natgillin/translations-raw huggingface dataset:
35 The appellants in the main proceedings lodged an appeal against that decision before the inšpekcia, which is the environmental protection body at second instance. That body decided to publish the urban planning decision on the location of the landfill site in the official list from 14 March to 14 April 2008. 
35 Tužitelji u glavnom postupku uložili su žalbu protiv te odluke pri inšpekciji, koja predstavlja tijelo za zaštitu okoliša u drugom stupnju. To je tijelo odlučilo da se odluka o uvjetima provedbe prostornog plana za lokaciju odlagališta objavi u službenom listu od 14. ožujka do 14. travnja 2008.
36 In the context of the administrative procedure at second instance, the appellants in the main proceedings relied, inter alia, on the error in law which, they submit, consisted in the integrated procedure being initiated without the urban planning decision on the location of the landfill site being available, then, after that decision had been submitted, without publication thereof, on the alleged ground that it constituted confidential commercial information. 
36 U okviru upravnog postupka drugog stupnja, tužitelji u glavnom postupku su se, između ostalog, pozvali na pogrešku u pravu, koja se prema njihovim riječima sastojala u tome što je integrirani postupak pokrenut bez dostavljene odluke o uvjetima provedbe prostornog plana za lokaciju odlagališta smeća, a potom, nakon što je ta odluka dostavljena, nije bila objavljena zbog toga što se navodno radilo o poslovnoj tajni.
37 By decision of 18 August 2008, the inšpekcia dismissed the appeal as unfounded. 
37 Odlukom od 18. kolovoza 2008. inšpekcia je odbila žalbu zbog neutemeljenosti.
The judicial proceedings 
Sudski postupak
38 The appellants in the main proceedings brought an action against the inšpekcia’s decision of 18 August 2008 before the Krajský súd Bratislava (Regional Court of Bratislava), an administrative court of first instance. By judgment of 4 December 2008, that court dismissed the action. 
38 Tužitelji u glavnom postupku podnijeli su tužbu protiv odluke inšpekcije od 18. kolovoza 2008. pred upravnim prvostupanjskim sudom Krajský súd Bratislava (regionalnim sudom u Bratislavi). Presudom od 4. prosinca 2008. taj je sud odbio tužbu.
39 The appellants in the main proceedings lodged an appeal against that judgment before the Najvyšší súd Slovenskej republiky (Supreme Court of the Slovak Republic). 
39 Tužitelji u glavnom postupku uložili su žalbu protiv te presude pred Najvyšším súdom Slovenskej republiky (Vrhovni sud Republike Slovačke).
40 By order of 6 April 2009, that court suspended the operation of the integrated permit. 
40 Rješenjem od 6. travnja 2009. taj je sud suspendirao izvršenje integrirane dozvole.
41 By judgment of 28 May 2009, the same court amended the judgment of the Krajský súd Bratislava and annulled the decision of the inšpekcia of 18 August 2008 and the decision of the inšpektorát dated 22 January 2008, in essence finding that the competent authorities had failed to observe the rules governing the participation of the public concerned in the integrated procedure and had not sufficiently assessed the environmental impact of the construction of the landfill site. 
41 Presudom od 28. svibnja 2009. isti je sud izmijenio presudu Krajský súda Bratislava i ukinuo odluku inšpekcije od 18. kolovoza 2008. i odluku inšpektoráta od 22. siječnja 2008., smatrajući u bitnome da nadležna tijela nisu poštovala pravila kojima se uređuje sudjelovanje zainteresirane javnosti u integriranom postupku te da nisu dostatno procijenili utjecaj gradnje odlagališta otpada na okoliš.
42 Ekologická skládka lodged a constitutional appeal before the Ústavný súd Slovenskej republiky (Constitutional Court of the Slovak Republic) on 25 June 2009 against the order of the Najvyšší súd Slovenskej republiky of 6 April 2009 and, on 3 September 2009, a constitutional appeal against the judgment of that latter court of 28 May 2009. 
42 Ekologická skládka je 25. lipnja 2009. pred Ústavným súdom Slovenskej republiky (Ustavni sud Republike Slovačke) podnijela ustavnu tužbu protiv rješenja Najvyššeg súda Slovenskej republiky od 6. travnja 2009., a 3. rujna 2009. ustavnu tužbu protiv presude istog suda od 28. svibnja 2009.
43 By judgment of 27 May 2010, the Ustavný súd Slovenskej republiky held that the Najvyšší súd Slovenskej republiky had infringed Ekologická skládka’s fundamental right to legal protection, recognised in Article 46(1) of the Constitution, its fundamental right to property, recognised in Article 20(1) of the Constitution, and its right to peaceful enjoyment of its property, recognised in Article 1 of the Additional Protocol to the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms, signed in Rome on 4 November 1950. 
43 Presudom od 27. svibnja 2010. Ustavný súd Slovenskej republiky utvrdio je da je Najvyšší súd Slovenskej republiky povrijedio temeljno pravo Ekologicke skládke na pravnu zaštitu priznatu člankom 46. stavkom 1. Ustava, temeljno pravo vlasništva priznato člankom 20. stavkom 1. Ustava, i pravo na neometano uživanje imovine priznato člankom 1. Dodatnog protokola Europskoj konvenciji za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisanoj u Rimu 4. studenoga 1950.
44 It found, inter alia, that the Najvyšší súd Slovenskej republiky had not taken account of all the applicable principles governing the administrative procedure and that it had exceeded its powers by examining the lawfulness of the procedure and of the environmental impact assessment decision, even though the appellants had not disputed them and it lacked jurisdiction to rule on them. 
44 Sud je, između ostalog, utvrdio da Najvyšší súd Slovenskej republiky nije uzeo u obzir sva važeća načela upravnog postupka i da je prekoračio svoje ovlasti ispitivanjem zakonitosti postupka i odluke o procjeni utjecaja na okoliš iako ih tužitelji nisu osporavali, kao i da nije bio nadležan za donošenje presude u tom pitanju.
45 By its judgment, the Ústavný súd Slovenskej republiky consequently annulled the contested order and set aside the judgment, referring the case back to the Najvyšší súd Slovenskej republiky so that it could give a fresh ruling. 
45 Ústavný súd Slovenskej republiky svojom je presudom ukinuo pobijano rješenje i presudu vrativši predmet na Najvyšší súd Slovenskej republiky na ponovo odlučivanje.
46 The Najvyšší súd Slovenskej republiky observes that several participants in the proceedings pending before it claim that it is bound by the judgment of the Ústavný súd Slovenskej republiky of 27 May 2010. None the less, it notes that it still has doubts as to the compatibility of the contested decisions with European Union law. 
46 Najvyšší súd Slovenskej republiky primjećuje da nekoliko sudionika u postupku koji se pred njim vodi tvrdi da ga obvezuje presuda Ústavný súda Slovenskej republiky od 27. svibnja 2010. Unatoč tome, ističe da još uvijek ima dvojbi oko usklađenosti osporavanih akata s pravom Unije.
47 In those circumstances, the Najvyšší súd Slovenskej republiky decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling: 
47 U tim je okolnostima Najvyšší súd Slovenskej republiky odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
‘1. Does [European Union] law (specifically Article 267 TFEU) require or enable the supreme court of a Member State, of its own motion, to refer a question to the [Court of Justice] for a preliminary ruling even at a stage of proceedings where the constitutional court has annulled a judgment of the supreme court based in particular on the application of the [European Union legal] framework on environmental protection and imposed the obligation to abide by the constitutional court’s legal opinions based on breaches of the procedural and substantive constitutional rights of a person involved in judicial proceedings, irrespective of the [European Union law] dimension of the case concerned, that is, where in those proceedings the constitutional court, as the court of last instance, has not concluded that there is a need to refer a question to the [Court of Justice] for a preliminary ruling and has provisionally excluded the application of the right to an acceptable environment and the protection thereof in the case concerned? 
„1. Obvezuje li pravo [Unije] (konkretno članak 267. UFEU-a) vrhovni sud države članice odnosno omogućuje li mu da po službenoj dužnosti podnese zahtjev [Sudu] za prethodnu odluku, čak i kada je sudski postupak u takvoj fazi da je ustavni sud ukinuo presudu vrhovnog suda na temelju, prije svega, primjene pravnog okvira [Unije] o zaštiti okoliša obvezujući ga da poštuje pravna mišljenja ustavnog suda koja se temelje na kršenju materijalnih i procesnih ustavnih prava sudionika u sudskom postupku, bez obzira na opseg [prava Unije] u dotičnom predmetu, to jest, kada ustavni sud kao sud posljednjeg stupnja u tom sporu nije zaključio da je potrebno podnijeti zahtjev [Sudu] za prethodnu odluku te je u dotičnom predmetu privremeno isključio primjenu prava na prikladni okoliš i njegovu zaštitu?
2. Is it possible to fulfil the basic objective of integrated prevention as defined, in particular, in recitals 8, 9 and 23 in the preamble to and Articles 1 and 15 of Directive [96/61], and, in general, in the [European Union legal] framework on the environment, that is, pollution prevention and control involving the public in order to achieve a high level of environmental protection as a whole, by means of a procedure where, on commencement of an integrated prevention procedure, the public concerned is not guaranteed access to all relevant documents (Article 6 in conjunction with Article 15 of Directive [96/61]), especially the decision on the location of a structure (landfill site), and where, subsequently, at first instance, the missing document is submitted by the applicant on condition that it is not disclosed to other parties to the proceedings in view of the fact that it constitutes trade secrets: can it reasonably be assumed that the location decision (in particular its statement of reasons) will significantly affect the submission of suggestions, observations or the other comments? 
2. Je li glavni cilj integriranog sprečavanja, kako je definiran osobito u uvodnim izjavama 8., 9. i 23. i člancima 1. i 15. Direktive [96/61] i općenito u pravnom okviru [Unije] u području okoliša, tj. sprečavanje i kontrolu onečišćenja u koje se javnost uključuje radi postizanja visokog stupnja zaštite okoliša u cjelini, moguće ispuniti u postupku u kojem od početka postupka integriranog sprečavanja zainteresiranoj javnosti nije zajamčen pristup svim relevantnim aktima (članak 6. u vezi s člankom 15. Direktive [96/61]), a posebno odluci o lokaciji objekta (odlagalište otpada) i u kojem je podnositelj zahtjeva naknadno u prvostupanjskom postupku dostavio dokument koji je nedostajao, pod uvjetom da ne bude otkriven ostalim strankama u postupku zbog toga što se radi o poslovnoj tajni? Može li se opravdano smatrati da odluka o lokaciji objekta (a posebno njezino obrazloženje) značajno utječe na podnošenje prijedloga, primjedbi ili drugih komentara?
"3. Are the objectives of [Directive 85/337] met, especially in terms of the [European Union legal] framework on the environment, specifically the condition referred to in Article 2 that, before consent is given, certain projects will be assessed in the light of their environmental impact, if the original position of the Ministerstvo životného prostredia (Ministry of the Environment) issued in 1999 and terminating a past environmental impact assessment (EIA) procedure is prolonged several years later by a simple decision without a repeat EIA procedure; in other words, can it be said that a decision under [Directive 85/337], once issued, is valid indefinitely?" 
3. Jesu li ispunjeni ciljevi [Direktive 85/337], osobito u smislu pravnog okvira [Unije] o okolišu, posebno s obzirom na uvjet iz članka 2. da se prije davanja odobrenja, određeni projekti procjenjuju s obzirom na njihov utjecaj na okoliš, ako je izvorno stajalište Ministerstva životnéhoga prostredia (Ministarstvo okoliša) iz 1999., kojim je okončan postupak procjene utjecaja na okoliš, produljeno nekoliko godina kasnije samo na temelju odluke, bez ponovljenog postupka procjene? Drugim riječima, može li se reći da jednom donesena odluka prema [Direktivi 85/337] ima neograničenu valjanost?
4. Does the requirement arising generally under Directive [96/61] (in particular the preamble and Articles 1 and 15a) for Member States to engage in the prevention and control of pollution by providing the public with fair, equitable and timely administrative or judicial proceedings in conjunction with Article 10a of Directive [85/337] and Articles 6 and 9(2) and (4) of the Aarhus Convention apply to the possibility for the public to seek the imposition of an administrative or judicial measure which is preliminary in nature in accordance with national law (for example, an order for the judicial suspension of enforcement of an integrated permit) and allows for the temporary suspension, until a final decision in the case, of the construction of an installation for which a permit has been requested? 
4. Može li se opći zahtjev iz Direktive [96/61] (osobito iz preambule i članaka 1. i 15.a), tj. da države članice jamče sprečavanje i nadzor onečišćenja tako da javnosti osiguraju pošteni, pravični i pravovremeni upravni ili sudski postupak u vezi s člankom 10.a Direktive [85/337] te člankom 6. i člankom 9. stavcima 2. i 4. Aarhuške konvencije, primijeniti na mogućnost da zainteresirana javnost zatraži donošenje privremene upravne ili sudske mjere u skladu s nacionalnim pravom (na primjer, sudsko rješenje o suspenziji izvršnosti integrirane dozvole), kojom se do donošenja konačne odluke u predmetu privremeno obustavlja izgradnja objekta za koju je dozvola zatražena?
5. Is it possible, by means of a judicial decision meeting the requirements of Directive [96/61] or Directive [85/337] or Article 9(2) and (4) of the Aarhus Convention, in the application of the public right contained therein to fair judicial protection within the meaning of Article 191(1) and (2) [TFEU], concerning European Union policy on the environment, to interfere unlawfully with an operator’s right of property in an installation as guaranteed, for example, in Article 1 of the Additional Protocol to the Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms, for example by revoking an applicant’s valid integrated permit for a new installation in judicial proceedings?’ 
5. Je li moguće legitimno, sudskom odlukom koja ispunjava zahtjeve iz Direktive [96/61], Direktive [85/337] ili članka 9. stavaka 2. i 4. Aarhuške konvencije, primjenjujući tamo sadržano pravo javnosti na pravičnu sudsku zaštitu u smislu članka 191. stavaka 1. i 2. [UFEU-a] u vezi s politikom Unije u području okoliša, zadirati u pravo vlasništva operatora u njegovom postrojenju, koje je zajamčeno između ostalog u članku 1. Dodatnog protokola Konvenciji za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, tako da se, na primjer, sudskim postupkom ukine valjana integrirana dozvola za novo postrojenje?”
48 The inšpekcia, Ekologická skládka and the Slovak Government challenge, on a variety of grounds, the admissibility of the request for a preliminary ruling or of some of the questions referred. 
48 Inšpekcia, Ekologická skládka i slovačka vlada iz više razloga osporavaju dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku ili nekih postavljenih pitanja.
49 In the first place, in the view of the inšpekcia and Ekologická skládka, all of the questions referred are inadmissible because they concern situations which are entirely governed by internal rules, in particular by the acts transposing Directives 85/337 and 96/61. Ekologická skládka infers from this that those directives have no direct effect, while the inšpekcia considers that they are sufficiently clear to render the reference for a preliminary ruling unnecessary. The inšpekcia also argues that the questions referred ought to have been raised during the first stage of the proceedings brought before the Najvyšší súd Slovenskej republiky. Likewise, Ekologická skládka takes the view that those questions are superfluous in so far as the Najvyšší súd Slovenskej republiky is now bound by the position in law taken by the Ústavný súd Slovenskej republiky and that none of the parties in the main proceedings requested that the Court of Justice be seised of those questions. 
49 Kao prvo, inšpekcia i Ekologická skládka smatraju da su sva postavljena pitanja nedopuštena budući da se odnose na situacije koje u cijelosti uređuju unutarnja pravila, a posebno akti kojima se prenose direktive 85/337 i 96/61. Ekologická skládka iz toga zaključuje da te direktive nemaju izravan učinak dok inšpekcia smatra da su one dovoljno jasne te da nije potrebno zatražiti prethodnu odluku. Inšpekcia, također, tvrdi da su se ta pitanja trebala postaviti u prvoj fazi postupka pred Najvyšším súdom Slovenskej republiky. Slično tomu, Ekologická skládka smatra da su pitanja suvišna s obzirom na to da je za Najvyšší súd Slovenskej republiky sada obvezujuće pravno stajalište koje je donio Ústavný súd Slovenskej republiky te da nijedna stranka u glavnom postupku nije zatražila da se ta pitanja postave Sudu.
50 In the second place, Ekologická skládka claims that the separation established by national law between the integrated procedure, the urban planning procedure and the environmental impact assessment procedure renders the second and third questions irrelevant to the outcome of the main proceedings. In the view of the inšpekcia, that separation justifies the contention that the third, fourth and fifth questions are inadmissible. That is because it implies that a defect arising from the urban planning decision or the environmental impact assessment has no effect on the lawfulness of the integrated permit. 
50 Kao drugo, Ekologická skládka tvrdi da s obzirom na odvojenost koja je prema nacionalnom pravu utvrđena između integriranog postupka, urbanističkog postupka i procjene utjecaja na okoliš, drugo i treće pitanje nisu relevantni za ishod glavnog postupka. Inšpekcia smatra da ta odvojenost opravdava nedopuštenost trećeg, četvrtog i petog pitanja. Naime, time se implicira da nedostatak u vezi s odlukom o uvjetima provedbe prostornog plana ili procjenom utjecaja na okoliš nema nikakvog utjecaja na zakonitost integrirane dozvole.
51 In the third place, Ekologická skládka and the Slovak Government take the view that the fourth question is hypothetical. First, the interim measures ordered by the Najvyšší súd Slovenskej republiky in its order of 6 April 2009 are, they contend, now wholly deprived of effectiveness. Second, that question is irrelevant to the proceedings pending before the referring court since those proceedings concern the validity of the contested administrative decisions and not the delivery of new interim measures. 
51 Kao treće, Ekologická skládka i slovačka vlada smatraju da je četvrto pitanje hipotetsko. Najprije, privremene mjere koje je Najvyšší súd Slovenskej republiky odredio u svojem rješenju od 6. travnja 2009. su prema njihovom mišljenju sada u potpunosti neučinkovite. Nadalje, to pitanje nije relevantno za postupak koji se vodi pred sudom koji je uputio zahtjev, budući da se postupak odnosi na valjanost osporavane upravne odluke, a ne na donošenje novih privremenih mjera.
52 In the fourth and last place, Ekologická skládka claims that the fifth question is also hypothetical as it concerns the decision that the Najvyšší súd Slovenskej republiky will be called upon to make at the conclusion of the main proceedings. Moreover, that question is also inadmissible because it concerns the interpretation of national constitutional law. 
52 Kao četvrto i posljednje, Ekologická skládka tvrdi da je i peto pitanje hipotetsko budući da se odnosi na odluku koju će Najvyšší súd Slovenskej republiky morati donijeti na završetku glavnog postupka. Povrh toga, to je pitanje također nedopušteno zato što se odnosi na tumačenje nacionalnog ustavnog prava.
53 In that regard, it must be borne in mind that, according to settled case-law, it is solely for the national court before which the dispute has been brought, and which must assume responsibility for the subsequent judicial decision, to determine, in the light of the particular circumstances of the case, both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court. Consequently, where the questions submitted concern the interpretation of European Union law, the Court is in principle required to give a ruling (Case C-169/07 Hartlauer [2009] ECR I-1721, paragraph 24, and Case C-470/11 Garkalns [2012] ECR I-0000, paragraph 17). 
53 U tom pogledu valja podsjetiti da je prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda isključivo na nacionalnom sucu pred kojim se vodi postupak i koji mora preuzeti odgovornost za sudsku odluku koja će biti donesena da ocijeni, uvažavajući posebnosti predmeta, nužnost prethodne odluke za donošenje svoje presude i relevantnost pitanja koja postavlja Sudu. Slijedom navedenog, s obzirom na to da se postavljena pitanja odnose na tumačenje prava Unije, Sud je načelno dužan donijeti odluku (presuda od 10. ožujka 2009., Hartlauer, C-169/07, Zb., str. I-1721., t. 24., i od 19. srpnja 2012., Garkalns, C-470/11, t. 17.).
54 It follows that questions relating to European Union law enjoy a presumption of relevance. The Court may refuse to rule on a question referred by a national court only where it is quite obvious that the interpretation of European Union law that is sought bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose, where the problem is hypothetical, or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it (Joined Cases C-570/07 and C-571/07 Blanco Pérez and Chao Gómez [2010] ECR I-4629, paragraph 36, and Case C-509/10 Geistbeck [2012] ECR I-0000, paragraph 48). 
54 Iz toga slijedi da za pitanja koja se odnose na pravo Unije vrijedi pretpostavka relevantnosti. Sud može odbaciti zahtjev koji je postavio nacionalni sud samo ako je očito da traženo tumačenje prava Unije nije ni u kakvoj vezi sa stvarnim stanjem ili predmetom glavnog postupka, ako je pitanje hipotetske prirode ili ako Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima potrebnima kako bi na koristan način odgovorio na pitanja koja su mu postavljena (presuda od 1. lipnja 2010., Blanco Pérez i Chao Gómez, C-570/07 i C-571/07, Zb., str. I-4629., t. 36., i od 5. srpnja 2012., Geistbeck, C-509/10, t. 48.).
55 However, the argument relating to the completeness of national law does not enable it to be established that the interpretation of the rules of European Union law cited by the referring court clearly bear no relation to the dispute in the main proceedings, particularly as it is not disputed that the applicable national provisions are in part measures transposing European Union acts. Therefore, that argument does not suffice to reverse the presumption of relevance referred to in the previous paragraph. 
55 Međutim, tvrdnja da tumačenje pravnog pravila Unije koje je naveo sud koji je uputio zahtjev očito nema nikakve veze s predmetom glavnog postupka, osobito jer nije sporno da su akti Unije djelomično preneseni važećim nacionalnim propisima, ne može se zasnivati na argumentu o potpunosti nacionalnog prava. Stoga taj argument nije dostatan da se opovrgne pretpostavka relevantnosti iz prethodne točke.