natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The fact that the referring court has at the same time also referred to the Court questions concerning the validity of Regulation No 261/2004 and that the answers which will be provided to them may dispose of the main proceedings cannot call into question the relevance which the question on the interpretation of Article 234 EC possesses in itself. 
Činjenica da je sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku istodobno Sudu također postavio pitanja koja se tiču valjanosti Uredbe br. 261/2004 i da odgovori koji će na njih biti dani mogu biti odlučni za rješenje glavnog postupka ne može dovesti u pitanje relevantnost koju pitanje o tumačenju članka 234. UEZ-a samo po sebi ima.
26 The question asked should therefore be answered. 
26 Zato na postavljeno pitanje valja odgovoriti.
Substance 
Meritum
27 It is settled case-law that national courts do not have the power to declare acts of the Community institutions invalid. 
27 Valja podsjetiti da prema ustaljenoj sudskoj praksi nacionalni sudovi nemaju ovlast proglasiti nevaljanim akte institucija Zajednice.
The main purpose of the jurisdiction conferred on the Court by Article 234 EC is to ensure that Community law is applied uniformly by national courts. 
Osnovni je smisao ovlasti koje su Sudu dodijeljene člankom 234. UEZ-a osigurati da nacionalni sudovi ujednačeno primjenjuju pravo Zajednice.
That requirement of uniformity is particularly vital where the validity of a Community act is in question. 
Ovaj zahtjev ujednačenosti osobito je važan kad se ocjenjuje valjanost akta Zajednice.
Differences between courts of the Member States as to the validity of Community acts would be liable to jeopardise the very unity of the Community legal order and undermine the fundamental requirement of legal certainty (Case 314/85 Foto-Frost [1987] ECR 4199, paragraph 15; Case C-27/95 Bakers of Nailsea [1997] ECR I-1847, paragraph 20; and Case C-461/03 Gaston Schul Douane-expediteur [2005] ECR I-0000, paragraph 21). 
Razlike između sudova u državama članicama u vezi s valjanosti akata Zajednice mogu ugroziti samo jedinstvo pravnog poretka Zajednice te dovesti do odstupanja od temeljnih zahtjeva pravne sigurnosti (presude od 22. listopada 1987., Foto-Frost, 314/85, Zb., str. 4199., t. 15.; od 15. travnja 1997., Bakers of Nailsea, C-27/95, Zb., str. I-1847., t. 20. i od 6. prosinca 2005., Gaston Schul Douane-expediteur, C-461/03, još neobjavljena u Zborniku, t. 21.).
The Court of Justice alone therefore has jurisdiction to declare a Community act invalid (Joined Cases C-143/88 and C-92/89 Zuckerfabrik Süderdithmarschen and Zuckerfabrik Soest [1991] ECR I-415, paragraph 17, and Case C-6/99 Greenpeace France and Others [2000] ECR I-1651, paragraph 54). 
Stoga je Sud jedini nadležan za utvrđivanje nevaljanosti akta Zajednice (presude od 21. veljače 1991., Zuckerfabrik Süderdithmarschen i Zuckerfabrik Soest, C-143/88 i C-92/89, Zb., str. I-415., t. 17. i od 21. ožujka 2000., Greenpeace France i dr., C-6/99, Zb., str. I-1651., t. 54.).
28 Article 234 EC does not constitute a means of redress available to the parties to a case pending before a national court and therefore the mere fact that a party contends that the dispute gives rise to a question concerning the validity of Community law does not mean that the court concerned is compelled to consider that a question has been raised within the meaning of Article 234 EC (see, to this effect, Case 283/81 Cilfit [1982] ECR 3415, paragraph 9). 
28 Valja također podsjetiti da članak 234. UEZ-a nije pravni lijek otvoren strankama u sporu koji se vodi pred nacionalnim sucem te stoga nije dovoljno da jedna stranka tvrdi da se u sporu javlja pitanje tumačenja prava Zajednice za to da predmetni sud bude dužan smatrati da se javlja pitanje u smislu članka 234. UEZ-a (vidjeti u tom smislu presudu od 6. listopada 1982., Cilfit i dr., 283/81, Zb., str. 3415., t. 9.).
Accordingly, the fact that the validity of a Community act is contested before a national court is not in itself sufficient to warrant referral of a question to the Court for a preliminary ruling. 
Iz toga proizlazi da, kako bi se opravdalo upućivanje prethodnog pitanja Sudu, nije samo po sebi dovoljno da pred nacionalnim sudom postoji osporavanje koje se odnosi na tumačenje akta Zajednice.
29 The Court has held that courts against whose decisions there is a judicial remedy under national law may examine the validity of a Community act and, if they consider that the arguments put forward before them by the parties in support of invalidity are unfounded, they may reject them, concluding that the act is completely valid. 
29 Sud je već presudio da sudovi protiv čijih odluka prema nacionalnom pravu postoji pravni lijek mogu razmatrati valjanost akta Zajednice i da razloge za nevaljanost koje stranke ističu mogu, ako ih smatraju neutemeljenima, odbaciti i tako zaključiti da je akt posve valjan.
In so doing, they are not calling into question the existence of the Community act (Foto-Frost, paragraph 14). 
Postupajući tako, oni zapravo ne dovode u pitanje postojanje akta Zajednice (prethodno navedena presuda Foto-Frost, t. 14.).
30 On the other hand, where such a court considers that one or more arguments for invalidity, put forward by the parties or, as the case may be, raised by it of its own motion (see, to this effect, Case 126/80 Salonia [1981] ECR 1563, paragraph 7), are well founded, it is incumbent upon it to stay proceedings and to make a reference to the Court for a preliminary ruling on the act's validity. 
30 S druge strane, kada takav sud smatra da su jedan ili više razloga nevaljanosti na koje se pozovu stranke, odnosno na koje s obzirom na okolnosti predmet, sud pazi po službenoj dužnosti, (vidjeti u tom smislu presudu od 16. lipnja 1981., Salonia, 126/80, Zb., str. 1563., t. 7.), utemeljeni, taj sud mora prekinuti postupak i obratiti se Sudu putem postupka povodom prethodnog pitanja koje se tiče valjanosti.
31 In addition, the spirit of cooperation which must prevail in the operation of the preliminary reference procedure means that the national court is to set out in its order for reference the reasons why it considers such a reference to be necessary. 
31 Osim toga, u skladu s duhom suradnje koji mora prožimati postupak upućivanja zahtjeva za prethodnu odluku nacionalni je sud dužan u svojoj odluci kojom upućuje zahtjev za prethodnu odluku navesti razloge zbog kojih takav zahtjev smatra potrebnim.
32 Consequently, the answer to the eighth question must be that, where a court against whose decisions there is a judicial remedy under national law considers that one or more arguments for invalidity of a Community act which have been put forward by the parties or, as the case may be, raised by it of its own motion are well founded, it must stay proceedings and make a reference to the Court for a preliminary ruling on the act's validity . 
32 Slijedom navedenog, na osmo pitanje valja odgovoriti da sud protiv čijih odluka prema nacionalnom pravu postoji pravni lijek mora, kada smatra da su jedan ili više razloga nevaljanosti akta Zajednice na koje se pozovu stranke, odnosno o kojima sud pazi po službenoj dužnosti, utemeljeni, prekinuti postupak i obratiti se Sudu putem postupka povodom prethodnog pitanja koje se tiče valjanosti.
The other questions 
Ostala pitanja
33 By its first seven questions, the referring court asks, in essence, whether Articles 5, 6 and 7 of Regulation No 261/2004 are invalid and, if relevant, whether their invalidity is liable to result in invalidity of that regulation as a whole. 
33 U svojih prvih sedam pitanja sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku u biti pita jesu li članci 5., 6. i 7. Uredbe br. 261/2004 nevaljani te bi li, s obzirom na okolnosti predmeta, njihova nevaljanost mogla prouzročiti nevaljanost te uredbe u cjelini. Usklađenost članka 6.
The consistency of Article 6 of Regulation No 261/2004 with the Montreal Convention 
Uredbe br. 261/2004 s Montrealskom konvencijom
34 By its first question, the referring court essentially asks whether Article 6 of Regulation No 261/2004 is inconsistent with Articles 19, 22 and 29 of the Montreal Convention. 
34 Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku u biti pita je li članak 6. Uredbe br. 261/2004 nespojiv s člancima 19., 22. i 29.
35 Article 300(7) EC provides that `agreements concluded under the conditions set out in this Article shall be binding on the institutions of the Community and on Member States'. In accordance with the Court's case-law, those agreements prevail over provisions of secondary Community legislation (Case C-61/94 Commission v Germany [1996] ECR I-3989, paragraph 52, and Case C-286/02 Bellio F.lli [2004] ECR I-3465, paragraph 33). 
Montrealske konvencije. 35 Člankom 300. stavkom 7. UEZ-a predviđeno je da su „sporazumi sklopljeni pod uvjetima određenima tim člankom obvezujući za institucije Zajednice i države članice". U skladu sa sudskom praksom Suda ti su sporazumi nadređeni sekundarnom pravu Zajednice (presude od 10. rujna 1996., Komisija/Njemačka, C-61/94, Zb., str. I-3989., t. 52. i od 1. travnja 2004., Bellio F.lli, C-286/02, Zb., str. I-3465., t. 33.).
36 The Montreal Convention, signed by the Community on 9 December 1999 on the basis of Article 300(2) EC, was approved by Council decision of 5 April 2001 and entered into force, so far as concerns the Community, on 28 June 2004. 
36 Montrealska konvencija, koju je Zajednica potpisala 9. prosinca 1999. na temelju članka 300. stavka 2. UEZ-a, odobrena je odlukom Vijeća od 5. travnja 2001. te je s obzirom na Zajednicu stupila na snagu 28. lipnja 2004.
Therefore from that last date the provisions of that Convention have, in accordance with settled case-law, been an integral part of the Community legal order (Case 181/73 Haegeman [1974] ECR 449, paragraph 5, and Case 12/86 Demirel [1987] ECR 3719, paragraph 7). 
Stoga su u skladu s ustaljenom sudskom praksom odredbe te konvencije od ovog potonjeg datuma sastavni dio pravnog poretka Zajednice (presude od 30. travnja 1974., Haegeman, 181/73, Zb., str. 449., t. 5. i od 30. rujna 1987., Demirel, 12/86, Zb., str. 3719., t. 7.).
It was after that date that, by decision of 14 July 2004, the High Court of Justice made the present order for reference in the judicial review proceedings before it. 
Sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku je nakon tog datuma, odlukom od 14. srpnja 2004., u okviru postupka sudskog nadzora („judicial review") koji se pred njim vodi uputio Sudu ovaj zahtjev za prethodnu odluku.
37 Article 6 of Regulation No 261/2004 provides that, in the event of a long delay to a flight, the operating air carrier must offer to assist and take care of the passengers concerned. 
37 Člankom 6. Uredbe br. 261/2004 je predviđeno da je u slučaju znatnog kašnjenja leta stvarni zračni prijevoznik dužan dotičnim putnicima ponuditi pomoć i skrb.
It does not provide that the carrier may escape such obligations in the event of extraordinary circumstances which could not have been avoided even if all reasonable measures had been taken. 
Njime nije predviđeno da zračni prijevoznik može biti oslobođen takvih obveza u slučaju izvanrednih okolnosti koje ne bi bilo moguće izbjeći čak i da su bile poduzete sve razumne mjere.
38 IATA and ELFAA submitted in their applications to the referring court and submit before this Court that Article 6 of Regulation No 261/2004 is accordingly incompatible with the Montreal Convention which contains, in Articles 19 and 22(1), clauses excluding and limiting the air carrier's liability in the event of delay in the carriage of passengers and which provides, in Article 29, that any action for damages, however founded, can only be brought subject to the conditions and limits set out in the Convention. 
38 U svojim tužbama podnesenima sudu koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku IATA i ELFAA su, kao što to tvrde i pred ovim sudom, ustvrdile da stoga članak 6. Uredbe br. 261/2004 nije u skladu s Montrealskom konvencijom koja u članku 19. i članku 22. stavku 1. sadržava odredbe koje isključuju i ograničavaju odgovornost zračnog prijevoznika u slučaju kašnjenja prijevoza putnika i koja u svojem članku 29. predviđa da se bilo kakav odštetni zahtjev, s bilo koje osnove, može podnijeti samo pod uvjetima i takvim ograničenjima odgovornosti kako je određeno tom konvencijom.
39 As to those submissions, Articles 19, 22 and 29 of the Montreal Convention are among the rules in the light of which the Court reviews the legality of acts of the Community institutions since, first, neither the nature nor the broad logic of the Convention precludes this and, second, those three articles appear, as regards their content, to be unconditional and sufficiently precise. 
39 U vezi s time valja utvrditi da se članci 19., 22. i 29. Montrealske konvencije ubrajaju među norme s obzirom na koje Sud ocjenjuje valjanost akata institucija Zajednice budući da, s jedne strane, to nije protivno naravi i strukturi te konvencije i, s druge strane, da su odredbe tih triju članaka sadržajno bezuvjetne i dovoljno precizne.
40 It is to be noted with regard to the interpretation of those articles that, in accordance with settled case-law, an international treaty must be interpreted by reference to the terms in which it is worded and in the light of its objectives. 
40 Što se tiče tumačenja navedenih članaka, treba istaknuti da se u skladu s ustaljenom sudskom praksom međunarodni ugovor mora tumačiti s obzirom na njegov izričaj i njegove ciljeve.
Article 31 of the Vienna Convention of 23 May 1969 on the Law of Treaties and Article 31 of the Vienna Convention of 21 March 1986 on the Law of Treaties between States and International Organisations or between International Organisations, which express, to this effect, general customary international law, state that a treaty is to be interpreted in good faith in accordance with the ordinary meaning to be given to its terms in their context and in the light of its object and purpose (see, to this effect, Case C-268/99 Jany and Others [2001] ECR I-8615, paragraph 35). 
U članku 31. Bečke konvencije od 23. svibnja 1969. o pravu međunarodnih ugovora i članku 31. Bečke konvencije od 21. ožujka 1986. o pravu međunarodnih ugovora između država i međunarodnih organizacija ili između međunarodnih organizacija, koje u tom smislu odražavaju opće međunarodno običajno pravo, u vezi s tim stoji da međunarodni ugovor treba tumačiti u dobroj vjeri, prema uobičajenom smislu izraza iz ugovora u njihovu kontekstu i u svjetlu predmeta i svrhe ugovora (u tom smislu vidjeti presudu od 20. studenog 2001., Jany i dr., C-268/99, Zb., str. I-8615., t. 35.).
41 It is clear from the preamble to the Montreal Convention that the States party thereto recognised `the importance of ensuring protection of the interests of consumers in international carriage by air and the need for equitable compensation based on the principle of restitution'. 
41 Iz preambule Montrealske konvencije proizlazi da su države potpisnice priznale „značaj zajamčene zaštite interesa korisnika u međunarodnom zračnom prijevozu i potrebe za pravičnom naknadom temeljenom na načelu naknade štete".
It is therefore in the light of this objective that the scope which the authors of the Convention intended to give to Articles 19, 22 and 29 is to be assessed. 
Stoga područje primjene koje su autori navedene konvencije namjeravali dati člancima 19., 22. i 29. treba procjenjivati s obzirom na taj cilj.
42 It is apparent from those provisions of the Montreal Convention, which are contained in Chapter III headed `Liability of the carrier and extent of compensation for damage', that they lay down the conditions under which any actions for damages against air carriers may be brought by passengers who invoke damage sustained because of delay. 
42 Iz navedenih odredaba Montrealske konvencije, sadržanih u trećem poglavlju naslovljenom „Odgovornost prijevoznika i opseg naknade za štetu", proizlazi da se njima utvrđuje pod kojim uvjetima putnici koji tvrde da su zbog kašnjenja pretrpjeli štetu mogu protiv zračnih prijevoznika podići tužbe za naknadu štete.
They limit the carrier's liability to 4 150 SDRs for each passenger. 
Njima se odgovornost prijevoznika ograničava na iznos od 4 150 posebnih prava vučenja po putniku.
43 Any delay in the carriage of passengers by air, and in particular a long delay, may, generally speaking, cause two types of damage. 
43 Svako kašnjenje u zračnom prijevozu putnika, osobito ako je znatno, može, općenito govoreći, prouzročiti dvije vrste štete.
First, excessive delay will cause damage that is almost identical for every passenger, redress for which may take the form of standardised and immediate assistance or care for everybody concerned, through the provision, for example, of refreshments, meals and accommodation and of the opportunity to make telephone calls. 
S jedne strane, prekomjerno kašnjenje prouzročit će svim putnicima gotovo jednaku štetu čije popravljanje može poprimiti oblik standardizirane i trenutačne pomoći ili skrbi za sve zainteresirane osiguranjem, primjerice, osvježavajućih napitaka, obroka, smještaja i telefonskih poziva.
Second, passengers are liable to suffer individual damage, inherent in the reason for travelling, redress for which requires a case-by-case assessment of the extent of the damage caused and can consequently only be the subject of compensation granted subsequently on an individual basis. 
S druge strane, putnici mogu pretrpjeti individualnu štetu koja je svojstvena razlogu njihova putovanja, a čije popravljanje zahtijeva procjenu opsega prouzročene štete na pojedinačnoj osnovi i stoga može biti predmetom samo naknadne i pojedinačne odštete.
44 It is clear from Articles 19, 22 and 29 of the Montreal Convention that they merely govern the conditions under which, after a flight has been delayed, the passengers concerned may bring actions for damages by way of redress on an individual basis, that is to say for compensation, from the carriers liable for damage resulting from that delay. 
44 Iz članaka 19., 22. i 29. Montrealske konvencije jasno proizlazi da se njima uređuju tek uvjeti pod kojima, nakon kašnjenja leta dotični putnici mogu podnijeti tužbe za naknadu štete po osnovi pojedinačnog popravljanja štete, odnosno za odštetu, od prijevoznika koji su odgovorni za štetu nastalu zbog tog kašnjenja.
45 It does not follow from these provisions, or from any other provision of the Montreal Convention, that the authors of the Convention intended to shield those carriers from any other form of intervention, in particular action which could be envisaged by the public authorities to redress, in a standardised and immediate manner, the damage that is constituted by the inconvenience that delay in the carriage of passengers by air causes, without the passengers having to suffer the inconvenience inherent in the bringing of actions for damages before the courts. 
45 Ni iz navedenih odredaba ni iz ijedne druge odredbe Montrealske konvencije ne proizlazi da su njezini autori namjeravali te prijevoznike zaštititi od bilo kakvih drugih vrsta mjera, osobito onih koja bi tijela javne vlasti mogla poduzeti kako bi se na standardiziran način i trenutačno popravila šteta u smislu neugodnosti prouzročenih kašnjenjima u zračnom prijevozu putnika, bez izlaganja putnika neugodnostima nužno povezanima s podizanjem sudskih tužbi za naknadu štete.
46 The Montreal Convention could not therefore prevent the action taken by the Community legislature to lay down, in exercise of the powers conferred on the Community in the fields of transport and consumer protection, the conditions under which damage linked to the abovementioned inconvenience should be redressed. 
46 Zato se Montrealskom konvencijom ne može zabraniti zakonodavcu Zajednice da u okviru nadležnosti dodijeljenih Zajednici u područjima prometa i zaštite potrošača odredi uvjete pod kojima treba popraviti štetu nastalu u vezi s prethodno navedenim neugodnostima. Budući da pomoć putnicima i skrb za putnike predviđene člankom 6.
Since the assistance and taking care of passengers envisaged by Article 6 of Regulation No 261/2004 in the event of a long delay to a flight constitute such standardised and immediate compensatory measures, they are not among those whose institution is regulated by the Convention. 
Uredbe br. 261/2004 u slučaju znatnog kašnjenja leta jesu takve standardizirane i trenutačne mjere popravljanja štete, one nisu među mjerama čiji su uvjeti uvođenja uređeni tom konvencijom.
The system prescribed in Article 6 simply operates at an earlier stage than the system which results from the Montreal Convention. 
Radi se jednostavno o tome da je mehanizam predviđen u članku 6. primjenjiv u ranijoj fazi od mehanizma koji proizlazi iz Montrealske konvencije.
47 The standardised and immediate assistance and care measures do not themselves prevent the passengers concerned, should the same delay also cause them damage conferring entitlement to compensation, from being able to bring in addition actions to redress that damage under the conditions laid down by the Montreal Convention. 
47 Standardizirane i trenutačne mjere pomoći i skrbi same po sebi ne sprječavaju dotične putnike da, u slučaju kad bi im isto to kašnjenje prouzročilo i štetu koja im daje pravo na odštetu, podignu i tužbe za popravljanje navedene štete pod uvjetima propisanima Montrealskom konvencijom.
48 Those measures, which enhance the protection afforded to passengers' interests and improve the conditions under which the principle of restitution is applicable to passengers, cannot therefore be considered inconsistent with the Montreal Convention. 
48 Zato se te mjere, koje poboljšavaju zaštitu interesa putnika i uvjete pod kojima za putnike vrijedi načelo popravljanja štete, ne mogu smatrati neusklađenima s Montrealskom konvencijom. Valjanost članka 5.
The validity of Article 5 of Regulation No 261/2004 in the light of Article 251 EC 
Uredbe br. 261/2004 s obzirom na članak 251. UEZ-a
49 By its second question, the referring court essentially asks whether, in amending Article 5 of the draft at the origin of Regulation No 261/2004, as resulting from Common Position (EC) No 27/2003 of 18 March 2003 (OJ 2003 C 125 E, p. 63) (`the draft regulation'), the Conciliation Committee provided for in Article 251 EC complied with the procedural requirements which that article entails. 
49 Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku u biti pita je li izmjenom članka 5. nacrta koji je u temelju Uredbe br. 261/2004, kako on proizlazi iz Zajedničkog stajališta (EZ) br. 27/2003 od 18. ožujka 2003. (SL C 125 E, str. 63.) (u daljnjem tekstu: nacrt uredbe), Odbor za mirenje predviđen člankom 251. UEZ-a poštovao postupovne zahtjeve članka 251. UEZ-a.
50 It is necessary, first of all, to set out the context in which the Conciliation Committee acted in the procedure for adoption of Regulation No 261/2004, having regard in particular to the concerns of the Community legislature relating to whether or not account was to be taken of circumstances allowing air carriers to be exempted from their obligations to take care of and assist passengers in the event of cancellation of, or a long delay to, a flight. 
50 Najprije valja podsjetiti na kontekst u kojem je navedeni Odbor za mirenje djelovao u okviru postupka donošenja Uredbe br. 261/2004, osobito u pogledu posebne pozornosti koju je zakonodavac Zajednice posvetio pitanju je li ili nije u obzir trebalo uzeti okolnosti koje zračnim prijevoznicima omogućavaju da budu oslobođeni svojih obveza pomoći putnicima i skrbi za putnike u slučaju otkazivanja ili znatnog kašnjenja leta.