natgillin/translations-raw huggingface dataset:
36 That interpretation, which is likely to ensure that Article 15(c) of the Directive has its own field of application, is not invalidated by the wording of recital 26 in the preamble to the Directive, according to which ‘[r]isks to which a population of a country or a section of the population is generally exposed do normally not create in themselves an individual threat which would qualify as serious harm’. 
36 Takvo tumačenje, koje može osigurati da članak 15. točka (c) Direktive ima vlastito područje primjene, ne isključuje tekst uvodne izjave 26. Direktive, prema kojem „[r]izici kojima je općenito izloženo stanovništvo neke zemlje ili dio stanovništva obično ne stvaraju sami po sebi individualnu prijetnju koja bi se kvalificirala kao ozbiljna nepravda.“
37 While that recital implies that the objective finding alone of a risk linked to the general situation in a country is not, as a rule, sufficient to establish that the conditions set out in Article 15(c) of the Directive have been met in respect of a specific person, its wording nevertheless allows – by the use of the word’normally’ – for the possibility of an exceptional situation which would be characterised by such a high degree of risk that substantial grounds would be shown for believing that that person would be subject individually to the risk in question. 
37 Naime, iako se tom uvodnom izjavom pretpostavlja da je samo objektivno utvrđivanje opasnosti povezano s općom situacijom u nekoj zemlji u načelu nedovoljno za utvrđivanje ispunjenja uvjeta iz članka 15. točke (c) u pogledu određene osobe, tekstom se, međutim, dozvoljava, uporabom pojma „obično”, mogućnost iznimne situacije čija bi značajka mogla biti tako visoka razina opasnosti da bi postojali ozbiljni razlozi za vjerovanje da bi ta osoba mogla biti individualno izložena predmetnoj opasnosti.
38 The exceptional nature of that situation is also confirmed by the fact that the relevant protection is subsidiary, and by the broad logic of Article 15 of the Directive, as the harm defined in paragraphs (a) and (b) of that article requires a clear degree of individualisation. While it is admittedly true that collective factors play a significant role in the application of Article 15(c) of the Directive, in that the person concerned belongs, like other people, to a circle of potential victims of indiscriminate violence in situations of international or internal armed conflict, it is nevertheless the case that that provision must be subject to a coherent interpretation in relation to the other two situations referred to in Article 15 of the Directive and must, therefore, be interpreted by close reference to that individualisation. 
38 Iznimnost takve situacije naglašava i činjenica da je predmetna zaštita supsidijarna, te struktura članka 15. Direktive, jer nepravda definirana u točkama (a) i (b) toga članka zahtijeva jasnu razinu individualizacije. Iako je nedvojbeno istina da kolektivni faktori igraju značajnu ulogu za primjenu članka 15. točke (c) Direktive, tako da se predmetna osoba kao i sve druge osobe ubrajaju u krug potencijalnih žrtava općeg nasilja u međunarodnom i unutarnjem oružanom sukobu, to ne mijenja na stvari da se ova odredba mora dosljedno tumačiti u pogledu druge dvije situacije iz članka 15. Direktive, te je stoga treba tumačiti u uskoj vezi s tom individualizacijom.
– the geographical scope of the situation of indiscriminate violence and the actual destination of the applicant in the event that he is returned to the relevant country, as is clear from Article 8(1) of the Directive, and 
zemljopisno područje situacije općeg nasilja i stvarno odredište podnositelja zahtjeva u slučaju da se vrati u predmetnu zemlju, kako to proizlazi iz članka 8. stavka 1. Direktive, te
– the existence, if any, of a serious indication of real risk, such as that referred to in Article 4(4) of the Directive, an indication in the light of which the level of indiscriminate violence required for eligibility for subsidiary protection may be lower. 
ovisno o slučaju, postojanje ozbiljne naznake stvarne opasnosti, kao što je ona iz članka 4. stavka 4. Direktive, i naznake na temelju koje se za ispunjavanje uvjeta za supsidijarnu zaštitu može zahtijevati niži stupanj razine općeg nasilja.
42 According to settled case-law, in applying national law, whether the provisions in question were adopted before or after the directive, the national court called upon to interpret it is required to do so, as far as possible, in the light of the wording and the purpose of the directive in order to achieve the result pursued by the latter and thereby comply with the third paragraph of Article 249 EC (see, inter alia, Case C-106/89 Marleasing [1990] ECR I-4135, paragraph 8, and Case C-188/07 Commune de Mesquer [2008] ECR I-0000, paragraph 84). 
42 Naime, prema ustaljenoj sudskoj praksi, nacionalni sud koji prilikom primjene nacionalnog prava mora tumačiti to pravo, neovisno o tome je li riječ o odredbama donesenim prije ili odredbama donesenim nakon direktive, obvezan je svoje tumačenje u najvećoj mogućoj mjeri uskladiti s tekstom i svrhom direktive kako bi ostvario njome propisani rezultat i na taj način poštovao obvezu iz članka 249. podstavka 3. UEZ-a (vidjeti među ostalim presude od 13. studenoga 1990., Marleasing, C‑106/89, Zb., str. I‑4135., t. 8., i od 24. lipnja 2008., Commune de Mesquer, C‑188/07, još neobjavljena u Zborniku, t. 84.).
"– the existence of a serious and individual threat to the life or person of an applicant for subsidiary protection is not subject to the condition that that applicant adduce evidence that he is specifically targeted by reason of factors particular to his personal circumstances;" 
"postojanje ozbiljne i individualne prijetnje životu ili osobi podnositelja zahtjeva za supsidijarnu zaštitu ne podliježe uvjetu da podnositelj zahtjeva iznese dokaze o tome da je on pogođen tom prijetnjom osobito zbog čimbenika svojstvenih njegovim osobnim okolnostima;"
– the existence of such a threat can exceptionally be considered to be established where the degree of indiscriminate violence characterising the armed conflict taking place – assessed by the competent national authorities before which an application for subsidiary protection is made, or by the courts of a Member State to which a decision refusing such an application is referred – reaches such a high level that substantial grounds are shown for believing that a civilian, returned to the relevant country or, as the case may be, to the relevant region, would, solely on account of his presence on the territory of that country or region, face a real risk of being subject to that threat. 
postojanje takve prijetnje može se iznimno smatrati dokazanim ako je razina općeg nasilja, koje je značajka postojećeg oružanog sukoba, koju ocjenjuju nadležna nacionalna tijela kojima je podnesen zahtjev za supsidijarnu zaštitu ili sudovi države članice kojima je upućena odluka o odbijanju takvog zahtjeva, tako visoka da se može opravdano vjerovati da bi civilna osoba, ako bi se vratila u predmetnu zemlju ili, ovisno o slučaju, u predmetno područje, samom svojom nazočnosti na državnom području te zemlje ili područja, bila izložena stvarnoj opasnosti od navedenih prijetnji.
45 Since these proceedings are, for the parties to the main proceedings, a step in the action pending before the national court, the decision on costs is a matter for that court. Costs incurred in submitting observations to the Court, other than the costs of those parties, are not recoverable. 
45 Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
On those grounds, the Court (Grand Chamber) hereby rules: 
Slijedom navedenog Sud (veliko vijeće) odlučuje:
* Language of the case: Dutch. 
* Jezik postupka: nizozemski
19 January 2010 (*) 
19. siječnja 2010. (*)
(Principle of non-discrimination on grounds of age – Directive 2000/78/EC – National legislation on dismissal not taking into account the period of employment completed before the employee reaches the age of 25 in calculating the notice period – Justification for the measure – National legislation contrary to the directive – Role of the national court) 
„Načelo zabrane diskriminacije na temelju dobi - Direktiva 2000/78/EZ - Nacionalno zakonodavstvo u vezi s otkazom koje prilikom izračuna otkaznog roka ne uzima u obzir razdoblje zaposlenja ostvareno prije nego što je radnik navršio 25 godina - Opravdanost mjere - Nacionalno pravo protivno direktivi - Uloga nacionalnog suda”
In Case C-555/07, 
U predmetu C-555/07,
Swedex GmbH & Co. KG, 
Swedex GmbH & Co. KG,
having regard to the written procedure and further to the hearing on 31 March 2009, 
uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 31. ožujka 2009.,
– Swedex GmbH & Co. KG, by M. Nebeling, Rechtsanwalt, 
– za Swedex GmbH & Co. KG, M. Nebeling, Rechtsanwalt,
– the German Government, by M. Lumma and J. Möller, acting as Agents, 
– za njemačku vladu, M. Lumma i J. Möller, u svojstvu agenata,
– the Czech Government, by M. Smolek, acting as Agent, 
– za češku vladu, M. Smolek, u svojstvu agenta,
– Ireland, by D. O’Hagan, acting as Agent, and N. Travers BL and A. Collins SC, 
– za Irsku, D. O’Hagan, u svojstvu agenta, uz asistenciju N. Travers, BL, i A. Collins, SC,
– the Netherlands Government, by C. Wissels and M. de Mol, acting as Agents, 
– za nizozemsku vladu, C. Wissels i M. de Mol, u svojstvu agenata,
– the United Kingdom Government, by I. Rao, acting as Agent, and J. Stratford, Barrister, 
– za vladu Ujedinjene Kraljevine, I. Rao, u svojstvu agenta, uz asistenciju J. Stratford, barrister,
– the Commission of the European Communities, by V. Kreuschitz and J. Enegren, acting as Agents, 
– za Komisiju Europskih zajednica, V. Kreuschitz i J. Enegren, u svojstvu agenata,
after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 7 July 2009, 
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 7. srpnja 2009.,
1 This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of the principle of non-discrimination on grounds of age and of Council Directive 2000/78/EC of 27 November 2000 establishing a general framework for equal treatment in employment and occupation (OJ 2000 L 303, p. 16). 
1 Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje načela zabrane diskriminacije na temelju dobi i Direktive Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja (SL L 303, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 69.-75.).
2 The reference was made in the course of proceedings between Ms Kücükdeveci and her former employer Swedex GmbH & Co. KG (‘Swedex’) concerning the calculation of the notice period applicable to her dismissal. 
2 Zahtjev je upućen u okviru spora između S. Kücükdeveci i njezinog bivšeg poslodavca, Swedex GmbH & Co. KG (u daljnjem tekstu: Swedex) o izračunu otkaznog roka koji se primjenjuje kod njezinog otkaza.
3 Directive 2000/78 was adopted on the basis of Article 13 EC. Recitals 1, 4 and 25 in the preamble to the directive read as follows: 
3 Direktiva 2000/78 donesena je na temelju članka 13. UEZ-a. Uvodne izjave 1., 4. i 25. te direktive glase kako slijedi:
‘(1) In accordance with Article 6 of the Treaty on European Union, the European Union is founded on the principles of liberty, democracy, respect for human rights and fundamental freedoms, and the rule of law, principles which are common to all Member States and it respects fundamental rights, as guaranteed by the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms [signed at Rome on 4 November 1950] and as they result from the constitutional traditions common to the Member States, as general principles of Community law. 
„(1) Sukladno članku 6. Ugovora o Europskoj uniji, Europska unija temelji se na načelima slobode, demokracije, poštovanja ljudskih prava i temeljnih sloboda te vladavine prava, načelima koja su zajednička svim državama članicama, i poštuje temeljna prava zajamčena Europskom konvencijom za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda [potpisana u Rimu 4. studenoga 1950.], kao i prava koja proizlaze iz ustavnih tradicija zajedničkih državama članicama, kao opća načela prava Zajednice.
(25) The prohibition of age discrimination is an essential part of meeting the aims set out in the Employment Guidelines and encouraging diversity in the workforce. However, differences in treatment in connection with age may be justified under certain circumstances and therefore require specific provisions which may vary in accordance with the situation in Member States. It is therefore essential to distinguish between differences in treatment which are justified, in particular by legitimate employment policy, labour market and vocational training objectives, and discrimination which must be prohibited.’ 
(25) Zabrana diskriminacije na temelju dobi predstavlja bitan dio ispunjavanja ciljeva navedenih u smjernicama za zapošljavanje, kao i poticanja raznolikosti radne snage. Međutim, u određenim okolnostima, razlike u postupanju povezane sa starosnom dobi mogu se opravdati te su stoga potrebni posebni propisi koji se mogu razlikovati ovisno o stanju u pojedinoj državi članici. Stoga je važno razlikovati opravdano različito postupanje, posebice ono koje se temelji na opravdanim ciljevima politike zapošljavanja, tržišta rada i ciljeva usavršavanja, od diskriminacije koju treba zabraniti.”
‘Within the limits of the areas of competence conferred on the Community, this Directive shall apply to all persons, as regards both the public and private sectors, including public bodies, in relation to: 
„1. U granicama nadležnosti prenesenih na Zajednicu, ova se Direktiva primjenjuje na sve osobe, bilo u javnom ili privatnom sektoru, uključujući javna tijela, u odnosu na:
"(c) employment and working conditions, including dismissals and pay;" 
"c) zapošljavanje i uvjete rada, uključujući otkaze i plaće;"
8 In accordance with the first paragraph of Article 18 of the directive, it was to be transposed into the legal systems of the Member States by 2 December 2003 at the latest. The second paragraph of Article 18 provided, however, that: 
8 U skladu s člankom 18. prvim podstavkom Direktive 2000/78, njezino prenošenje u pravni sustav država članica trebalo je nastupiti najkasnije 2. prosinca 2003. Međutim, drugi stavak istog članka predviđa:
‘In order to take account of particular conditions, Member States may, if necessary, have an additional period of three years from 2 December 2003, that is to say a total of six years, to implement the provisions of this Directive on age and disability discrimination. In that event they shall inform the Commission forthwith …’ 
„Radi uzimanja u obzir posebnih uvjeta, države članice prema potrebi mogu uzeti dodatno razdoblje od 3 godine, počevši od 2. prosinca 2003., odnosno ukupno 6 godina, za provedbu odredbi ove Direktive u vezi s diskriminacijom na temelju dobi i invaliditeta. U tom slučaju o tome odmah obavješćuju Komisiju. [...]”
‘Paragraph 1 – Object of the Law 
„Članak 1. - Cilj Zakona
Paragraph 2 – Scope 
Članak 2. - Područje primjene
(4) For dismissals, the provisions on general and specific protection against dismissal apply exclusively. 
(4) Otkazi su isključivo uređeni odredbama o općoj i posebnoj zaštiti od otkaza.
Paragraph 10 – Permissible different treatment on grounds of age 
Članak 10. - Dopuštenost različitog postupanja na temelju dobi
Paragraph 8 notwithstanding, different treatment on grounds of age is also permissible if it is objectively and reasonably justified by a legitimate aim. The means of achieving that aim must be appropriate and necessary. Such differences of treatment may include in particular the following: … 
Neovisno o članku 8., različito postupanje na temelju dobi također je dopušteno ako je objektivno, razumno i opravdano legitimnim ciljem. Načini postizanja toga cilja trebaju biti primjereni i nužni. Takvo različito postupanje može osobito uključivati sljedeće: […]
1. the setting of special conditions on access to employment and vocational training, employment and occupation, including conditions of remuneration and termination of employment relationships, for young people, older workers and persons with caring responsibilities in order to promote their vocational integration or ensure their protection, 
1. postavljanje posebnih uvjeta za pristup zapošljavanju i strukovnom osposobljavanju, za zapošljavanje i obavljanje zanimanja, uključujući uvjete u pogledu naknada za rad i otkaza radnog odnosa, za mlade osobe, starije radnike i osobe koje su dužne skrbiti o drugima, radi poticanja njihove strukovne integracije ili osiguranja njihove zaštite,
11 Paragraph 622 of the German Civil Code (Bürgerliches Gesetzbuch, ‘the BGB’) provides: 
11 Članak 622. njemačkog građanskog zakonika (Bürgerliches Gesetzbuch, u daljnjem tekstu: BGB) određuje:
‘(1) Notice may be given to terminate the employment relationship of an employee with a notice period of four weeks to the 15th or to the end of a calendar month. 
„(1) Radni odnos radnika ili zaposlenika može se otkazati s otkaznim rokom od četiri tjedna do 15. u mjesecu ili do kraja mjeseca.
1. has lasted for two years, is one month to the end of a calendar month, 
"jedan mjesec s učinkom do kraja mjeseca ako je radni odnos u ustanovi ili poduzeću trajao dvije godine;"
2. has lasted five years, is two months to the end of a calendar month, 
"dva mjeseca s učinkom do kraja mjeseca ako je radni odnos trajao pet godina;"
3. has lasted eight years, is three months to the end of a calendar month, 
"tri mjeseca s učinkom do kraja mjeseca ako je radni odnos trajao osam godina;"
4. has lasted 10 years, is four months to the end of a calendar month, 
"četiri mjeseca s učinkom do kraja mjeseca ako je radni odnos trajao deset godina;"
5. has lasted 12 years, is five months to the end of a calendar month, 
"pet mjeseci s učinkom do kraja mjeseca ako je radni odnos trajao dvanaest godina;"
6. has lasted 15 years, is six months to the end of a calendar month, 
"šest mjeseci s učinkom do kraja mjeseca ako je radni odnos trajao 15 godina;"
In calculating the length of employment, periods prior to the completion of the employee’s 25th year of age are not taken into account.’ 
Razdoblja zaposlenja prije navršenih 25 godina starosti zaposlenika ne uzimaju se u obzir prilikom izračuna trajanja zaposlenja.”
12 Ms Kücükdeveci was born on 12 February 1978. She was employed from 4 June 1996, in other words from the age of 18, by Swedex. 
12 S. Kücükdeveci rođena je 12. veljače 1978. Od 4. lipnja 1996., tj. od svoje 18. godine, zaposlena je u Swedex-u.
13 Swedex dismissed her by letter of 19 December 2006 with effect, taking account of the statutory notice period, from 31 January 2007. The employer calculated the notice period as if the employee had three years’ length of service, although she had been in its employment for 10 years. 
13 Swedex je toj zaposlenici dao otkaz dopisom od 19. prosinca 2006., s učinkom od 31. siječnja 2007, uzimajući u obzir zakonski otkazni rok. Poslodavac je izračunao otkazni rok kao da je zaposlenica bila u radnom odnosu u trajanju od tri godine, iako je njezino zaposlenje kod tog poslodavca trajalo deset godina.
14 Ms Kücükdeveci contested her dismissal before the Arbeitsgericht Mönchengladbach (Labour Court, Mönchengladbach). She argued before that court that her period of notice should have been four months from 31 December 2006, that is, to 30 April 2007, pursuant to point 4 of the second sentence of Paragraph 622(2) of the BGB. That period corresponded to 10 years’ service. The dispute in the main proceedings is thus between two individuals, Ms Kücükdeveci on the one hand and Swedex on the other. 
14 S. Kücükdeveci osporila je svoj otkaz pred Arbeitsgericht Mönchengladbach (Sud za radne sporove). Pred tim je sudom tvrdila da bi njezin otkazni rok trebao trajati četiri mjeseca računajući od 31. prosinca 2006., odnosno do 30. travnja 2007., u skladu s člankom 622. stavkom 2. prvim podstavkom točkom 4. BGB-a. Taj rok odgovarao bi desetogodišnjem stažu. U sporu u glavnom postupku stoga su suprotstavljena dva pojedinca, S. Kücükdeveci, s jedne strane, i Swedex, s druge strane.
15 According to Ms Kücükdeveci, in so far as it provides that periods of employment completed before the age of 25 are not to be taken into account in calculating the notice period, the second sentence of Paragraph 622(2) of the BGB is a measure which discriminates on grounds of age, contrary to European Union law, and must be disapplied. 
15 Prema mišljenju S. Kücükdeveci, članak 622. stavak 2. drugi podstavak BGB-a, s obzirom da predviđa da se razdoblja zaposlenja ostvarena prije navršenih 25 godina starosti ne uzimaju o obzir prilikom izračuna otkaznog roka, predstavlja diskriminaciju na temelju dobi, koja je protivna pravu Unije, te ga stoga treba izuzeti od primjene.
16 The Landesarbeitsgericht Düsseldorf (Higher Labour Court, Düsseldorf), hearing the case on appeal, found that the period for transposing Directive 2000/78 had expired by the date of the dismissal. That court also considered that Paragraph 622 of the BGB contains a difference of treatment directly linked to age, and, while it is not convinced that it is unconstitutional, it regards its compatibility with European Union law as doubtful. It is not sure in this respect whether the possible existence of direct discrimination on grounds of age must be assessed by reference to primary European Union law, as the judgment in Case C-144/04 Mangold [2005] ECR I-9981 appears to suggest, or by reference to Directive 2000/78. Noting that the national provision at issue is clear and could not be interpreted, if that were necessary, in a manner compatible with the directive, the court is also uncertain whether, to be able to disapply that provision in a dispute between private individuals, it must first, in order to ensure the protection of the legitimate expectations of persons subject to the law, make a reference to the Court for a preliminary ruling so that the Court can confirm that the provision is incompatible with European Union law. 
16 Saslušavši žalbu, Landesarbeitsgericht Düsseldorf utvrdio je da je razdoblje za prenošenje Direktive 2000/78 isteklo danom nastupa otkaza. Taj je sud također smatrao da članak 622. BGB-a sadržava različito postupanje izravno povezano s dobi i iako nije bio uvjeren u njegov neustavni karakter, njegovu usklađenost s pravom Unije smatra upitnom. S tim u vezi pita se treba li moguće postojanje izravne diskriminacije na temelju dobi procijeniti upućivanjem na primarno pravo Unije, kako se navodi u presudi od 22. studenoga 2005., Mangold (C-144/04, Zb., str. I-9981.), ili upućivanjem na Direktivu 2000/78. Ističući da je predmetna nacionalna odredba jasna i ne bi se prema potrebi mogla tumačiti na način sukladan navedenoj direktivi, također se pita treba li, s ciljem postojanja mogućnosti neprimjene te odredbe u sporu između pojedinaca, prvo, kako bi se osigurala zaštita opravdanih očekivanja strana u sporu, uputiti Sudu zahtjev za prethodnu odluku tako da Sud može potvrditi neusklađenost te odredbe s pravom Unije.
‘(1) (a) Does a national provision under which the periods of notice to be observed by employers are extended incrementally as the length of employment increases, but the employee’s periods of employment before the age of 25 are disregarded, infringe the Community law prohibition of discrimination on grounds of age, in particular primary Community law or Directive 2000/78 …? 
„(1) (a) Krši li nacionalno zakonodavstvo koje predviđa da se otkazni rokovi koje poslodavac treba poštovati postepeno produljuju s obzirom na trajanje zaposlenja, ali pri čemu se zanemaruju razdoblja zaposlenja koje je radnik ostvario prije navršenih 25 godina starosti, zabranu diskriminacije na temelju dobi, predviđenu pravom Zajednice, posebno primarnim pravom Zajednice ili Direktivom 2000/78 [...]?