškog teretnog vozila H. Koelzsch, s domicilom u Osnabrücku u Njemačkoj, zaposlen je u poduzeću Gasa kao vozač u međunarodnom prometu. Sklopljeni ugovor sadrži odredbu koja se odnosi na luksemburški zakon od 24. svibnja 1989. o ugovorima o radu (Mémorial A 1989, br. 35, str. 612.) te odredbu kojom se sudovima te države daje isključiva nadležnost.
14 Gasa is a subsidiary of Gasa Odense Blomster amba, a company established under Danish law. Its business consists in the transport of flowers and other plants from Odense (Denmark) to destinations situated mostly in Germany, but also in other European countries, by means of lorries stationed in Germany, namely in Kassel, Neukirchen/Vluyn and Osnabrück. Gasa does not have a seat or offices in Germany. The lorries are registered in Luxembourg and the drivers are covered by Luxembourg social security. 
14 Gasa je društvo-kći društva Gasa Odense Blomster amba, koje je osnovano u skladu s danskim pravom. Bavi se prijevozom cvijeća i drugog bilja iz Odensea u Danskoj prema destinacijama većinom u Njemačkoj ali i u drugim europskim državama, kamionima koji su smješteni u Kasselu, Neukirchen/Vluynu i Osnabrücku u Njemačkoj. Gasa nema sjedište ni urede u Njemačkoj. Kamioni su registrirani u Luksemburgu, a vozači imaju luksemburško socijalno osiguranje.
15 Following the announcement of the restructuring of Gasa and a reduction in transport activities from Germany, the employees of that undertaking set up, on 13 January 2001, a works council (‘Betriebsrat’) in that State, to which Mr Koelzsch was elected on 5 March 2001 as an alternate member. 
15 Nakon najave restrukturiranja Gase te smanjenja aktivnosti prijevoza iz Njemačke, radnici tog društva osnovali su 13. siječnja 2001. radničko vijeće (,Betriebsrat’) u toj državi, a H. Koelzsch izabran je 5. ožujka 2001. za zamjenskog člana.
16 By letter of 13 March 2001, the director of Gasa terminated Mr Koelzsch’s contract of employment with effect from 15 May 2001. 
16 Pismom od 13. ožujka 2001. direktor Gase prekinuo je ugovor o radu H. Koelzscha s učinkom od 15. svibnja 2001.
The action for annulment of the dismissal and the action for damages against Gasa 
Tužba za poništenje otpuštanja te tužba za naknadu štete protiv Gase
17 Mr Koelzsch first of all challenged the dismissal decision in Germany before the Arbeitsgericht (Labour Court) Osnabrück, which, by a ruling of 4 July 2001, declined jurisdiction ratione loci. Mr Koelzsch unsuccessfully appealed against that decision to the Landesarbeitsgericht (Regional Labour Court) Osnabrück. 
17 H. Koelzsch je prvo pobijao odluku o otpuštanju u Njemačkoj pred Arbeitsgerichtom (Radnim sudom) u Osnabrücku, koji se odlukom od 4. srpnja 2001. proglasio mjesno nenadležnim. H. Koelzsch je bez uspjeha uložio žalbu protiv te odluke Landesarbeitsgerichtu (Regionalnom radnom sudu) u Osnabrücku.
18 By application of 24 July 2002, Mr Koelzsch subsequently brought proceedings against Ove Ostergaard Luxembourg SA, the successor to Gasa, before the Tribunal du travail de Luxembourg (Labour Court, Luxembourg), seeking an order requiring it to pay both damages for unfair dismissal and compensation in lieu of notice and arrears of salary. He argued that, notwithstanding the choice of Luxembourg law as the lex contractus, the mandatory rules of German law which protect members of works councils were applicable to the dispute, within the terms of Article 6(1) of the Rome Convention, on the ground that the contract would have been governed by German law in the absence of choice by the parties. Therefore, he contended, his dismissal was unlawful inasmuch as Paragraph 15 of the German Law on protection against dismissal prohibits the dismissal of members of the works council and, according to the case-law of the Bundesarbeitsgericht (Federal Labour Court), that prohibition extends to alternate members. 
18 Tužbom od 24. srpnja 2002., H. Koelzsch je pokrenuo postupak protiv Ove Ostergaard Luxembourg SA, sljednika Gase pred Tribunal du travail de Luxembourg (luksemburškim radnim sudom), u kojoj je tražio odštetu za neopravdani otkaz te naknadu zbog nepoštovanja otkaznog roka kao i zaostale plaće. Tvrdio je da su, bez obzira što je luksemburško pravo odabrano kao lex contractus, prisilne norme njemačkog prava koje štite članove radničkih vijeća mjerodavne u sporu u smislu članka 6. stavka 1. Rimske konvencije, jer bi se u nedostatku izbora od strane stranaka na ugovor primjenjivalo njemačko pravo. Stoga je tvrdio da je njegovo otpuštanje nezakonito jer stavak 15. njemačkog zakona o zaštiti od otpuštanja zabranjuje otpuštanje članova radničkih vijeća te, u skladu sa sudskom praksom Bundesarbeitsgerichta (Federalnog radnog suda), ta se zabrana odnosi i na zamjenske članove.
19 In its judgment of 4 March 2004, the Tribunal du travail de Luxembourg held that the dispute was subject exclusively to Luxembourg law and, consequently, it applied, inter alia, the Law of 18 May 1979 reforming works councils. 
19 U presudi od 4. ožujka 2004. Tribunal du travail de Luxembourg odlučio je da spor podliježe isključivo luksemburškom pravu te je prema tome, između ostaloga, primijenio Zakon od 18. svibnja 1979. o reformi radničkih vijeća.
20 That judgment was upheld on the substance by the judgment of 26 May 2005 of the Cour d’appel de Luxembourg (Court of Appeal, Luxembourg), which also took the view that Mr Koelzsch’s application to have the German Law on protection against dismissal applied to all of his claims was new and, for that reason, inadmissible. The Cour de cassation de Luxembourg (Luxembourg Court of Cassation) also dismissed the appeal against that decision by judgment of 15 June 2006. 
20 Meritum te presude potvrdio je Cour d’appel de Luxembourg (luksemburški žalbeni sud) svojom presudom od 26. svibnja 2005. u kojoj je također mišljenja kako je zahtjev H. Koelzscha da se primijeni njemačko pravo o zaštiti od otpuštanja nešto novo te stoga nedopušteno. Cour de cassation de Luxembourg (luksemburški kasacijski sud) također je dobio žalbu na tu odluku presudom od 15. lipnja 2006.
The action for damages against the State for breach of the Rome Convention by the judicial authorities 
Tužba protiv države za naknadu štete zbog kršenja Rimske konvencije od strane pravosudnih tijela