natgillin/translations-raw huggingface dataset:
9 The Ladbrokes companies are engaged in the organisation of sports-related prize competitions and are particularly well known for their bookmaking business. They offer a number of mainly sports-related games of chance on their internet site. They also offer the possibility of participating via a freephone number in the betting activities which they organise. The companies do not physically carry on any activity in the Netherlands. 
9 Društva Ladbrokes priređuju nagradne igre povezane sa sportom i osobito su poznata po uslugama prikupljanja oklada („bookmaking”). Na svojoj internetskoj stranici nude brojne igre na sreću koje su uglavnom povezane sa sportom. Jednako tako nude mogućnost sudjelovanja putem besplatnog telefonskog broja u aktivnostima klađenja koje priređuju. Ta društva na nizozemskom državnom području fizički ne obavljaju nikakve djelatnosti.
11 By judgment of 27 January 2003, the Rechtbank judge hearing the application for interim relief allowed the application and ordered the Ladbrokes companies to take steps to block access to their internet site for persons residing in the Netherlands and to make it impossible for such persons to participate in telephone betting. Those measures were confirmed by the judgments of the Gerechtshof te Arnhem (Regional Court of Appeal, Arnhem) and the Hoge Raad der Nederlanden (Supreme Court) of 2 September 2003 and 18 February 2005, respectively. 
11 Presudom od 27. siječnja 2003. sudac privremene pravne zaštite navedenog suda udovoljio je tom zahtjevu i naložio društvima Ladbrokes donošenje mjera kojima će osobama koje su rezidenti Nizozemske blokirati pristup svojoj internetskoj stranici i onemogućiti im sudjelovanje u telefonskom klađenju. Te su mjere bile potvrđene presudama Gerechtshof te Arnhem (Žalbeni sud u Arnhemu) i Hoge Raad der Nederlanden (Vrhovni sud) od 2. rujna 2003. odnosno 18. veljače 2005.
"12 On 21 February 2003, De Lotto also issued proceedings against the Ladbrokes companies in a substantive action before the Rechtbank Arnhem. In its application, De Lotto sought confirmation of the coercive measures imposed on those companies by the judge who had heard the application for interim relief. By decision of 31 August 2005, the Rechtbank allowed De Lotto’s application and ordered the Ladbrokes companies, on pain of imposition of a periodic penalty, to maintain the measures blocking access to games of chance via the internet or by telephone for persons residing in the Netherlands. That decision was upheld by the judgment of the Gerechtshof te Arnhem of 17 October 2006; the Ladbrokes companies therefore appealed in cassation to the referring court." 
12 De Lotto je 21. veljače 2003. pred Rechtbank Arnhem podigao i tužbu protiv društava Ladbrokes u glavnom postupku. Svojim je zahtjevom De Lotto tražio potvrdu prisilnih mjera koje je tim društvima nametnuo sudac privremene pravne zaštite. Odlukom od 31. kolovoza 2005. Rechtbank je udovoljio tužbi zaklade De Lotto i naložio društvima Ladbrokes, uz prijetnju novčane kazne, da zadrže mjere kojima se osobama koje su rezidenti Nizozemske blokira telefonski ili internetski pristup igrama na sreću. Budući da je Gerechtshof te Arnhem potvrdio tu odluku presudom od 17. listopada 2006., društva Ladbrokes podnijela su žalbu u kasacijskom postupku pred sudom koji je uputio zahtjev.
13 The Hoge Raad der Nederlanden took the view that an interpretation of European Union law was required to enable it to determine the dispute before it, and decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling: 
13 Budući da je Hoge Raad der Nederlanden smatrao da je za odlučivanje o sporu koji se pred njim vodi potrebno tumačenje prava Unije, odlučio je prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
‘(1) Does a restrictive national gaming policy which is aimed at channelling the propensity to gamble and which in fact contributes to the achievement of the objectives pursued by the national legislation in question, namely the curbing of gambling addiction and the prevention of fraud, inasmuch as, by reason of the regulated offer of games of chance, participation in gambling activities occurs on a (much) more limited scale than would be the case if there were no national regulatory system, satisfy the condition set out in the case-law of the Court of Justice of the European Communities, particularly in the judgment in Case C-243/01 Gambelli and Others [2003] ECR I-13031, that such restrictions must limit betting activities in a consistent and systematic manner, even where the licence-holder/s is/are permitted to make the games of chance which they offer attractive by introducing new games, to bring the games which they offer to the notice of a wide public by means of advertising and thereby to keep (potential) gamblers away from the unlawful offer of games of chance (see Joined Cases C-338/04, C-359/04 and C-360/04 Placanica and Others [2007] ECR I-1891, paragraph 55, in fine)? 
„1. Zadovoljava li restriktivna nacionalna politika igara na sreću, koja za cilj ima usmjeravanje sklonosti igrama na sreću i kojom se stvarno doprinosi ostvarivanju ciljeva predmetnog nacionalnog propisa odnosno sprečavanju ovisnosti o igrama na sreću i borbi protiv prijevare, u mjeri u kojoj je zbog regulirane ponude igara na sreću opseg sudjelovanja u igrama na sreću (mnogo) bolje ograničen nego što bi bio kada ne bi bilo nacionalnog regulatornog sustava, uvjet iz sudske prakse Suda Europskih zajednica, osobito iz presude od 6. studenoga 2003, Gambelli [i dr.] (C-243/01, Zb., str. I-13031.), da, čak i ako je nositelju ili nositeljima odobrenja dopušteno da svoju ponudu igara na sreću učine privlačnom uvođenjem novih igara, da oglašavanjem skrenu pozornost šire javnosti na svoju ponudu igara, se takvim ograničenjima moraju dosljedno i sustavno ograničiti djelatnosti klađenja da tako (potencijalne) igrače odvrate od nezakonite ponude igara na sreću (vidjeti presudu od 6. ožujka 2007., Placanica [i dr.], C-338/04, C-359/04 i C-360/04, Zb., str. I-1891., t. 55., in fine)?
(2) (a) Assuming that national legislation governing gaming policy is compatible with Article 49 EC, is it for the national courts to determine, on every occasion on which they apply that legislation in practice in an actual case, whether the measure to be imposed, such as an order that a particular website be made inaccessible to residents of the Member State concerned by means of software designed for that purpose, in order to prevent them from participating in the games of chance offered thereon, in itself and as such satisfies the condition, in the specific circumstances of the case, that it should actually serve the objectives which might justify the national legislation in question, and whether the restriction resulting from that legislation and its application on the freedom to provide services is not disproportionate in the light of those objectives? 
2. (a) Pod pretpostavkom da je nacionalni propis kojim je uređena politika igara na sreću u skladu s člankom 49. UEZ-a, je li na nacionalnom sudu da svaki put kada primjenjuje taj propis u konkretnom primjeru u praksi utvrdi zadovoljava li mjera koju će nametnuti, kao što je nalog da se softverom koji je za to namijenjen rezidentima predmetne države članice onemogući pristup određenom web-mjestu kako ne bi sudjelovali u igrama na sreću koje se na njemu nude, u konkretnim okolnostima slučaja sama po sebi i kao takva uvjet da zapravo služi ciljevima kojima bi se mogao opravdati predmetni nacionalni propis i nije li ograničenje slobode pružanja usluga proizišlo iz tog propisa i njegove primjene neproporcionalno s obzirom na te ciljeve?
(3) Should Article 49 EC be interpreted in such a way that the application of that article results in the competent authority of a Member State being unable, on the basis of the closed licensing system that exists in that State for the provision of gaming services, to prohibit a service provider which has already been granted a licence in another Member State for the online provision of such services from also offering those services online in the first Member State?’ 
3. Treba li članak 49. UEZ-a tumačiti tako da primjena tog članka za posljedicu ima da nadležno tijelo države članice ne može, na temelju zatvorenog sustava izdavanja odobrenja koji u toj državi članici postoji za pružanje usluga igara na sreću, pružatelju usluga kojemu je u drugoj državi članici već dodijeljeno odobrenje za pružanje takvih usluga na internetu zabraniti da takve usluge nudi na internetu u prvoj državi članici?”
15 Article 49 EC requires the abolition of all restrictions on the freedom to provide services, even if those restrictions apply without distinction to national providers of services and to those from other Member States, when they are liable to prohibit, impede or render less advantageous the activities of a service provider established in another Member State where it lawfully provides similar services. The freedom to provide services is for the benefit of both providers and recipients of services (Case C-42/07 Liga Portuguesa de Futebol Profissional and Bwin International [2009] ECR I-0000, paragraph 51 and the case-law cited). 
15 Člankom 49. UEZ-a zahtijeva se ukidanje svih ograničenja slobode pružanja usluga, čak i ako se ta ograničenja primjenjuju bez razlike na nacionalne pružatelje usluga i na pružatelje usluga iz drugih država članica, ako se tim ograničenjima zabranjuju, sprečavaju ili umanjuje privlačnost djelatnosti pružatelja usluga s poslovnim nastanom u drugoj državi članici u kojoj zakonito pruža slične usluge. Slobodu pružanja usluga uživaju pružatelji i primatelji usluga (presuda od 8. rujna 2009., Liga Portuguesa de Futebol Profissional i Bwin International, C-42/07, Zb., str. I-7633., t. 51., i navedena sudska praksa).
18 Article 46(1) EC allows restrictions justified on grounds of public policy, public security or public health. A certain number of overriding reasons in the public interest which may also justify such restrictions have been recognised by the case-law of the Court, including, in particular, the objectives of consumer protection and the prevention of both fraud and incitement to squander money on gambling, as well as the general need to preserve public order (Liga Portuguesa de Futebol Profissional and Bwin International, paragraph 56). 
18 Člankom 46. stavkom 1. UEZ-a dopuštena su ograničenja koja su opravdana razlozima javnog poretka, javne sigurnosti ili javnog zdravlja. U sudskoj praksi Suda prepoznati su određeni važni razlozi u općem interesu kojima se mogu opravdati i takva ograničenja, uključujući osobito ciljeve zaštite potrošača i sprečavanja prijevare i poticanja na pretjeranu potrošnju na igre na sreću, kao i opću potrebu za očuvanjem javnog reda (gore navedena presuda Portuguesa de Futebol Profissional i Bwin International, t. 56.).
20 The Member States are free to set the objectives of their policy on betting and gambling according to their own scale of values and, where appropriate, to define in detail the level of protection sought. The restrictive measures that they impose must, however, satisfy the conditions laid down in the case-law of the Court, in particular as regards their proportionality (see, to that effect, Placanica and Others, paragraph 48, and Liga Portuguesa de Futebol Profissional and Bwin International, paragraph 59). 
20 Države članice u skladu s vlastitom ljestvicom vrijednosti slobodno određuju ciljeve svoje politike u pogledu klađenja i igara na sreću i prema potrebi detaljno utvrđuju željenu razinu zaštite. Međutim, mjere ograničavanja koje nameću moraju ispunjavati uvjete koji proizlaze iz sudske prakse Suda, osobito u pogledu njihove proporcionalnosti (vidjeti u tom smislu gore navedene presude Placanica i dr., t. 48., i Liga Portuguesa de Futebol Profissional i Bwin International, t. 59.).
22 According to the case-law of the Court, it is for the national courts to determine whether Member States’ legislation actually serves the objectives which might justify it and whether the restrictions it imposes do not appear disproportionate in the light of those objectives (Gambelli and Others, paragraph 75, and Placanica and Others, paragraph 58). 
22 U skladu sa sudskom praksom Suda, na nacionalnim je sudovima da provjere doprinose li propisi država članica stvarno ciljevima kojima bi ti propisi mogli biti opravdani i ne čine li se ograničenja koja su tim propisima nametnuta neproporcionalnima s obzirom na te ciljeve (gore navedene presude Gambelli i dr., t. 75., i Placanica i dr., t. 58.).
23 In the present case, the wording of the first question put by the referring court shows that the objectives of the Wok are clearly identified by that court, namely protection of consumers by the curbing of addiction to games of chance and prevention of fraud, and that, in the referring court’s view, the national legislation at issue in the main proceedings does in fact serve those objectives and does not go beyond what is required in order to achieve them. 
23 U ovom slučaju iz prvog pitanja koje je postavio sud koji je uputio zahtjev proizlazi da je taj sud jasno utvrdio ciljeve Woka, a to su zaštita potrošača sprečavanjem ovisnosti o igrama na sreću i borba protiv prijevare, i da smatra da predmetni nacionalni propis u glavnom postupku stvarno doprinosi tim ciljevima i ne prekoračuje ono što je nužno za njihovo postizanje.
25 As the Court has already held, it is possible that a policy of controlled expansion in the betting and gaming sector may be entirely consistent with the objective of drawing players away from clandestine betting and gaming – and, as such, activities which are prohibited – to activities which are authorised and regulated. In order to achieve that objective, authorised operators must represent a reliable, but at the same time attractive, alternative to a prohibited activity. This may as such necessitate the offer of an extensive range of games, advertising on a certain scale and the use of new distribution techniques (Placanica and Others, paragraph 55). 
25 Kao što je Sud već presudio, politika kontroliranog širenja u području klađenja i igara na sreću možda je potpuno u skladu s ciljem privlačenja igrača koji sudjeluju u nezakonitom klađenju i igrama na sreću, a time i u zabranjenim djelatnostima, i usmjeravanja prema djelatnostima koje su odobrene i regulirane. Kako bi taj cilj ostvarili, ovlašteni subjekti moraju predstavljati pouzdanu, ali istodobno i privlačnu alternativu zabranjenoj djelatnosti, što može uključivati i opsežnu ponudu igara, oglašavanje određenog opsega i uporabu novih tehnika distribucije (gore navedena presuda Placanica i dr., t. 55.).
"26 While it is true that the grounds of the judgment in Placanica and Others refer solely to the objective of crime prevention in the betting and gaming sector, whereas, in the present case, the Netherlands legislation is also designed to curb gambling addiction, the fact remains that those two objectives must be considered together, since they relate both to consumer protection and to the preservation of public order (see, to that effect, Case C-275/92 Schindler [1994] ECR I-1039, paragraph 58; Case C-124/97 Läärä and Others [1999] ECR I-6067, paragraph 33; and Case C-67/98 Zenatti [1999] ECR I-7289, paragraph 31)." 
26 Iako se razlozi iz gore navedene presude Placanica i dr. odnose isključivo na cilj suzbijanja kriminaliteta u području klađenja i igara na sreću, dok se nizozemskim propisom u glavnom postupku želi spriječiti i ovisnost o igrama na sreću, ta dva cilja treba razmotriti zajedno jer se odnose na zaštitu potrošača i društvenog poretka (vidjeti u tom smislu presude od 24. ožujka 1994., Schindler, C-275/92, Zb., str. I-1039., t. 58., od 21. rujna 1999., Läärä i dr., C-124/97, Zb., str. I-6067., t. 33., i od 21. listopada 1999., Zenatti, C-67/98, Zb., str. I-7289., t. 31.).
30 Since the objective of protecting consumers from gambling addiction is, in principle, difficult to reconcile with a policy of expanding games of chance characterised, inter alia, by the creation of new games and by the advertising of such games, such a policy cannot be regarded as being consistent unless the scale of unlawful activity is significant and the measures adopted are aimed at channelling consumers’ propensity to gamble into activities that are lawful. 
30 Budući da je cilj zaštite potrošača od ovisnosti o igrama na sreću u načelu teško uskladiti s politikom širenja igara na sreću, koju osobito obilježava stvaranje i oglašavanje novih igara, takva se politika može smatrati dosljednom samo ako je opseg nezakonitih djelatnosti znatan i ako donesene mjere za cilj imaju usmjeravanje sklonosti potrošača igara na sreću prema zakonitim djelatnostima.
31 The fact that demand for games of chance in the Netherlands has already increased noticeably, particularly at a clandestine level – assuming that is established as De Lotto indicated at the hearing – must be taken into consideration. 
31 Valja uzeti u obzir činjenicu da se potražnja za igrama na sreću u Nizozemskoj već znatno povećala, osobito na razini nezakonite ponude, pod pretpostavkom da je to utvrđeno kako je De Lotto naveo na raspravi.
32 The national legislation at issue in the main proceedings aims not only to combat fraud and other crimes in the sphere of games of chance, but also to safeguard consumer protection. Thus, a fair balance has to be drawn between demand for the controlled expansion of authorised games of chance with the aim of making the provision of such games attractive for the public and the need to reduce as far as possible consumer addiction to such games. 
32 Nacionalni propis u glavnom postupku za cilj ima ne samo borbu protiv prijevare i drugih kaznenih djela u području igara na sreću, već i osiguravanje zaštite potrošača. Stoga treba uspostaviti ravnotežu između zahtjeva za kontroliranim širenjem odobrenih igara na sreću, koje za cilj ima učiniti ponudu takvih igara privlačnom javnosti, i potrebe da se što više smanji ovisnost potrošača o tim igrama.
34 According to the terms of the 2004 decision in relation to De Lotto’s exclusive licence to organise sports-related prize competitions, that ‘foundation shall ensure that marketing and advertising activities are sensible and balanced in content, and shall seek, in particular, to combat disproportionate participation in games of chance organised pursuant to the present decision’. 
34 U skladu s odlukom iz 2004. kojom je zakladi De Lotto dodijeljeno ekskluzivno odobrenje za priređivanje nagradnih igara povezanih sa sportom, ta „zaklada osigurava da su marketinške aktivnosti i aktivnosti oglašavanja razumne i uravnotežene s obzirom na sadržaj i osobito se bori protiv neproporcionalnog sudjelovanja u igrama na sreću koje su priređene u skladu s ovom odlukom”.
35 Furthermore, by letter of 23 June 2004, the Netherlands Minister for Justice requested that licensees ‘severely restrict the amount of advertising and give shape and substance to that restrictive policy on advertising by drawing up a code of conduct and on advertising for operators of games of chance that is to be applicable to all of them’. That code came into force in the Netherlands on 15 February 2006. 
35 Osim toga, nizozemski je ministar pravosuđa dopisom od 23. lipnja 2004. od nositelja odobrenja zatražio da „strogo ograniče broj reklamnih poruka i daju oblik i sadržaj toj restriktivnoj politici u području oglašavanja izradom kodeksa ponašanja i oglašavanja za subjekte koji priređuju igre na sreću koji će se primjenjivati na sve njih”. Taj je kodeks u Nizozemskoj stupio na snagu 15. veljače 2006.
37 However, it is for the national court to determine whether the development of the market for games of chance in the Netherlands is such as to demonstrate that the expansion of games of chance is being supervised effectively by the Netherlands authorities, both with regard to the scale of advertising undertaken by holders of exclusive licences and with regard to the latter’s creation of new games, and, in consequence, to reconcile appropriately the simultaneous achievement of the objectives pursued by the national legislation. 
37 Međutim, na sudu koji je uputio zahtjev je da provjeri je li razvoj tržišta igara na sreću u Nizozemskoj takav da se može dokazati da tijela te države članice učinkovito nadziru širenje igara na sreću u pogledu opsega oglašavanja koje provode nositelji ekskluzivnih odobrenja i u pogledu novih igara koje su potonji razvili te, posljedično, da na odgovarajući način uskladi istovremeno ostvarivanje ciljeva nacionalnog propisa.
38 In the light of the foregoing considerations, the answer to the first question is that national legislation, such as that at issue in the main proceedings, which seeks to curb addiction to games of chance and to combat fraud, and which in fact contributes to the achievement of those objectives, can be regarded as limiting betting activities in a consistent and systematic manner even where the holder(s) of an exclusive licence are entitled to make what they are offering on the market attractive by introducing new games and by means of advertising. It is for the national court to determine whether unlawful gaming activities constitute a problem in the Member State concerned which might be solved by the expansion of authorised and regulated activities, and whether that expansion is on such a scale as to make it impossible to reconcile with the objective of curbing such addiction. 
38 S obzirom na prethodna razmatranja, na prvo pitanje valja odgovoriti da se nacionalni propis kao što je onaj u glavnom postupku, koji je namijenjen sprečavanju ovisnosti o igrama na sreću i borbi protiv prijevare i koji stvarno doprinosi ostvarivanju tih ciljeva, može smatrati propisom kojim se dosljedno i sustavno ograničavaju djelatnosti klađenja, čak i ako je nositelju ili nositeljima ekskluzivnog odobrenja dopušteno da svoju ponudu na tržištu učine privlačnom uvođenjem novih igara i oglašavanjem. Na sudu koji je uputio zahtjev je da provjeri jesu li u predmetnoj državi članici nezakonite djelatnosti igara na sreću problem koji bi se mogao riješiti širenjem odobrenih i reguliranih djelatnosti i je li to širenje takvih razmjera da je nespojivo s ciljem sprečavanja ovisnosti.
39 By its second question, the national court asks, in essence, whether, for the purpose of applying legislation of a Member State on games of chance which is compatible with Article 49 EC, it is for the national courts to determine, in each case, whether the implementing measure intended to ensure compliance with that legislation is suitable for achieving the objective of that legislation and is compatible with the principle of proportionality. The national court also asks whether it makes any difference if the measure to be taken is required not by the public authorities but by an individual in the context of a civil action. 
39 Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita je li na nacionalnim sudovima da u svakom pojedinom slučaju provjere, za potrebe primjene propisa države članice o igrama na sreću koji je u skladu s člankom 49. UEZ-a, je li provedbena mjera za osiguravanje usklađenosti s tim propisom prikladna za ostvarivanje njegova cilja i je li usklađena s načelom proporcionalnosti. Taj sud jednako tako pita je li odgovor na to pitanje drukčiji ako mjeru koju treba poduzeti ne zahtijevaju tijela javne vlasti, već pojedinac u okviru građanskog postupka.
40 As stated in paragraph 22 of the present judgment, it is for the national courts to determine whether Member States’ legislation which restricts a fundamental freedom enshrined in the Treaty is suitable for achieving the public interest objectives that might justify it, and whether the restrictions it imposes do not appear disproportionate in the light of those objectives. 
40 Kako je navedeno u točki 22. ove presude, na nacionalnim je sudovima da provjere jesu li propisi država članica kojima se ograničava temeljna sloboda iz Ugovora prikladni za ostvarivanje ciljeva u općem interesu kojima bi ti propisi mogli biti opravdani i nisu li ograničenja koja su tim propisima nametnuta neproporcionalnima s obzirom na te ciljeve.