natgillin/translations-raw huggingface dataset:
"38 It should also be recalled however that, where a person is able to rely on a directive not as against an individual but as against the State he may do so regardless of the capacity in which the latter is acting, whether as employer or as public authority. In either case it is necessary to prevent the State from taking advantage of its own failure to comply with European Union law (see, inter alia, Case 152/84 Marshall [1986] ECR 723, paragraph 49; Case C-188/89 Foster and Others [1990] ECR I-3313, paragraph 17; and Case C-343/98 Collino and Chiappero [2000] ECR I-6659, paragraph 22)." 
"38 Valja međutim također podsjetiti da, kada su stranke u sporu u mogućnosti pozvati se na direktivu u postupku protiv države a ne protiv pojedinca, mogu to učiniti bez obzira na svojstvo u kojem država djeluje, kao poslodavac ili javna vlast. U jednom i drugom slučaju treba, naime, izbjeći situaciju u kojoj bi država mogla imati koristi od svog nepoštovanja prava Unije (vidjeti osobito presudu od 26. veljače 1986., Marshall, 152/84, Zb., str. 723., t. 49.; od 12. srpnja 1990., Foster i dr., C-188/89, Zb., str. I-3313., t. 17. i od 14. rujna 2000., Collino i Chiappero, C-343/98, Zb., str. I-6659., t. 22.)."
"39 Thus the entities against which the provisions of a directive that are capable of having direct effect may be relied upon include a body, whatever its legal form, which has been made responsible, pursuant to a measure adopted by the State, for providing a public service under the control of the State and has for that purpose special powers beyond those which result from the normal rules applicable in relations between individuals (see, inter alia, Foster and Others, paragraph 20; Collino and Chiappero, paragraph 23; and Case C-356/05 Farrell [2007] ECR I-3067, paragraph 40)." 
"39 Stoga entiteti protiv kojih se može oslanjati na odredbe direktive koje su sposobne za izravni učinak obuhvaćaju tijelo, koji god da mu je pravni oblik, koje je odgovorno, temeljem mjere koju usvoji država, pružati javnu uslugu pod kontrolom države i koje u tu svrhu ima specijalne ovlasti izvan onih koje rezultiraju iz uobičajenih pravila primjenjivih u odnosima među pojedincima (vidjeti osobito ranije navedenu presudu Foster i dr., t. 20.; Collino i Chiappero, t. 23., i od 19. travnja 2007., Farrell, C-356/05, Zb., str. I-3067, t. 40.)."
– it is for the national court to determine, taking the whole body of domestic law into consideration, in particular Article L. 223-4 of the Code du travail, and applying the interpretative methods recognised by domestic law, with a view to ensuring that Article 7 of Directive 2003/88 is fully effective and achieving an outcome consistent with the objective pursued by it, whether it can find an interpretation of that law that allows the absence of the worker due to an accident on the journey to or from work to be treated as being equivalent to one of the situations covered by that article of the Code du travail. 
– uzimajući u obzir cjelokupno unutarnje pravo, a osobito članak L. 223-4 Zakonika o radu, i primjenjujući metode tumačenja koje su njime priznate, nacionalni sud treba utvrditi može li pronaći tumačenje tog prava koje dozvoljava izjednačavanje izostanka radnika zbog nesreće na putu na posao ili s posla s jednom od situacija obuhvaćenih tim člankom Zakonika o radu, kako bi se osigurala potpuna učinkovitost Direktive 2003/88 i postigao ishod dosljedan cilju koji se time želi postići.
– if such an interpretation is not possible, it is for the national court to determine whether, in the light of the legal nature of the respondents in the main proceedings, the direct effect of Article 7(1) of Directive 2003/88 may be relied upon against them. 
– ako takvo tumačenje nije moguće, nacionalni sud treba utvrditi može li se, s obzirom na pravnu prirodu tuženika u glavnom postupku, pozvati na izravan učinak članka 7. stavka 1. Direktive 2003/88 protiv njih.
– if the national court is unable to achieve the objective laid down in Article 7 of Directive 2003/88, the party injured as a result of domestic law not being in conformity with European Union law can none the less rely on the judgment in Francovich and Others in order to obtain, if appropriate, compensation for the loss sustained. 
– ako nacionalni sud nije u mogućnosti postići cilj utvrđen člankom 7. Direktive 2003/88, stranka koja je oštećena zbog neusklađenosti nacionalnog prava s pravom Unije može se pozvati na ranije navedenu presudu Francovich i dr., kako bi prema potrebi ostvarila naknadu pretrpljene štete.
45 By its third question, the national court asks, essentially, whether Article 7 of Directive 2003/88 must be interpreted as precluding a national provision which, depending on the reason for the worker’s absence on sick leave, provides for a period of paid annual leave equal to or exceeding the minimum period of four weeks laid down in that directive. 
45 Svojim trećim pitanjem nacionalni sud u biti pita treba li članak 7. stavak 1. Direktive 2003/88 tumačiti tako da mu je protivna nacionalna odredba koja, ovisno o razlogu izostanka radnika zbog bolovanja, predviđa razdoblje plaćenog godišnjeg odmora koje je dulje ili jednako najkraćem razdoblju od četiri tjedna koje je zajamčeno tom direktivom.
46 In that regard, it should be noted, as was held in paragraph 30 above, that Article 7 of Directive 2003/88 does not make any distinction, on grounds of the reason for the worker’s absence on sick leave, duly granted, and any worker, whether he be on sick leave following an accident at his place of work or elsewhere, or as the result of sickness of whatever nature or origin, is entitled to at least four weeks’ paid annual leave. 
46 U tom smislu valja podsjetiti da, kako je navedeno u t. 30. ove presude, članak 7. Direktive 2003/88 ne radi nikakvu razliku na temelju razloga izostanka radnika zbog bolovanja koje je uredno odobreno te svaki radnik, bilo da je na bolovanju zbog nesreće na svojem radnom mjestu ili drugdje, ili zbog bolesti bez obzira na njezinu prirodu ili podrijetlo, ima pravo na najmanje četiri tjedna plaćenog godišnjeg odmora.
47 However, as stated both by the Advocate General in point 178 of her Opinion and by the European Commission in its written observations, the finding made in the preceding paragraph does not mean that Directive 2003/88 precludes national provisions giving entitlement to more than four weeks’ paid annual leave, granted under the conditions for entitlement to, and granting of, the right to paid annual leave laid down by that national law. 
47 Međutim, kako su naveli nezavisna odvjetnica u točki 178. svojeg mišljenja i Europska komisija u svojim pisanim očitovanjima, utvrđenje iz prethodne točke ne znači da Direktiva 2003/88 isključuje nacionalne odredbe koje daju pravo na više od četiri tjedna plaćenog godišnjeg odmora, odobreno na temelju uvjeta za ostvarivanje i dodjelu prava na plaćeni godišnji odmor određenih tim nacionalnim pravom.
48 As appears expressly from Article 1(1) and (2)(a) and from Articles 7(1) and 15 of Directive 2003/88, the purpose of the directive is merely to lay down minimum safety and health requirements for the organisation of working time and it does not affect Member States’ right to apply national provisions more favourable to the protection of workers. 
48 Kako izričito proizlazi iz članka 1. stavka 1. i stavka 2. točke (a) te članka 7. stavka 1. i članka 15. Direktive 2003/88, svrha direktive je samo utvrditi minimalne sigurnosne i zdravstvene uvjete za organizaciju radnog vremena te ona ne utječe na pravo država članica da primijene nacionalne odredbe koje su povoljnije za zaštitu radnika.
49 Thus it is permissible for Member States to provide that entitlement to paid annual leave under national law may vary according to the reason for the worker’s absence on health grounds, provided that the entitlement is always equal to or exceeds the minimum period of four weeks laid down in Article 7 of that directive. 
49 Stoga je državama članicama dopušteno da predvide kako se pravo na plaćeni godišnji odmor, dodijeljeno na temelju nacionalnog prava, može razlikovati prema uzroku izostanka radnika zbog zdravstvenih razloga, pod uvjetom da je taj odmor uvijek dulji ili jednak najkraćem razdoblju od četiri tjedna kako je predviđeno u članku 7. navedene direktive.
50 It follows from the foregoing that Article 7(1) of Directive 2003/88 must be interpreted as not precluding a national provision which, depending on the reason for the worker’s absence on sick leave, provides for a period of paid annual leave equal to or exceeding the minimum period of four weeks laid down in that directive. 
50 Iz navedenog slijedi da članak 7. stavak 1. Direktive 2003/88 treba tumačiti tako da se ne protivi nacionalnoj odredbi koja, ovisno o razlogu izostanka radnika zbog bolovanja, predviđa razdoblje plaćenog godišnjeg odmora koje je dulje ili jednako najkraćem razdoblju od četiri tjedna, i koje je zajamčeno tom direktivom.
"1. Article 7(1) of Directive 2003/88/EC of the European Parliament and of the Council of 4 November 2003 concerning certain aspects of the organisation of working time must be interpreted as precluding national provisions or practices which make entitlement to paid annual leave conditional on a minimum period of ten days’ or one month’s actual work during the reference period;" 
1. Članak 7. stavak 1. Direktive 2003/88 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena treba tumačiti tako da su mu protivne nacionalne odredbe ili praksa, u skladu s kojom se pravo na plaćeni godišnji odmor uvjetuje razdobljem od najmanje deset dana ili mjesec dana stvarnog rada tijekom referentnog razdoblja.
If the national court is unable to achieve the objective laid down in Article 7 of Directive 2003/88, the party injured as a result of domestic law not being in conformity with European Union law can none the less rely on the judgment of 19 November 1991 in Joined Cases C-6/90 and C-9/90 Francovich and Others in order to obtain, if appropriate, compensation for the loss sustained. 
Ako nacionalni sud nije u mogućnosti postići cilj utvrđen člankom 7. Direktive 2003/88, stranka koja je oštećena zbog neusklađenosti nacionalnog prava s pravom Unije može se pozvati na presudu od 19. studenoga 1991., Francovich i dr. (C-6/90 i C-9/90), kako bi prema potrebi ostvarila naknadu pretrpljene štete.
3. Article 7(1) of Directive 2003/88 must be interpreted as not precluding a national provision which, depending on the reason for the worker’s absence on sick leave, provides for a period of paid annual leave equal to or exceeding the minimum period of four weeks laid down in that directive. 
3. Članak 7. stavak 1. Direktive 2003/88 treba tumačiti tako da mu nije protivna nacionalna odredba koja, ovisno o razlogu izostanka radnika zbog bolovanja, predviđa razdoblje plaćenog godišnjeg odmora koje je dulje ili jednako najkraćem razdoblju od četiri tjedna, i koje je zajamčeno tom direktivom.
(Reference for a preliminary ruling – Directive 2003/87/EC – Scheme for greenhouse gas emission allowance trading – Directive 2008/101/EC – Inclusion of aviation activities in that scheme – Validity – Chicago Convention – Kyoto Protocol – EU-United States Air Transport Agreement – Principles of customary international law – Legal effects thereof – Whether they may be relied upon – Extraterritoriality of European Union law – Meaning of ‘charges’, ‘fees’ and ‘taxes’) 
„Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2003/87/EZ - Sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova - Direktiva 2008/101/EZ - Uključivanje zrakoplovnih djelatnosti u taj sustav - Valjanost - Čikaška konvencija - Kyotski protokol - Sporazum o zračnom prijevozu EU/Sjedinjene Države - Načela međunarodnog običajnog prava - Pravni učinci – Mogućnost pozivanja - Izvanteritorijalnost prava Unije - Značenje pojmova: ,nakadeʼ, ,pristojbeʼ i ,poreziʼ”
In Case C-366/10, 
U predmetu C-366/10,
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 267 TFEU from the High Court of Justice of England and Wales, Queen’s Bench Division (Administrative Court), made by decision of 8 July 2010, received at the Court on 22 July 2010, in the proceedings 
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, koji je uputio High Court of Justice (England & Wales), Queenʼs Bench Division (Upravni sud), odlukom od 8. srpnja 2010., koju je Sud zaprimio 22. srpnja 2010., u postupku
having regard to the written procedure and further to the hearing on 5 July 2011, 
uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 5. srpnja 2011.,
– the Air Transport Association of America, American Airlines Inc., Continental Airlines Inc. and United Airlines Inc., by D. Wyatt QC and M. Hoskins and M. Chamberlain, Barristers, instructed by D. Das, Solicitor, 
– za Air Transport Association of America, American Airlines Inc., Continental Airlines Inc. i United Airlines Inc., D. Wyatt, QC, M. Hoskins i M. Chamberlain, barristers, koje je ovlastio D. Das, solicitor,
– the International Air Transport Association (IATA) and the National Airlines Council of Canada (NACC), by C. Quigley QC, 
– za International Air Transport Association (IATA) i National Airlines Council of Canada (NACC), C. Quigley, QC,
– the Aviation Environment Federation, WWF-UK, the European Federation for Transport and Environment, Environmental Defense Fund and Earthjustice, by J. Turner QC and L. John, Barrister, instructed by K. Harrison, Solicitor, 
– za Aviation Environment Federation, WWF-UK, European Federation for Transport and Environment, Environmental Defense Fund i Earthjustice, J. Turner, QC, i L. John, barrister, koje je ovlastio K. Harrison, solicitor,
– the United Kingdom Government, by L. Seeboruth, acting as Agent, and S. Wordsworth, Barrister, 
– za vladu Ujedinjene Kraljevine, L. Seeboruth, u svojstvu agenta, uz asistenciju S. Wordswortha, barrister,
– the German Government, by T. Henze, J. Möller and N. Graf Vitzthum, acting as Agents, 
– za njemačku vladu, T. Henze, J. Möller i N. Graf Vitzthum, u svojstvu agenata,
– the Spanish Government, by M. Muñoz Pérez, acting as Agent, 
– za španjolsku vladu, M. Muñoz Pérez, u svojstvu agenata,
– the French Government, by G. de Bergues, S. Menez and M. Perrot, acting as Agents, 
– za francusku vladu, G. de Bergues, S. Menez i M. Perrot, u svojstvu agenata,
– the Italian Government, by G. Palmieri, acting as Agent, and P. Gentili, avvocato dello Stato, 
– za talijansku vladu, G. Palmieri, u svojstvu agenta, uz asistenciju P. Gentilija, avvocato dello Stato,
– the Netherlands Government, by C. Wissels and J. Langer, acting as Agents, 
– za nizozemsku vladu, C. Wissels i J. Langer, u svojstvu agenata,
– the Polish Government, by M. Szpunar, M. Nowacki and K. Zawisza, acting as Agents, 
– za poljsku vladu, M. Szpunar, M. Nowacki i K. Zawisza, u svojstvu agenata,
– the Icelandic Government, by I. Lind Sæmundsdóttir, acting as Agent, 
– islandsku vladu, I. Lind Sæmundsdóttir, u svojstvu agenta,
– the Norwegian Government, by K. Moe Winther and M. Emberland, acting as Agents, 
– za norvešku vladu, K. Moe Winther i M. Emberland, u svojstvu agenata,
– the European Parliament, by I. Anagnostopoulou, R. Kaškina and A. Troupiotis, acting as Agents, 
– za Europski parlament, I. Anagnostopolou, R. Kaškina i A. Troupiotis, u svojstvu agenata,
– the Council of the European Union, by K. Michoel, E. Karlsson and A. Westerhof Löfflerová, acting as Agents, 
– za Vijeće Europske unije, K. Michoel, E. Karlsson i A. Westerhof Löfflerová, u svojstvu agenata,
– the European Commission, by E. White, K. Simonsson, K. Mifsud-Bonnici and S. Boelaert, acting as Agents, 
– za Europsku komisiju, E. White, K. Simonsson, K. Mifsud-Bonnici i S. Boelaert, u svojstvu agenata,
after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 6 October 2011, 
saslušavši mišljenje nezavisne odvjetnice na raspravi održanoj 6. listopada 2011.,
2 The reference has been made in proceedings brought by the Air Transport Association of America, American Airlines Inc., Continental Airlines Inc. and United Airlines Inc. (collectively ‘ATA and others’) against the Secretary of State for Energy and Climate Change concerning the validity of the measures implementing Directive 2008/101 that have been adopted by the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland. 
2 Zahtjev je upućen u okviru spora između Air Transport Association of America, American Airlines Inc., Continental Airlines Inc. i United Airlines Inc. (dalje u tekstu zajedno: ATA i dr.), s jedne strane, i Secretary of State for Energy and Climate Change, s druge strane, u vezi s valjanošću mjera za provedbu Direktive 2008/101 koje je donijela Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske.
A – International law 
A – Međunarodno pravo
3 The Convention on International Civil Aviation, signed in Chicago (United States) on 7 December 1944 (‘the Chicago Convention’), has been ratified by all the Member States of the European Union, but the European Union is not itself a party to it. The Chicago Convention established the International Civil Aviation Organisation (ICAO), which, as provided in Article 44, has the objective of developing the principles and techniques of international air navigation and of fostering the establishment and stimulating the development of international air transport. 
3 Konvenciju o međunarodnom civilnom zrakoplovstvu, potpisanu u Chicagu (Sjedinjene Države) 7. prosinca 1944. (dalje u tekstu: Čikaška konvencija) ratificirale su sve države članice Europske unije, ali sama Europska unija nije stranka te konvencije. Čikaškom konvencijom uspostavljena je Međunarodna organizacija civilnog zrakoplovstva (ICAO) čiji je cilj, u skladu s člankom 44. te konvencije, razvijati načela i tehnike međunarodne zračne plovidbe te podupirati uspostavljanje i poticati razvoj međunarodnog zračnog prometa.
‘The contracting States recognise that every State has complete and exclusive sovereignty over the airspace above its territory.’ 
„Države ugovornice priznaju da svaka Država ima potpuni i isključivi suverenitet nad zračnim prostorom iznad svojeg teritorija.”
5 Article 11 of the Chicago Convention, headed ‘Applicability of air regulations’, provides: 
5 Članak 11. Čikaške konvencije, pod naslovom „Primjenjivost zrakoplovnih propisa”, predviđa:
‘Subject to the provisions of this Convention, the laws and regulations of a contracting State relating to the admission to or departure from its territory of aircraft engaged in international air navigation, or to the operation and navigation of such aircraft while within its territory, shall be applied to the aircraft of all contracting States without distinction as to nationality, and shall be complied with by such aircraft upon entering or departing from or while within the territory of that State.’ 
U skladu s odredbama ove Konvencije, zakoni i propisi Države ugovo[rn]ice koji se odnose na ulazak ili izlazak zrakoplova u međunarodnoj zračnoj plovidbi u ili s njezinog teritorija ili na operacije i plovidbu takvih zrakoplova unutar svojeg teritorija se moraju primjenjivati na zrakoplove svih Država ugovornica bez obzira na državnu pripadnost, te ih se ti zrakoplovi moraju pridržavati pri ulasku ili izlasku ili dok se nalaze unutar teritorija te Države.
6 Article 12 of the Chicago Convention, headed ‘Rules of the air’, provides: 
6 Članak 12. Čikaške konvencije, pod naslovom „Pravila zračnog prometa”, predviđa:
‘Each contracting State undertakes to adopt measures to insure that every aircraft flying over or maneuvering within its territory and that every aircraft carrying its nationality mark, wherever such aircraft may be, shall comply with the rules and regulations relating to the flight and maneuver of aircraft there in force. Each contracting State undertakes to keep its own regulations in these respects uniform, to the greatest possible extent, with those established from time to time under this Convention. Over the high seas, the rules in force shall be those established under this Convention. Each contracting State undertakes to insure the prosecution of all persons violating the regulations applicable.’ 
„Svaka Država ugovornica se obvezuje usvojiti mjere kojima se osigurava da [se] svaki zrakoplov koji prelijeće ili prometuje unutar njezinog teritorija, kao i svaki zrakoplov koji nosi oznaku njezine državne pripadnosti, ma gdje se takav zrakoplov nalazio, pridržava pravila i propisa o letenju i prometovanju zrakoplova koji su tamo na snazi. Svaka Država ugovornica se obvezuje u tom smislu što je moguće više ujednačiti vlastite propise s propisima koji se s vremena na vrijeme donose u skladu s ovom Konvencijom. Iznad otvorenog[,] mora se moraju primjenjivati pravila u skladu s odredbama ove Konvencije. Svaka Država ugovornica se obvezuje goniti svaku osobu koja prekrši primjenjive propise.
7 Article 15 of the Chicago Convention, headed ‘Airport and similar charges’, states: 
7 Članak 15. Čikaške konvencije, pod naslovom „Naknade zračnih luka i slične naknade”, predviđa:
‘Every airport in a contracting State which is open to public use by its national aircraft shall likewise ... be open under uniform conditions to the aircraft of all the other contracting States. … 
„Svaka zračna luka u Državi ugovornici koja je na raspolaganju domaćim zrakoplovima za javnu uporabu mora […] biti otvorena pod jednakim uvjetima za zrakoplove svih ostalih Država ugovornica. […]
(b) as to aircraft engaged in scheduled international air services, than those that would be paid by its national aircraft engaged in similar international air services. 
(b) za zrakoplove koji obavljaju međunarodni linijski zračni promet od naknada koje bi se naplatile domaćim zrakoplovima u sličnom međunarodnom zračnom prometu.
All such charges shall be published and communicated to the [ICAO], provided that, upon representation by an interested contracting State, the charges imposed for the use of airports and other facilities shall be subject to review by the Council, which shall report and make recommendations thereon for the consideration of the State or States concerned. No fees, dues or other charges shall be imposed by any contracting State in respect solely of the right of transit over or entry into or exit from its territory of any aircraft of a contracting State or persons or property thereon.’ 
"Sve takve naknade se moraju objaviti i proslijediti Organizaciji međunarodnog civilnog zrakoplovstva; uvjet je da naknade za uporabu zračnih luka i drugih sredstava na traženje zainteresirane Države ugovornice podliježu provjeri Vijeća, koje o tome mora sastaviti izvještaj i predočiti preporuke na razmatranje zainteresiranoj Državi ili zainteresiranim Državama. Nijedna Država ugovornica ne smije utvrditi pristojbe, takse ili druga davanja isključivo za pravo provoza preko teritorija, ulaska ili izlaska zrakoplova druge Države ugovornice u ili iz njezinog teritorija, te osoba ili imovine u zrakoplovu.”"
8 Article 17 of the Chicago Convention provides that ‘aircraft have the nationality of the State in which they are registered’. 
8 Članak 17. Čikaške konvencije predviđa da „[z]rakoplovi imaju državnu pripadnost Države u kojoj su registrirani”.
‘Aircraft on a flight to, from, or across the territory of another contracting State shall be admitted temporarily free of duty, subject to the customs regulations of the State. Fuel, lubricating oils, spare parts, regular equipment and aircraft stores on board an aircraft of a contracting State, on arrival in the territory of another contracting State and retained on board on leaving the territory of that State shall be exempt from customs duty, inspection fees or similar national or local duties and charges. …’ 
„Zrakoplovi koji lete prema, iz ili preko teritorija druge Države ugovornice se smatraj[u] privremeno oslobođeni carinskih davanja u skladu sa carinskim propisima Države. Gorivo, mazivo, rezervni dijelovi, uobičajena oprema i zalihe u zrakoplovu jedne Države ugovornice pri dolasku na teritorij druge Države [ugovornice], a koji ostaju u zrakoplovu nakon napuštanja teritorija te Države, moraju se osloboditi carinskih davanja, inspekcijskih pristojbi ili sličnih državnih ili lokalnih carina i naknada. […]”