natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘86 In contrast, the Council’s assertion, supported by the interveners, that the obligation to apprise the applicant of the reasons was satisfied by the publication of the contested decision in the Official Journal cannot be accepted. A decision such as the contested decision, which adopts an amended version of Annex V to Regulation No 423/2007, produces its effects erga omnes, in that it is addressed to a body of addressees determined in a general and abstract manner, which are required to freeze the funds of the entities designated by name in the list in that annex. Such a decision, however, is not of an exclusively general nature, for the freezing of funds applies to entities designated by name, directly and individually concerned by the individual restrictive measures adopted in respect of them (see, to that effect and by analogy, [Joined Cases C-402/05 P and C-415/05 P Kadi and Al Barakaat International Foundation v Council and Commission [2008] I-6351, paragraphs 241 to 244, and Case T-228/02 Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran v Council [2006] ECR II-4665], paragraph 98). Furthermore, the freezing of funds has considerable consequences for the entities concerned, for it may restrict the exercise of their fundamental rights. In the circumstances, given the need … to ensure that those rights, both substantive and procedural, are respected, it must be considered that the Council is bound, in so far as may be possible, to apprise the entities concerned of the fund-freezing measures by making individual notification. 
„86 Suprotno tome, tvrdnja Vijeća, koju podupiru intervenijenti, da je obveza upoznavanja tužitelja s razlozima bila zadovoljena objavom sporne odluke u Službenom listu ne može se prihvatiti. Odluka kao što je [sporna] odluka, kojom je donesena izmijenjena verzija Priloga V. Uredbi br. 423/2007, ima učinke erga omnes jer je upućena skupini adresata koja je određena na općenit i apstraktan način, od kojih se zahtijeva zamrzavanje financijskih sredstava subjekata koji su imenom navedeni na popisu iz tog priloga. Međutim, takva odluka nije isključivo opće prirode jer se zamrzavanje financijskih sredstava odnosi na subjekte koji su navedeni imenom i na koje se izravno i pojedinačno primjenjuju pojedinačne mjere ograničavanja donesene protiv njih (u tom smislu i analogijom vidjeti [presude Suda od 3. rujna 2008., Kadi i Al Barakaat International Foundation/Vijeće i Komisija, C-402/05 P i C-415/05 P. Zb., str. I-6351., t. od 241. do 244., i Općeg suda od 12. prosinca 2006., Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran/Vijeće, T-228/02, Zb., str. II-4665.], t. 98.). Nadalje, zamrzavanje financijskih sredstava ima znatne posljedice za predmetne subjekte jer se njime može ograničiti ostvarivanje njihovih temeljnih prava. U tim okolnostima i s obzirom na potrebu osiguravanja poštovanja navedenih materijalnih i postupovnih prava [...], treba smatrati da je Vijeće obvezno u mjeri u kojoj je to moguće pojedinačnom obaviješću upoznati predmetne subjekte s mjerama zamrzavanja financijskih sredstava.
87 The arguments put forward by the Council are not such as to alter that conclusion. First, the fact that individual notification proves impossible in certain cases is without prejudice to the interest of those entities in receiving such notification and is therefore irrelevant in those cases in which the address of the entity concerned is known. Secondly, the rule that ignorance of the law is no defence cannot be relied on against the applicant, for in its regard the contested decision has the nature of an individual measure. Thirdly, the distinction drawn by the Council in relation to fund-freezing measures adopted in the campaign against terrorism is misplaced, for whether or not the reasons invoked are defamatory can be of relevance only if it should be necessary to determine whether the publication of the statement of reasons in the Official Journal was appropriate. On the other hand, the requirement of individual notification of fund-freezing measures stems from the fact that those measures affect the rights of the entities concerned individually and to a considerable extent. The effects of the fund-freezing measures adopted pursuant to Regulation No 423/2007 and of those adopted as part of the campaign against terrorism being comparable, in both cases the entities affected must be apprised of the measures adopted. 
87 Argumentima koje je istaknulo Vijeće ne može se izmijeniti navedeni zaključak. Kao prvo, činjenicom da se u određenim slučajevima pokazalo da pojedinačne obavijesti nisu moguće ne dovodi se u pitanje interes tih subjekata za primanje takve obavijesti i stoga ta činjenica nije relevantna u onim slučajevima u kojima je adresa predmetnog subjekta poznata. Kao drugo, protiv tužitelja nije moguće pozvati se na pravilo da nepoznavanje prava ne može biti temelj obrane jer je u odnosu na njega sporna odluka po svojoj prirodi pojedinačna mjera. Kao treće, razlika na koju se poziva Vijeće u pogledu mjera zamrzavanja financijskih sredstava donesenih u okviru borbe protiv terorizma je nevažna jer pitanje jesu li razlozi na koje se poziva klevetnički ili nisu može biti relevantno samo ako je neophodno utvrditi je li objava obrazloženja u Službenom listu bila prikladna. S druge strane, zahtjev za pojedinačne obavijesti o mjerama zamrzavanja financijskih sredstava proizlazi iz činjenice da te mjere pojedinačno i u znatnoj mjeri utječu na prava predmetnih subjekata. S obzirom na to da su učinci mjera zamrzavanja financijskih sredstava donesenih na temelju Uredbe br. 423/2007 i onih donesenih u okviru borbe protiv terorizma usporedivi, u oba slučaja pogođeni subjekti moraju biti upoznati s donesenim mjerama.
88 In the light of the foregoing, the Council must be considered not to have fulfilled its obligation, stemming from Article 15(3) of Regulation No 423/2007, to apprise the applicant of the grounds of the contested decision, inasmuch as it did not make individual notification, even though it is clear from the actual content of the decision that it knew the address of the applicant’s headquarters. 
88 Uzimajući u obzir prethodno navedeno, valja smatrati da Vijeće nije ispunilo svoju obvezu upoznavanja tužitelja s razlozima sporne odluke, koja proizlazi iz članka 15. stavka 3. Uredbe br. 423/2007, jer nije uručilo pojedinačnu obavijest, iako je jasno iz stvarnog sadržaja odluke da je znalo adresu sjedišta tužitelja.
89 However, the annexes to the application for interim measures, lodged by the applicant in Case T-390/08 R, make it clear that by letter of 24 June 2008 the French banking commission informed the applicant’s branch in Paris of the adoption of the contested decision and of its publication in the Official Journal that same day. Thus the applicant was informed, timeously and officially, of the adoption of the contested decision, and that it might consult the statement of reasons for that decision in the Official Journal. What is more, it is apparent that it did actually consult the content of that decision, a copy of which is annexed to the application. 
89 Međutim, iz priloga zahtjevu za privremenu pravnu zaštitu, koji je tužitelj podnio u predmetu T-390/08 R, proizlazi da je dopisom od 24. lipnja 2008. francuska komisija za bankarstvo obavijestila tužiteljevu podružnicu u Parizu o donošenju sporne odluke i njezinoj objavi u Službenom listu istog dana. Dakle, tužitelj je pravodobno i službeno bio obaviješten o donošenju sporne odluke kao i o tome da obrazloženje te odluke može vidjeti u Službenom listu. Štoviše, razvidno je da je tužitelj pročitao sadržaj te odluke, čiju je kopiju priložio svojoj tužbi.
90 In those exceptional circumstances, it must be held that the fact that the Council did not apprise the applicant by individual notification of the statement of reasons for the contested decision did not have the effect of depriving the applicant of an opportunity of knowing, in good time, the reasons for the contested decision or of assessing the validity of the fund-freezing measure adopted in its regard. In consequence, the Council’s omission does not justify annulment of the contested decision.’ 
90 U tim iznimnim okolnostima valja zaključiti da time što Vijeće nije pojedinačnom obaviješću upoznalo tužitelja s obrazloženjem sporne odluke tužitelju nije bila uskraćena mogućnost da se pravodobno upozna s obrazloženjem sporne odluke ili da ocijeni osnovanost mjere zamrzavanja financijskih sredstva donesene protiv njega. Slijedom toga, propust Vijeća ne opravdava poništenje sporne odluke.” [neslužbeni prijevod]
37 It emphasises that, according to Article 234 EC, individual decisions take effect only upon their notification. It was all the more important to notify the contested decision since the appellant was not heard before the decision was adopted. 
37 On ističe da u skladu s člankom 234. UEZ-a pojedinačne odluke stupaju na snagu tek nakon obavijesti. Obavijest o spornoj odluci bila je tim važnija jer žalitelj nije bio saslušan prije donošenja odluke.
38 Citing the judgment in Case C-227/92 P Hoechst v Commission [1999] ECR I-4443, the appellant submits that the notification of a decision is an essential procedural requirement, which if not fulfilled constitutes an absolute ground for nullity of the measure. That nullity cannot be made good by information provided to the addressee of the measure by another person or entity. In the appellant’s view, the notification of the contested decision made by the French banking commission could thus not satisfy the conditions for notification specified in Regulation No 423/2007. 
38 Navodeći presudu od 8. srpnja 1999., Hoechst/Komisija (C-227/92 P, Zb., str. I-4443.), žalitelj tvrdi da je obavijest o odluci bitan postupovni zahtjev čije je neispunjavanje apsolutni razlog ništavosti akta. Ta se ništavost ne može popraviti informacijama o aktu koje je adresatu dostavila druga osoba ili drugi subjekt. Prema mišljenju žalitelja, obaviješću o spornoj odluci koju je poslala francuska komisija za bankarstvo stoga nije mogao biti zadovoljen uvjet obavješćivanja iz Uredbe br. 423/2007.
39 In addition to the infringement of essential procedural requirements, the appellant accuses the General Court of providing erroneous grounds for its judgment by considering that the information provided to the appellant by the French banking commission made good the nullity and justifying that finding by the fact that the Council did not determine there to be ‘exceptional circumstances’, even though the failure to notify a measure having adverse effects constitutes an infringement of a rule of European Union law which is of a public policy nature. 
39 Osim povrede bitnih postupovnih zahtjeva, žalitelj Općem sudu prigovara i da je naveo pogrešne razloge za svoju presudu jer je smatrao da je informacijama koje je tužitelju poslala francuska komisija za bankarstvo ispravljena ništavost i jer je potvrdio da je propust Vijeća da ispuni svoju obvezu opravdan „iznimnim okolnostima”, iako izostanak obavijesti o aktu koji nepovoljno utječe na prava osobe predstavlja povredu pravila prava Unije u vezi s javnim poretkom.
40 The French Republic and the Commission dispute the General Court’s reasons and suggest that the Court of Justice substitute those grounds for its own. In their view, Article 15(3) of Regulation No 423/2007 does not require individual notification of the contested decision and no obligation to notify can be inferred from primary law. The General Court was thus wrong to require, in paragraph 88 of the judgment under appeal, that the Council provide individual notification. 
40 Francuska Republika i Komisija osporavaju razloge Općeg suda i predlažu Sudu preinaku obrazloženja. Po njihovom se mišljenju člankom 15. stavkom 3. Uredbe br. 423/2007 ne zahtijeva pojedinačna obavijest o spornoj odluci, a iz primarnog prava isto tako ne proizlazi nikakva obveza obavješćivanja. Stoga je Opći sud u točki 88. pobijane presude pogrešno zahtijevao od Vijeća osiguravanje pojedinačne obavijesti.
41 The Council, the French Republic and the Commission note the prescriptive nature of a decision to freeze funds. The Council states that, in spite of its reasoning in relation to the obligation to notify, the General Court did not conclude that the contested measure constituted a decision and not a regulation. 
41 Vijeće, Francuska Republika i Komisija ističu regulatornu prirodu odluke o zamrzavanju financijskih sredstava. Vijeće navodi da unatoč obrazloženju u vezi s obvezom obavješćivanja, Opći sud nije zaključio da je sporna mjera odluka, a ne uredba.
"42 The French Republic also contests the comparison made by the General Court, in paragraph 87 of the judgment under appeal, between fund-freezing measures adopted in the campaign against nuclear proliferation, which concern third countries, and those adopted in the campaign against terrorism, which concern individuals and entities on an individual basis. It was never claimed that a measure imposing sanctions on a third country had to be notified to that country individually. The difference in objectives results, moreover, from a difference in legal bases; Regulation No 423/2007 was adopted on the basis of Articles 60 EC and 301 EC, whereas the measures in relation to terrorism were adopted on the basis of Article 308 EC." 
42 Francuska Republika isto tako osporava usporedbu, koju Opći sud navodi u točki 87. pobijane presude, između mjera zamrzavanja financijskih sredstava donesenih u okviru borbe protiv širenja nuklearnog oružja koje se odnose na treće zemlje i mjera donesenih u okviru borbe protiv terorizma koje se odnose na pojedince i subjekte koji djeluju samostalno. Nikada se nije tvrdilo da o mjeri kojom se trećoj zemlji određuju sankcije treba pojedinačno obavijestiti tu zemlju. Štoviše, razlika u ciljevima proizlazi iz razlike u pravnim osnovama jer je Uredba br. 423/2007 donesena na temelju članaka 60. i 301. UEZ-a, dok su mjere u vezi s terorizmom donesene na temelju članka 308. UEZ-a.
43 At the hearing, the Council stated that fund-freezing measures taken against persons linked to terrorism are notified in accordance with the guidelines set out in paragraph 147 of the judgment of the General Court in Organisation des Modjahedines du people d’Iran v Council, that is to say that, in order to prevent the legitimate expectations of those persons from being jeopardised, only the general grounds for the decision are published in the Official Journal of the European Union, whereas the specific and concrete grounds are notified to them. 
43 Na raspravi je Vijeće izjavilo da se obavijest o mjerama zamrzavanja financijskih sredstava poduzetih protiv osoba povezanih s terorizmom upućuje u skladu sa smjernicama utvrđenima točkom 147. gore navedene presude Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran/Vijeće, što znači da se u Službenom listu Europske unije objavljuje samo opće obrazloženje odluke, dok se obavijest o posebnom i konkretnom obrazloženju upućuje tim osobama kako se ne bi naštetilo njihovim legitimnim interesima.
44 The United Kingdom states that the purpose of notification is to inform the addressee of a decision and to enable him to bring an action. In the present case, as regards the freezing of funds, prior notification would not have been possible given the required surprise effect. Article 254 EC does not state how notification is to be effected. The United Kingdom considers, in that regard, that an opinion published in the Official Journal of the European Union at the same time as the decision draws sufficient attention. In any event, the entity concerned would immediately feel the effects of the implementation of the decision. In the present case, the French branch of Bank Melli Iran was informed of the contested decision and the appellant could have brought an action. The United Kingdom, the Council, the French Republic and the Commission point out that the appellant did not suffer any harm as a result of the failure to notify the contested decision. 
44 Ujedinjena Kraljevina podsjeća da je svrha obavijesti informirati adresata o odluci i omogućiti mu podnošenje pravnog sredstva. U ovom slučaju prethodna obavijest u vezi sa zamrzavanjem financijskih sredstava ne bi bila moguća zbog potrebnog učinka iznenađenja. Člankom 254. UEZ-a nije određen način upućivanja obavijesti. S tim u vezi Ujedinjena Kraljevina smatra da se objavljivanjem mišljenja u Službenom listu Europske unije istovremeno s odlukom skreće dovoljna pozornost. U svakom slučaju, predmetni bi subjekt odmah osjetio učinke provedbe odluke. U ovom je slučaju francuska podružnica Bank Melli Iran bila obaviještena o spornoj odluci i žalitelj je mogao podnijeti pravno sredstvo. Ujedinjena Kraljevina, Vijeće, Francuska Republika i Komisija ističu da žalitelju nije nanesena nikakva šteta time što nije dobio obavijest o spornoj odluci.
45 The Court of Justice notes, first, that, in spite of its title, the contested decision is of the same nature as a regulation. It contains just one annex, which replaces Annex V to Regulation No 423/2007. The effect of that annex is determined in the second paragraph of Article 19 of that regulation, which provides that the regulation is to be binding in its entirety and directly applicable in all Member States, which corresponds to the effects of a regulation as provided for in Article 249 EC. 
45 Kao prvo, valja navesti da je unatoč svojem naslovu sporna odluka po svojoj prirodi jednaka uredbi. Ona sadržava samo jedan prilog kojim je zamijenjen Prilog V. Uredbi br. 413/2007. Učinak tog priloga određen je člankom 19. drugim podstavkom navedene uredbe, kojim je predviđeno da je uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama, što odgovara učincima uredbe kako je predviđeno člankom 249. UEZ-a.
50 Although Regulation No 423/2007 does not state how reasons are ‘to be made known’ to the persons, entities and bodies concerned, the claim made by the United Kingdom that publication in the Official Journal of the European Union is sufficient cannot be upheld. 
50 Iako u Uredbi br. 423/2007 nije navedeno kako predmetne osobe, subjekte i tijela treba „upoznati” s razlozima, tvrdnja Ujedinjene Kraljevine da je objava u Službenom listu Europske unije dovoljna ne može se prihvatiti.
"53 That conclusion is not called into question by Article 254(3) EC, to which the appellant refers, concerning the notification of a decision in the narrow sense; besides, the appellant did not allege an infringement of that provision before the General Court." 
53 Taj se zaključak ne dovodi u pitanje člankom 254. stavkom 3. UEZ-a na kojeg se poziva žalitelj i koji se odnosi na obavijest o odluci u užem smislu, pri čemu žalitelj nije naveo povredu te odredbe pred Općim sudom.
54 The same is true of paragraphs 68 to 73 of the judgment in Hoechst v Commission, to which the appellant refers and which need to be understood in the light of the parties’ arguments to which they respond and their context. As is apparent from paragraphs 44 to 53 of the judgment in Hoechst v Commission, and paragraphs 21 to 24 of the Opinion of Advocate General Cosmos in that case, Hoechst AG relied on the lack of authentification of the contested decision and the fact that the text sent to it was not that adopted on the date indicated. In paragraph 69 of that judgment, the Court of Justice answered that line of argument by referring to paragraphs 48 and 49 of the judgment in Case C-137/92 P Commission v BASF and Others [1994] ECR I-2555, which relate to irregularities such as that at issue in that case, namely the lack of authentification of the measure. In so far as concerns paragraph 72 of the judgment in Hoechst v Commission, reference is clearly made to the issue ruled upon in Commission v BASF and Others, namely, the legal consequences of the lack of authentification of a measure. 
54 Isto proizlazi iz točaka 68. do 73. gore navedene presude Hoechst/Komisija na koju se poziva žalitelj i koju valja tumačiti uzimajući u obzir argumente stranaka na koje se odgovara u tim točkama i njihov kontekst. Kao što proizlazi iz točaka 44. do 53. gore navedene presude Hoechst/Komisija i točaka 21. do 24. mišljenja nezavisnog odvjetnika Cosmasa iz te presude, Hoechst AG se pozvao na nevjerodostojnost sporne odluke i činjenicu da tekst koji mu je poslan nije bio jednak tekstu donesenom navedenog dana. Sud je u točki 69. te presude odgovorio na tu argumentaciju upućivanjem na točke 48. i 49. presude od 15. lipnja 1994., Komisija/BASF i dr. (C-137/92 P, Zb., str. I-2555.), koje se odnose na nepravilnosti kao što su one u tom predmetu, odnosno nevjerodostojnost akta. Što se tiče točke 72. gore navedene presude Hoechst/Komisija, jasno se upućuje na pitanje riješeno gore navedenom presudom Komisija/BASF i dr., odnosno na pravne posljedice nevjerodostojnosti akta.
55 In the present case, the individual and specific reasons for the freezing of funds provided for in Article 15(3) of Regulation No 423/2007 have not been communicated by the Council, but sufficient information was communicated to the appellant’s branch by the French banking commission and the appellant was able to bring an action. In the light of those factors, nor did the General Court commit an error of law, in paragraph 90 of the judgment under appeal, in holding that the fact that the Council did not apprise the appellant of the statement of reasons for the contested decision did not have the effect of depriving it of an opportunity of knowing, in good time, the reasons for the contested decision or of assessing the validity of the fund-freezing measure adopted in its regard. 
55 U ovom slučaju Vijeće nije uputilo obavijest o pojedinačnim i posebnim razlozima zamrzavanja financijskih sredstava predviđenu člankom 15. stavkom 3. Uredbe br. 423/2007, ali je francuska komisija za bankarstvo poslala dostatne informacije podružnici žalitelja i žalitelj je mogao podnijeti tužbu. S obzirom na navedene elemente, Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava u točki 90. pobijane presude presudivši da time što Vijeće nije upoznalo žalitelja s obrazloženjem sporne odluke tužitelju nije bila uskraćena mogućnost da se pravodobno upozna s obrazloženjem sporne odluke ili da ocijeni osnovanost mjere zamrzavanja financijskih sredstva donesene protiv njega.
56 Although, as just pointed out, an individual communication is necessary in principle, it is sufficient to note that Article 15(3) of Regulation No 423/2007 does not require communications to take a specific form, and refers only to the obligation to ‘make them known’. What matters is that useful effect should have been given to that provision, namely, effective judicial protection of the persons and entities concerned by the restrictive measures adopted pursuant to Article 7(2) of the regulation, which was the case in this instance. 
56 Iako je, kako je upravo istaknuto, pojedinačna obavijest u načelu neophodna, dovoljno je utvrditi da se člankom 15. stavkom 3. Uredbe br. 423/2007, u kojem se navodi samo obveza „upoznavanja”, ne zahtijeva neki poseban oblik obavijesti. Važno je toj odredbi dati koristan učinak, a to je djelotvorna sudska zaštita predmetnih osoba i subjekata mjerama ograničavanja donesenima u skladu s člankom 7. stavkom 2. uredbe, što je u ovom slučaju učinjeno.