natgillin/translations-raw huggingface dataset:
99 Secondly, strict application of the other condition laid down in Decree 72/2001, relating to the minimum distance between pharmacies, poses a risk that adequate access to pharmaceutical services cannot be ensured in certain geographical areas which are densely populated. In those areas, the population density around a pharmacy may be significantly higher than the number of inhabitants set as the standard density. In those specific circumstances, application of the condition requiring a minimum distance of 250 metres between pharmacies could well give rise to a situation in which more than 2 800 inhabitants live inside the perimeter laid down for a single pharmacy – or, indeed, in the circumstances envisaged in Article 2(3) of Law 16/1997, more than 4 000 inhabitants. Accordingly, it is possible that the inhabitants of areas such as those described may, because of the strict application of the ‘minimum distance’ rule, experience difficulty in having access to a pharmacy in circumstances which allow adequate pharmaceutical services to be provided. 
99 Kao drugo, stroga primjena drugog kriterija iz Dekreta 72/2001, koji se odnosi na minimalnu udaljenost između ljekarni, predstavlja rizik da u određenim gusto naseljenim zemljopisnim područjima neće biti moguće osigurati odgovarajući pristup ljekarničkim uslugama. U tim područjima gustoća naseljenosti oko jedne ljekarne može biti takva da broj stanovnika znatno premašuje broj predviđen da predstavlja standardnu gustoću populacije. U tim posebnim okolnostima, primjena uvjeta minimalne udaljenosti od 250 metara između ljekarni može dovesti do situacije u kojoj unutar perimetra predviđenog za jednu ljekarnu živi više od 2800 stanovnika – ili u okolnostima predviđenima u članku 2. stavku 3. Zakona 16/1997, više od 4000 stanovnika. Prema tome, stanovnici područja s opisanim karakteristikama mogli bi zbog stroge primjene pravila „minimalne udaljenosti” imati otežan pristup ljekarni u okolnostima u kojima je moguće osigurati odgovarajuću ljekarničku uslugu.
100 That being so, those consequences can still be mitigated, even in such a case, in view of the flexibility provided for in Article 2(4) of Law 16/1997, under which the minimum distance between pharmacies is fixed ‘as a general rule’ at 250 metres: thus, depending on the concentration of the population, the Autonomous Communities are able to authorise a shorter distance between pharmacies, and thereby increase the number of pharmacies available in areas with a very high population density. 
100 Iako je tome tako, te se posljedice čak i u takvom slučaju još uvijek mogu ublažiti s obzirom na fleksibilnost predviđenu člankom 2. stavkom 3. Zakona 16/1997, prema kojem minimalna udaljenost između ljekarni od 250 metara predstavlja „opće pravilo”, s tim da, ovisno o koncentraciji populacije, autonomne zajednice mogu odobriti manju udaljenost među ljekarnama i time povećati broj raspoloživih ljekarni u područjima s vrlo visokom gustoćom naseljenosti.
101 In that regard, it should be pointed out that, in order to attain in a consistent and systematic manner – in a situation such as that described in paragraph 99 above – the objective of ensuring adequate pharmaceutical services, the competent authorities might even be disposed to interpret the general rule as meaning that a licence may be granted for opening a new pharmacy within a distance of less than 250 metres, not only in highly exceptional cases, but whenever the strict application of the general 250 metre rule risks being unable to ensure adequate access to pharmaceutical services in certain geographical areas with a high population density. 
101 U vezi s tim valja naglasiti da bi u svrhu postizanja cilja da se na dosljedan i sustavan način osigura pružanje odgovarajućih ljekarničkih usluga, u situaciji opisanoj u točki 99. ove presude, nadležna tijela čak mogla biti sklona tumačiti navedeno opće pravilo u smislu da ono dopušta izdavanje dozvole za otvaranje ljekarne na udaljenosti manjoj od 250 metara ne samo u vrlo izuzetnim slučajevima već kad god stroga primjena općeg pravila od 250 metara predstavlja rizik da u određenim zemljopisnim područjima s visokom gustoćom naseljenosti neće biti moguće osigurati odgovarajući pristup ljekarničkim uslugama.
102 In those circumstances, it is for the referring court to determine whether the competent authorities make use – as described in paragraphs 98, 100 and 101 above – of the power conferred by such provisions in every geographical area with special demographic features, in which the strict application of the basic ‘2 800 inhabitants’ and ‘250 metres’ rules risks preventing the establishment of a sufficient number of pharmacies to ensure adequate pharmaceutical services. 
102 U tim je okolnostima na sudu koji je uputio zahtjev da utvrdi koriste li nadležna tijela ovlasti koje im daju takve odredbe, kako je opisano u prethodnim točkama 98., 100. i 101., u svim zemljopisnim područjima s posebnim demografskim obilježjima u kojima stroga primjena općih pravila od „2800 stanovnika” i „250 metara” može onemogućiti otvaranje dovoljnog broja ljekarni koji bi osigurao pružanje odgovarajućih ljekarničkih usluga.
105 On that point, Mr Blanco Pérez and Ms Chao Gómez submit, inter alia, as do the Plataforma para la Libre Apertura de Farmacias and the European Commission, that it is sufficient to set a minimum number of pharmacies for specified geographical areas. In that way, admittedly, no licence for setting up a new pharmacy would be issued – as under the current system – in areas where there was already an adequate number of pharmacies, until each of the specific geographical zones had the minimum number of pharmacies required. However, as soon as each of those areas had the minimum number of pharmacies, the opening of new pharmacies would be possible. 
105 U tom pogledu, J. M. Blanco Pérez i M. P. Chao Gómez, kao i Plataforma para la Libre Apertura de Farmacias i Europska komisija između ostalog tvrde da je dovoljno propisati minimalni broj ljekarni za određena zemljopisna područja (u daljnjem tekstu: sustav minimalnog broja). Neosporno je da se na taj način ne bi izdala nijedna dozvola za otvaranje nove ljekarne ‒ kao što se izdaje u okviru postojećeg sustava ‒ u područjima u kojima već postoji dovoljan broj ljekarni sve dok svako od posebnih zemljopisnih područja ne bi imalo zahtijevani minimalni broj ljekarni. Međutim, čim bi svako od tih područja imalo minimalni broj ljekarni, otvaranje novih ljekarni bilo bi moguće.
106 In that connection, it should be pointed out, however, that in the light of the discretion enjoyed by the Member States in relation to the protection of public health, referred to in paragraph 44 above, a Member State may consider that the ‘minimum number’ system is less effective than the current system in enabling the objective to be met of ensuring that the provision of medical products is reliable and of good quality in areas which are not very attractive. 
106 No, s tim u vezi valja naglasiti da, s obzirom na marginu prosudbe koju države članice imaju u pogledu zaštite javnog zdravlja i koja je spomenuta u točki 44. ove presude, država članica može smatrati da je sustav minimalnog broja manje učinkovit od postojećeg sustava u pogledu pružanja mogućnosti da se ostvari cilj osiguravanja pouzdane i kvalitetne opskrbe lijekovima u manje privlačnim područjima.
107 First of all, under the current system, the factor which prompts pharmacists to establish themselves in areas without pharmacies is the fact that they are prevented from setting up in areas which already have a sufficient number of pharmacies, the basis for this being an objective demographic criterion, that is to say, pharmacists may not set up in those areas until the number of inhabitants in those areas rises beyond the threshold fixed. Thus, theoretically, that system does not leave pharmacists who wish to pursue an independent professional activity any choice other than to establish themselves in areas where there are no pharmacies, in which the provision of medicinal products to the public is inadequate and where the establishment of pharmacies is therefore authorised. 
107 Prije svega, valja podsjetiti da je čimbenik koji u okviru postojećeg sustava potiče ljekarnike da se poslovno nastane u područjima bez ljekarni činjenica da im se u područjima u kojima već ima dovoljan broj ljekarni onemogućuje uspostava poslovnog nastana na temelju objektivnog demografskog kriterija, odnosno u takvim se područjima ljekarnici ne mogu poslovno nastaniti dok broj stanovnika ne prijeđe propisani prag. Tako taj sustav ljekarnicima koji žele obavljati samostalnu profesionalnu djelatnost u načelu ne daje nikakvu mogućnost izbora, već se oni moraju poslovno nastaniti u područjima u kojima nema ljekarni, u kojima opskrba stanovništva lijekovima nije odgovarajuća i u kojima se iz tog razloga odobrava otvaranje ljekarni.
108 Secondly, a Member State – such as the Kingdom of Spain – may legitimately structure the territorial distribution system at regional level, that is to say, it may confer on the various regions the task of organising the distribution of pharmacies between the geographical areas of their respective territories. 
108 Kao drugo, država članica, kao što je Kraljevina Španjolska, može legitimno urediti svoj sustav teritorijalne raspodjele na regionalnoj razini, tj. može ovlastiti različite regije da svaka na svojem području organiziraju raspodjelu ljekarni po zemljopisnim područjima.
110 Specifically, it is conceivable that, within certain regions, there are one or more geographical areas in which the minimum number of pharmacies required has not yet been reached. Accordingly, it is only in those ‘pharmacy-deprived’ areas that the possibility of establishing new pharmacies is open. 
110 Konkretno, razumljivo je da unutar određenih regija postoji jedno ili više zemljopisnih područja u kojima najmanji broj potrebnih ljekarni još nije ostvaren. Prema tome, mogućnost otvaranja nove ljekarne postoji samo u onim područjima u kojima ljekarni nema.
111 On the other hand, the situation in other regions may be that all their geographical areas already have the minimum number of pharmacies required and – under the alternative ‘minimum number’ system described in paragraph 105 above – pharmacists would thus be free to set up anywhere in the regional territory, including the more attractive areas. However, that situation might run counter to the national objective, as it follows from Law 16/1997, of channelling pharmacists towards areas where there are no pharmacies, in whatever region: it is possible that the pharmacists concerned would tend to swell the numbers of pharmacists in regions where the minimum number has already been reached – and where, as a consequence, there are no restrictions on the opening of pharmacies – instead of setting up in areas where there are no pharmacies, in the regions where the minimum number has not been reached. 
111 S druge strane, situacija u drugim regijama može biti takva da na svim njihovim zemljopisnim područjima već postoji minimalni broj ljekarni te bi, prema alternativnom sustavu „minimalnog broja”, opisanom u točki 105. ove presude, ljekarnici mogli otvarati ljekarne bilo gdje na tom regionalnom području, uključujući i najprivlačnija područja. Međutim, takva situacija može biti u suprotnosti s nacionalnim ciljem koji proizlazi iz Zakona 16/1997 da se ljekarnike usmjeri prema područjima u kojima nema ljekarni, bez obzira na regiju. Nije isključeno da bi se predmetni ljekarnici nastojali pridružiti ljekarnicima u regijama u kojima je minimalni broj već dostignut i u kojima, posljedično, ne postoje ograničenja za osnivanje novih ljekarni, umjesto da svoju djelatnost započinju u dijelovima u kojima ljekarni nema, u regijama u kojima minimalni broj nije dostignut.
"– a supplementary pharmacy may not be opened until that threshold has been exceeded, that pharmacy being established for the fraction above 2 000 inhabitants; and" 
– se dodatna ljekarna ne može otvoriti dok se ne premaši navedeni prag, odnosno da se takva ljekarna otvara za broj iznad 2000 stanovnika.
114 Nevertheless, Article 49 TFEU precludes such national legislation in so far as the basic ‘2 800 inhabitants’ and ‘250 metres’ rules prevent, in any geographical area which has special demographic features, the establishment of a sufficient number of pharmacies to ensure adequate pharmaceutical services, that being a matter for the national court to ascertain. 
114 No, takav nacionalni propis protivan je članku 49. UFEU-a ako osnovna pravila „2800 stanovnika” i „250 m” u bilo kojem zemljopisnom području s posebnim demografskim obilježjima onemogućuju otvaranje dovoljnog broja ljekarni koji bi osigurao odgovarajuću ljekarničku uslugu, što je na nacionalnom sudu da utvrdi.
117 In those circumstances, it remains to be considered whether Article 49 TFEU precludes the criteria provided for in points 6 and 7(c) of that annex, given that Article 49 TFEU requires, in particular, that the criteria applicable in the context of an administrative authorisation scheme not be discriminatory (see Hartlauer, paragraph 64). 
117 U tim okolnostima još treba razmotriti jesu li članku 49. UFEU-a protivni kriteriji predviđeni u točkama 6. i 7.(c) tog Priloga, s obzirom da članak 49. UFEU-a posebno zahtjeva da kriteriji koji se primjenjuju u kontekstu sustava administrativnog odobrenja ne smiju biti diskriminatorni (vidjeti gore navedenu presudu Hartlauer, t. 64. ).
122 Thus, by dint of those two criteria, the selection process favours pharmacists who have pursued their activities on part of the national territory. Obviously, such a criterion can be more easily met by national pharmacists, who more often pursue their economic activities on the national territory, than by pharmacists who are nationals of other Member States, who more frequently pursue those activities in another Member State (see, by analogy, Hartmann, paragraph 31). 
122 Tako, na temelju ta dva kriterija, izborni postupak daje prednost ljekarnicima koji su svoju djelatnost obavljali na dotičnom državnom području. Očito je da te kriterije lakše mogu ispuniti domaći ljekarnici koji svoju gospodarsku djelatnost puno češće obavljaju na državnom području nego ljekarnici koji su državljani drugih država članica i koji puno češće tu djelatnost obavljaju u drugoj državi članici (vidjeti po analogiji gore navedenu presudu Hartmann, t. 31.).
123 The Consejería de Salud y Servicios Sanitarios and the Principado de Asturias contend, however, that the difference in treatment can be justified by the need to maintain a level of quality in the pharmaceutical service, given that its quality would be impaired if pharmacists who had set up in business were not immediately capable of providing pharmaceutical services. If pharmacists are to be able to operate immediately in this way, they need, in particular, to be acquainted with the health programmes provided for by the regional administration, and the way in which the pharmacies in that region operate. 
123 Međutim, Consejería de Salud y Servicios Sanitarios i Principado de Asturias tvrde da se razlika u postupanju može opravdati potrebom održavanja razine kvalitete ljekarničkih usluga s obzirom da bi kvaliteta bila umanjena kad ljekarnici koji su već pokrenuli posao ne bi mogli odmah početi pružati ljekarničke usluge. Ako ljekarnici moraju odmah biti u stanju započeti raditi na taj način, oni prije svega trebaju biti upoznati sa zdravstvenim programima koje propisuje regionalna uprava i s načinom na koji ljekarne u dotičnoj regiji rade.
124 Such arguments cannot be upheld since, under Article 1(1) and (2) of Directive 85/432 and Article 45(2)(e) and (g) of Directive 2005/36, holders of evidence of formal qualifications in pharmacy at university level must be able to gain access to the activities of preparation, testing, storage and supply of medicinal products in pharmacies open to the public and the activities of provision of information and advice on medicinal products. In those circumstances, the requirements referred to in paragraph 123 above cannot be relied upon to justify unequal treatment such as that at issue in the cases before the referring court. 
124 Takve argumente nije moguće prihvatiti budući da na temelju članka 1. stavaka 1. i 2. Direktive 85/432 i članka 45. stavka 2. točaka (e) i (g) Direktive 2005/36, osobe koje posjeduju dokaze o formalnoj osposobljenosti iz farmacije sveučilišnog stupnja moraju imati pristup djelatnostima pripreme, testiranja, skladištenja i nabavke lijekova u ljekarnama javnim ljekarnama te djelatnostima informiranja i savjetovanja o lijekovima. U tim okolnostima nije se moguće pozivati na zahtjeve iz prethodne točke da bi se opravdalo nejednako postupanje poput onoga o kojem je riječ u predmetima pred sudom koji je uputio zahtjev.
126 Since these proceedings are, for the parties to the main proceedings, a step in the action pending before the national court, the decision on costs is a matter for that court. Costs incurred in submitting observations to the Court, other than the costs of those parties, are not recoverable. 
126 Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Nevertheless, Article 49 TFEU precludes such national legislation in so far as the basic ‘2 800 inhabitants’ and ‘250 metres’ rules prevent, in any geographical area which has special demographic features, the establishment of a sufficient number of pharmacies to ensure adequate pharmaceutical services, that being a matter for the national court to ascertain. 
Međutim, takav nacionalni propis protivan je članku 49. UFEU-a ako osnovna pravila „2800 stanovnika” i „250 m” u bilo kojem zemljopisnom području s posebnim demografskim obilježjima onemogućuju otvaranje dovoljnog broja ljekarni koji bi osigurao odgovarajuću ljekarničku uslugu, što je na nacionalnom sudu da utvrdi.
4 June 2009 (*) 
4. lipnja 2009. (*)
(Failure of a Member State to fulfil obligations – Articles 28 EC, 43 EC and 49 EC – Directive 98/34/EC – Technical standards and regulations – National rules applicable to electrical, electromechanical and electronic computer games – Judgment of the Court establishing the failure of a Member State to fulfil its obligations – Non-implementation – Article 228 EC – Financial penalties) 
„Povreda obveze države članice - Članci 28. UEZ-a, 43. UEZ-a i 49. UEZ-a - Direktiva 98/34/EZ - Tehničke norme i propisi - Nacionalni propisi koji se primjenjuju na električne, elektromehaničke i elektroničke računalne igre - Presuda Suda kojom se utvrđuje povreda obveze - Neizvršenje - Članak 228. UEZ-a - Novčane kazne”
In Case C-109/08, 
U predmetu C-109/08,
ACTION under Article 228 EC for failure to fulfil obligations, brought on 10 March 2008, 
povodom tužbe zbog povrede obveze podnesene 10. ožujka 2008. na temelju članka 228. UEZ-a,
Commission of the European Communities, represented by M. Patakia and M. Konstantinidis, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg, 
Komisija Europskih zajednica, koju zastupaju M. Patakia i M. Konstantinidis, u svojstvu agenata, s izabranom adresom za dostavu u Luxembourgu,
v Hellenic Republic, represented by N. Dafniou, V. Karra and P. Milonopoulos, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg, 
protiv Helenske Republike, koju zastupaju N. Dafniou, V. Karra i P. Mylonopoulos, u svojstvu agenata, s izabranom adresom za dostavu u Luxembourgu,
composed of C.W.A. Timmermans, President of the Chamber, J.-C. Bonichot, J. Makarczyk, P. Kūris (Rapporteur) and L. Bay Larsen, Judges, 
u sastavu: C. W. A. Timmermans, predsjednik vijeća, J.-C. Bonichot, J. Makarczyk, P. Kūris (izvjestitelj) i L. Bay Larsen, suci,
having regard to the written procedure and further to the hearing on 29 January 2009, 
uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 29. siječnja 2009.,
after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 12 March 2009, 
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 12. ožujka 2009.,
1 By its application, the Commission of the European Communities claims that the Court should: 
1 Svojom tužbom Komisija Europskih zajednica zahtijeva od Suda da:
"– declare that, by failing to take all the measures necessary to comply with the judgment of 26 October 2006 in Case C-65/05 Commission v Greece [2006] ECR I-10341, the Hellenic Republic has failed to fulfil its obligations under Articles 28 EC, 43 EC and 49 EC and under Article 8 of Directive 98/34/EC of the European Parliament and of the Council of 22 June 1998 laying down a procedure for the provision of information in the field of technical standards and regulations and of rules on Information Society services (OJ 1998 L 204, p. 37), as amended by Directive 98/48/EC of the European Parliament and of the Council of 20 July 1998 (OJ 1998 L 217, p. 18) (‘Directive 98/34’);" 
"– utvrdi da, time što nije poduzela sve mjere potrebne za izvršenje presude od 26. listopada 2006., Komisija/Grčka (C-65/05, Zb. str. I-10341.), Helenska Republika nije ispunila obveze koje ima na temelju članaka 28. UEZ-a, 43. UEZ-a i 49. UEZ-a, kao i članka 8. Direktive 98/34/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. lipnja 1998. o utvrđivanju postupka osiguravanja informacija u području tehničkih normi i propisa te o pravilima za usluge informacijskog društva (SL L 204., str. 37.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 42., str. 58.-69.), kako je izmijenjena Direktivom 98/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. srpnja 1998. (SL L 217, str. 18., u daljnjem tekstu: Direktiva 98/34);"
"– order the Hellenic Republic to pay to the Commission, into the account ‘European Community own resources’, a penalty payment of EUR 31 798.80 for each day of delay in complying with the judgment in Case C-65/05 Commission v Greece from the day on which judgment is delivered in the present case until the day on which the judgment delivered in Case C-65/05 has been complied with;" 
"– naloži Helenskoj Republici da na račun „Vlastita sredstva Europske zajednice” Komisiji plati novčanu kaznu u iznosu od 31 798,80 eura za svaki dan kašnjenja u izvršenju gore navedene presude Komisija/Grčka, računajući od dana objave presude u tom predmetu do dana izvršenja navedene presude Komisija/Grčka;"
"– order the Hellenic Republic to pay to the Commission, into the account ‘European Community own resources’, a lump sum corresponding to EUR 9 636 for each day from 26 October 2006 until the day on which judgment is delivered in the present case or the day on which the judgment in Case C-65/05 Commission v Greece has been complied with, if that occurs earlier; and" 
"– naloži Helenskoj Republici da na račun „Vlastita sredstva Europske zajednice”, Komisiji plati paušalni iznos od 9636 eura dnevno računajući od 26. listopada 2006. do datuma objave presude u tom predmetu ili do dana izvršenja navedene presude Komisija/Grčka, ako se izvršenje provede ranije; i"
– order the Hellenic Republic to pay to the costs. 
– naloži Helenskoj Republici snošenje troškova.
2 Under Article 2(1) of Law No 3037/2002 (FEK A’ 174/30.7.2002), entitled ‘Prohibition on the use or installation of games’, the use of electrical, electromechanical and electronic games, ‘including computers, is prohibited on public premises in general, such as hotels, cafés and meeting rooms recognised as being for any kind of public use or on any other public or private premises. The installation of those games is also prohibited’. 
2 Na temelju članka 2. stavka 1. zakona br. 3037/2002 (FEK A’ 174/30.7.2002) naslovljenog „Zabrana upotrebe ili instalacije igara”, upotreba električnih, elektromehaničkih i elektroničkih igara, „uključujući računala zabranjena je općenito na javnim mjestima kao što su hoteli, kafići i dvorane za okupljanja namijenjene javnom korištenju bilo koje vrste i svim drugim javnim ili privatnim prostorijama. Instalacija tih igara je također zabranjena.”