natgillin/translations-raw huggingface dataset:
72 However, while a residence requirement is, in principle, appropriate for the purpose of ensuring such a connection, if it is to be proportionate it cannot go beyond what is necessary in order to attain that objective. More specifically, its application by the national authorities must rest on clear criteria known in advance and provision must be made for the possibility of a means of redress of a judicial nature. In any event, if compliance with the requirement demands a period of residence, the period must not exceed what is necessary in order for the national authorities to be able to satisfy themselves that the person concerned is genuinely seeking work in the employment market of the host Member State. 
72 Međutim, iako je uvjet boravišta u načelu primjeren za osiguravanje takve povezanosti, da bi bio proporcionalan ne smije prelaziti ono što je nužno za postizanje tog cilja. Konkretno, nacionalna ga tijela moraju primjenjivati na temelju jasnih, unaprijed poznatih kriterija i treba predvidjeti mogućnost pravnog lijeka pred sudom. U svakom slučaju, ako ispunjavanje uvjeta zahtijeva razdoblje boravišta, ono ne smije prelaziti ono što je nacionalnim tijelima nužno kako bi se uvjerila da dotična osoba stvarno traži zaposlenje na tržištu rada države članice domaćina.
73 The answer to the third question must therefore be that the right to equal treatment laid down in Article 48(2) of the Treaty, read in conjunction with Articles 6 and 8 of the Treaty, does not preclude national legislation which makes entitlement to a jobseeker’s allowance conditional on a residence requirement, in so far as that requirement may be justified on the basis of objective considerations that are independent of the nationality of the persons concerned and proportionate to the legitimate aim of the national provisions. 
73 Stoga na treće pitanje valja odgovoriti da se pravu na jednako postupanje iz članka 48. stavka 2. Ugovora, u vezi s člancima 6. i 8. Ugovora, ne protivi nacionalni propis na temelju kojeg pravo na naknadu za traženje zaposlenja ovisi o uvjetu boravišta u onoj mjeri u kojoj se taj uvjet može opravdati objektivnim razlozima koji ne ovise o državljanstvu dotičnih osoba i koji su proporcionalni legitimnom cilju nacionalnog prava.
74 The costs incurred by the United Kingdom and German Governments and the Commission, which have submitted observations to the Court, are not recoverable. Since these proceedings are, for the parties to the main proceedings, a step in the proceedings pending before the Social Security Commissioner, the decision on costs is a matter for the Commissioner. 
74 Troškovi vlade Ujedinjene Kraljevine, njemačke vlade i Komisije koje su podnijele očitovanja Sudu ne nadoknađuju se. Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na njemu je da odluči o troškovima postupka.
THE COURT 
SUD (puni sastav),
in answer to the questions referred to it by the Social Security Commissioner by ruling of 28 March 2002, hereby rules: 
u odgovor na pitanja koja je uputio Social Security Commissioner presudom od 28. ožujka 2002. odlučuje:
1. A person in the circumstances of the appellant in the main proceedings is not a worker for the purposes of Title II of Part I of Regulation (EEC) No 1612/68 of the Council of 15 October 1968 on freedom of movement for workers within the Community, as amended by Council Regulation (EEC) No 2434/92 of 27 July 1992. It is, however, for the national court or tribunal to establish whether the term ‘worker’ as referred to by the national legislation at issue is to be understood in that sense. 
1. Osoba u okolnostima u kojima je tužitelj u glavnom postupku nije radnik u smislu glave II. dijela I. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 1612/68 od 15. listopada 1968. o slobodi kretanja radnika unutar Zajednice, kako je izmijenjena Uredbom (EEZ) br. 2434/92 od 27. srpnja 1992. Međutim, na nacionalnom je sudu da utvrdi treba li pojam „radnik” iz predmetnih nacionalnih propisa tumačiti u tom smislu.
2. A person in the circumstances of the appellant in the main proceedings does not have a right to reside in the United Kingdom solely on the basis of Council Directive 68/360/EEC of 15 October 1968 on the abolition of restrictions on movement and residence within the Community for workers of Member States and their families. 
2. Osoba u okolnostima u kojima je tužitelj u glavnom postupku nema pravo boravka u Ujedinjenoj Kraljevini isključivo na temelju Direktive Vijeća 68/360/EEZ od 15. listopada 1968. o ukidanju ograničenja kretanja i boravišta [boravka] unutar Zajednice za radnike država članica i njihovih obitelji.
3. The right to equal treatment laid down in Article 48(2) of the EC Treaty (now, after amendment, Article 39(2) EC), read in conjunction with Articles 6 and 8 of the EC Treaty (now, after amendment, Articles 12 EC and 17 EC), does not preclude national legislation which makes entitlement to a jobseeker’s allowance conditional on a residence requirement, in so far as that requirement may be justified on the basis of objective considerations that are independent of the nationality of the persons concerned and proportionate to the legitimate aim of the national provisions. 
3. Pravu na jednako postupanje iz članka 48. stavka 2. Ugovora o EZ-u (koji je nakon izmjena postao članak 39. stavak 2. UEZ-a), u vezi s člancima 6. i 8. Ugovora o EZ-u (koji su nakon izmjena postali članci 12. i 17 UEZ-a), ne protivi se nacionalni propis na temelju kojeg pravo na naknadu za traženje zaposlenja ovisi o uvjetu boravišta u onoj mjeri u kojoj se taj uvjet može opravdati objektivnim razlozima koji ne ovise o državljanstvu dotičnih osoba i koji su proporcionalni legitimnom cilju nacionalnog prava.
Skouris 
Skouris
Jann 
Jann
Timmermans 
Timmermans
Gulmann 
Gulmann
Cunha Rodrigues 
Cunha Rodrigues
Rosas 
Rosas
La Pergola 
La Pergola
Puissochet 
Puissochet
Schintgen 
Schintgen
Colneric 
Colneric
von Bahr 
von Bahr
Delivered in open court in Luxembourg on 23 March 2004. 
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 23. ožujka 2004.
R. Grass 
R. Grass
V. Skouris 
V. Skouris
Registrar 
Tajnik
President 
Predsjednik
Language of the case: English. 
* Jezik postupka: engleski.
JUDGMENT OF THE COURT (sitting as a full Court ) 
PRESUDA SUDA (puni sastav)
12 October 2004(1) 
12. listopada 2004.(1)
(Credit institutions – Deposit-guarantee schemes – Directive 94/19/EC – Directives 77/780/EEC, 89/299/EEC and 89/646/EEC – Supervisory measures by the competent authority for the purposes of protecting depositors – Liability of the supervisory authorities for losses resulting from defective supervision) 
„Kreditne institucije - Sustav osiguranja depozita - Direktiva 94/19/EZ - Direktive 77/780/EEZ, 89/299/EEZ i 89/646/EEZ - Nadzorne mjere nadležnog tijela radi zaštite deponenata - Odgovornost nadzornih tijela za gubitke uzrokovane nedostatnim nadzorom”
In Case C-222/02, 
U predmetu C-222/02,
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC, 
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 234. UEZ-a,
from the Bundesgerichtshof (Germany), made by decision of 16 May 2002, received at the Court on 17 June 2002, in the proceedings 
koji je uputio Bundesgerichtshof (Njemačka), odlukom od 16. svibnja 2002., koju je Sud zaprimio 17. lipnja 2002., u postupku
Peter Paul,Cornelia Sonnen-Lütte,Christel Mörkens 
Peter Paul, Cornelia Sonnen-Lütte, Christel Mörkens protiv
v Bundesrepublik Deutschland, 
Bundesrepublik Deutschland,
THE COURT (sitting as a full Court ),, 
SUD (puni sastav)
composed of: V. Skouris, President, P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas, Presidents of Chambers, C. Gulmann (Rapporteur), J.-P. Puissochet, R. Schintgen, F. Macken, N. Colneric, S. von Bahr and J.N. Cunha Rodrigues, Judges, 
u sastavu: V. Skouris, predsjednik, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, predsjednici vijeća, C. Gulmann (izvjestitelj), J.-P. Puissochet, R. Schintgen, F. Macken, N. Colneric, S. von Bahr i J.N. Cunha Rodrigues, suci,
having regard to the written procedure and further to the hearing on 30 September 2003, 
uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 30. rujna 2003.,
after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 25 November 2003, 
saslušavši mišljenje nezavisne odvjetnice na raspravi održanoj 25. studenoga 2003.,
1 This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Articles 3 and 7 of Directive 94/19/EC of the European Parliament and of the Council of 30 May 1994 on deposit-guarantee schemes (OJ 1994 L 135, p. 5) and of a number of provisions of First Council Directive 77/780/EEC of 12 December 1977 on the coordination of the laws, regulations and administrative provisions relating to the taking up and pursuit of the business of credit institutions (OJ 1977 L 322, p. 30), of Council Directive 89/299/EEC of 17 April 1989 on the own funds of credit institutions (OJ 1989 L 124, p. 16) and of Second Council Directive 89/646/EEC of 15 December 1989 on the coordination of laws, regulations and administrative provisions relating to the taking up and pursuit of the business of credit institutions and amending Directive 77/780 (OJ 1989 L 386, p. 1). 
1 Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članaka 3. i 7. Direktive 94/19/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 1994. o sustavima osiguranja depozita (SL L 135, str. 5.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 12., str. 33. - 42.), kao i većine odredaba Prve direktive Vijeća 77/780/EEZ o usklađivanju zakona i drugih propisa koji se odnose na osnivanje i obavljanje poslovanja kreditnih institucija (SL L 322, str. 30.), Direktive Vijeća 89/299/EEZ od 17. travnja 1989. o vlastitim sredstvima kreditnih institucija (SL L 124, str. 16.) i Druge direktive Vijeća 89/646/EEZ od 15. prosinca 1989. o usklađivanju zakona i drugih propisa koji se odnose na osnivanje i obavljanje poslovanja kreditnih institucija i o izmjeni Direktive 77/780/EEZ (SL L 386, str. 1.).
2 The reference was made in the course of proceedings between Mr Paul, Ms Sonnen-Lütte and Ms Mörkens (‘Paul and others’), on the one hand, and the Bundesrepublik Deutschland, on the other, from which they claim compensation for the belated transposition of Directive 94/19 and for defective supervision of a bank by the Bundesaufsichtsamt für das Kreditwesen (Federal office for the supervision of credit institutions, ‘the Bundesaufsichtsamt’). 
2 Zahtjev je upućen u okviru spora između Petera Paula, Cornelie Sonnen-Lütte i Christel Mörkens (u daljnjem tekstu: P. Paul i dr.), s jedne strane, i Bundesrepublik Deutschland (Savezne Republike Njemačke), s druge strane, od koje zahtijevaju naknadu štete zbog zakašnjelog prenošenja Direktive 94/19 i nedostatnog nadzora banke od strane Bundesaufsichtsamt für das Kreditwesen (savezni ured za nadzor kreditnih institucija, u daljnjem tekstu: Bundesaufsichtsamt).
3 The 24th recital in the preamble to Directive 94/19 states: 
3 Uvodna izjava 24. Direktive 94/19 navodi:
‘… this directive may not result in the Member States’ or their competent authorities’ being made liable in respect of depositors if they have ensured that one or more schemes guaranteeing deposits or credit institutions themselves and ensuring the compensation or protection of depositors under the conditions prescribed in this directive have been introduced and officially recognised’. 
„[...] ova Direktiva ne može imati za posljedicu odgovornost država članica ili njihovih nadležnih tijela s obzirom na deponente, ako su osigurali uvođenje i službeno priznanje jednog ili više sustava osiguranja depozita ili samih kreditnih institucija i osiguranje nadoknade ili zaštite deponenata pod uvjetima propisanima u ovoj Direktivi”.
4 Article 3 of Directive 94/19 provides: 
4 Članak 3. Direktive 94/19 predviđa:
‘1. Each Member State shall ensure that within its territory one or more deposit-guarantee schemes are introduced and officially recognised. … 
„1. Svaka država članica osigurava unutar svog državnog područja uvođenje i službeno priznanje jednog ili više sustava osiguranja depozita. [...]
… 
[...]
2. If a credit institution does not comply with the obligations incumbent on it as a member of a deposit-guarantee scheme, the competent authorities which issued its authorisation shall be notified and, in collaboration with the guarantee scheme, shall take all appropriate measures including the imposition of sanctions to ensure that the credit institution complies with its obligations. 
2. Ako kreditna institucija ne postupa u skladu s obvezama koje proizlaze iz njenog članstva u sustavu osiguranja depozita, o tome se obavješćuju nadležna tijela koja su joj izdala odobrenje za rad koja u suradnji sa sustavom osiguranja poduzimaju sve odgovarajuće mjere, uključujući i nametanje sankcija, kako bi se osiguralo da kreditna institucija poštuje svoje obveze.
3. If those measures fail to secure compliance on the part of the credit institution, the scheme may, where national law permits the exclusion of a member, with the express consent of the competent authorities, give not less than 12 months’ notice of its intention of excluding the credit institution from membership of the scheme. Deposits made before the expiry of the notice period shall continue to be fully covered by the scheme. If, on the expiry of the notice period, the credit institution has not complied with its obligations, the guarantee scheme may, again having obtained the express consent of the competent authorities, proceed to exclusion. 
3. Ako te mjere ne osiguraju poštovanje obaveza od strane kreditne institucije, sustav može, kad nacionalno pravo dopušta isključenje člana, uz izričitu suglasnost nadležnih tijela dati obavijest najmanje 12 mjeseci unaprijed o namjeri isključivanja kreditne institucije iz članstva u sustavu. Depoziti primljeni prije isteka najavljenog roka i dalje su u potpunosti pokriveni sustavom. Ako po isteku najavljenog roka kreditna institucija nije u sukladnosti s obvezama, sustav osiguranja može, opet uz izričit pristanak nadležnih tijela, izvršiti isključenje.
4. Where national law permits, and with the express consent of the competent authorities which issued its authorisation, a credit institution excluded from a deposit-guarantee scheme may continue to take deposits if, before its exclusion, it has made alternative guarantee arrangements which ensure that depositors will enjoy a level and scope of protection at least equivalent to that offered by the officially recognised scheme. 
4. U slučajevima kad to nacionalno pravo dopušta i uz izričitu suglasnost nadležnih tijela koja su joj izdala odobrenje za rad, kreditna institucija koja je isključena iz sustava osiguranja depozita može nastaviti primati depozite ako je prije isključenja uspostavila alternativne aranžmane osiguranja kojima se deponentima osigurava razina i opseg zaštite koja je najmanje istovrijedna onoj koju pruža službeno priznati sustav.
5. If a credit institution the exclusion of which is proposed under paragraph 3 is unable to make alternative arrangements which comply with the conditions prescribed in paragraph 4, then the competent authorities which issued its authorisation shall revoke it forthwith.’ 
5. Ako kreditna institucija čije se isključenje predlaže na temelju stavka 3. nije u mogućnosti uspostaviti alternative koje su u skladu s uvjetima propisanim u stavku 4., nadležna tijela koja su joj izdala odobrenje za rad odmah ga oduzimaju.”
5 Under Article 7 of Directive 94/19: 
5 U skladu s člankom 7. Direktive 94/19:
‘ 1. Deposit-guarantee schemes shall stipulate that the aggregate deposits of each depositor must be covered up to ECU 20 000 in the event of deposits’ being unavailable. 
„1. Sustavi osiguranja depozita moraju propisati da je ukupan iznos depozita svakog deponenta osiguran do iznosa od 20 000 ECU u slučaju da depoziti postanu nedostupni.
3. This article shall not preclude the retention or adoption of provisions which offer a higher or more comprehensive cover for deposits. In particular, deposit-guarantee schemes may, on social considerations, cover certain kinds of deposits in full. 
3. Ovaj članak ne sprečava zadržavanje ili donošenje odredbi koje nude više ili sve obuhvatnije osiguranje depozita. Sustavi osiguranja depozita mogu naime, uzimajući u obzir socijalne faktore, određene vrste depozita pokrivati u potpunosti.
6. Member States shall ensure that the depositor’s rights to compensation may be the subject of an action by the depositor against the deposit-guarantee scheme.’ 
6. Države članice osiguravaju da prava deponenata na naknadu mogu biti predmetom zahtjeva koji podnosi deponent protiv sustava osiguranja depozita.”
6 Article 14(1) of Directive 94/19 provides that ‘[t]he Member States shall bring into force the laws, regulations and administrative provisions necessary for them to comply with this directive by 1 July 1995’. 
6 Članak 14. stavak 1. Direktive 94/19 predviđa da „Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom do 1. srpnja 1995.”.
7 Paragraph 6(3) and (4) of the Gesetz über das Kreditwesen (Law on Credit Institutions, ‘the KWG’), in the version applicable to the main proceedings (resulting from the amendment of 9 September 1998, BGBl. 1998 I, p. 2776), provides: 
7 Članak 6. stavci 3. i 4. Gesetz über das Kreditwesena (zakon o kreditu, u daljnjem tekstu: KWG), u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku (zbog izmjene od 9. rujna 1998., BGBl. 1998 I, str. 2776.), određuje:
‘3. The Bundesaufsichtsamt may, in the context of the functions assigned to it, issue to an institution and its managers orders which are appropriate and necessary in order to prevent or remedy defects within the institution which could jeopardise the security of the assets entrusted to it or affect the proper performance of banking transactions or financial services. 
„3. Bundesaufsichtsamt može, u okviru zadaća koje su mu dodijeljene, protiv institucije i njezinog upravitelja poduzeti mjere koje su primjerene i nužne za sprečavanje i uklanjanje problema unutar institucije koji bi mogli ugroziti sigurnost sredstava koja su joj povjerena ili utjecati na uobičajeno odvijanje bankovnih transakcija ili financijskih usluga.
4. The Bundesaufsichtsamt shall exercise the functions assigned to it under this Law and other Laws only in the public interest.’ 
4. Bundesaufsichtsamt obavlja zadaće koje su mu dodijeljene na temelju ovog zakona i drugih zakona samo u javnom interesu.”
8 The current legislation corresponding to the latter provision is Paragraph 4(4) of the Gesetz über die Bundesanstalt für Finanzdienstleitungsaufsicht (Law on the Federal Institution for the Supervision of Financial Services) of 22 April 2002 (BGBl. 2002 I, p. 1310). 
8 Ovoj zadnjoj odredbi danas odgovara članak 4. stavak 4. Gesetz über die Bundesanstalt für Finanzdienstleitungsaufsichta (zakon o cjelovitom nadzoru financijskih usluga) od 22. travnja 2002. (BGBl. 2002 I, str. 1310.).
9 Paragraph 839(1), first sentence, of the Bürgerliches Gesetzbuch (German Civil Code, ‘the BGB’) states: 
9 Članak 839. stavak 1. prva rečenica Bürgerliches Gesetzbucha (njemački građanski zakonik, u daljnjem tekstu: BGB) određuje:
‘If an official wilfully or negligently commits a breach of official duty incumbent upon him as against a third party, he shall compensate the third party for any damage arising therefrom.’ 
„Svaki službenik koji prema trećoj osobi namjerno ili nepažnjom počini povredu obveza koje proizlaze iz njegove službe, obavezan je trećoj osobi nadoknaditi time prouzročenu štetu.”
10 Article 34, first sentence, of the Grundgesetz (Basic Law, ‘the GG’) provides: 
10 Članak 34. prva rečenica Grundgesetza (temeljni zakon, u daljnjem tekstu: GG) predviđa:
‘If a person infringes, in the exercise of a public office entrusted to him, the obligations incumbent upon him as against a third party, liability therefor shall attach in principle to the State or to the body in whose service he is engaged.’ 
„Za povredu obveza koju prema trećemu počini osoba u izvršavanju povjerene joj javne službe odgovara država ili tijelo u kojem je ta osoba zaposlena.”
11 Paul and others were customers of the BVH Bank für Vermögensanlagen und Handel AG (‘the BVH Bank’). In 1987, that bank had received authorisation from the Bundesaufsichtsamt to engage in banking transactions, but it was not a member of a deposit-guarantee scheme. From 1987 to 1992, the bank applied unsuccessfully for admission to the deposit-guarantee fund of the Bundesverband deutscher Banken eV, but it withdrew from the admission process since it did not fulfil the necessary conditions. 
11 P. Paul i dr. bili su klijenti BVH Bank für Vermögensanlagen und Handel AG (u daljnjem tekstu: BVH Bank). Ta je banka 1987. dobila odobrenje za rad od Bundesaufsichtsamt-a, ali nije bila dio sustava osiguranja depozita. Između 1987. i 1992. uzaludno je pokušavala pristupiti fondovima osiguranja depozita Bundesverband deutscher Banken eV, ali je odustala od postupka pristupa s obzirom da nije ispunjavala potrebne uvjete.
12 In 1991, 1995 and 1997, BVH Bank’s difficult financial situation prompted the Bundesaufsichtsamt to carry out examinations of its affairs. Following the third such examination, on 14 November 1997 the Bundesaufsichtsamt filed a bankruptcy petition and revoked the bank’s authorisation to engage in banking transactions. 
12 Loša financijska situacija BVH Bank-a primorala je 1991., 1995. i 1997. Bundesaufsichtsamt da preispita svoje djelatnosti. Nakon trećeg takvog ispitivanja, 14. studenoga 1997., Bundesaufsichtsamt je podnio zahtjev za otvaranje stečajnog postupka i oduzeo je BVH Banku odobrenje za rad za obavljanje bankovnih djelatnosti.
13 Paul and others had opened term deposit accounts with the BVH Bank on 7 June 1995, 28 February 1994 and 17 June 1993. In the context of the bankruptcy proceedings opened in December 1997, they declared claims in the sums of DEM 131 455.80, DEM 101 662.51 and DEM 66 976.20. 
13 P. Paul i dr. otvorili su račune za oročeni depozit pri BVH Bank 7. lipnja 1995., 28. veljače 1994. odnosno 17. lipnja 1993. U okviru stečajnog postupka otvorenog u prosincu 1997., podnijeli su odštetne zahtjeve u visini od 131.455,80 DEM, 101.662,51 DEM odnosno 66.976,20 DEM.
14 Paul and others brought proceedings before the Landgericht Bonn (Regional Court, Bonn) (Germany) against the Bundesrepublik Deutschland for compensation in respect of the losses of their deposits. They claimed that they would not have lost those deposits if Directive 94/19 had been transposed within the period prescribed in Article 14(1) thereof, that is before 1 July 1995. The Bundesaufsichtsamt would then have taken supervisory measures vis-à-vis the BVH Bank before the applicants made payments to that bank. 
14 P. Paul i dr. podnijeli su pred Landgericht Bonn (Njemačka) protiv Savezne republike Njemačke tužbu radi isplate naknade štete zbog gubitka svojih depozita. Tvrde da ne bi izgubili te depozite da je Direktiva 94/19 prenesena u roku utvrđenom u njezinom članku 14. stavku 1., tj. prije 1. srpnja 1995. Bundesaufsichtsamt bi tada poduzeo nadzorne mjere u pogledu BVH Banka prije nego što su tužitelji izvršili uplate u toj banci.
15 Instead, however, Directive 94/19 was transposed into German law only by the Law transposing the EC Deposit-Guarantee Schemes Directive and the EC Investor-Compensation Schemes Directive, of 16 July 1998 (BGBl. 1998 I, p. 1842), which entered into force on 1 August 1998. 
15 Direktiva 94/19 prenesena je u njemačko pravo na temelju zakona o prenošenju direktive EZ o osiguranju depozita i direktive EZ o naknadi štete za investitore, od 16. srpnja 1998. (BGBI. 1998 I, str. 1842.), koji je stupio na snagu 1. kolovoza 1998.