natgillin/translations-raw huggingface dataset:
"56 It must be stated that the alleged absence of direct effect of the directives at issue does not alter that analysis because the Court has jurisdiction, under Article 267 TFEU, to give preliminary rulings concerning the interpretation of acts of the institutions of the European Union, irrespective of whether they are directly applicable (Case C-373/95 Maso and Others [1997] ECR I-4051, paragraph 28; Case C-254/08 Futura Immobiliare and Others [2009] ECR I-6995, paragraph 34; and Case C-370/12 Pringle [2012] ECR I-0000, paragraph 89). Moreover, as regards the assumed irrelevance of the request for a preliminary ruling by reason of the clarity of the applicable rules, it must be recalled that Article 267 TFEU always allows a national court, if it considers it desirable, to refer questions of interpretation to the Court (see, to that effect, Joined Cases C-165/09 to C-167/09 Stichting Natuur en Milieu and Others [2011] ECR I-0000, paragraph 52 and the case-law cited)." 
"56 Valja napomenuti da navodni izostanak izravnog učinka spomenutih direktiva ne utječe na ovu analizu budući da je sukladno članku 267. UFEU-a Sud nadležan za donošenje prethodne odluke o tumačenju akata institucija Unije bez obzira na to imaju li izravni učinak ili ne (presuda od 10. srpnja 1997., Maso i dr., C-373/95, Zb., str. I-4051., t. 28.; presuda od 16. srpnja 2009., Futura Immobiliare i dr., C-254/08, Zb., str. I-6995., t. 34., i presuda od 27. studenog 2012., Pringle, C-370/12, t. 89.). Nadalje, u vezi s navodnom irelevantnosti zahtjeva za prethodnu odluku s obzirom na to da se primjenjuju jasna pravila, valja podsjetiti da članak 267. UFEU-a uvijek dopušta nacionalnom sudu da, ukoliko to smatra prikladnim, Sudu uputi pitanja koja se odnose na tumačenje (u tom smislu vidjeti presudu od 26. svibnja 2011., Stichting Natuur en Milieu i dr., od C-165/09 do C-167/09, Zb., str. I-4599., t. 52. i citiranu sudsku praksu)."
57 The other arguments put forward by the inšpekcia and Ekologická skládka to demonstrate the inadmissibility of the request for a preliminary ruling in its entirety concern the purpose of the first question and will for that reason be addressed by the Court when it examines that question. 
57 Ostali argumenti koje su inšpekcia i Ekologická skládka iznijele kako bi dokazale nedopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku u cijelosti se odnose na predmet prvog pitanja te će se iz tog razloga Sud o njima izjasniti kada bude preispitivao to pitanje.
58 As regards the factors arising from the separation of the various proceedings under national law, it is important to note that the referring court adopts a view of the consequences which must be drawn from that separation under national law which is very different from that supported by the inšpekcia and Ekologická skládka. However, in the procedure laid down by Article 267 TFEU, the functions of the Court of Justice and those of the referring court are clearly distinct, and it falls exclusively to the latter to interpret national legislation (Case C-295/97 Piaggio [1999] ECR I-3735, paragraph 29, and Case C-500/06 Corporación Dermoestética [2008] ECR I-5785, paragraph 21). Consequently, those factors are insufficient to show that the questions raised are manifestly unconnected with the facts or subject-matter of the dispute. 
58 Što se tiče elemenata koji se odnose na odvojenost različitih postupaka prema nacionalnom pravu, važno je naglasiti da sud koji je podnio zahtjev donosi stajalište o posljedicama koje proizlaze iz te odvojenosti iz aspekta nacionalnog prava, a koje se znatno razlikuje od onog koje zagovaraju inšpekcia i Ekologická skládka. Međutim, u okviru postupka iz članka 267. UFEU-a funkcije Suda jasno su odijeljene od funkcija suda koji je podnio zahtjev, a tumačenje nacionalnog zakonodavstva pripada isključivo ovom posljednjem (presude od 17. lipnja 1999., Piaggio, C-295/97, Zb., str. I-3735., t. 29., i od 17. srpnja 2008., Corporación Dermoestética, C-500/06, Zb., str. I-5785., t. 21.). Slijedi da ti elementi nisu dovoljni da bi se dokazalo kako postavljena pitanja očigledno nemaju veze s činjenicama ili predmetom spora.
59 With regard to the admissibility of the fourth question, it is apparent from the decision making the reference that the Najvyšší súd Slovenskej republiky adopted new interim measures designed to suspend the effect of the decisions at issue in the main proceedings. Moreover, Ekologická skládka states in its written observations that it considered it useful to bring an action challenging those measures. In those circumstances, it does not appear that the fourth question can be regarded as hypothetical. 
59 Što se tiče dopuštenosti četvrtog pitanja, iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da je Najvyšší súd Slovenskej republiky donio nove privremene mjere radi suspenzije učinaka odluka iz glavnog postupka. Osim toga, Ekologická skládka u svojim pisanim očitovanjima navodi da je smatrala korisnim uložiti pritužbu protiv tih mjera. U tim okolnostima četvrto pitanje ne može se smatrati hipotetskim.
60 Finally, so far as the admissibility of the fifth question is concerned, it is not in dispute that the Ústavný súd Slovenskej republiky held that the Najvyšší súd Slovenskej republiky had infringed Ekologická skládka’s right to property by its judgment of 28 May 2009, which found that the integrated permit had been granted under circumstances incompatible with European Union law. In so far as the referring court continues to have doubts as to the compatibility with European law of the decisions contested in the case in the main proceedings, the fifth question is not purely hypothetical. Moreover, it is apparent from the wording of that question that it does not concern the interpretation of national constitutional law. 
60 Konačno, u vezi s dopuštenosti petog pitanja, nije sporno da Ústavný súd Slovenskej republiky smatra da je Najvyšší súd Slovenskej republiky povrijedio pravo vlasništva Ekologicke skládke svojom presudom od 28. svibnja 2009., u kojoj se navodi da je integrirana dozvola odobrena u okolnostima koje nisu u skladu s pravom Unije. U mjeri u kojoj sud koji je podnio zahtjev i dalje ima dvojbe oko usklađenosti pobijanih odluka iz glavnog postupka s pravom Unije, peto se pitanje ne može smatrati čisto hipotetskim. Osim toga, iz samog teksta tog pitanja proizlazi da se ono ne odnosi na tumačenje nacionalnog ustavnog prava.
61 The questions submitted by the referring court must accordingly be declared admissible. 
61 Pitanja suda koji je uputio zahtjev stoga valja proglasiti dopuštenima.
62 By its first question, the referring court asks, in essence, whether Article 267 TFEU must be interpreted as meaning that a national court may, of its own motion, refer a question to the Court of Justice for a preliminary ruling even though it rules following a referral back after the constitutional court of the Member State concerned has annulled its first decision and although a national rule obliges it to resolve the dispute by following the legal opinion of that latter court. It also asks whether Article 267 TFEU must be interpreted as obliging that same national court to refer a case to the Court of Justice although its decisions may form the subject, before a constitutional court, of an action limited to examining whether there has been an infringement of the rights and freedoms guaranteed by the national Constitution or by an international agreement. 
62 U svojem prvom pitanju sud koji je podnio zahtjev u biti pita treba li članak 267. UFEU-a tumačiti u smislu da je nacionalni sud obvezan po službenoj dužnosti Sudu podnijeti zahtjev za prethodnu odluku iako se odluka donosi nakon što je predmet vraćen na ponovno suđenje, nakon što je ustavni sud dotične države članice ukinuo njegovu prvu odluku i iako prema nacionalnom pravilu spor treba riješiti poštujući pravno stajalište ustavnog suda. Sud koji je dostavio zahtjev također pita treba li članak 267. UFEU-a tumačiti u smislu da je isti nacionalni sud obvezan uputiti predmet Sudu iako njegove odluke mogu biti predmet ustavne tužbe koja se ograničava na ispitivanje moguće povrede prava i sloboda zajamčenih nacionalnim Ustavom ili međunarodnim sporazumom.
63 Firstly, it must be noted that, by its first question, the Najvyšší súd Slovenskej republiky also wishes to know whether European Union law allows it to disapply a national rule which prohibits it from raising a ground alleging infringement of that law which was not relied on by the parties to the main proceedings. However, it is apparent from the decision making the reference that that question concerns only Directive 85/337 and that it is consequently necessary to rule on that matter only if it appears, in the light of the response given to the third question, that that directive is applicable in the dispute in the main proceedings. 
63 Kao prvo, valja naglasiti da Najvyšší súd Slovenskej republiky svojim prvim pitanjem želi saznati i to je li mu prema pravu Unije dopušteno odstupiti od nacionalnog pravila koje mu zabranjuje da navodi tužbeni razlog koji se odnosi na kršenje tog prava, na što se nije pozvala nijedna stranka u glavnom postupku. Međutim, iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da se to pitanje odnosi isključivo na Direktivu 85/337 te da se o tom pitanju treba izjasniti samo ako se, u svjetlu odgovora na treće pitanje, ustanovi da je ta direktiva primjenjiva u glavnom postupku.
64 As regards the other aspects of the first question referred, it is settled case-law that Article 267 TFEU gives national courts the widest discretion in referring matters to the Court if they consider that a case pending before them raises questions involving interpretation of provisions of European Union law, or consideration of their validity, which are necessary for the resolution of the case (Case C-348/89 Mecanarte [1991] ECR I-3277, paragraph 44, and Case C-173/09 Elchinov [2010] ECR I-8889, paragraph 26). 
64 Što se tiče ostalih aspekata prvog postavljenog pitanja, prema ustaljenoj sudskoj praksi članak 267. UFEU-a nacionalnim sudovima daje najširu mogućnost obraćanja Sudu ako smatraju da predmet koji se vodi pred njima otvara pitanja koja zahtijevaju tumačenje odredaba prava Unije potrebno za rješavanje spora koji se pred njim vodi. (presuda od 27. lipnja 1991., Mecanarte, C-348/89, Zb., str. I-3277., t. 44., i od 5. listopada 2010., Elchinov, C-173/09, Zb., str. I-8889., t. 26.).
65 Article 267 TFEU therefore confers on national courts the power and, in certain circumstances, an obligation to make a reference to the Court once the national court forms the view, either of its own motion or at the request of the parties, that the substance of the dispute involves a question which falls within the scope of the first paragraph of that article (Case C-261/95 Palmisani [1997] ECR I-4025, paragraph 20, and Case C-104/10 Kelly [2011] ECR I-0000, paragraph 61). That is the reason why the fact that the parties to the main proceedings did not raise a point of European Union law before the referring court does not preclude the latter from bringing the matter before the Court of Justice (Case 126/80 Salonia [1981] ECR 1563, paragraph 7, and Case C-251/11 Huet [2012] ECR I-0000, paragraph 23). 
65 Članak 267. UFEU-a dakle dodjeljuje ovlasti nacionalnim sudovima i u određenim ih okolnostima obvezuje da podnesu zahtjev za prethodnu odluku, nakon što nacionalni sud, bilo po službenoj dužnosti ili na zahtjev stranaka, utvrdi da predmet spora sadržava pitanje koje potpada pod prvi stavak tog članka (presude od 10. srpnja 1997., Palmisani, C-261/95, Zb., str. I-4025., t. 20., i od 21. srpnja 2011., Kelly, C-104/10, Zb., str. I-6813., t. 61.). Iz tog razloga, činjenica da se stranke u glavnom postupku nisu pred sudom koji je podnio zahtjev pozvale na pitanje prava Unije ne isključuje mogućnost da spomenuti sud uputi predmet Sudu (presude od 16. lipnja 1981., Salonia, 126/80, Zb., str. 1563., t. 7., i od 8. ožujka 2012., Huet, C-251/11, t. 23.).
66 A reference for a preliminary ruling is based on a dialogue between one court and another, the initiation of which depends entirely on the national court’s assessment as to whether that reference is appropriate and necessary (Case C-210/06 Cartesio [2008] ECR I-9641, paragraph 91, and Case C-137/08 VB Pénzügyi Lízing [2010] ECR I-10847, paragraph 29). 
66 Zahtjev za prethodnu odluku temelji se na dijalogu između sudova, a njegov početak ovisi isključivo o ocjeni nacionalnog suda u vezi s prikladnosti i potrebnosti tog zahtjeva (presude od 16. prosinca 2008., Cartesio, C-210/06, Zb., str. I-9641., t. 91., i od 9. studenog 2010., VB Pénzügyi Lízing, C-137/08, Zb., str. I-10847., t. 29.).
67 Moreover, the existence of a national procedural rule cannot call into question the discretion of national courts to make a reference to the Court of Justice for a preliminary ruling where they have doubts, as in the case in the main proceedings, as to the interpretation of European Union law (Elchinov, paragraph 25, and Case C-396/09 Interedil [2011] ECR I-0000, paragraph 35). 
67 Osim toga, postojeća nacionalna pravila postupka ne mogu dovesti u pitanje marginu procjene nacionalnih sudova u vezi s upućivanjem zahtjeva za prethodnu odluku ukoliko imaju dvojbe, u glavnom postupku, oko tumačenja prava Unije (gore navedena presuda Elchinov, t. 25., i presuda od 20. listopada 2011., Interedil, C-396/09, Zb., str. I-9915., t. 35.).
"68 A rule of national law, pursuant to which legal rulings of a higher court bind another national court, cannot take away from the latter court the discretion to refer to the Court of Justice questions of interpretation of the points of European Union law concerned by such legal rulings. That court must be free, if it considers that a higher court’s legal ruling could lead it to deliver a judgment contrary to European Union law, to refer to the Court of Justice questions which concern it (Case C-378/08 ERG and Others [2010] ECR I-1919, paragraph 32; and Elchinov, paragraph 27)." 
68 Pravilo nacionalnog prava, prema kojem presude višeg suda obvezuju drugi nacionalni sud, ne uskraćuje tome nacionalnom sudu mogućnost da Sudu uputi zahtjev za prethodnu odluku o tumačenju prava Unije koje se odnosi na takve presude. Sud, ako smatra da ga pravna ocjena na višem stupnju može dovesti do presude suprotne pravu Unije, mora biti slobodan obratiti se Sudu s pitanjima o kojima dvoji (presude od 9. ožujka 2010., ERG i dr., C-378/08, Zb., str. I-1919., t. 32., i gore navedena presuda Elchinov, t. 27.).
69 At this stage, it must be noted that the national court, having exercised the discretion conferred on it by Article 267 TFEU, is bound, for the purposes of the decision to be given in the main proceedings, by the interpretation of the provisions at issue given by the Court of Justice and must, if necessary, disregard the rulings of the higher court if it considers, in the light of that interpretation, that they are not consistent with European Union law (Elchinov, paragraph 30). 
69 U ovoj fazi valja naglasiti da je za potrebe odluke koju treba donijeti u glavnom postupku, nakon što iskoristi mogućnost koja mu je dodijeljena člankom 267. UFEU-a, za nacionalni sud tumačenje dotičnih odredaba koje donese Sud obvezujuće i da prema potrebi treba zanemariti ocjene višeg suda ako u svijetlu tog tumačenja smatra da one nisu u skladu s pravom Unije (gore navedena presuda Elchinov, t. 30.)
70 The principles set out in the previous paragraphs apply in the same way to the referring court with regard to the legal position expressed, in the present case in the main proceedings, by the constitutional court of the Member State concerned in so far as it follows from well-established case-law that rules of national law, even of a constitutional order, cannot be allowed to undermine the unity and effectiveness of European Union law (Case 11/70 Internationale Handelsgesellschaft [1970] ECR 1125, paragraph 3, and Case C-409/06 Winner Wetten [2010] ECR I-8015, paragraph 61). Moreover, the Court of Justice has already established that those principles apply to relations between a constitutional court and all other national courts (Joined Cases C-188/10 and C-189/10 Melki and Abdeli [2010] ECR I-5667, paragraphs 41 to 45). 
70 Načela utvrđena u prethodnim točkama na isti se način primjenjuju na sud koji je uputio zahtjev u vezi s pravnim stajalištem koje je u ovom glavnom postupku izrazio ustavni sud dotične države članice, budući da iz ustaljene sudske prakse slijedi da se ne smije dopustiti da pravila nacionalnog prava, bila ona i ustavna, ugroze jedinstvo i djelotvornost prava Unije (presude od 17. prosinca 1970., Internationale Handelsgesellschaft, 11/70, Zb.,. str. 1125., t. 3., i od 8. rujna 2010., Winner Wetten, C-409/06, Zb., str. I-8015., t. 61). Sud je već utvrdio da se ta načela primjenjuju na odnose između ustavnog suda i svih drugih nacionalnih sudova (presuda od 22. lipnja 2010., Melki et Abdeli, C-188/10 i C-189/10, Zb., str. I-5667., t. od 41. do 45.).
71 The national rule which obliges the Najvyšší súd Slovenskej republiky to follow the legal position of the Ústavný súd Slovenskej republiky cannot therefore prevent the referring court from submitting a request for a preliminary ruling to the Court of Justice at any point in the proceedings which it judges appropriate, and to set aside, if necessary, the assessments made by the Ústavný súd Slovenskej republiky which might prove to be contrary to European Union law. 
71 Nacionalno pravilo prema kojem je Najvyšší súd Slovenskej republiky obvezan poštovati pravno stajalište Ústavný súda Slovenskej republiky ne sprečava sud koji je podnio zahtjev da u bilo kojoj fazi postupka, kad god to smatra prikladnim, dostavi zahtjev za prethodnu odluku i prema potrebi, odbije stajalište Ústavný súda Slovenskej republiky koje bi moglo biti protivno pravu Unije.
72 Finally, as a supreme court, the Najvyšší súd Slovenskej republiky is even required to submit a request for a preliminary ruling to the Court of Justice when it finds that the substance of the dispute concerns a question to be resolved which comes within the scope of the first paragraph of Article 267 TFEU. The possibility of bringing, before the constitutional court of the Member State concerned, an action against the decisions of a national court, limited to an examination of a potential infringement of the rights and freedoms guaranteed by the national constitution or by an international agreement, cannot allow the view to be taken that that national court cannot be classified as a court against whose decisions there is no judicial remedy under national law within the meaning of the third paragraph of Article 267 TFEU. 
72 Konačno, Najvyšší súd Slovenskej republiky je kao vrhovni sud obvezan podnijeti zahtjev za prethodnu odluku kada utvrdi da se predmet spora odnosi na neriješeno pitanje koje potpada pod prvi stavak članka 267. UFEU-a. Na temelju mogućnosti da se ustavnom sudu dotične države članice podnese tužba protiv odluke nacionalnog suda, ograničena na preispitivanje moguće povrede prava i sloboda zajamčenih Ustavom ili međunarodnim sporazumom, ne daje se za pravo smatrati da se spomenuti nacionalni sud ne može klasificirati kao sud protiv čijih odluka nema pravnog lijeka u okviru nacionalnog prava u smislu članka 267. trećeg stavka UFEU-a.
73 In the light of the foregoing, the answer to the first question is that Article 267 TFEU must be interpreted as meaning that a national court, such as the referring court, is obliged to make, of its own motion, a request for a preliminary ruling to the Court of Justice even though it is ruling on a referral back to it after its first decision was set aside by the constitutional court of the Member State concerned and even though a national rule obliges it to resolve the dispute by following the legal opinion of that latter court. 
73 S obzirom na sve prethodno navedeno, na prvo pitanje valja odgovoriti da članak 267. UFEU-a treba tumačiti u smilsu da je nacionalni sud, kao što je sud koji je podnio zahtjev, obvezan po službenoj dužnosti Sudu podnijeti zahtjev za prethodnu odluku iako se odluka donosi nakon što je predmet vraćen na ponovno suđenje, nakon što je ustavni sud dotične države članice ukinuo njegovu prvu odluku i iako prema nacionalnom pravilu spor treba riješiti poštujući pravno stajalište ustavnog suda.
74 By its second question, the referring court asks, in essence, whether Directive 96/61 must be interpreted as requiring that the public should have access, from the beginning of the authorisation procedure for a landfill site, to an urban planning decision on the location of that installation. It is also uncertain whether the refusal to disclose that decision may be justified by reliance on commercial confidentiality which protects the information contained in that decision, or, failing that, rectified by access to that decision offered to the public concerned during the administrative procedure at second instance. 
74 U svojem drugom pitanju sud koji je podnio zahtjev u biti pita treba li Direktivu 96/61 tumačiti u smislu da se njome zahtijeva da odluka o uvjetima provedbe prostornog plana za lokaciju odlagališta otpada bude stavljena na raspolaganje javnosti od samog početka postupka izdavanja dozvole za to postrojenje. Također nije jasno može li se odbijanje da se ta odluka stavi na raspolaganje opravdati pozivanjem na poslovnu tajnu koja štiti podatke sadržane u toj odluci ili, ako to nije slučaj, može li se to odbijanje ispraviti tako da se odluka stavi na raspolaganje zainteresiranoj javnosti tijekom drugostupanjskog upravnog postupka.
75 First of all, it must be noted that it follows from the decision making the reference that the location at issue in the main proceedings is a landfill site receiving more than 10 tonnes of waste per day or with a total capacity exceeding 25 000 tonnes of waste. Therefore, it falls within the scope of Directive 96/61, as this results from Article 1, read in conjunction with point 5.4 of Annex I, thereof. 
75 Kao prvo, valja istaknuti da iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da je objekt o kojem je riječ u glavnom postupku odlagalište koje prima više od 10 tona otpada na dan ili ima ukupni kapacitet preko 25 000 tona otpada. Ono, stoga, potpada pod Direktivu 96/61, kako proizlazi iz članka 1., u vezi s točkom 5.4. njezinog Dodatka I.
76 Article 15 of that directive provides for the participation of the public concerned in the procedure for the issuing of permits for new installations and specifies that that participation is to occur under the conditions set out in Annex V to that directive. That annex requires that the public be informed, in particular, of details of the competent authorities from which relevant information can be obtained and an indication of the date and place where that information will be made available to the public. 
76 Člankom 15. te direktive predviđa se sudjelovanje zainteresirane javnosti u postupku izdavanja dozvola za nova postrojenja te se navodi da to sudjelovanje podliježe uvjetima iz Priloga V. toj direktivi. U prilogu se zahtijeva da javnost bude detaljno obaviještena kod kojeg nadležnog tijela može dobiti relevantne informacije te da se navede datum i mjesto objavljivanja tih informacija.