natgillin/translations-raw huggingface dataset:
21 Notwithstanding that judgment, the Italian administrative authorities subsequently repeated their requirements for the construction, inter alia, of a physical barrier. Decree No 4486 of 16 April 2008 concerning ‘a final measure … for the adoption of the decision of the interdepartmental meeting held on 6 March 2008 relating to the Priolo Site of National Interest’ was thus adopted. The applicants in the main proceedings brought new proceedings before the Tribunale amministrativo regionale della Sicilia, which entertains doubts as to whether such administrative practice is compatible with the law of the European Union. According to that court, the specific situation of the environmental pollution affecting the Priolo Site of National Interest, which might render any analysis of the risks and liability relating to that site pointless or inconclusive, could nevertheless justify those authorities in, first, acting on their own initiative without complying with the rule that the parties should be heard or the rule that reasons must be given for administrative acts and, second, thus imposing the solutions which they consider the most appropriate in order to contain the effects of industrial production on the environment. 
21 Bez obzira na tu presudu, talijanska upravna tijela naknadno su ponovila svoje zahtjeve za izgradnju, inter alia, fizičke barijere. Stoga je donesen Dekret br. 4486 od 16. travnja 2008. o „konačnoj mjeri […] za donošenje odluke međuresornog sastanka održanog 6. ožujka 2008. o području od nacionalnog interesa Priolo”. Tužitelji u glavnom postupku pokrenuli su novi postupak pred Tribunale amministrativo regionale della Sicilia, koji se pita je li takva upravna praksa usklađena s pravom Unije. Prema tom sudu, specifična situacija onečišćenja okoliša na području od nacionalnog interesa Priolo, zbog koje bi svaka analiza rizika i odgovornosti u vezi s tim područjem mogla biti bespredmetna ili neuvjerljiva, ipak bi mogla opravdati ta tijela, prvo u djelovanju po službenoj dužnosti, ne poštujući načelo saslušanja stranke ni pravilo o obrazloženju upravnih akata, i drugo, u nametanju rješenja koja smatraju najprimjerenijima za ograničavanje utjecaja industrijske proizvodnje na okoliš.
‘(1) Does … [Directive 2004/35] … (and, in particular, Article 7 of and Annex II thereto) preclude national legislation which allows the authorities to require, as “reasonable options for remedying environmental damage”, that actions be taken concerning environmental matrices (comprising, in this case, the “physical containment” of the groundwater along the entire seafront) which are different from and go further than those originally chosen at the conclusion of an appropriate investigation carried out an a consultative basis, which have already been approved and put into effect and are being implemented? 
„(1) Treba li ... [Direktivu 2004/35] […] (a osobito njezin članak 7. i Prilog II.) tumačiti u smislu da joj je protivan nacionalni propis koji tijelima dopušta da, kao „razumne mogućnosti za otklanjanje štete u okolišu”, zahtijevaju poduzimanje dodatnih mjera na ekološkim matricama (koje se u predmetnom slučaju sastoje od „fizičkog zadržavanja” podzemne vode uzduž cijele morske obale) koje su različite i opsežnije od mjera koje su izvorno odabrane nakon odgovarajuće istrage provedene na osnovi savjetovanja, a koje su već bile odobrene i usvojene i čija je provedba u tijeku?
(2) Does … [Directive 2004/35] … (and, in particular, Article 7 of and Annex II thereto) preclude national legislation which allows the authorities to impose such requirements on its own initiative, that is, without having assessed the site-specific conditions, the costs of implementation of the measures in relation to the reasonably foreseeable benefits, the possible or probable collateral damage and adverse effects on public health and safety, and the necessary time scales for implementation? 
(2) Treba li ... [Direktivu 2004/35] […] (a osobito njezin članak 7. i Prilog II.) tumačiti u smislu da joj je protivan nacionalni propis koji tijelima dopušta da takve zahtjeve nametnu po službenoj dužnosti, to jest, a da prethodno nisu procijenili specifične uvjete na području, troškove provedbe mjera u odnosu na razumno predvidljivu korist, moguće ili vjerojatne drugostupanjske štete i štetne utjecaje na javno zdravlje i sigurnost, te potrebne rokove za provedbu?
(3) Given the specificity of the situation prevailing in the Priolo Site of National Interest, does … [Directive 2004/35] … (and, in particular, Article 7 of and Annex II thereto) preclude national legislation which allows the authorities to impose such requirements on its own initiative as conditions for authorisation for the lawful use of areas of land not directly affected by the decontamination measures, in so far as they have already been decontaminated or were not, in any event, polluted, and situated within the confines of the Priolo Site of National Interest?’ 
(3) S obzirom na posebnu situaciju na području od nacionalnog interesa Priolo, treba li... [Direktivu 2004/35] … (a osobito njezin članak 7. i Prilog II.) tumačiti u smislu da joj je protivan nacionalni propis koji tijelima dopušta da po službenoj dužnosti nametnu takve zahtjeve kao uvjet za odobrenje zakonite uporabe zemljišta na koja se mjere dekontaminacije izravno ne odnose budući da su ta zemljišta već dekontaminirana ili nisu ni bila onečišćena, a nalaze se unutar područja od nacionalnog interesa Priolo?”
24 The Italian Government submits that the reference for a preliminary ruling is inadmissible, in particular because, first, the questions referred would require the Court to examine national legislation and, second, the referring court’s objective is not to resolve the disputes before it but to call into question the case-law of its appeal court. 
24 Talijanska vlada ističe da je zahtjev za prethodnu odluku nedopušten osobito zato jer, prvo, prethodna pitanja podrazumijevaju da Sud treba preispitati nacionalni propis i, drugo, jer cilj suda koji je uputio zahtjev nije razriješiti sporove koji se pred njim vode već dovesti u pitanje sudsku praksu žalbenog suda.
26 Moreover, a lower court must be free, if it considers that a higher ruling court’s legal ruling could lead it to give a judgment contrary to EU law, to refer to the Court questions which concern it (see, to that effect, Case 166/73 Rheinmühlen-Düsseldorf [1974] ECR 33, paragraph 4). 
26 Stoga sud koji ne sudi u posljednjem stupnju, ako smatra da ga pravna ocjena na višem stupnju može dovesti do presude suprotne pravu Unije, mora biti slobodan obratiti se Sudu s pitanjima o kojima dvoji (vidjeti u tom smislu presudu od 16. siječnja 1974., Rheinmühlen-Düsseldorf, C-166/73, Zb., str. 33., t. 4.).
30 The Italian Government and the Commission doubt whether Directive 2004/35 is applicable ratione temporis to the facts of the disputes in the main proceedings, since the environmental damage occurred before 30 April 2007 and/or is the result, in any event, of earlier activities which ceased before that date. However, the Commission suggests that the directive could be applicable in so far as concerns damage occurring after 30 April 2007 as a result of the current activities of the operators in question. It cannot be applicable, however, to any pollution occurring before that date caused by operators other than operators currently active in the Augusta roadstead but which is being attributed to the latter operators. 
30 Talijanska vlada i Komisija sumnjaju da se Direktiva 2004/35 može primijeniti ratione temporis na činjenice iz sporova u glavnom postupku, s obzirom na to da je šteta u okolišu nastala prije 30. travnja 2007. i/ili je u svakom slučaju rezultat ranijih djelatnosti koje su završene prije tog datuma. Međutim, Komisija pretpostavlja mogućnost da se direktiva primjenjuje u pogledu štete koja je nastala nakon 30. travnja 2007. kao rezultat tekućih djelatnosti dotičnih operatera. Međutim, ne može biti primjenjiva na onečišćenje nastalo prije tog datuma koje su prouzročili neki drugi operateri, a ne operateri koji trenutačno djeluju u sidrištu Augusta, a koje se pripisuje potonjima.
31 As is apparent from recital 30 in the preamble to Directive 2004/35, the legislature of the European Union took the view that ‘damage caused before the expiry of the deadline for implementation of [the] Directive should not be covered by’ the provisions of the environmental liability mechanism established by the directive, that is to say, damage caused before 30 April 2007. 
31 S tim u vezi, a i kako proizlazi iz uvodne izjave 30. Direktive 2004/35, zakonodavac Unije procijenio je da se odredbe o mehanizmu odgovornosti za okoliš utvrđenom tom direktivom „ne bi […] trebale odnositi na štetu prouzročenu prije isteka krajnjeg roka za provedbu Direktive”, to jest, štetu prouzročenu prije 30. travnja 2007.
32 The EU legislature expressly set out, in Article 17 of Directive 2004/35, the types of situation in which the directive is not applicable. Since the situations which fall outside the scope ratione temporis of the directive were thus determined in negative terms, it must be concluded that any other temporal situation is, in principle, covered by the environmental liability mechanism established by that directive. 
32 Spomenuti zakonodavac izričito je utvrdio, u članku 17. Direktive 2004/35, vrste situacija u kojima se Direktiva ne primjenjuje. S obzirom da su situacije koje nisu obuhvaćene područjem primjene ratione temporis tako određene u negativnom smislu, valja zaključiti da se mehanizam odgovornosti za okoliš utvrđen tom direktivom s vremenskog stajališta u načelu odnosi na sve ostale situacije.
35 Article 267 TFEU is based on a clear division of functions between the national courts and the Court of Justice, so that the Court may rule on the interpretation or validity of a provision of EU law only on the basis of the facts which the national court puts before it. It follows that, within the framework of the procedure under Article 267 TFEU, it is not for the Court of Justice but for the national court to apply to national measures or situations the rules of EU law as interpreted by the Court of Justice (see Case C-279/06 CEPSA [2008] ECR I-6681, paragraph 28). 
35 Prema članku 267. UFEU-a, koji se temelji na jasnoj podjeli funkcija između nacionalnih sudova i Suda, Sud je jedini ovlašten očitovati se o tumačenju ili o valjanosti prava Unije polazeći od činjenica koje mu predstavi nacionalni sud. Iz toga slijedi da, u okviru postupka iz članka 267. UFEU-a, nije na Sudu, već je na nacionalnom sudu da na nacionalne mjere ili situacije primijeni pravila prava Unije prema tumačenju Suda (vidjeti presudu od 11. rujna 2008., CEPSA, C-279/06, Zb., str. I-6681., t. 28.).
38 Article 174 EC states that European Community policy on the environment is to aim at a high level of protection and is based, inter alia, on the principle that the polluter should pay. That provision is therefore confined to defining the general environmental objectives of the Community, since Article 175 EC confers on the Council of the European Union responsibility for deciding what action is to be taken, where appropriate following the codecision procedure with the European Parliament (see, to that effect, Case C-379/92 Peralta [1994] ECR I-3453, paragraphs 57 and 58). 
38 U članku 174. UEZ-a navodi se da je politika Europske zajednice u području okoliša usmjerena prema postizanju visokog stupnja zaštite, a temelji se osobito na načelu ,onečišćivač plaćaʼ. Ta je odredba stoga ograničena na utvrđivanje općih ciljeva Zajednice u području okoliša, s obzirom na to da se člankom 175. UEZ-a odgovornost za odlučivanje o djelovanjima koja će se poduzeti dodjeljuje Vijeću Europske unije, prema potrebi u postupku suodlučivanja s Europskim parlamentom (vidjeti u tom smislu presudu od 14. srpnja 1994., Peralta, C-379/92, Zb., str. I-3453., t. 57. i 58.).
39 Since Article 174 EC, which establishes the ‘polluter pays’ principle, is directed at action at Community level, that provision cannot be relied on as such by individuals in order to exclude the application of national legislation – such as that at issue in the main proceedings – in an area covered by environmental policy for which there is no Community legislation adopted on the basis of Article 175 EC that specifically covers the situation in question. 
39 S obzirom na to da se članak 174. UEZ-a, kojim se uspostavlja načelo „onečišćivač plaća”, odnosi na djelovanje Zajednice, pojedinci se na tu odredbu kao takvu ne mogu pozvati radi isključenja primjene nacionalnog propisa – poput onog u glavnom postupku – u području politike okoliša u slučaju kada nije primjenjiv nijedan propis Zajednice donesen na temelju članka 175. UEZ-a, koji se konkretno odnosi na dotično djelovanje.
– Observations submitted to the Court 
– Očitovanja podnesena Sudu
41 The applicants in the main proceedings submit, in essence, that under the system set up by Directive 2004/35, environmental remedial measures must be determined upon a proposal from the relevant operators or, at the very least, after the operators have been consulted. It follows that the competent authority cannot, unilaterally and without consulting the operators, change measures for remedying environmental damage which have already been accepted by that authority – all the more so where the original remedial measures have already begun – and were sufficient to attain the objective of remedying the environmental damage and eliminating any significant risk of adverse effects on human health. 
41 Tužitelji u glavnom postupku u bitni ističu da se u okviru sustava uspostavljenog Direktivom 2004/35 mjere otklanjanja štete u okolišu moraju odrediti na prijedlog dotičnih operatera ili, barem, nakon savjetovanja s tim operaterima. Iz toga slijedi da nadležno tijelo ne može izmijeniti, jednostrano i bez savjetovanja s operaterima, mjere otklanjanja šteta u okolišu koje je to tijelo već prihvatilo, tim više što su izvorne mjere otklanjanja već započete i bile bi dovoljne za postizanje cilja otklanjanja štete u okolišu i uklanjanja svih značajnih rizika negativnih učinaka za zdravlje ljudi.
42 Moreover, in determining environmental remedial measures, the competent authority must carry out a cost-benefit analysis of the measures contemplated as well as a technical feasibility analysis, in so far as the only valid options are ‘reasonable remedial options’, that is to say, options which are not disproportionate and are based on the ‘best available techniques’. Lastly, the authority must also take account of the potential damage which might result from the remedial measures themselves for the environment and human health. 
42 Osim toga, pri određivanju mjera otklanjanja štete u okolišu, nadležno tijelo mora provesti analizu troškova i koristi planiranih mjera te analizu tehničke izvedivosti, u smislu da su jedine valjane mogućnosti „primjerene mogućnosti otklanjanja”, to jest, mogućnosti koje nisu neproporcionalne i temelje se na „najboljim raspoloživim tehnikama”. Konačno, tijelo mora uzeti u obzir i potencijalnu štetu za okoliš i zdravlje ljudi zbog samih mjera otklanjanja.
43 The Italian Government takes the view that its legislation is compatible with Article 7 of Directive 2004/35, since the competent authority can impose not only remedial measures which comply with those set out in Annex II to the directive but also more onerous measures, which may be different from those adopted on a proposal from the operators concerned after prior consultation with them. In the actions in the main proceedings, the fact that there was no consultation in connection with the measures subsequently adopted by the competent authority is not in any way contrary to the requirements laid down in the directive. 
43 Talijanska vlada smatra da je njezin propis usklađen s člankom 7. Direktive 2004/35, s obzirom na to da nadležno tijelo može nametnuti ne samo mjere otklanjanja koje su u skladu s mjerama utvrđenima u Prilogu II. direktivi, već i restriktivnije mjere koje se mogu razlikovati od onih usvojenih na prijedlog dotičnih operatera nakon savjetovanja s njima. U sporovima u glavnom postupku, činjenica da nije bilo savjetovanja o mjerama koje je naknadno donijelo nadležno tijelo ni na koji se način nije u suprotnosti sa zahtjevima Direktive.
44 The Commission considers that, even if it were accepted that Directive 2004/35 were applicable to the disputes in the main proceedings, the directive does not preclude unilateral action on the part of the competent authority. Articles 6(2) and 7(2) of the directive confer a broad discretion on that authority for the purpose of determining appropriate environmental remedial measures, since it is just provided that such measures are to be determined ‘with the cooperation of the relevant operator, as required’. Annex II to the directive does not provide that the remedial measures should take any specific, mandatory form or lay down any specific procedural rules in that connection. The annex simply sets out the criteria to be followed and the objectives to be attained in choosing the most appropriate measures. 
44 Komisija smatra da, čak i ako se prihvati da je Direktiva 2004/35 primjenjiva na sporove u glavnom postupku, jednostrano djelovanje nadležnog tijela nije protivno direktivi. Člankom 6. stavkom 2. i člankom 7. stavkom 2. direktive tom je tijelu dodijeljeno široko diskrecijsko pravo u određivanju primjerenih mjera otklanjanja štete u okolišu, s obzirom na to da se predviđa da se takve mjere određuju samo „prema potrebi u suradnji s [dotičnim] operaterom”. U Prilogu II. toj direktivi ne predviđaju se posebni oblici ni obveze otklanjanja, kao ni posebna proceduralna pravila u vezi s tim. Taj Prilog ograničen je samo na utvrđivanje kriterija i ciljeva koje treba postići odabirom najprimjerenijih mjera.
45 Moreover, Article 16(1) of Directive 2004/35 permits Member States to maintain or adopt more stringent national provisions in relation to environmental liability, in accordance with the requirements laid down in Article 176 EC. Although Article 7(4) of the directive provides that the competent authority must invite ‘the persons … on whose land remedial measures would be carried out to submit their observations and [must] take them into account’, the Commission considers that the authority is not bound by such observations, provided that it is possible as a result of the procedure adopted in accordance with Annex II to the directive to attain the environmental objectives laid down in the directive. 
45 Osim toga, člankom 16. stavkom 1. Direktive 2004/35 državama članicama dozvoljeno je da zadrže ili donesu strože nacionalne propise u vezi s odgovornošću za okoliš, u skladu sa zahtjevima utvrđenima u članku 176. UEZ-a. Iako je člankom 7. stavkom 4. direktive predviđeno da nadležno tijelo mora pozvati „osobe […] na čijem će se zemljištu provoditi mjere otklanjanja, da daju primjedbe i te primjedbe uzima u obzir”, Komisija smatra da takve primjedbe ne obvezuju to tijelo pod uvjetom da se kao rezultat postupka usvojenog u skladu s Prilogom II. direktivi mogu postići ciljevi u pogledu okoliša utvrđeni u Direktivi.
– The Court’s reply 
– Odgovor Suda
46 Under the system set up by Articles 6 and 7 of Directive 2004/35, as a rule, it is for the operator who caused the damage to put forward proposals for the remedial measures which it considers appropriate to the situation. In view of the knowledge which the operator is deemed to have as regards the nature of the damage to the environment caused by his activities, such a system may enable appropriate environmental remedial measures to be identified and implemented swiftly. 
46 U okviru sustava iz članaka 6. i 7. Direktive 2004/35, u pravilu je na operateru koji je prouzročio štetu u okolišu da predloži mjere otklanjanja koje smatra primjerenima situaciji. S obzirom na znanje za koje se smatra da ga operater posjeduje u pogledu karaktera štete u okolišu uzrokovane njegovim djelatnostima, takvim se sustavom može omogućiti brzo utvrđivanje i poduzimanje primjerenih mjera otklanjanja štete u okolišu.
51 In those circumstances, as the Advocate General pointed out at points 141 and 142 of her Opinion, the competent authority must be regarded as also being entitled to alter environmental remedial measures previously adopted, and to do so on its own initiative, that is, even without an initial proposal from the operator. In fact, that authority may find in practice, in particular, that it is necessary to take measures in addition to those already adopted, and even reach the conclusion that the measures originally decided upon are ineffective and that other measures are necessary to remedy specific environmental pollution. 
51 U tim okolnostima, kako je nezavisna odvjetnica istaknula u točkama 141. i 142. svojeg mišljenja, valja smatrati da nadležno tijelo ima pravo izmijeniti prethodno usvojene mjere otklanjanja štete u okolišu, te to učiniti na vlastitu inicijativu, to jest, čak i bez početnog prijedloga operatera. Zapravo, u praksi nadležno tijelo može uvidjeti osobito da je potrebno poduzeti dodatne mjere, uz one već usvojene, pa čak i zaključiti da izvorno usvojene mjere nisu djelotvorne te da su za otklanjanje određenog onečišćenja okoliša potrebne druge mjere.
56 It follows that, in order to alter substantially environmental recovery measures already approved by the competent authority, which the authority is authorised to do under Directive 2004/35, Article 7(2) of the directive requires the authority to give the operators on whom such measures are imposed the opportunity to be heard, except where the urgency of the environmental situation requires immediate action on the part of the competent authority. Moreover, Article 7(4) of the directive provides that the competent authority is required to invite, inter alia, the persons on whose land such measures are to be carried out to submit their observations and to take them into account. 
56 Iz toga slijedi da se, da bi nadležno tijelo značajno izmijenilo mjere otklanjanja štete u okolišu koje je već odobrilo, na što u skladu s Direktivom 2004/35 ima pravo, člankom 7. stavkom 2. te Direktive zahtijeva od tijela da operaterima kojima te mjere nameće pruži priliku za očitovanje, osim ako zbog hitnosti situacije u okolišu nadležno tijelo mora djelovati bez odgode. Osim toga, u skladu s člankom 7. stavkom 4. te direktive nadležno tijelo dužno je pozvati osobito osobe na čijem će se zemljištu te mjere provoditi da daju primjedbe i te primjedbe uzima u obzir.
58 Annex II to Directive 2004/35 sets out a common framework to be followed by the competent authority in order to choose the most appropriate measures to ensure that environmental damage is remedied. Section 1.3.1. of the Annex states that the remedial options ‘should be evaluated, using best available technologies’ based on a range of criteria set out in that section. 
58 U Prilogu II. Direktivi 2004/35 utvrđen je zajednički okvir koji nadležno tijelo treba primjenjivati kod odabira najprimjerenijih mjera otklanjanja štete u okolišu. U odjeljku 1.3.1. Priloga navodi se da mogućnosti otklanjanja štete „treba procijeniti, primjenjujući najbolje raspoložive tehnologije” na temelju niza kriterija utvrđenih u tom odjeljku.