natgillin/translations-raw huggingface dataset:
17 In the context of public-interest proceedings, the NFH challenges Invitel’s practice of requiring, in fixed-term, so-called ‘loyalty contracts’, and subsequent to the conclusion of those contracts, that the consumer pay fees which had not initially been agreed between the parties. 
17 U kontekstu postupka pokrenutog u javnom interesu, NFH osporava Invitelovu praksu da u okviru ugovora na određeni rok, tzv. „ugovorima odanosti”, nakon što su sklopljeni, zahtijeva da potrošač plaća naknade koje između stranaka prvotno nisu bile dogovorene.
18 As is apparent from the case-file, Invitel, as a fixed-line telephone network operator, introduced, into its general business conditions (‘GBC’) in force from 1 January 2008, a term providing for ‘money order fees’, that is to say, the fees applied in the event of payment of invoices by money order. According to that term, ‘if the subscriber pays the amount of the invoice by means of a money order, the supplier of services shall have the right to invoice the additional fees which result (such as postal fees)’. Furthermore, the GBC did not contain any provision specifying the method of calculation of those money order fees. 
18 Iz spisa proizlazi da je Invitel, kao operator fiksne telefonske mreže, u svoje opće uvjete poslovanja (u daljnjem tekstu: OU-ovi) na snazi od 1. siječnja 2008. uveo odredbu kojom se predviđaju „naknade za plaćanje platnim nalogom”, tj. naknade koje se primjenjuju u slučaju plaćanja računa platnim nalogom. Prema toj odredbi, „ako pretplatnik iznos računa plati platnim nalogom, pružatelj usluga ima pravo zaračunati dodatnu naknadu (npr. poštanske troškove)”. Nadalje, OU-ovi ne sadržavaju nikakvu odredbu kojom se određuje način izračuna tih naknada za plaćanje platnim nalogom.
19 The NFH received a large number of complaints from consumers, on the basis of which it formed the view that the term included in the GBC referred to in the previous paragraph was unfair within the meaning of Article 209 of the Civil Code. As Invitel refused to amend that term, the NFH brought an action before the Pest Megyei Bíróság (Pest County Court) with a view to obtaining a declaration that the contested term was void as being unfair, and the automatic and retroactive reimbursement to subscribers of the amounts wrongly invoiced and received as ‘money order fees’. However, that court took the view that the outcome of the dispute depended on the interpretation of provisions of European Union law. 
19 NFH je primio veliki broj prigovora potrošača na temelju kojih je zauzeo stajalište da je odredba uvedena u OU-ove iz prethodne točke nepoštena u smislu članka 209. Građanskog zakonika. Budući da je Invitel odbio izmijeniti tu odredbu, NFH je pokrenuo postupak pred okružnim sudom Pest Megyei Bíróság kako bi ishodio utvrđenje da je osporavana odredba ništava jer je nepoštena te kako bi se automatski i retroaktivno potrošačima izvršio povrat iznosa koji su neosnovano zaračunati i naplaćeni kao „naknade za plaćanje platnim nalogom”. Međutim, taj je sud utvrdio da rješenje postupka ovisi o tumačenju odredaba prava Unije.
20 In those circumstances, the Pest Megyei Bíróság decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling: 
20 U tim je uvjetima Pest Megyei Bíróság odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
‘(1) May Article 6(1) of [the Directive] … be interpreted as meaning that an unfair contract term is not binding on any consumer where a body appointed by law and competent for that purpose seeks a declaration of the invalidity of that unfair term which has become part of a consumer contract on behalf of consumers in an action in the public interest (actio popularis)? 
„(1) Može li se članak 6. stavak 1. [Direktive] [...] tumačiti u smislu da nepoštena odredba ugovora nije obvezujuća za potrošača kada zakonom imenovano tijelo koje je u tu svrhu propisno ovlašteno traži u ime potrošača, u okviru tužbenog zahtjeva u javnom interesu (kolektivna tužba), da se utvrdi ništavost te nepoštene odredbe koja je postala dio potrošačkog ugovora?
May Article 6(1) of that directive be interpreted, where an order which benefits consumers who are not party to the proceedings is made, or the application of an unfair standard contract term is prohibited, in an action in the public interest, as meaning that an unfair term which has become part of a consumer contract is not binding on all consumers also as regards the future, so that the court has to apply the consequences in law thereof of its own motion? 
Može li se, u slučaju sudske odluke u korist potrošača koji nisu stranka u postupku ili zabrane primjene nepoštenog općeg uvjeta ugovora, u postupku pokrenutom u javnom interesu, članak 6. stavak 1. te direktive tumačiti u smislu da navedena nepoštena ugovorna odredba koja čini dio potrošačkog ugovora nije obvezujuća za dotične potrošače, kao ni za ijednog drugog potrošača u budućnosti, tako da sud po službenoj dužnosti mora primijeniti pravne posljedice koje iz toga proizlaze?
(2) May Article 3(1) of [the Directive], in conjunction with points 1(j) and 2(d) of the annex applicable by virtue of Article 3(3) of that directive, be interpreted as meaning that, where a seller or supplier provides for a unilateral amendment of a contract term without explicitly describing the method by which prices vary or giving valid reasons in the contract, that contract term is unfair ipso jure?’ 
(2) Uzimajući u obzir točku 1. podotočku (j) i točku 2. podtočku (d) Priloga direktivi primjenjivog na temelju članka 3. stavka 3. te direktive, može li se članak 3. stavak 1. [direktive] [...] tumačiti u smislu da je, kada prodavatelj robe ili pružatelj usluge predvidi jednostranu izmjenu ugovornih uvjeta, a da jasno ne opiše način variranja cijene ili ne navede valjani razlog u ugovoru, ta ugovorna odredba automatski nepoštena?”
21 By its second question, with which it is appropriate to deal first, the referring court asks, in essence, whether, in light of points 1(j) and 2(d) of the annex to the Directive, Article 3(1) and (3) of the latter should be interpreted as meaning that, where a seller or supplier provides, in a term appearing in the GBC of a consumer contract, for a unilateral amendment of the fees connected with the service to be provided, without setting out clearly the method of fixing those fees or specifying a valid reason for this amendment, that term is unfair. 
21 Svojim drugim pitanjem, koje valja prvo razmotriti, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li, s obzirom na točku 1. podtočku (j) i točku 2. podtočku (d) Priloga direktivi, članak 3. stavke 1. i 3. te direktive tumačiti u smislu da je, kada prodavatelj robe ili pružatelj usluge, odredbom koja se javlja u OU-ovima potrošačkog ugovora, predvidi jednostranu izmjenu naknada u vezi s uslugom koja se pruža, a da jasno ne odredi način utvrđivanja tih naknada ili ne navede valjani razlog za tu izmjenu, ta odredba nepoštena.
22 It should be noted, in this regard, that the jurisdiction of the Court of Justice extends to the interpretation of the concept of ‘unfair term’ used in Article 3(1) of the Directive and in the annex thereto, and to the criteria which the national court may or must apply when examining a contractual term in the light of the provisions of the Directive, bearing in mind that it is for that court to determine, in the light of those criteria, whether a particular contractual term is actually unfair in the circumstances of the case (Case C-137/08 VB Pénzügyi Lízing [2010] ECR I-10847, paragraph 44). It is thus clear that the Court of Justice must limit itself, in its response, to providing the referring court with the indications which the latter must take into account in order to assess whether the term at issue is unfair. 
22 U tom pogledu važno je podsjetiti da je Sud nadležan za tumačenje pojma „nepoštena odredba” predviđenog člankom 3. stavkom 1. direktive i njezinim Prilogom, kao i za tumačenje mjerila koje nacionalni sudac može ili mora primijeniti kada ispituje ugovorne odredbe u svjetlu odredaba navedene direktive, pri čemu mora odlučiti, uzimajući u obzir ta mjerila, o konkretnoj kvalifikaciji određene ugovorne odredbe u odnosu na okolnosti konkretnog slučaja. (vidjeti presudu od 9. studenoga 2010.,VB Pénzügyi Lízing, C-137/08, Zb., str. I-10847., t. 44.). Iz toga proizlazi da se Sud mora ograničiti na davanje sudu koji je uputio zahtjev indikacija o kojima ovaj potonji vodi računa radi ocjenjivanja nepoštenosti dotične odredbe.
23 In accordance with Article 4(2) of the Directive, the assessment of the unfair nature of terms is to relate neither to the definition of the main subject-matter of the contract nor to the adequacy of the price and remuneration, on the one hand, as against the services or goods supplied in exchange, on the other, in so far as those terms are in plain and intelligible language. However, this exclusion cannot apply to a term relating to a mechanism for amending the prices of the services provided to the consumer. 
23 U skladu s člankom 4. stavkom 2. direktive, procjena o tome jesu li neke odredbe nepoštene ne odnosi se na definiciju glavnog predmeta ugovora ni na primjerenost cijene i naknade, s jedne strane, u odnosu na isporučene usluge ili robu, s druge, sve dok su te odredbe jasno i razumljivo sastavljene. Međutim to isključenje ne može važiti za odredbu koja se odnosi na mehanizam izmjene cijena usluga koje se pružaju potrošaču.
24 With regard to a contract term providing for an amendment of the total price of the service provided to the consumer, it should be pointed out that, in light of points 1(j) and (l) and 2(b) and (d) of the annex to the Directive, the reason for and the method of the variation of the aforementioned price must, in particular, be set out, the consumer having the right to terminate the contract. 
24 Što se tiče ugovorne odredbe kojom se predviđa izmjena ukupne cijene usluge koja se pruža potrošaču, valja podsjetiti da je, s obzirom na točku 1. podtočke (j) i (l) i točku 2. podtočke (b) i (d) Priloga direktivi, potrebno navesti, osobito, razloge ili način variranja navedene cijene, s tim da potrošač ima pravo raskinuti ugovor.
"25 That annex, to which Article 3(3) of the Directive refers, contains only an indicative and non-exhaustive list of terms which may be regarded as unfair (see Case C-243/08 Pannon GSM [2009] ECR I-4713, paragraphs 37 and 38; VB Pénzügyi Lízing, paragraph 42; and order in Case C-76/10 Pohotovosť [2010] ECR I-11557, paragraphs 56 and 58)." 
"25 Prilog na koji upućuje članak 3. stavak 3. Direktive sadržava samo indikativan i netaksativan popis ugovornih odredaba koje mogu biti proglašene nepoštenima (vidjeti presude of 4. lipnja 2009., Pannon GSM, C-243/08, Zb., str. I-4713., t. 37. i 38.; VB Pénzügyi Lízing, prethodno navedenu, t. 42., kao i rješenje od 16. studenoga 2010., Pohotovosť, C-76/10, Zb., str. I-11557., t. 56. i 58.)."
26 If the content of the annex does not suffice in itself to establish automatically the unfair nature of a contested term, it is nevertheless an essential element on which the competent court may base its assessment as to the unfair nature of that term. In the present case, it is clear from a reading of the provisions of the annex to the Directive, referred to in paragraph 24 of the present judgement, that, in assessing the unfair nature of a term such as that at issue in the main proceedings, the question whether the reasons for, or the method of, the variation of the fees connected with the service provided were specified and whether the consumer had the right to terminate the contract is particularly relevant. 
26 Iako sadržaj priloga ne može automatski i sam po sebi uspostaviti nepoštenost sporne ugovorne odredbe, on je ipak ključni element na kojem nadležni sudac može temeljiti svoju procjenu nepoštenosti te odredbe. U ovom slučaju, iz teksta odredaba Priloga direktivi iz točke 24. ove presude može se utvrditi da je u svrhu ocjene nepoštenosti neke ugovorne odredbe kao što je ona iz glavnog postupka osobito relevantno pitanje jesu li bili navedeni razlozi ili način variranja naknada u vezi s uslugom koja se pruža te jesu li potrošači imali pravo na raskid ugovora.
27 Moreover, as is clear from the 20th recital in the preamble to the Directive, the consumer should actually be given an opportunity to examine all the terms appearing in the GBC and the consequences of those terms. Further, the obligation to draft terms in clear, intelligible language is laid down in Article 5 of the Directive. 
27 Nadalje, kao što proizlazi iz dvadesete uvodne izjave direktive, potrošač bi zapravo trebao dobiti mogućnost da pregleda sve odredbe koje se javljaju u OU-ovima i [preispita] njihove posljedice. Osim toga, u članku 5. Direktive utvrđena je obveza da odredbe uvijek moraju biti sročene jasno i razumljivo.
28 Consequently, in the assessment of the ‘unfair’ nature of a term, within the meaning of Article 3 of the Directive, the possibility for the consumer to foresee, on the basis of clear, intelligible criteria, the amendments, by a seller or supplier, of the GBC with regard to the fees connected to the service to be provided is of fundamental importance. 
28 Prema tome, u okviru ocjene „nepoštenosti” odredbe u smislu članka 3. direktive, od bitne je važnosti da potrošač ima mogućnost da na temelju jasnih i razumljivih mjerila predvidi izmjene koje bi prodavatelj robe ili pružatelj usluga mogao unijeti u OU-ove u pogledu naknada u vezi s uslugom koja se pruža.
29 Where certain aspects of the method of amendment of the fees connected with the service to be provided are specified by mandatory statutory or regulatory provisions within the meaning of Article 1(2) of the Directive, or where those provisions provide, for the consumer, the right to terminate the contract, it is essential that the consumer be informed of those provisions by the seller or supplier. 
29 Kada su određeni aspekti načina izmjene naknada u vezi s uslugom koja se pruža utvrđeni obaveznim zakonskim ili regulatornim odredbama u smislu članka 1. stavka 2. direktive, ili kada te odredbe predviđaju da potrošač ima pravo raskinuti ugovor, ključno je da prodavatelj robe ili pružatelj usluge o tim odredbama informiraju potrošača.
30 It is for the national court, ruling on an action for an injunction, brought in the public interest and on behalf of consumers, by a body appointed by national law, to assess, in the light of Article 3(1) and (3) of the Directive, the unfair nature of a term such as that at issue in the main proceedings. In that assessment, the national court must determine, inter alia, whether, in light of all the terms appearing in the GBC of the consumer contracts which include the contested term, and the national legislation setting out the rights and obligations which could supplement those provided by the GBC at issue, the reasons for, or the method of, the amendment of fees connected with the service to be provided are set out in plain, intelligible language and, as the case may be, whether consumers have a right to terminate the contract. 
30 Na nacionalnom je sudu koji odlučuje u postupku za ishođenje sudskog naloga, koji je u javnom interesu u ime potrošača pokrenulo nacionalno tijelo imenovano u skladu s nacionalnim zakonodavstvom, da ocijeni, s obzirom na članak 3. stavke 1. i 3. direktive, nepoštenost neke ugovorne odredbe kao što je ona iz glavnog postupka. U okviru te ocjene nacionalni sud mora odrediti, osobito, jesu li, s obzirom na sve odredbe koje se javljaju u OU-ovima potrošačkih ugovora koji uključuju osporavanu odredbu i u nacionalnom zakonodavstvu kojim se utvrđuju prava i obveze koji eventualno nadopunjuju one iz dotičnih OU-ova, razlozi ili način variranja naknada u vezi s uslugom koja se pruža sročeni jasno i razumljivo i, prema potrebi, imaju li potrošači pravo raskinuti ugovor.
31 In light of the foregoing considerations, the answer to the second question is that it is for the national court, ruling on an action for an injunction, brought in the public interest, and on behalf of consumers by a body appointed by national law, to assess, with regard to Article 3(1) and (3) of the Directive, the unfair nature of a term included in the GBC of consumer contracts by which a seller or supplier provides for a unilateral amendment of fees connected with the service to be provided, without setting out clearly the method of fixing those fees or specifying a valid reason for that amendment. As part of this assessment, the national court must determine, inter alia, whether, in light of all the terms appearing in the GBC of consumer contracts which include the contested term, and in the light of the national legislation setting out rights and obligations which could supplement those provided by the GBC at issue, the reasons for, or the method of, the amendment of the fees connected with the service to be provided are set out in plain, intelligible language and, as the case may be, whether consumers have a right to terminate the contract. 
31 S obzirom na prethodno navedeno, na drugo pitanje valja odgovoriti da je na sudu koji odlučuje u postupku za ishođenje sudskog naloga, koji je u javnom interesu i u ime potrošača pokrenulo nacionalno tijelo imenovano u skladu s nacionalnim zakonodavstvom, da ocijeni, s obzirom na članak 3. stavke 1. i 3. Direktive, nepoštenost ugovorne odredbe koja čini dio OU-ova potrošačkih ugovora kojima prodavatelj robe ili pružatelj usluge predvidi jednostranu izmjenu naknada u vezi s uslugom koja se pruža, a da ne odredi jasno način utvrđivanja tih naknada ili ne navede valjani razlog za tu izmjenu. U okviru te ocjene spomenuti sud mora odrediti, osobito, jesu li, s obzirom na sve odredbe koje se javljaju u OU-ovima potrošačkih ugovora koji uključuju osporavanu odredbu i s obzirom na nacionalno zakonodavstvo kojim se utvrđuju prava i obveze koja eventualno nadopunjuju prava i obveze iz dotičnih OU-ova, razlozi ili način variranja naknada u vezi s uslugom koja se pruža sročeni jasno i razumljivo i, prema potrebi, imaju li potrošači pravo raskinuti ugovor.
32 By its first question, the referring court asks, in essence, whether Article 6(1) of the Directive, read in conjunction with Article 7(1) and (2) thereof, should be interpreted as meaning that it does not preclude a declaration of invalidity of an unfair term which is part of the GBC of a consumer contract in an action for an injunction, referred to in Article 7 of that Directive, brought against a seller or supplier in the public interest and on behalf of consumers, by a body appointed by national law from producing effects with regard to all consumers who have concluded a contract to which the same GBC apply, including those who were not party to proceedings for an injunction, and whether the national courts are required to apply all the legal consequences under national law, also with regard to the future. 
32 Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 6. stavak 1. Direktive, u vezi s njezinim člankom 7. stavcima 1. i 2., tumačiti u smislu da mu nije protivno da utvrđenje ništavosti neke nepoštene odredbe koja čini dio OU-ova potrošačkog ugovora, u okviru postupka za ishođenje sudskog naloga iz članka 7. te direktive, koji je protiv prodavatelja robe ili pružatelja usluge u javnom interesu i u ime potrošača pokrenulo tijelo imenovano nacionalnim zakonodavstvom, proizvodi u skladu s nacionalnim zakonodavstvom učinke prema svim potrošačima koji su sklopili ugovor na koji se primjenjuju isti OU-ovi, uključujući i prema potrošačima koji nisu bili stranka u postupku za ishođenje sudskog naloga, te jesu li nacionalni sudovi i u budućnosti dužni po službenoj dužnosti poduzeti sve mjere predviđene nacionalnim pravom.
33 In order to answer the first part of this question, it is first necessary to bear in mind that the system of protection established by the Directive is based on the idea that the consumer is in a weak position vis-à-vis the trader as regards both his bargaining power and his level of knowledge, which leads to the consumer agreeing to terms drawn up in advance by the trader without being able to influence the content of those terms (Case C-453/10 Pereničová and Perenič, paragraph 27 and the case-law cited). 
33 Kako bi se odgovorilo na prvi dio toga pitanja, važno je najprije podsjetiti da sustav zaštite uspostavljen direktivom počiva na ideji da se potrošač nalazi u slabijem položaju u odnosu na trgovca što se tiče pregovaračke moći i razine informiranosti, što vodi do toga da potrošač pristaje na uvjete koje trgovac sastavlja unaprijed i da nema mogućnosti utjecati na sadržaj tih odredaba (presuda od 15. ožujka 2012., Pereničová i Perenič, C-453/10, t. 27. i navedena sudska praksa).
34 In the context of actions involving an individual consumer, the Court has held that, in view of that weak position, Article 6(1) of the Directive requires Member States to specify that unfair terms ‘shall, as provided for under their national law, not be binding on the consumer’ As is apparent from the case-law, that is a mandatory provision which aims to replace the formal balance which the contract establishes between the rights and obligations of the parties with an effective balance which re-establishes equality between them (Pereničová and Perenič, paragraph 28 and the case-law cited). 
34 U kontekstu tužbi u kojima sudjeluju potrošači pojedinačno, u pogledu slabijeg položaja Sud smatra da se člankom 6. stavkom 1. direktive od država članica zahtijeva da utvrde da „prema [njihovom] nacionalnom pravu nepoštene odredbe nisu obvezujuće za potrošača”. Kao što to proizlazi iz sudske prakse, to je odredba s obvezujućim učinkom kojoj je cilj zamijeniti formalnu ravnotežu koju ugovor uspostavlja između prava i obveza stvarnom ravnotežom koja će ponovno uspostaviti jednakost između potonjih (Pereničová i Perenič, prethodno navedena, t. 28. i navedena sudska praksa).
35 With regard to actions for an injunction brought in the public interest, such as that here at issue in the main proceedings, it should be noted that, while the Directive does not seek to harmonise the penalties applicable in the event of a term being found to be unfair in the context of those actions, Article 7(1) of the Directive nevertheless requires the Member States to ensure that adequate and effective means exist to prevent the continued use of unfair terms in contracts concluded with consumers. 
35 Što se tiče postupaka za ishođenje sudskog naloga koji se pokreću u javnom interesu, kao što je postupak u glavnom predmetu, valja podsjetiti da, iako direktiva nema za cilj usklađivanje sankcija primjenjivih u slučaju da se za ugovornu odredbu u okviru tih postupaka utvrdi da je nepoštena, člankom 7. stavkom 1. direktive ipak se od država članica zahtijeva da osiguraju da postoje primjerena i djelotvorna sredstva za sprečavanje stalnog korištenja nepoštenih odredaba u ugovorima koji se sklapaju s potrošačima.
36 As is apparent from Article 7(2) of the Directive, the aforementioned means are to include the possibility for persons or organisations having a legitimate interest under national law in protecting consumers to take action in order to obtain a judicial decision as to whether contract terms drawn up for general use are unfair and, where appropriate, to have them prohibited (see Case C-372/99 Commission v Italy [2002] ECR I-819, paragraph 14). 
36 Kao što to proizlazi iz članka 7. stavka 2. direktive, gore spomenuta sredstva uključuju mogućnost da osobe ili organizacije koje u skladu s nacionalnim pravom imaju legitiman interes zaštititi potrošače mogu postupati pred sudovima radi donošenja odluke o tome jesu li ugovorne odredbe sastavljene za opću upotrebu nepoštene i, prema potrebi, donesu odluke o njihovoj zabrani (vidjeti presudu od 24. siječnja 2002., Komisija/Italija, C-372/99, Zb.. str. I-819., t. 14.).