natgillin/translations-raw huggingface dataset:
55 By its second and third questions, which may appropriately be considered together, the national court seeks in essence to ascertain whether Article 6(1) of Directive 2000/78 must be interpreted as precluding a provision of domestic law such as that at issue in the main proceedings which authorises, without restriction, unless there is a close connection with an earlier contract of employment of indefinite duration concluded with the same employer, the conclusion of fixed-term contracts of employment once the worker has reached the age of 52. If so, the national court asks what conclusions it must draw from that interpretation. 
55 Drugim i trećim pitanjem, koja valja razmotriti zajedno, sud koji je uputio zahtjev zapravo pita treba li se članak 6. stavak 1. Direktive 2000/78 o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja tumačiti na način da mu je protivna odredba nacionalnog prava poput one u glavnom postupku koja dopušta, bez ograničenja, osim kada postoji uska povezanost s prethodnim ugovorom o radu na neodređeno vrijeme koji je sklopljen s istim poslodavcem, sklapanje ugovora o radu na određeno vrijeme ako je radnik napunio 52 godine starosti. Ako je odgovor potvrdan, sud koji je uputio zahtjev pita koje zaključke mora izvesti iz takvog tumačenja.
58 Specifically with regard to differences of treatment on grounds of age, Article 6(1) of Directive 2000/78 provides that the Member States may provide that such differences of treatment ‘shall not constitute discrimination, if, within the context of national law, they are objectively and reasonably justified by a legitimate aim, including legitimate employment policy, labour market and vocational training objectives, and if the means of achieving that aim are appropriate and necessary’. According to subparagraph (a) of the second paragraph of Article 6(1), those differences may include inter alia ‘the setting of special conditions on access to employment and vocational training, employment and occupation … for young people, older workers and persons with caring responsibilities in order to promote their vocational integration or ensure their protection’ and, under subparagraphs (b) and (c), the fixing of conditions of age in certain special circumstances. 
58 U pogledu različitog postupanja na temelju dobi, članak 6. stavak 1. Direktive 2000/78 predviđa da države članice mogu predvidjeti da se različito postupanje na temelju dobi „neće smatrati diskriminacijom ako su, u kontekstu nacionalnog prava, te razlike objektivno i razumno opravdane legitimnim ciljem, uključujući legitimne ciljeve politike zapošljavanja, tržišta rada i strukovnog obrazovanja, te ako su načini ostvarivanja tog cilja primjereni i nužni”. Sukladno istom stavku, drugom podstavku, točki (a), različito postupanje može, inter alia, biti „postavljanje posebnih uvjeta za pristup zapošljavanju i strukovnom osposobljavanju, za zapošljavanje i obavljanje zanimanja [...] za mlade osobe, starije radnike i osobe koje su dužne skrbiti o drugima, radi poticanja njihove strukovne integracije ili osiguranja njihove zaštite”, kao i točkama (b) i (c), određivanje uvjeta u pogledu dobi u određenim posebnim okolnostima.
61 An objective of that kind must as a rule, therefore, be regarded as justifying, ‘objectively and reasonably’, as provided for by the first subparagraph of Article 6(1) of Directive 2000/78, a difference of treatment on grounds of age laid down by Member States. 
61 Stoga se taj cilj u načelu treba smatrati takvim da, „objektivno i razumno”, sukladno članku 6. stavku 1. prvom podstavku Direktive 2000/78, opravdava različito postupanje na temelju dobi koje su propisale države članice.
62 It still remains to be established whether, according to the actual wording of that provision, the means used to achieve that legitimate objective are ‘appropriate and necessary’. 
62 Potrebno je još utvrditi jesu li, prema tekstu navedene odredbe, načini ostvarivanja tog cilja „primjereni i nužni”.
64 However, as the national court has pointed out, application of national legislation such as that at issue in the main proceedings leads to a situation in which all workers who have reached the age of 52, without distinction, whether or not they were unemployed before the contract was concluded and whatever the duration of any period of unemployment, may lawfully, until the age at which they may claim their entitlement to a retirement pension, be offered fixed-term contracts of employment which may be renewed an indefinite number of times. This significant body of workers, determined solely on the basis of age, is thus in danger, during a substantial part of its members’ working life, of being excluded from the benefit of stable employment which, however, as the Framework Agreement makes clear, constitutes a major element in the protection of workers. 
64 Međutim, kako je naglasio sud koji je uputio zahtjev, primjena nacionalnog propisa poput onog u glavnom postupku dovodi do situacije u kojoj se svim radnicima koji su navršili 52 godine, bez obzira jesu li prije sklapanja ugovora o radu bili nezaposleni i bez obzira na trajanje razdoblja nezaposlenosti, može zakonito ponuditi, do dobi u kojoj imaju pravo na mirovinu, sklapanje ugovora o radu na određeno vrijeme koji se mogu produljiti neodređeni broj puta. Stoga je ta velika skupina radnika, određena isključivo na temelju dobi, u opasnosti da tijekom znatnog dijela svog radnog vijeka bude lišena pogodnosti stalnog zaposlenja što, međutim, kao što je jasno istaknuto u Okvirnom sporazumu, predstavlja glavni element zaštite radnika.
65 In so far as such legislation takes the age of the worker concerned as the only criterion for the application of a fixed-term contract of employment, when it has not been shown that fixing an age threshold, as such, regardless of any other consideration linked to the structure of the labour market in question or the personal situation of the person concerned, is objectively necessary to the attainment of the objective which is the vocational integration of unemployed older workers, it must be considered to go beyond what is appropriate and necessary in order to attain the objective pursued. Observance of the principle of proportionality requires every derogation from an individual right to reconcile, so far as is possible, the requirements of the principle of equal treatment with those of the aim pursued (see, to that effect, Case C-476/99 Lommers [2002] ECR I-2891, paragraph 39). Such national legislation cannot, therefore, be justified under Article 6(1) of Directive 2000/78. 
65 Takav propis u kojem je dob dotičnog radnika jedini kriterij za primjenu ugovora o radu na određeno vrijeme, a da nije dokazano da je utvrđivanje starosnog praga kao takvog neovisno o drugim okolnostima povezanim sa strukturom dotičnog tržišta rada ili osobnom situacijom dotične osobe objektivno je neophodan za postizanje cilja strukovne integracije nezaposlenih starijih radnika, nadilazi ono što je primjereno i nužno za postizanje određenog cilja. Poštovanje načela proporcionalnosti znači da se prilikom odstupanja od individualnog prava, u mjeri u kojoj je to moguće, usklade zahtjevi načela jednakog postupanja s postavljenim ciljem (vidjeti, u tom smislu, presudu od 19. ožujka 2002., Lommers, C-476/99, Zb., str. I-2891., t. 39.) Takav se nacionalni propis stoga ne može opravdati sukladno članku 6. stavku 1. Direktive 2000/78.
67 First, the Court has already held that, during the period prescribed for transposition of a directive, the Member States must refrain from taking any measures liable seriously to compromise the attainment of the result prescribed by that directive (Inter-Environnement Wallonie, paragraph 45). 
67 Prvo, Sud je već presudio da se tijekom roka propisanoga za prenošenje Direktive države članice moraju suzdržati od poduzimanja svih mjera koje bi mogle ozbiljnije ugroziti postizanje rezultata predviđenog tom Direktivom (vidjeti gore navedenu presudu Inter-Environnement Wallonie[TP1], t. 45.).
69 In the case in the main proceedings the lowering, pursuant to Paragraph 14(3) of the TzBfG, of the age above which it is permissible to conclude fixed-term contracts from 58 to 52 took place in December 2002 and that measure was to apply until 31 December 2006. 
69 U predmetu u glavnom postupku dob iznad koje je dopušteno sklapati ugovore o radu na određeno vrijeme, sukladno članku 14. stavku 3. „TzBfG-a”, smanjena je s 58 na 52 godine u prosincu 2002. i tu mjeru treba primjenjivati do 31. prosinca 2006.
71 On the one hand, it is apparent from the very wording of the second subparagraph of Article 18 of Directive 2000/78 that where a Member State, like the Federal Republic of Germany in this case, chooses to have recourse to an additional period of three years from 2 December 2003 in order to transpose the directive, that Member State ‘shall report annually to the Commission on the steps it is taking to tackle age … discrimination and on the progress it is making towards implementation’. 
71 S jedne strane, iz teksta drugog podstavka članka 18. Direktive 2000/78 proizlazi da kada država članica, kao što je Savezna Republika Njemačka u ovom predmetu, odluči da će od 2. prosinca 2003. koristiti dodatno razdoblje od tri godine za prenošenje te direktive, ta država članica „mora godišnje izvještavati Komisiju o mjerama koje poduzima za rješavanje problema diskriminacije na temelju dobi [...] kao i o napretku u provedbi.”
72 That provision implies, therefore, that the Member State, which thus exceptionally enjoys an extended period for transposition, is progressively to take concrete measures for the purpose of there and then approximating its legislation to the result prescribed by that directive. Now, that obligation would be rendered redundant if the Member State were to be permitted, during the period allowed for implementation of the directive, to adopt measures incompatible with the objectives pursued by that act. 
72 Stoga ta odredba podrazumijeva da država članica, koja iznimno koristi produljeno razdoblje za prenošenje, mora postupno poduzeti konkretne mjere u svrhu usklađivanja nacionalnih propisa s rezultatom propisanim u toj direktivi. Ta bi obveza bila lišena korisnog učinka da je državama članicama dopušteno da tijekom razdoblja dozvoljenog za provedbu te direktive donose mjere koje nisu sukladne njezinim cijevima.
74 In the second place and above all, Directive 2000/78 does not itself lay down the principle of equal treatment in the field of employment and occupation. Indeed, in accordance with Article 1 thereof, the sole purpose of the directive is ‘to lay down a general framework for combating discrimination on the grounds of religion or belief, disability, age or sexual orientation’, the source of the actual principle underlying the prohibition of those forms of discrimination being found, as is clear from the third and fourth recitals in the preamble to the directive, in various international instruments and in the constitutional traditions common to the Member States. 
74 Drugo i prije svega, Direktiva 2000/78 sama ne propisuje načelo jednakog postupanja u području zapošljavanja i obavljanja zanimanja. Sukladno članku 1. jedina je svrha ove Direktive „utvrditi opći okvir za borbu protiv diskriminacije na temelju vjere ili uvjerenja, invaliditeta, dobi ili spolnog opredjeljenja”, a izvor načela na temelju kojeg se zabranjuju ovi oblici diskriminacije čine, što je jasno iz treće i četvrte uvodne izjave direktive, različiti međunarodni instrumenti te ustavne tradicije zajedničke državama članicama.
75 The principle of non-discrimination on grounds of age must thus be regarded as a general principle of Community law. Where national rules fall within the scope of Community law, which is the case with Paragraph 14(3) of the TzBfG, as amended by the Law of 2002, as being a measure implementing Directive 1999/70 (see also, in this respect, paragraphs 51 and 64 above), and reference is made to the Court for a preliminary ruling, the Court must provide all the criteria of interpretation needed by the national court to determine whether those rules are compatible with such a principle (Case C-442/00 Rodríguez Caballero [2002] ECR I-11915, paragraphs 30 to 32). 
75 Načelo nediskriminacije na temelju dobi mora se stoga smatrati općim načelom prava Zajednice. Kada nacionalni propis ulazi u područje primjene prava Zajednice, što je slučaj s člankom 14. stavkom 3. TzBfG-a, kako je izmijenjen zakonom iz 2002., kao provedbena mjera Direktive 1999/70 (vidjeti također, u tom smislu, točke 51. i 64. ove presude), Sud mora, kada mu se uputi zahtjev za prethodnu odluku, dati sve elemente tumačenja koji su potrebni nacionalnom sudu da ocijeni sukladnost tog propisa s tim načelom (vidjeti, u tom smislu, presudu od 12. prosinca 2002., Rodríguez Caballero, C-442/00, Zb., str. I-11915., t. 30. do 32.).
79 Since these proceedings are, for the parties to the main proceedings, a step in the action pending before the national court, the decision on costs is a matter for that court. Costs incurred in submitting observations to the Court, other than the costs of those parties, are not recoverable. 
79 Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
It is the responsibility of the national court to guarantee the full effectiveness of the general principle of non-discrimination in respect of age, setting aside any provision of national law which may conflict with Community law, even where the period prescribed for transposition of that directive has not yet expired. 
Nacionalni sud treba osigurati punu učinkovitost općih načela nediskriminacije na temelju dobi, zanemarivši sve odredbe nacionalnog prava koje su mu protivne, čak i ako još nije isteklo propisano razdoblje za prenošenje te direktive.
* Language of the case: German. 
* Jezik postupka: njemački [TP1]x-bench
14 March 2006 (*) 
14. ožujka 2006.( *)
(Failure of a Member State to fulfil obligations – Directive 85/374/EEC – Product liability – Judgment of the Court finding a failure to fulfil obligations – Failure to take measures to comply – Article 228 EC – Financial penalties – Partial compliance with the judgment during the proceedings) 
„Povreda obveze države članice – Direktiva 85/374/EEZ – Odgovornost za neispravan proizvod – Presuda Suda kojom je utvrđena povreda obveze – Neizvršenje – Članak 228. UEZ-a – Novčane kazne – Djelomično izvršenje presude tijekom postupka”
In Case C-177/04, 
U predmetu C-177/04,
ACTION under Article 228 EC for failure to fulfil obligations, brought on 14 April 2004, 
povodom tužbe zbog povrede obveze na temelju članka 228. UEZ-a, podnesene 14. travnja 2004.,
Commission of the European Communities, represented by G. Valero Jordana and B. Stromsky, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg, 
Komisija Europskih zajednica, koju zastupaju G. Valero Jordana i B. Stromsky, u svojstvu agenata, s izabranom adresom za dostavu u Luxembourgu,
v French Republic, represented by G. de Bergues and R. Loosli, acting as Agents, 
protiv Francuske Republike, koju zastupaju G. de Bergues i R. Loosli, u svojstvu agenata,
composed of V. Skouris, President, P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas and K. Schiemann (Rapporteur), Presidents of Chambers, R. Schintgen, N. Colneric, S. von Bahr, J. Klučka, U. Lõhmus and E. Levits, Judges, 
u sastavu: V. Skouris, predsjednik, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas i K. Schiemann (izvjestitelj), predsjednici vijeća, R. Schintgen, N. Colneric, S. von Bahr, J. Klučka, U. Lõhmus i E. Levits, suci,
having regard to the written procedure and further to the hearing on 11 October 2005, 
uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 11. listopada 2005.,
after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 24 November 2005, 
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 24. studenoga 2005.,
1 By its application the Commission of the European Communities requested the Court to: 
1 Svojom tužbom Komisija Europskih zajednica zahtijeva od Suda da:
"– declare that, by failing to take the necessary measures to comply with the judgment of 25 April 2002 in Case C-52/00 Commission v France [2002] ECR I-3827 concerning the incorrect transposition of Council Directive 85/374/EEC of 25 July 1985 on the approximation of the laws, regulations and administrative provisions of the Member States concerning liability for defective products (OJ 1985 L 210, p. 29), the French Republic had failed to fulfil its obligations under Article 228(1) EC;" 
"– utvrdi da je Francuska Republika, time što nije poduzela mjere za izvršenje presude od 25. travnja 2002., Komisija/Francuska (C-52/00, Zb., str. I-3827.) o neispravnom prenošenju Direktive Vijeća 85/374/EEZ od 25. srpnja 1985. o približavanju [usklađivanju] zakona i drugih propisa država članica u vezi s odgovornošću za neispravne proizvode (SL L 210, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 22., str. 3.), povrijedila obveze koje ima na temelju članka 228. stavka 1. UEZ-a;"
"– order the French Republic to pay to the Commission, into the ‘European Community own resources’ account, a penalty payment of EUR 137 150 for each day of delay in implementing the measures necessary to comply with the judgment in Case C-52/00 Commission v France from delivery of the present judgment until the judgment in Case C-52/00 Commission v France has been complied with;" 
"– Francuskoj Republici naloži da Komisiji na račun „Vlastiti izvori Europske zajednice” plati novčanu kaznu u iznosu od 137 150 eura za svaki dan kašnjenja s izvršenjem prethodno navedene presude Komisija/Francuska, počevši od objave ove presude pa do izvršenja navedene presude Komisija/Francuska;"
– order the French Republic to pay the costs. 
– Francuskoj Republici naloži snošenje troškova.
2 The subject of Directive 85/374, which was adopted on the basis of Article 100 of the EEC Treaty (subsequently Article 100 of the EC Treaty, now Article 94 EC), is the approximation of the laws of the Member States concerning the liability of producers for damage caused by their defective products. 
2 Predmet Direktive 85/374 koja je donesena na temelju članka 100. Ugovora o EEZ-u (kasnije članak 100. Ugovora o EZ-u, koji je sada postao članak 94. UEZ-a) jest usklađivanje zakonodavstava država članica o odgovornosti proizvođača za štetu koju prouzroče njihovi neispravni proizvodi.
3 Under Article 1 of the directive, ‘[t]he producer shall be liable for damage caused by a defect in his product’. 
3 Prema članku 1. te direktive „[p]roizvođač je odgovoran za štetu prouzročenu neispravnošću svojega proizvoda.”
4 Article 3(3) of the directive provides: 
4 Članak 3. stavak 3. te direktive predviđa:
‘Where the producer of the product cannot be identified, each supplier of the product shall be treated as its producer unless he informs the injured person, within a reasonable time, of the identity of the producer or of the person who supplied him with the product. The same shall apply, in the case of an imported product, if this product does not indicate the identity of the importer referred to in paragraph 2, even if the name of the producer is indicated.’ 
„Ako se ne može identificirati proizvođač proizvoda, prema svakom dobavljaču proizvoda odnosi se kao prema njegovu proizvođaču, osim ako ovaj u razumnom roku obavijesti oštećenu osobu o identitetu proizvođača ili o osobi koja mu je isporučila proizvod. Isto tako se primjenjuje u slučaju uvezenoga proizvoda, ako taj proizvod nema oznaku identiteta uvoznika iz stavka 2., čak ako je i navedeno ime proizvođača.”
5 Article 7 of the directive provides that the producer is not liable under the directive if he proves: 
5 Članak 7. stavak 3. te direktive predviđa da proizvođač nije odgovoran na temelju ove Direktive ako dokaže:
‘… 
„[...]
"(d) that the defect is due to compliance of the product with mandatory regulations issued by the public authorities; or" 
"(d) da je došlo do neispravnosti proizvoda zbog poštivanja obveznih propisa koje su izdala tijela vlasti; ili"
"(e) that the state of scientific and technical knowledge at the time when he put the product into circulation was not such as to enable the existence of the defect to be discovered; or" 
"(e) da stupanj znanstvenog i tehničkog znanja u vrijeme stavljanja proizvoda na tržište nije bio takav da se moglo otkriti postojanje neispravnosti; ili"
6 The first paragraph of Article 9 of the directive defines ‘damage’ for the purpose of Article 1 as 
6 Prvim stavkom članka 9. te direktive utvrđuje se da u smislu članka 1. „šteta” znači:
(b) damage to, or destruction of, any item of property other than the defective product itself, with a lower threshold of [EUR 500], provided that the item of property: 
(b) šteta na bilo kojem predmetu, ili uništenje bilo kojeg predmeta ili imovine osim samog neispravnog proizvoda, s donjim pragom od 500 Ecu, pod uvjetom da je dio vlasništva:
(i) is of a type ordinarily intended for private use or consumption, and 
"(i) takve vrste koja je obično namijenjena za privatnu uporabu ili potrošnju; i"
(ii) was used by the injured person mainly for his own private use or consumption.’ 
(ii) da ga je oštećena osoba uglavnom upotrebljavala za svoju vlastitu uporabu ili potrošnju.”
The judgment in Commission v France 
Presuda Komisija/Francuska
7 In the operative part of the judgment in Case C-52/00 Commission v France the Court declared that 
7 U izreci prethodno navedene presude Komisija/Francuska Sud je proglasio i presudio da:
"– by including damage of less than EUR 500 in Article 1386-2 of the Code civil (French Civil Code; ‘the Civil Code’)," 
– time što je u članak 1386-2 Francuskog građanskog zakonika (dalje u tekstu: Građanski zakonik) uključila štetu manju od 500 eura,
– by providing in the first paragraph of Article 1386-7 of the Civil Code that the supplier of a defective product is to be liable in all cases and on the same basis as the producer, and 
– time što je u prvom stavku članka 1386-7 Građanskog zakonika odredila da je distributer neispravnog proizvoda odgovoran u svim slučajevima i u istom smislu kao što je odgovoran proizvođač, i
– by providing in the second paragraph of Article 1386-12 of the Civil Code that the producer must prove that he has taken appropriate steps to avert the consequences of a defective product in order to be able to rely on the grounds of exemption from liability provided for in Article 7(d) and (e) of the directive, 
– time što je u prvom stavku članka 1386-12 Građanskog zakonika odredila da proizvođač mora dokazati da je poduzeo potrebne mjere za sprječavanje posljedica neispravnog proizvoda kako bi kao razlog za oslobođenje od odgovornosti mogao isticati razloge predviđene člankom 7. stavcima (d) i (e) Direktive 85/374,
the French Republic had failed to fulfil its obligations under Articles 9(b), 3(3) and 7 of the directive. 
Francuska Republika povrijedila je obveze koje ima na temelju članka 9. stavka (b), članka 3. stavka 3. i članka 7. te direktive.
8 The Commission, taking the view that the French Republic had not taken the necessary measures to comply with the judgment in Case C-52/00 Commission v France, sent that Member State a letter of formal notice pursuant to Article 228 EC on 20 February 2003, inviting it to submit observations within two months from receipt of the letter. 
8 Smatrajući da Francuska Republika nije poduzela sve potrebne mjere za izvršenje prethodno navedene presude Komisija/Francuska, Komisija je 20. veljače 2003. toj državi članici poslala pismo opomene u skladu s člankom 228. UEZ-a, pozivajući je da svoja očitovanja podnese u roku od dva mjeseca od primitka tog dopisa.
9 By letter of 27 June 2003, the French authorities sent the Commission the text of the amendments it was intended to make to the Civil Code in order to put an end to the alleged failure to fulfil obligations, which were to be put through the parliamentary procedure. 
9 Dopisom od 27. lipnja 2003. francuska tijela poslala su Komisiji tekst izmjena Građanskog zakonika koje su predložene kako bi navodna povreda obveza prestala i koje su trebale proći parlamentarni postupak.