natgillin/translations-raw huggingface dataset:
"75 It is apparent from the Court’s case-law that situations in which the question arises as to whether a national procedural provision makes the exercise of rights conferred on individuals by the European Union legal order impossible or excessively difficult must be analysed by reference to the role of that provision in the procedure as a whole and to the progress and special features of the procedure before the various national bodies (see, inter alia, Peterbroeck, paragraph 14; Case C-2/08 Fallimento Olimpiclub [2009] ECR I-7501, paragraph 27; and Case C-618/10 Banco Español de Crédito [2012] ECR I-0000, paragraph 49)." 
75 Iz sudske prakse Suda proizlazi da situacije u kojima se postavlja pitanje onemogućava li određena nacionalna postupovna odredba ostvarivanje prava koja pojedinci imaju na temelju pravnog poretka Unije ili značajno otežava ostvarivanje tog prava, treba analizirati upućivanjem na ulogu te odredbe u postupku kao cjelini i na napredak i posebne značajke tog postupka pred raznim nacionalnim tijelima (vidjeti osobito prethodno navedenu presudu Peterbroeck, t. 14., presudu od 3. rujna 2009., Fallimento Olimpiclub, C-2/08, Zb., str. I-7501., t. 27., i presudu od 14. lipnja 2012., Banco Español de Crédito, C-618/10, t. 49.
76 In that regard, the Court has already acknowledged that finality of an administrative decision contributes to legal certainty, with the consequence that European Union law does not require that an administrative body be, in principle, under an obligation to reopen an administrative decision which has become final (see, to that effect, Case C-2/06 Kempter [2008] ECR I-411, paragraph 37). 
76 U tom smislu Sud je već potvrdio da konačnost upravne odluke pridonosi pravnoj sigurnosti, što ima za posljedicu da prema pravu Unije upravno tijelo u načelu nema obvezu ponovno odlučivati o upravnoj odluci koja je postala konačna (vidjeti u tom smislu presudu od 12. veljače 2008., Kempter, C-2/06, Zb., str. I-411., t. 37.).
"77 The Court has none the less held, in essence, that particular circumstances may be capable, by virtue of the principle of sincere cooperation arising from Article 4(3) TEU, of requiring a national administrative body to review an administrative decision that has become final, in particular to take account of the interpretation of a relevant provision of European law which the Court has given subsequently (see Kempter, paragraph 38). It can be seen from the case-law that, in that context, the Court has taken account of the particular features of the situations and interests at issue in order to strike a balance between the requirement for legal certainty and the requirement for legality under European Union law (see, to that effect, inter alia, Kühne & Heitz, paragraphs 25 and 26; i-21 Germany and Arcor, paragraphs 53, 63 and 64; Kempter, paragraphs 46, 55 and 60; and Fallimento Olimpiclub, paragraphs 22, 26 and 31)." 
"77 Unatoč tomu, u bitnom mišljenje Suda je da se u posebnim okolnostima, u skladu s načelom lojalne suradnje iz članka 4. stavka 3. UEU-a, od nacionalnog upravnog tijela može zahtijevati da preispita upravnu odluku koja je postala konačna, posebno kako bi se uzelo u obzir tumačenje neke relevantne odredbe europskog prava koje je u međuvremenu dao Sud (vidjeti prethodno navedenu presudu Kempter, t. 38.). Iz sudske prakse proizlazi da je Sud, u tom smislu, uzeo u obzir posebnosti situacija i interesa u predmetu radi postizanja ravnoteže između zahtjeva za pravnu sigurnost i zahtjeva za zakonitost prema pravu Unije (vidjeti u tom smislu osobito prethodno navedene presude Kühne & Heitz, t. 25. i 26.; i-21. Njemačka i Arcor, t. 53., 63. i 64.; Kempter, t. 46., 55. i 60., kao i Fallimento Olimpiclub, t. 22., 26. i 31.)."
78 In the present case, it is necessary to consider more specifically whether, in situations such as that at issue in the main proceedings, national legislation such as that described in the order for reference may be justified in order to safeguard the principle of legal certainty, having regard to the consequences that follow from such legislation for the application of European Union law and for citizens of the Union who are subject to prohibitions on leaving the territory such as the one in issue before the referring court (see, by analogy, Fallimento Olimpiclub, paragraph 28). 
78 U ovom slučaju, valja posebno razmotriti može li, u situacijama poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, nacionalni propis poput onog opisanog u zahtjevu za prethodnu odluku biti opravdan radi zaštite načela pravne sigurnosti, uzimajući u obzir posljedice koje proizlaze iz takvog propisa za primjenu prava Unije i za građane Unije koji podliježu zabranama napuštanja državnog područja poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku (vidjeti po analogiji prethodno navedenu presudu Fallimento Olimpiclub, t. 28.).
79 As is apparent from the answer to the third question and, in particular, from paragraphs 37, 42 and 44 of this judgment, in circumstances such as those of the main proceedings, the legislation at issue in those proceedings, which makes no provision for regular review, maintains for an unlimited period a prohibition on leaving the territory and thereby perpetuates an infringement of the right laid down in Article 21(1) TFEU to move and reside freely within the territory of the Member States. In such circumstances, a prohibition of that kind is the antithesis of the freedom conferred by Union citizenship to move and reside within the territory of the Member States (see also, by analogy, Case C-348/96 Calfa [1999] ECR I-11, paragraph 18). 
79 Kao što proizlazi iz odgovora na treće pitanje, a posebno iz t. 37., 42. i 44. ove presude, u okolnostima poput onih iz glavnog postupka, propis koji se primjenjuje u glavom postupku, a kojim se ne predviđa redovito preispitivanje, propisuje trajnu zabranu napuštanja državnog područja te time čini trajnu povredu prava utvrđenog u članku 21. stavku 1. UFEU-a na slobodno kretanje i boravak na državnom području država članica. U takvim okolnostima, zabrana te vrste negacija je slobode kretanja i boravka na državnom području država članica koja proizlazi iz statusa građanina Unije (vidjeti po analogiji presudu od 19. siječnja 1999., Calfa, C-348/96, Zb., str. I-11., t. 18.).
80 Furthermore, by means of Article 32(1) of Directive 2004/38, the European Union legislature has placed an obligation on the Member States to ensure that it is possible for measures which prohibit a person from entering or leaving their territories to be reviewed, even where those measures have been validly adopted under European Union law and even where they have – like the 2007 order – become final. There is all the more reason why that should be the case in relation to prohibitions on leaving the territory, such as that at issue before the referring court, which have not been validly adopted under European Union law and are the antithesis of the freedom laid down in Article 21(1) TFEU. In such a situation, the principle of legal certainty does not entail an absolute requirement that an act imposing such a prohibition should continue to produce legal effects for an unlimited period. 
80 Nadalje, člankom 32. stavkom 1. Direktive 2004/38 zakonodavac Unije obvezao je države članice da predvide mogućnost preispitivanja mjera kojima se osobi zabranjuje ulazak na njihovo državno područje ili napuštanje njihovog državnog područja, čak i u slučaju kada su te mjere valjano donesene prema pravu Unije i čak i kada su one postale konačne, kao što je slučaj s odlukom iz 2007. Tim više bi isto trebalo važiti za zabrane napuštanja državnog područja, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koje nisu valjano donesene u skladu s pravom Unije i negacija su slobode utvrđene člankom 21. stavkom 1. UFEU-a. U takvoj situaciji, načelo pravne sigurnosti ne podrazumijeva apsolutnu obvezu da akt kojim se izriče takva zabrana vremenski neograničeno nastavlja proizvoditi pravne učinke.
81 In view also of the importance which primary law accords to citizenship of the Union (see, inter alia, Case C-135/08 Rottmann [2010] ECR I-1449, paragraphs 43 and 56), it must be concluded that, in circumstances such as those at issue in the main proceedings, national legislation such as that described in the order for reference, to the extent that it (i) prevents citizens of the Union from asserting the right conferred on them by Article 21 TFEU to move and reside freely against absolute territorial prohibitions that have been adopted for an unlimited period and (ii) prevents administrative bodies from acting upon a body of case-law whereby the Court has confirmed the illegality, under European Union law, of such prohibitions, cannot reasonably be justified by the principle of legal certainty and must therefore be considered, in this respect, to be contrary to the principle of effectiveness and to Article 4(3) TEU (see, by analogy, Fallimento Olimpiclub, paragraphs 30 and 31). 
81 Uzimajući u obzir i važnost koju primarno zakonodavstvo pridaje statusu građanina Unije (vidjeti osobito presudu od 2. ožujka 2010., Rottmann, C-135/08, Zb., str. I-1449., t. 43. i 56.), treba zaključiti da, u situacijama poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, nacionalni propis poput onog koji je opisan u zahtjevu za prethodnu odluku, koji (i) apsolutnim teritorijalnim zabranama sprječava građane Unije u ostvarivanju prava na slobodno kretanje i boravak koja su im dodijeljena člankom 21. UFEU-a i (ii) sprječava upravna tijela da djeluju u skladu sa sudskom praksom kojom je Sud potvrdio da su, prema pravu Unije, takve zabrane nezakonite, ne može se razumno opravdati načelom pravne sigurnosti i stoga treba smatrati da je u tom pogledu protivan načelu djelotvornosti i članku 4. stavku 3. UEU-a (vidjeti po analogiji prethodno navedenu presudu Fallimento Olimpiclub, t. 30. i 31.).
82 In view of the foregoing, the answer to the first and second questions is that European Union law must be interpreted as precluding legislation of a Member State under which an administrative procedure that has resulted in the adoption of a prohibition on leaving the territory such as that at issue in the main proceedings, which has become final and has not been contested before the courts, may be reopened – in the event of the prohibition being clearly contrary to European Union law – only in circumstances such as those exhaustively listed in Article 99 APK, despite the fact that such a prohibition continues to produce legal effects with regard to its addressee. 
82 S obzirom na prethodno navedeno, na prvo i drugo pitanje valja odgovoriti da pravo Unije treba tumačiti u smislu da mu je protivan propis države članice prema kojemu upravni postupak koji je rezultirao donošenjem zabrane napuštanja državnog područja poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koja je postala konačna i koja nije osporavana pred sudom, može biti ponovno otvoren, u slučaju kada je ta zabrana očito protivna pravu Unije, samo u okolnostima poput onih koje su taksativno navedene u članku 99. APK-a, i to unatoč činjenici da takva zabrana nastavlja proizvoditi pravne učinke u pogledu svojeg adresata.
83 Since these proceedings are, for the parties to the main proceedings, a step in the action pending before the national court, the decision on costs is a matter for that court. Costs incurred in submitting observations to the Court, other than the costs of those parties, are not recoverable. 
83 Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
2. European Union law must be interpreted as precluding legislation of a Member State under which an administrative procedure that has resulted in the adoption of a prohibition on leaving the territory such as that at issue in the main proceedings, which has become final and has not been contested before the courts, may be reopened – in the event of the prohibition being clearly contrary to European Union law – only in circumstances such as those exhaustively listed in Article 99 of the Code of Administrative Procedure (Administrativnoprotsesualen kodeks), despite the fact that such a prohibition continues to produce legal effects with regard to its addressee. 
2. Pravo Unije treba tumačiti u smislu da mu je protivan propis države članice prema kojemu upravni postupak koji je rezultirao donošenjem zabrane napuštanja državnog područja poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koja je postala konačna i koja nije osporavana pred sudom, može biti ponovno otvoren, u slučaju kada je ta zabrana očito protivna pravu Unije, samo u okolnostima poput onih koje su taksativno navedene u članku 99. Zakona o upravnom postupku (Administrativnoprotsesualen kodeks), i to unatoč činjenici da takva zabrana i nadalje proizvodi pravne učinke u pogledu svojeg adresata.
* Language of the case: Bulgarian. 
Jezik predmeta: bugarski
21 February 2013 (*) 
21. veljače 2013.
(Article 48 TFEU – Social security for migrant workers – Regulation (EEC) No 1408/71 and (EC) No 883/2004 – Old-age and survivor’s insurance – Special provisions for the application of national legislation relating to old-age pensions – Calculation of benefits) 
„Članak 48. UFEU-a - Socijalna sigurnost radnika migranata - Uredba (EEZ) br. 1408/71 i (EZ) br. 883/2004 - Starosno osiguranje i osiguranje nadživjelih članova obitelji - Posebna odredba za primjenu nacionalnog zakonodavstva koje se odnosi na starosne mirovine - Izračun davanja”
In Case C-282/11, 
U predmetu C-282/11,
REQUEST for a preliminary ruling under Article 267 TFEU from the Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spain), made by decision of 9 May 2011, received at the Court on 6 June 2011, in the proceedings 
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Španjolska), odlukom od 9. svibnja 2011., koju je Sud zaprimio 6. lipnja 2011., u postupku
Concepción Salgado González, 
Concepción Salgado González,
v Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS), 
protiv Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS),
Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS), 
Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS),
composed of A. Tizzano (Rapporteur), President of the Chamber, M. Ilešič, E. Levits, J.-J. Kasel and M. Berger, Judges, 
u sastavu: A. Tizzano (izvjestitelj), predsjednik vijeća, M. Ilešič, E. Levits i J.-J. Kasel i M. Berger, suci,
Advocate General: J. Mazák, 
nezavisni odvjetnik: J. Mazak,
Registrar: M. Ferreira, Principal Administrator, 
tajnik: M. Ferreira, glavni administrator,
having regard to the written procedure and further to the hearing on 24 May 2012, 
uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 24. svibnja 2012.,
– the Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) and the Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS), by A.R. Trillo García and P. García Perea, abogados, 
– za Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) i Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS), Trillo García i P. García Perea, abogados,
– the Spanish Government, by A. Rubio González, acting as Agent, 
– za španjolsku vladu, A. Rubio González, u svojstvu agenta,
– the European Commission, by S. Pardo Quintillán and V. Kreuschitz, acting as Agents, 
– za Europsku komisiju, S. Pardo Quintillán i V. Kreuschitz, u svojstvu agenata,
after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 13 September 2012, 
nakon saslušanja mišljenja nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 13. rujna 2012.,
1 This request for a preliminary ruling concerns the interpretation of Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to self-employed persons and to members of their families moving within the Community in the version amended and updated by Council Regulation (EC) No 118/97 of 2 December 1996 (OJ 1997 L 28, p. 1) and as amended by Regulation (EC) No 629/2006 of the European Parliament and of the Council of 5 April 2006 (OJ 2006 L 114, p. 1) (‘Regulation No 1408/71’), and Regulation (EC) No 883/2004 of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the coordination of social security systems (OJ 2004 L 200, p. 1), as amended by Regulation (EC) No 988/2009 of the European Parliament and of the Council of 16 September 2009 (OJ 2009 L 284, p. 43), (‘Regulation No 883/2004’). 
1 Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje Uredbe Vijeća (EEZ) br. 1408/71 od 14. lipnja 1971. o primjeni sustava socijalne sigurnosti na zaposlene osobe, samozaposlene osobe i članove njihovih obitelji koji se kreću unutar Zajednice, u verziji izmijenjenoj i ažuriranoj Uredbom Vijeća (EZ) br. 118/97 od 2. prosinca 1996. (SL L 28, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 7., str. 7.), kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 629/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 5. travnja 2006. (SL L 114., str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5. svezak 5., str. 241.) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 1408/71), te Uredbe (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti (SL L 166, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 160.), kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 988/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. (SL L 284, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 213.), (u daljnjem tekstu: Uredba br. 883/2004).
2 The request has been made in proceedings between Ms Salgado González and the Instituto Nacional de la Seguridad Social (the ‘INSS’) and the Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS) in relation to the amount of the old-age pension of the applicant in the main proceedings. 
2 Zahtjev je upućen u okviru spora između C. Salgado Gonzales i Istituto Nacional de la Seguridad Social (u daljnjem tekstu: INSS) i Tesoreria General de la Seguridad Social (TGSS) u vezi s iznosom starosne mirovine tužiteljice u glavnom postupku.
EU law 
Pravo Unije
3 Article 3(1) of Regulation No 1408/71 provides: 
3 Članak 3. stavak 1. Uredbe br. 1408/71 određuje:
‘Subject to the special provisions of this Regulation, persons to whom this Regulation applies shall be subject to the same obligations and enjoy the same benefits under the legislation of any Member State as the nationals of that State.’ 
„Podložno posebnim odredbama ove Uredbe, osobe na koje se ova Uredba odnosi podliježu istim obvezama i uživaju ista prava na temelju zakonodavstva svake države članice kao državljani te države.”
4 Under Article 45(1) of that regulation: 
4 U skladu s člankom 45. stavkom 1. te uredbe:
‘Where the legislation of a Member State makes the acquisition, retention or recovery of the right to benefits, under a scheme which is not a special scheme within the meaning of paragraph 2 or 3, subject to the completion of periods of insurance or of residence, the competent institution of that Member State shall take account, where necessary, of the periods of insurance or of residence completed under the legislation of any other Member State, be it under a general scheme or under a special scheme and either as an employed person or a self-employed person. For that purpose, it shall take account of these periods as if they had completed under its own legislation.’ 
„Ako zakonodavstvo države članice uvjetuje stjecanje, zadržavanje ili ponovnu uspostavu prava na davanje, prema sustavu koji nije poseban sustav u smislu stavka 2. ili 3., navršavanjem razdoblja osiguranja ili boravišta, nadležna ustanova te države članice prema potrebi uzima u obzir razdoblja osiguranja ili boravišta navršena prema zakonodavstvu druge države članice, bilo prema općem sustavu ili posebnom sustavu ili pak u svojstvu zaposlene osobe ili samozaposlene osobe. U tu svrhu uzimaju se u obzir ta razdoblja kao da su navršena prema njezinu zakonodavstvu.”
5 Article 46(2) of Regulation No 1408/71 provides: 
5 Članak 46. stavak 2. Uredbe br. 1408/71 određuje:
‘Where the conditions required by the legislation of a Member State for entitlement to benefits are satisfied only after application of Article 45 and[/]or Article 40(3), the following rules shall apply: 
„Ako su potrebni uvjeti zakonodavstva države članice za stjecanje prava na davanja ispunjeni tek nakon primjene članka 45. i/ili članka 40. stavka 3., primjenjuju se sljedeća pravila:
(a) the competent institution shall calculate the theoretical amount of the benefit to which the person concerned could lay claim provided all periods of insurance and/or of residence, which have been completed under the legislation of the Member States to which the employed person or self-employed person was subject, have been completed in the State in question under the legislation which it administers on the date of the award of the benefit. … 
(a) nadležna ustanova određuje teoretski iznos davanja na koji bi dotična osoba mogla ostvariti pravo uz uvjet da su sva razdoblja osiguranja i/ili boravišta navršena u skladu sa zakonodavstvom države članice koje se primjenjivalo na zaposlenu osobu ili samozaposlenu osobu navršena u toj državi u skladu sa zakonodavstvom koje ona primjenjuje na datum priznavana davanja. […]
(b) the competent institution shall subsequently determine the actual amount of the benefit on the basis of the theoretical amount referred to in the preceding paragraph in accordance with the ratio of the duration of the periods of insurance or of residence completed before the materialisation of the risk under the legislation which it administers to the total duration of the periods of insurance and of residence completed before the materialisation of the risk under the legislations of all the Member States concerned.’ 
(b) nadležna ustanova nakon toga utvrđuje stvaran iznos davanja na temelju teoretskog iznosa navedenog u prethodnom stavku u skladu s omjerom između trajanja razdoblja osiguranja ili boravišta navršenih prije nastupa osiguranog slučaja u skladu sa zakonodavstvom svih predmetnih država članica.”
6 Article 47(1) of Regulation No 1408/71 provides: 
6 Članak 47. stavak 1. Uredbe br. 1408/71 određuje:
‘For the calculation of the theoretical and pro rata amounts referred to in Article 46(2), the following rules shall apply: 
„Za određivanje teoretskih i razmjernih (pro rata) iznosa iz članka 46. stavka 2., primjenjuju se sljedeća pravila:
(g) where, under the legislation of a Member State, benefits are calculated on the basis of average contributions, the competent institution shall determine that average by reference only to those periods of insurance completed under the legislation of the said State.’ 
(g) ako se prema zakonodavstvu države članice davanja određuju na temelju prosječnih doprinosa, nadležna ustanova utvrđuje taj prosjek u odnosu samo na ona razdoblja osiguranja navršena prema zakonodavstvu navedene države. ”
7 In accordance with Article 89 of the regulation, ‘[s]pecial procedures for implementing the legislations of certain Member States are set out in Annex VI’. 
7 U skladu s člankom 89. uredbe, „posebne odredbe za provedbu određenih zakonodavstava određenih država članica navedene su u Prilogu VI.”
8 Point 4 of Heading H, paragraph 4 (Kingdom of Spain), of Annex VI to Regulation No 1408/71 provides: 
8 Točka 4. naslova H (D) stavak 4. (Španjolska) Priloga VI. Uredbi br. 1408/71 određuje:
‘(a) Under Article 47 of the Regulation, the calculation of the theoretical Spanish benefit shall be carried out on the basis of the actual contributions of the insured person during the years immediately preceding payment of the last contribution to the Spanish social security. 
"„a) Prema članku 47. Uredbe, izračun teoretskih španjolskih davanja provodi se na temelju stvarnih doprinosa osigurane osobe tijekom godina koje neposredno prethode uplati posljednjeg doprinosa španjolskom socijalnom osiguranju;"
(b) the amount of the pension obtained shall be increased by the amount of the increases and revalorisations calculated for each subsequent year, for pensions of the same nature.’ 
(b) Iznos dobivene mirovine uvećava se za iznos povećanja i revalorizacije koji se izračunava za svaku sljedeću godinu, za mirovine iste vrste.”