natgillin/translations-raw huggingface dataset:
62 That solution is, moreover, consistent with Recital 15 in the preamble to Regulation No 261/2004. As stated at paragraph 43 of this judgment, it must be held that the legislature, in that recital, also linked the notion of ‘long delay’ to the right to compensation. That notion corresponds to a delay to which the legislature attaches certain legal consequences. As Article 6 of the regulation already accepts such legal consequences in the case of certain flights which are delayed for two hours, Recital 15 necessarily covers delays of three hours or more. 
62 Štoviše, to je rješenje u skladu s uvodnom izjavom 15. Uredbe br. 261/2004. Kako je navedeno u točki 43. ove presude, mora se smatrati da je zakonodavac u toj uvodnoj izjavi s pravom na odštetu također povezao pojam „dugo kašnjenje”. Taj pojam odgovara kašnjenju s kojim zakonodavac povezuje određene pravne posljedice. Kako se člankom 6. navedene Uredbe već prihvaćaju takve pravne posljedice u slučaju nekih letova koji kasne dva sata, uvodnom izjavom 15. nužno su obuhvaćena kašnjenja od tri sata ili više.
63 It is important to point out that the compensation payable to a passenger under Article 7(1) of Regulation No 261/2004 may be reduced by 50% if the conditions laid down in Article 7(2) of the regulation are met. Even though the latter provision refers only to the case of re-routing of passengers, the Court finds that the reduction in the compensation provided for is dependent solely on the delay to which passengers are subject, so that nothing precludes the application mutatis mutandis of that provision to compensation paid to passengers whose flights are delayed. It follows that the compensation payable to a passenger whose flight is delayed, who reaches his final destination three hours or more after the arrival time originally scheduled, may be reduced by 50%, in accordance with Article 7(2)(c) of Regulation No 261/2004, where the delay is – in the case of a flight not falling under points (a) or (b) of Article 7(2) – less than four hours. 
63 Važno je istaknuti da se odšteta, koja se na temelju članka 7. stavka 1. Uredbe br. 261/2004 isplaćuje putniku, može smanjiti za 50 % ako su ispunjeni uvjeti utvrđeni u članku 7. stavku 2. navedene uredbe. Iako se ova posljednja odredba odnosi samo na slučaj preusmjeravanja putnika, Sud smatra da predviđeno smanjenje odštete ovisi samo o kašnjenju kojem su putnici izvrgnuti, tako da ništa ne sprečava primjenu te odredbe, mutatis mutandis, na odštetu koja se isplaćuje putnicima čiji letovi kasne. Iz navedenog slijedi da se odšteta koja se isplaćuje putniku čiji let kasni, a koji stigne na svoje konačno odredište tri sata ili više nakon prvotno planiranog vremena dolaska, može umanjiti za 50 % u skladu s člankom 7. stavkom 2. točkom (c) ako je kašnjenje – u slučaju leta koji nije obuhvaćen točkama (a) ili (b) članka 7. stavka 2. – manje od četiri sata.
64 The conclusion set out in paragraph 61 of this judgment is not undermined by the fact that Article 6 of Regulation No 261/2004 provides for different forms of assistance under Articles 8 and 9 thereof for passengers whose flights are delayed. 
64 Zaključak naveden u točki 61. ove presude ne dovodi se u pitanje činjenicom da se člankom 6. Uredbe br. 261/2004 za putnike čiji letovi kasne predviđaju različiti oblici pomoći na temelju njezinih članaka 8. i 9.
65 As the Court has already stated, Regulation No 261/2004 provides for various forms of intervention in order to redress, in a standardised and immediate manner, the different types of damage constituted by the inconvenience that delay in the carriage of passengers by air causes (see, to that effect, IATA and ELFAA, paragraphs 43 and 45). 
65 Kako je Sud već naveo, Uredbom br. 261/2004 predviđaju se različiti oblici intervencije kako bi se na standardizirani način i trenutačno popravila šteta u smislu neugodnosti prouzročenih kašnjenjima u zračnom prijevozu putnika (vidjeti u tom smislu gore navedenu presudu IATA i ELFAA, t. 43. i 45.).
66 Those measures are autonomous in the sense that they address different aims and seek to make up for various types of damage caused by such delay. 
66 Te su mjere autonomne u smislu da su usmjerene različitim ciljevima i da se njima nastoji ublažiti različite vrste štete uzrokovane takvim kašnjenjem.
67 That said, it should be recalled that, with the adoption of Regulation No 261/2004, the legislature was also seeking to strike a balance between the interests of air passengers and those of air carriers. Having laid down certain rights for those passengers, it provided at the same time, in Recital 15 and Article 5(3) of the regulation, that air carriers are not obliged to pay compensation if they can prove that the cancellation or long delay is caused by extraordinary circumstances which could not have been avoided even if all reasonable measures had been taken, namely circumstances which are beyond the air carrier’s actual control. 
67 S obzirom na rečeno, valja podsjetiti da je donošenjem Uredbe br. 261/2004 zakonodavac također nastojao postići ravnotežu između interesa putnika u zračnom prometu i interesa zračnih prijevoznika. Utvrdivši određena prava za te putnike, istovremeno je u uvodnoj izjavi 15. i u članku 5. stavku 3. navedene uredbe predvidio da zračni prijevoznici nisu obvezni platiti odštetu ako mogu dokazati da je do otkazivanja ili dugog kašnjenja došlo zbog izvanrednih okolnosti koje se nisu mogle izbjeći čak ni uz poduzimanje svih razumnih mjera, to jest zbog okolnosti koje su izvan stvarne kontrole zračnog prijevoznika.
68 Moreover, the discharge of obligations pursuant to Regulation No 261/2004 is without prejudice to air carriers’ rights to seek compensation from any person who caused the delay, including third parties, as Article 13 of the regulation provides. Such compensation may accordingly reduce or even remove the financial burden borne by carriers in consequence of those obligations. Nor does it appear unreasonable for those obligations initially to be borne, subject to the abovementioned right to compensation, by the air carriers with which the passengers concerned have a contract of carriage that entitles them to a flight that should be neither cancelled nor delayed (IATA and ELFAA, paragraph 90). 
68 Osim toga, ispunjenjem obveza u skladu s Uredbom br. 261/2004 ne dovode se u pitanje prava zračnih prijevoznika da zatraže odštetu od bilo koje osobe koja je uzrokovala kašnjenje, uključujući treću stranu, kako je to predviđeno člankom 13. te uredbe. Stoga takav regres može ublažiti ili čak ukloniti financijsko opterećenje koje zračni prijevoznici imaju zbog tih obveza. Isto se tako ne čini nerazumnim da, pod uvjetom prethodno navedenog prava na regres, te obveze prvo snose zračni prijevoznici s kojima su predmetni putnici sklopili ugovor o prijevozu na temelju kojeg imaju pravo na let koji ne bi smio biti ni otkazan ni odgođen. (gore navedena presuda IATA i ELFAA, t. 90.).
69 In the light of the foregoing, the answer to the second part of the questions referred is that Articles 5, 6 and 7 of Regulation No 261/2004 must be interpreted as meaning that passengers whose flights are delayed may be treated, for the purposes of the application of the right to compensation, as passengers whose flights are cancelled and they may thus rely on the right to compensation laid down in Article 7 of the regulation where they suffer, on account of a flight delay, a loss of time equal to or in excess of three hours, that is, where they reach their final destination three hours or more after the arrival time originally scheduled by the air carrier. Such a delay does not, however, entitle passengers to compensation if the air carrier can prove that the long delay was caused by extraordinary circumstances which could not have been avoided even if all reasonable measures had been taken, namely circumstances beyond the actual control of the air carrier. 
69 Slijedom navedenog, na drugi dio postavljenih pitanja valja odgovoriti da članke 5., 6. i 7. Uredbe br. 261/2004 treba tumačiti tako da se za potrebe primjene prava na odštetu odštete putnicima čiji letovi kasne može postupati kao prema putnicima čiji su letovi otkazani te se oni prema tome mogu pozvati na pravo na odštetu utvrđeno u članku 7. navedene uredbe ako zbog kašnjenja leta pretrpe gubitak vremena od tri sata ili više, to jest, ako na svoje konačno odredište stignu tri sata ili više nakon vremena dolaska koje je zračni prijevoznik prvotno planirao. Međutim, putnici zbog ovakvog kašnjenja nemaju pravo na odštetu ako zračni prijevoznik može dokazati da je do dugotrajnog kašnjenja došlo zbog izvanrednih okolnosti koje se nisu mogle izbjeći čak ni uz poduzimanje svih razumnih mjera, to jest zbog okolnosti koje su izvan stvarne kontrole zračnog prijevoznika.
The third question in Case C-432/07, concerning extraordinary circumstances resulting from a technical problem in an aircraft 
Treće prethodno pitanje u predmetu C-432/07, koje se odnosi na izvanredne okolnosti zbog tehničkog problema na zrakoplovu
70 The Court has already held that Article 5(3) of Regulation No 261/2004 must be interpreted as meaning that a technical problem in an aircraft which leads to the cancellation of a flight is not covered by the concept of ‘extraordinary circumstances’ within the meaning of that provision, unless that problem stems from events which, by their nature or origin, are not inherent in the normal exercise of the activity of the air carrier concerned and are beyond its actual control (Wallentin-Hermann, paragraph 34). 
70 Sud je već presudio da članak 5. stavak 3. Uredbe br. 261/2004 treba tumačiti tako da znači da tehnički problem na zrakoplovu zbog kojeg je došlo do otkazivanja leta nije obuhvaćen pojmom „izvanredne okolnosti” u smislu te odredbe, osim ako taj problem proizlazi iz događaja koji po svojoj prirodi ili podrijetlu nisu svojstveni uobičajenom obavljanju djelatnosti dotičnog zračnog prijevoznika i izvan su njegove stvarne kontrole (vidjeti gore navedenu presudu Wallentin-Hermann, t. 34.).
71 The same conclusion applies when Article 5(3) of Regulation No 261/2004 is pleaded in the case of flight delay. 
71 Isti se zaključak nameće kod pozivanja na članak 5. stavak 3. Uredbe br. 261/2004 u slučaju kašnjenja leta.
72 Thus, the answer to the third question in Case C-432/07 is that Article 5(3) of Regulation No 261/2004 must be interpreted as meaning that a technical problem in an aircraft which leads to the cancellation or delay of a flight is not covered by the concept of ‘extraordinary circumstances’ within the meaning of that provision, unless that problem stems from events which, by their nature or origin, are not inherent in the normal exercise of the activity of the air carrier concerned and are beyond its actual control. 
72 Stoga na treće prethodno pitanje u predmetu C-432/07 valja odgovoriti da članak 5. stavak 3. Uredbe br. 261/2004 treba tumačiti tako da znači da tehnički problem na zrakoplovu zbog kojeg je došlo do otkazivanja ili kašnjenja leta nije obuhvaćen pojmom „izvanredne okolnosti” u smislu te odredbe, osim ako taj problem proizlazi iz događaja koji po svojoj prirodi ili podrijetlu nisu svojstveni uobičajenom obavljanju djelatnosti dotičnog zračnog prijevoznika i izvan su njegove stvarne kontrole.
73 Since these proceedings are, for the parties to the main proceedings, a step in the action pending before the national court, the decision on costs is a matter for that court. Costs incurred in submitting observations to the Court, other than the costs of those parties, are not recoverable. 
73 Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
1. Articles 2(l), 5 and 6 of Regulation (EC) No 261/2004 of the European Parliament and of the Council of 11 February 2004 establishing common rules on compensation and assistance to passengers in the event of denied boarding and of cancellation or long delay of flights, and repealing Regulation (EEC) No 295/91, must be interpreted as meaning that a flight which is delayed, irrespective of the duration of the delay, even if it is long, cannot be regarded as cancelled where the flight is operated in accordance with the air carrier’s original planning. 
1. Članak 2. točku (l), članke 5. i 6. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91, treba tumačiti tako da se let koji kasni, bez obzira na trajanje kašnjenja, čak i kada je ono dugo, ne može smatrati otkazanim ako je izveden u skladu s prvotnim planom zračnog prijevoznika.
2. Articles 5, 6 and 7 of Regulation No 261/2004 must be interpreted as meaning that passengers whose flights are delayed may be treated, for the purposes of the application of the right to compensation, as passengers whose flights are cancelled and they may thus rely on the right to compensation laid down in Article 7 of the regulation where they suffer, on account of a flight delay, a loss of time equal to or in excess of three hours, that is, where they reach their final destination three hours or more after the arrival time originally scheduled by the air carrier. Such a delay does not, however, entitle passengers to compensation if the air carrier can prove that the long delay was caused by extraordinary circumstances which could not have been avoided even if all reasonable measures had been taken, namely circumstances beyond the actual control of the air carrier. 
2. Članke 5., 6. i 7. Uredbe br. 261/2004 treba tumačiti tako da se za potrebe primjene prava na odštetu prema putnicima čiji letovi kasne može postupati kao prema putnicima čiji su letovi otkazani te se oni prema tome mogu pozvati na pravo na odštetu utvrđeno u članku 7. navedene uredbe ako zbog kašnjenja leta pretrpe gubitak vremena od tri sata ili više, to jest, ako na svoje konačno odredište stignu tri ili više sati nakon vremena dolaska koje je zračni prijevoznik prvotno planirao. Međutim, putnici zbog ovakvog kašnjenja nemaju pravo na odštetu ako zračni prijevoznik može dokazati da je do dugotrajnog kašnjenja došlo zbog izvanrednih okolnosti koje se nisu mogle izbjeći čak ni uz poduzimanje svih razumnih mjera, to jest zbog okolnosti koje su izvan stvarne kontrole zračnog prijevoznika.
3. Article 5(3) of Regulation No 261/2004 must be interpreted as meaning that a technical problem in an aircraft which leads to the cancellation or delay of a flight is not covered by the concept of ‘extraordinary circumstances’ within the meaning of that provision, unless that problem stems from events which, by their nature or origin, are not inherent in the normal exercise of the activity of the air carrier concerned and are beyond its actual control. 
3. Članak 5. stavak 3. Uredbe br. 261/2004 treba tumačiti tako da znači da tehnički problem na zrakoplovu zbog kojeg je došlo do otkazivanja ili kašnjenje leta nije obuhvaćen pojmom „izvanredne okolnosti” u smislu te odredbe, osim ako taj problem proizlazi iz događaja koji po svojoj prirodi ili podrijetlu nisu svojstveni uobičajenom obavljanju djelatnosti dotičnog zračnog prijevoznika i izvan su njegove stvarne kontrole.
17 February 2009 (*) 
17. veljače 2009. (*)
(Directive 2004/83/EC – Minimum standards for determining who qualifies for refugee status or for subsidiary protection status – Person eligible for subsidiary protection – Article 2(e) – Real risk of suffering serious harm – Article 15(c) – Serious and individual threat to a civilian’s life or person by reason of indiscriminate violence in situations of armed conflict – Proof ) 
„Direktiva 2004/83/EZ - Minimalni standardi za utvrđivanje uvjeta za stjecanje statusa izbjeglice ili statusa supsidijarne zaštite – Osoba koja ispunjava uvjete za supsidijarnu zaštitu – Članak 2. točka (e) – Stvarna opasnost od ozbiljne nepravde – Članak 15. točka (c) – Ozbiljna i individualna prijetnja životu ili osobi civilne osobe zbog općeg nasilja u situacijama oružanog sukoba – Dokaz”
In Case C-465/07, 
U predmetu C-465/07,
having regard to the written procedure and further to the hearing on 8 July 2008, 
uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 8. srpnja 2008.,
– Mr and Mrs Elgafaji, by A. Hekman, advocaat, 
– za M. i N. Elgafaji, A. Hekman, advocaat,
– the Netherlands Government, by C. Wissels and C. ten Dam, acting as Agents, 
– za nizozemsku vladu, C. Wissels i C. ten Dam, u svojstvu agenata,
– the Belgian Government, by C. Pochet and L. Van den Broeck, acting as Agents, 
– za belgijsku vladu, C. Pochet i L. Van den Broeck, u svojstvu agenata,
– the Greek Government, by M. Michelogiannaki, T. Papadopoulou and G. Papagianni, acting as Agents, 
– za grčku vladu, M. Michelogiannaki, T. Papadopoulou i G. Papagianni, u svojstvu agenata,
– the French Government, by J-C. Niollet, acting as Agent, 
– za francusku vladu, J-C. Niollet, u svojstvu agenta,
– the Italian Government, by R. Adam, acting as Agent, and P. Gentili, avvocato dello Stato, 
– za talijansku vladu, R. Adam, u svojstvu agenta, i P. Gentili, avvocato dello Stato,
– the Swedish Government, by S. Johannesson and C. Meyer-Seitz, acting as Agents, 
– za švedsku vladu, S. Johannesson i C. Meyer-Seitz, u svojstvu agenata,
– the United Kingdom Government, by V. Jackson, acting as Agent, and S. Wordsworth, Barrister, 
– za vladu Ujedinjene Kraljevine, V. Jackson, u svojstvu agenta, i S. Wordsworth, barrister,
– the Commission of the European Communities, by M. Condou-Durande and R. Troosters, acting as Agents, 
– za Komisiju Europskih zajednica, M. Condou-Durande i R. Troosters, u svojstvu agenata,
after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 9 September 2008, 
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 9. rujna 2008.,
"1 This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Article 15(c) of Council Directive 2004/83/EC of 29 April 2004 on minimum standards for the qualification and status of third country nationals or stateless persons as refugees or as persons who otherwise need international protection and the content of the protection granted (OJ 2004 L 304, p. 12; ‘the Directive’), in conjunction with Article 2(e) of that directive." 
"1 Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 15. točke (c) Direktive Vijeća 2004/83/EZ od 29. travnja 2004. o minimalnim standardima za kvalifikaciju i status državljana treće zemlje ili osoba bez državljanstva kao izbjeglica ili osoba kojima je na drugi način potrebna međunarodna zaštita te o sadržaju odobrene zaštite (SL L 304, str. 12. i ispravak u SL L 2005 L 204, str. 24.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 12., str. 64.); u daljnjem tekstu: Direktiva), u vezi s člankom 2. točkom (e) te direktive."
3 Article 3 of the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms, signed at Rome on 4 November 1950 (‘the ECHR’), is entitled ‘Prohibition of torture’, and provides: 
3. Člankom 3. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisane u Rimu 4. studenoga 1950. (u daljnjem tekstu: EKLJP), pod naslovom „Zabrana mučenja” predviđa se:
‘No one shall be subjected to torture or to inhuman or degrading treatment or punishment.’ 
„Nitko se ne smije podvrgnuti mučenju ni nečovječnom ili ponižavajućem postupanju ili kazni.”
4 Recital 1 in the preamble to the Directive states: 
4 U uvodnoj izjavi 1. Direktive navodi se:
‘A common policy on asylum, including a Common European Asylum System, is a constituent part of the European Union’s objective of progressively establishing an area of freedom, security and justice open to those who, forced by circumstances, legitimately seek protection in the Community.’ 
„Zajednička politika o azilu, uključujući Zajednički europski sustav azila, sastavni je dio cilja Europske unije o postupnom stvaranju područja slobode, sigurnosti i pravde otvorenog prema onima koji, prisiljeni okolnostima, zakonito traže zaštitu u Zajednici.”
‘The main objective of this Directive is, on the one hand, to ensure that Member States apply common criteria for the identification of persons genuinely in need of international protection, and, on the other hand, to ensure that a minimum level of benefits is available for these persons in all Member States.’ 
„Glavni je cilj ove Direktive, s jedne strane, osigurati da države članice primjenjuju zajedničke kriterije za utvrđivanje osoba kojima je zaista potrebna međunarodna zaštita i, s druge strane, osigurati da minimalna razina pogodnosti bude dostupna tim osobama u svim državama članicama.”
6 Recital 10 in the preamble to the Directive states: 
6 U uvodnoj izjavi 10. Direktive navodi se:
‘This Directive respects the fundamental rights and observes the principles recognised in particular by the Charter of Fundamental Rights of the European Union [proclaimed at Nice on 7 December 2000 (OJ 2000 C 364, p. 1)]. In particular this Directive seeks to ensure full respect for human dignity and the right to asylum of applicants for asylum and their accompanying family members.’ 
„Ova Direktiva poštuje temeljna prava i uzima u obzir posebno načela prihvaćena Poveljom o temeljnim pravima Europske unije. Ova Direktiva naročito nastoji osigurati puno poštovanje ljudskog dostojanstva i prava na azil tražitelja azila i članova njihovih obitelji u pratnji.”
‘(24) Minimum standards for the definition and content of subsidiary protection status should also be laid down. Subsidiary protection should be complementary and additional to the refugee protection enshrined in the [Convention relating to the Status of Refugees, signed at Geneva on 28 July 1951]. 
„(24) Također bi trebalo utvrditi minimalne standarde za određivanje statusa koji stječu osobe kojima je odobrena supsidijarna zaštita te za utvrđivanje sadržaja takvog statusa. Supsidijarna bi zaštita trebala biti komplementarna i dodatna zaštiti izbjeglica sadržanoj u Ženevskoj konvenciji.
(25) It is necessary to introduce criteria on the basis of which applicants for international protection are to be recognised as eligible for subsidiary protection. Those criteria should be drawn from international obligations under human rights instruments and practices existing in Member States. 
(25) Potrebno je uvesti kriterije na temelju kojih će se tražiteljima međunarodne zaštite priznavati da ispunjavaju uvjete za dobivanje supsidijarne zaštite. Ti bi kriteriji trebali biti utvrđeni na temelju obveza koje proizlaze iz međunarodnih pravnih akata o ljudskim pravima i na temelju postojeće prakse u državama članicama.
(26) Risks to which a population of a country or a section of the population is generally exposed do normally not create in themselves an individual threat which would qualify as serious harm.’ 
(26) Rizici kojima je općenito izloženo stanovništvo neke zemlje ili dio stanovništva obično ne stvaraju sami po sebi individualnu prijetnju koja bi se kvalificirala kao ozbiljna nepravda.”
‘The purpose of this Directive is to lay down minimum standards for the qualification of third country nationals or stateless persons as refugees or as persons who otherwise need international protection and the content of the protection granted.’ 
„Cilj je ove Direktive utvrditi minimalne standarde u pogledu kvalifikacije i statusa državljana trećih zemalja ili osobe bez državljanstva kao izbjeglica ili osoba kojima je na drugi način potrebna međunarodna zašita te utvrditi sadržaj odobrene zaštite.”
‘… 
„ […]