natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(b) Can the fact that employers are required to observe only a basic period of notice when terminating the employment of younger employees be justified on the grounds that employers are recognised as having an operational interest in flexibility as regards staffing – an interest which would be adversely affected by longer periods of notice – and that younger employees are not recognised as having the protection available to older employees (by means of longer notice periods) with respect to their employment status or arrangements, for example because, having regard to their age and/or their lesser social, family and private obligations, they are assumed to have greater occupational and personal flexibility and mobility? 
(b) Može li se razlog da se od poslodavca zahtijeva poštovanje samo osnovnog otkaznog roka prilikom otkaza radnog odnosa mladih radnika opravdati na osnovi toga što se poslodavcu priznaje gospodarski interes u pogledu fleksibilnosti prilikom zapošljavanja - interes na koji bi dulji otkazni rokovi negativno utjecali - i da se mladim radnicima ne priznaje stabilnost zaposlenja i s time povezane pogodnosti (koje starijim radnicima omogućavaju dulji otkazni rok) na primjer zato što se, uzimajući u obzir njihovu dob i/ili njihove manje društvene, obiteljske i privatne obaveze, od njih opravdano očekuje veća fleksibilnost i profesionalna i osobna mobilnost?
(2) If Question 1(a) is answered in the affirmative and Question 1(b) is answered in the negative: 
(2) Ako je odgovor na prvo pitanje pod (a) potvrdan, a odgovor na prvo pitanje pod (b) negativan:
In legal proceedings between private individuals, must a court of a Member State disapply a statutory provision which is explicitly contrary to Community law, or is the legitimate expectation of persons subject to the law – that national laws which are in force will be applied – to be taken into account so that a provision becomes inapplicable only after the Court of Justice has ruled on the disputed provision or a substantially similar provision?’ 
Treba li sud države članice u sporu između pojedinaca izuzeti od primjene zakonodavstvo protivno pravu Zajednice ili treba voditi računa o opravdanim očekivanjima strana u sporu u pogledu primjene nacionalnih zakona koji su na snazi tako da neprimjena započne tek nakon odluke Suda o spornom propisu ili propisu sličnog karaktera?”
18 By its first question, the referring court asks essentially whether national legislation such as that at issue in the main proceedings, under which periods of employment completed by the employee before reaching the age of 25 are not taken into account in calculating the notice period for dismissal, constitutes a difference of treatment on grounds of age prohibited by European Union law, in particular primary law or Directive 2000/78. It is unsure, in particular, whether such legislation is justified on the ground that only a basic notice period is to be observed in the case of dismissal of younger workers, first, in order to enable employers to manage their personnel flexibly, which would not be possible with longer notice periods, and, second, because it is reasonable to require greater personal and occupational mobility from younger workers than from older ones. 
18 Svojim prvim pitanjem, sud koji je uputio zahtjev u biti pita predstavlja li nacionalni propis poput onog o kojemu je riječ u glavnom postupku, koji predviđa da se razdoblja zaposlenja koje je radnik ostvario prije navršenih 25 godina starosti ne uzimaju u obzir prilikom izračuna otkaznog roka kod otkaza, različito postupanje na temelju dobi koje je zabranjeno pravom Unije, posebno primarnim pravom ili Direktivom 2000/78. Posebno se pita je li takav propis opravdan činjenicom da u slučaju otkaza mladih radnika treba poštovati samo osnovni otkazni rok kako bi se, s jedne strane, poslodavcima omogućila fleksibilnost upravljanja osobljem, što ne bi bilo moguće s duljim otkaznim rokovima i, s druge strane, zato što je razumno od mladih radnika zahtijevati veću osobnu i profesionalnu mobilnost nego od starijih radnika.
21 In that context, the Court has acknowledged the existence of a principle of non-discrimination on grounds of age which must be regarded as a general principle of European Union law (see, to that effect, Mangold, paragraph 75). Directive 2000/78 gives specific expression to that principle (see, by analogy, Case 43/75 Defrenne [1976] ECR 455, paragraph 54). 
21 U tom kontekstu Sud je potvrdio postojanje načela zabrane diskriminacije na temelju dobi, koje se treba smatrati općim načelom prava Unije (vidjeti, u tom smislu, ranije navedenu presudu Mangold, t. 75.). Direktiva 2000/78 konkretizira to načelo (vidjeti, analogijom, presudu od 8. travnja 1976., Defrenne, 43/75, Zb., str. 455., t. 54.).
22 It should also be noted that Article 6(1) TEU provides that the Charter of Fundamental Rights of the European Union is to have the same legal value as the Treaties. Under Article 21(1) of the charter, ‘[a]ny discrimination based on … age … shall be prohibited’. 
22 Također valja napomenuti da članak 6. stavak 1. UEU-a predviđa da Povelja Europske unije o temeljnim pravima ima istu pravnu vrijednost kao i ugovori. Na temelju članka 21. stavka 1. te povelje „zabranjena je svaka diskriminacija na temelju [...] dobi”.
24 In contrast to the situation concerned in Case C-427/06 Bartsch [2008] ECR I-7245, the allegedly discriminatory conduct adopted in the present case on the basis of the national legislation at issue occurred after the expiry of the period prescribed for the Member State concerned for the transposition of Directive 2000/78, which, for the Federal Republic of Germany, ended on 2 December 2006. 
24 S tim u vezi i za razliku od predmeta za koji je donesena presuda od 23. rujna 2008., Bartsch (C-427/06, Zb., str. I-7245.), navodno diskriminacijsko ponašanje iz glavnog postupka na temelju predmetnog nacionalnog propisa nastupilo je nakon isteka roka propisanog za dotičnu državu članicu za prenošenje Direktive 2000/78, koji je za Saveznu Republiku Njemačku istekao 2. prosinca 2006.
26 A national provision such as the second sentence of Paragraph 622(2) of the BGB, in that it provides that, in calculating the notice period, periods of employment completed before the employee reaches the age of 25 are not taken into account, affects the conditions of dismissal of employees. Such a provision must therefore be regarded as laying down rules on the conditions of dismissal. 
26 Nacionalni propis kao što je članak 622. stavak 2. drugi podstavak BGB-a, s obzirom da predviđa da se prilikom izračuna otkaznog roka razdoblja zaposlenja ostvarena prije nego što je zaposlenik navršio 25 godina ne uzimaju u obzir, utječe na uvjete otkaza radnika. Stoga takav propis treba smatrati propisom koji utvrđuje pravila o uvjetima otkaza.
28 In the second place, as regards the question whether the legislation at issue in the main proceedings contains a difference of treatment on grounds of age, it should be recalled that under Article 2(1) of Directive 2000/78, for the purposes of that directive, the ‘principle of equal treatment’ means that there is to be no direct or indirect discrimination whatsoever on any of the grounds referred to in Article 1 of the directive. Article 2(2)(a) of the directive states that, for the purposes of Article 2(1), direct discrimination is to be taken to occur where one person is treated less favourably than another person in a comparable situation, on any of the grounds referred to in Article 1 (see Case C-411/05 Palacios de la Villa [2007] ECR I-8531, paragraph 50, and Case C-388/07 Age Concern England [2009] ECR I-0000, paragraph 33). 
28 Drugo, u pogledu pitanja sadržava li propis o kojem je riječ u predmetu u glavnom postupku različito postupanje na temelju dobi, valja podsjetiti da na temelju članka 2. stavka 1. Direktive 2000/78, za potrebe te direktive, „načelo jednakog postupanja” znači nepostojanje bilo kakve izravne ili neizravne diskriminacije na temelju bilo kojeg od razloga iz članka 1. te direktive. Članak 2. stavak 2. točka (a) te direktive pojašnjava da se, za potrebe primjene njegovog stavka 1., smatra da se radi o izravnoj diskriminaciji u slučaju kada se prema jednoj osobi postupa lošije nego prema drugoj osobi u sličnoj situaciji, zbog bilo kojeg od razloga iz članka 1. iste direktive (vidjeti presudu od 16. listopada 2007., Palacios de la Villa, C-411/05, Zb., str. I-8531., t. 50. i od 5. ožujka 2009., Age Concern England, C-388/07, još neobjavljeno u Zb., t. 33.).
29 In the present case, the second sentence of Paragraph 622(2) of the BGB affords less favourable treatment to employees who entered the employer’s service before the age of 25. That national provision thus introduces a difference of treatment between persons with the same length of service, depending on the age at which they joined the undertaking. 
29 U ovom slučaju, članak 622. stavak 2. drugi podstavak BGB-a dopušta lošije postupanje prema radnicima koje je poslodavac zaposlio prije navršenih 25 godina starosti. Stoga se takvim nacionalnim propisom uvodi različito postupanje među osobama s istom duljinom radnog staža, ovisno o dobi kada su započele raditi u poduzeću.
30 Thus in the case of two employees each with 20 years’ seniority in service, the one who joined the undertaking at the age of 18 will be entitled to a notice period of five months, whereas the period will be seven months for the one who joined at the age of 25. Moreover, as the Advocate General observes in point 36 of his Opinion, the national legislation at issue in the main proceedings disadvantages younger workers generally compared to older ones, in that the former – as the situation of Ms Kücükdeveci shows – may, despite several years’ seniority in service in the undertaking, be excluded from benefiting from the progressive extension of notice periods in the case of dismissal according to the length of the employment relationship, from which older workers of comparable seniority will, by contrast, be able to benefit. 
30 Tako će u slučaju dva zaposlenika s 20 godina radnog staža, onaj koji je započeo raditi u poduzeću u dobi od 18 godina imati pravo na otkazni rok od pet mjeseci, dok će otkazni rok biti sedam mjeseci za onoga koji je započeo raditi u dobi od 25 godina. Nadalje, kako ističe nezavisni odvjetnik u točki 36. svojeg mišljenja, nacionalni propis o kojem je riječ u glavnom postupku općenito stavlja mlade radnike u nepovoljniji položaj u odnosu na starije radnike na način da prvi, kako je vidljivo iz slučaja stranke tužiteljice u glavnom postupku, mogu unatoč nekoliko godina radnog staža u poduzeću biti isključeni iz ostvarivanja postupnog produljenja otkaznih rokova u slučaju otkaza prema duljini radnog odnosa, dok će suprotno tome stariji radnici iste duljine radnog staža to moći ostvariti.
34 According to the information provided by the referring court and the statements made at the hearing by the German Government, Paragraph 622 of the BGB originates in a law of 1926. That that law set the threshold at 25 was the outcome of a compromise between, first, the government of the time, which wanted a uniform extension by three months of the notice period for the dismissal of workers aged over 40, second, the supporters of a progressive extension of that period for all workers, and, third, the supporters of a progressive extension of the notice period without taking the period of employment into account, the purpose of the rule being to give employers partial relief from lengthy periods of notice for workers aged under 25. 
34 Iz informacija koje je dostavio sud koji je uputio zahtjev i pojašnjenja koja je tijekom rasprave iznijela njemačka vlada proizlazi da članak 622. BGB-a potječe od zakona iz 1926. Utvrđivanje praga od 25 godina starosti bilo je rezultat kompromisa između, prvo, tadašnje vlade, koja je željela jedinstveno produljenje od tri mjeseca otkaznog roka za radnike starije od 40 godina, drugo, zagovornika postupnog produljenja toga roka za sve radnike i, treće, zagovornika postupnog produljenja otkaznog roka ne uzimajući u obzir razdoblje zaposlenja, a svrha toga pravila bila je djelomično rasterećenje poslodavaca od produženih otkaznih rokova za radnike mlađe od 25 godina.
35 The referring court states that the second sentence of Paragraph 622(2) of the BGB reflects the legislature’s assessment that young workers generally react more easily and more rapidly to the loss of their jobs and greater flexibility can be demanded of them. A shorter notice period for younger workers also facilitates their recruitment by increasing the flexibility of personnel management. 
35 Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, članak 622. stavak 2. drugi podstavak BGB-a odražava procjenu zakonodavca da će mladi radnici općenito lakše i brže reagirati na gubitak zaposlenja i da se od njih može očekivati veća fleksibilnost. Naposljetku, kraći otkazni rok za mlade radnike također olakšava njihovo zapošljavanje povećavajući fleksibilnost upravljanja osobljem.
37 It remains to be ascertained, in accordance with the wording of that provision, whether the means of achieving such a legitimate aim are ‘appropriate and necessary’. 
37 Potrebno je još utvrditi jesu li, prema navedenoj odredbi, načini provedbe tih ciljeva „primjereni i nužni”.
41 As regards the aim pursued by the legislature at the time of adoption of the national legislation at issue in the main proceedings, adduced by the German Government, of strengthening the protection of workers according to their length of service in the undertaking, it is clear that, under that legislation, the extension of the notice period for dismissal according to the employee’s seniority in service is delayed for all employees who joined the undertaking before the age of 25, even if the person concerned has a long length of service in the undertaking at the time of dismissal. The legislation cannot therefore be regarded as appropriate for achieving that aim. 
41 Što se tiče cilja jačanja zaštite radnika prema trajanju njihovog zaposlenja u poduzeću, koji je provodio poslodavac u trenutku donošenja nacionalnog propisa o kojem je riječ u predmetu u glavnom postupku i na koji je upozorila njemačka vlada, očito je da je u skladu s tim propisom, produljenje roka obavijesti o otkazu prema radnom stažu zaposlenika odgođeno za sve zaposlenike koji su se zaposlili u poduzeću prije navršenih 25 godina starosti, čak i ako je dotična osoba imala dulji radni staž u istom poduzeću prije otkaza. Navedeni propis stoga se ne može smatrati primjerenim za ostvarenje zacrtanog cilja.
45 As regards, first, the role of the national court when called on to give judgment in proceedings between individuals in which it is apparent that the national legislation at issue is contrary to European Union law, the Court has held that it is for the national courts to provide the legal protection which individuals derive from the rules of European Union law and to ensure that those rules are fully effective (see, to that effect, Joined Cases C-397/01 to C-403/01 Pfeiffer and Others [2004] ECR I-8835, paragraph 111, and Case C-268/06 Impact [2008] ECR I-2483, paragraph 42). 
45 Prvo, u pogledu uloge nacionalnog suda kada odlučuje u sporu između pojedinaca gdje je očito da je predmetni nacionalni propis protivan pravu Unije, Sud smatra da nacionalni sudovi trebaju osigurati pravnu zaštitu koja za pojedince proizlazi iz odredaba prava Unije i zajamčiti njihov potpuni učinak (vidjeti, u tom smislu, presudu od 5. listopada 2004., Pfeiffer i dr., C-397/01 do C-403/01, Zb., str. I-8835., t. 111., kao i od 15. travnja 2008., Impact, C-268/06, Zb., str. I-2483., t. 42.).
"46 In this respect, where proceedings between individuals are concerned, the Court has consistently held that a directive cannot of itself impose obligations on an individual and cannot therefore be relied on as such against an individual (see, inter alia, Case 152/84 Marshall [1986] ECR 723, paragraph 48; Case C-91/92 Faccini Dori [1994] ECR I-3325, paragraph 20; and Pfeiffer and Others, paragraph 108)." 
"46 S tim u vezi, kada se radi o sporu između pojedinaca, Sud je dosljedno smatrao da direktiva ne može stvarati obveze za pojedinca te se stoga protiv njega nije moguće pozivati na direktivu kao takvu (vidjeti, osobito, presudu od 26. veljače 1986., Marshall, 152/84, Zb., str. 723., t. 48.; od 14. srpnja 1994., Faccini Dori, C-91/92, Zb., str. I-3325., t. 20., kao i ranije navedenu presudu Pfeiffer i dr., t. 108.)."
"47 However, the Member States’ obligation arising from a directive to achieve the result envisaged by that directive and their duty to take all appropriate measures, whether general or particular, to ensure the fulfilment of that obligation are binding on all the authorities of the Member States including, for matters within their jurisdiction, the courts (see, inter alia, to that effect, Case 14/83 von Colson and Kamann [1984] ECR 1891, paragraph 26; Case C-106/89 Marleasing [1990] ECR I-4135, paragraph 8; Faccini Dori, paragraph 26; Case C-129/96 Inter-Environnement Wallonie [1997] ECR I-7411, paragraph 40; Pfeiffer and Others, paragraph 110; and Joined Cases C-378/07 to C-380/07 Angelidaki and Others [2009] ECR I-0000, paragraph 106)." 
"47 Međutim, obveza država članica, koja proizlazi iz direktive, da ostvari rezultat predviđen tom direktivom i da poduzme sve opće ili pojedinačne mjere potrebne kako bi se osiguralo ispunjavanje te obveze, odnosi se na sva tijela država članica uključujući i na sudove u okviru njihovih nadležnosti (vidjeti, osobito, u tom smislu, presudu od 10. travnja 1984., von Colson i Kamann, 14/83, Zb., str. 1891., t. 26.; od 13. Studenoga 1990., Marleasing, C-106/89, Zb., str. I-4135., t. 8.; ranije navedenu presudu Faccini Dori, t. 26.; od 18. prosinca 1997., Inter-Environnement Wallonie, C-129/96, Zb., str. I-7411., t. 40.; ranije navedenu presudu Pfeiffer i dr., t. 110., kao i od 23. travnja 2009., Angelidaki i dr., C-378/07 do C-380/07, još neobjavljeno u Zb., t. 106.)."
"48 It follows that, in applying national law, the national court called on to interpret it is required to do so, as far as possible, in the light of the wording and the purpose of the directive in question, in order to achieve the result pursued by the directive and thereby comply with the third paragraph of Article 288 TFEU (see, to that effect, von Colson and Kamann, paragraph 26; Marleasing, paragraph 8; Faccini Dori, paragraph 26; and Pfeiffer and Others, paragraph 113). The requirement for national law to be interpreted in conformity with European Union law is inherent in the system of the Treaty, since it permits the national court, within the limits of its jurisdiction, to ensure the full effectiveness of European Union law when it determines the dispute before it (see, to that effect, Pfeiffer and Others, paragraph 114)." 
"48 Iz toga proizlazi da nacionalni sud, koji prilikom primjene nacionalnog prava mora tumačiti to pravo, ima obvezu svoje tumačenje u najvećoj mogućoj mjeri uskladiti s tekstom i svrhom te direktive kako bi ostvario njome propisani rezultat i na taj način poštovao obvezu iz trećeg stavka članka 288. UFEU-a (vidjeti, u tom smislu, ranije navedene presude von Colson i Kamann, t. 26.; Marleasing, t. 8.; Faccini Dori, t. 26., kao i Pfeiffer i dr., t. 113.). Zahtjev usklađenog tumačenja nacionalnog prava svojstven je sustavu Ugovora, jer omogućava nacionalnom sudu da u okviru svojih nadležnosti osigura punu učinkovitost prava Unije kada odlučuje u sporovima pred njim (vidjeti, u tom smislu, ranije navedenu presudu Pfeiffer i dr., t. 114.)."
49 According to the national court, however, because of its clarity and precision, the second sentence of Paragraph 622(2) of the BGB is not open to an interpretation in conformity with Directive 2000/78. 
49 Međutim, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, zbog njegove jasnoće i preciznosti, članak 622. stavak 2. drugi podstavak BGB-a nije moguće tumačiti u skladu s Direktivom 2000/78.
54 The possibility thus given to the national court by the second paragraph of Article 267 TFEU of asking the Court for a preliminary ruling before disapplying the national provision that is contrary to European Union law cannot, however, be transformed into an obligation because national law does not allow that court to disapply a provision it considers to be contrary to the constitution unless the provision has first been declared unconstitutional by the Constitutional Court. By reason of the principle of the primacy of European Union law, which extends also to the principle of non-discrimination on grounds of age, contrary national legislation which falls within the scope of European Union law must be disapplied (see, to that effect, Mangold, paragraph 77). 
54 Tako se mogućnost dodijeljena nacionalnom sudu člankom 267. drugim stavkom UFEU-a da uputi Sudu zahtjev za prethodnu odluku prije izuzimanja od primjene nacionalne odredbe protivne pravu Unije ne može, međutim, pretvoriti u obavezu zato što nacionalno pravo ne dopušta tom sudu neprimjenu nacionalne odredbe koju smatra suprotnom ustavu, osim ako je Ustavni sud prethodno proglasio takvu odredbu neustavnom. Na temelju načela prvenstva prava Unije, koje obuhvaća također načelo zabrane diskriminacije na temelju dobi, nacionalni propis koji ulazi u područje primjene prava Unije te je protivan tom pravu ne smije se primjenjivati (vidjeti, u tom smislu, ranije navedenu presudu Mangold, t. 77.).
55 It follows that the national court, hearing proceedings between individuals, is not obliged but is entitled to make a reference to the Court for a preliminary ruling on the interpretation of the principle of non-discrimination on grounds of age, as given expression by Directive 2000/78, before disapplying a provision of national law which it considers to be contrary to that principle. The optional nature of such a reference is not affected by the conditions of national law under which a court may disapply a national provision which it considers to be contrary to the constitution. 
55 Iz ovih razmatranja proizlazi da nacionalni sud, koji odlučuje u sporu između pojedinaca, nema obavezu, nego mogućnost uputiti Sudu zahtjev za prethodnu odluku o tumačenju načela zabrane diskriminacije na temelju dobi, kako je konkretno određeno Direktivom 2000/78, prije izuzimanja od primjene odredbe nacionalnog propisa koju smatra protivnom tom načelu. Fakultativni karakter takvog zahtjeva ne ovisi o uvjetima nacionalnog prava na temelju kojih nacionalni sud može izuzeti od primjene nacionalnu odredbu koju smatra protivnom ustavu.
57 Since these proceedings are, for the parties to the main proceedings, a step in the action pending before the national court, the decision on costs is a matter for that court. Costs incurred in submitting observations to the Court, other than the costs of those parties, are not recoverable. 
57 Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
1 June 2010 (*) 
1. lipnja 2010. (*)
(Article 49 TFEU – Directive 2005/36/EC – Freedom of establishment – Public health – Pharmacies – Proximity – Provision of medicinal products to the public – Operating licence – Territorial distribution of pharmacies – Establishment of limits based on population density – Minimum distance between pharmacies – Candidates who have pursued professional activities on part of the national territory – Priority – Discrimination) 
„Članak 49. UFEU-a – Direktiva 2005/36/EZ – Sloboda poslovnog nastana – Javno zdravlje – Ljekarne – Blizina – Opskrba stanovništva lijekovima – Dozvola za rad – Teritorijalna raspodjela ljekarni – Utvrđivanje ograničenja na temelju gustoće naseljenosti – Minimalna udaljenost između ljekarni – Kandidati koji obavljaju profesionalnu djelatnost na dijelu državnog područja – Prioritet – Diskriminacija”
In Joined Cases C-570/07 and C-571/07, 
U spojenim predmetima C-570/07 i C-571/07,