natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘45 It is a special feature of Articles 60 EC and 301 EC that they form a bridge between the actions of the Community involving economic measures under Articles 60 EC and 301 EC and the objectives of the EU Treaty [in the version prior to the Treaty of Lisbon] in the sphere of external relations, including the [common foreign and security policy] (CFSP) (see, to that effect, Kadi [and Al Barakaat International Foundation v Council and Commission,] paragraph 197). Articles 60 EC and 301 EC are provisions expressly envisaging that action by the Community may prove necessary in order to attain one of the objectives specifically assigned to the Union by Article 2 EU, namely the implementation of a common foreign and security policy. 
„45 Posebnost je članaka 60. i 301. UEZ-a da oni čine premošćujuću klauzulu između djelovanja Zajednice koja uključuju gospodarske mjere ciljeva Ugovora o EU-a [u verziji ranijoj od Ugovora iz Lisabona] u području vanjskih odnosa, uključujući ZVSP (u tom smislu vidjeti gore navedenu presudu Kadi [i Al Barakaat International/Vijeće i Komisija], t. 197.). Članci 60. i 301. UEZ-a su odredbe kojima je izričito predviđeno da se djelovanje Zajednice može pokazati neophodnim za ostvarivanje jednog od ciljeva posebno dodijeljenog Uniji člankom 2. UEU-a, a to je provedba zajedničke vanjske i sigurnosne politike.
46 That fact is, however, without prejudice to the coexistence of the Union and the Community as integrated but separate legal orders, or to the constitutional architecture of the pillars, as intended by the framers of the Treaties now in force (see, to that effect, Kadi [and Al Barakaat International Foundation v Council and Commission], paragraph 202). Consequently, even though an action by the Community under Articles 60 EC and 301 EC gives effect to one of the objectives of the Union, it is nevertheless undertaken on the basis of the Community pillar. The lawfulness of measures taken in that sphere, such as Regulation No 423/2007 and the measures implementing it, must therefore be assessed in relation to the conditions laid down by the rules of that pillar, including the appropriate voting rule. 
46 Međutim, tom se činjenicom ne dovodi u pitanje istodobno postojanje Unije i Zajednice kao integriranih, ali odvojenih pravnih poredaka ni ustavna struktura stupova, kako su je predvidjeli autori ugovora koji su sada na snazi (u tom smislu vidjeti gore navedenu presudu Kadi [i Al Barakaat International/Vijeće i Komisija], t. 202.). Slijedom toga, iako se djelovanjem Zajednice na temelju članaka 60. i 301. UEZ-a provodi jedan od ciljeva Unije, to se djelovanje provodi na temelju stupa Zajednice. Stoga zakonitost akata donesenih u tom području, kao što su Uredba br. 423/2007 i akti za njezinu provedbu, valja ocijeniti u odnosu na uvjete utvrđene pravilima tog stupa, uključujući odgovarajuće pravilo o glasovanju.
47 It follows from the foregoing that, contrary to the applicant’s claims, Common Position 2007/140, which forms part of the second pillar of the Union, is not a legal basis for Regulation No 423/2007 or for the measures implementing it, which means that the voting rule applicable to the adoption of that common position and to its amendment is irrelevant. Indeed, the existence of a common position or of a joint action previously adopted in the sphere of the CFSP is simply a condition laid down by Article 301 EC, which also defines the voting rule applicable to the adoption of the measures taken to give it effect. 
47 Iz prethodno navedenog proizlazi da, suprotno tvrdnjama tužitelja, Zajedničko stajalište 2007/140, koje čini dio drugog stupa Unije, nije pravna osnova Uredbe br. 423/2007 ili akata za njezinu provedbu, što znači da je pravilo o glasovanju koje se primjenjuje na donošenje tog zajedničkog stajališta i na njegove izmjene irelevantno. Naime, postojanje zajedničkog stajališta ili zajedničkog djelovanja prethodno donesenih u području ZVSP-a samo je uvjet utvrđen člankom 301. UEZ-a, kojim je određeno i pravilo o glasovanju koje se primjenjuje na donošenja akata za njihovu provedbu.
48 In the present case, it is not disputed that Regulation No 423/2007 and the contested decision were adopted by a qualified majority, in accordance with the rule laid down in Article 301 EC. Nor is it disputed that the adoption of that regulation was preceded by the unanimous adoption of Common Position 2007/140 or that the adoption of the contested decision was preceded by the unanimous adoption of Common Position 2008/479, by which the applicant’s name was entered in the list of entities to which the fund-freezing measure applied by virtue of Article 5(1)(b) of Common Position 2007/140. It is accordingly to be concluded that the conditions laid down by Article 301 EC have been complied with. 
48 U ovom slučaju nije sporno da su Uredba br. 423/2007 i sporna odluka donesene kvalificiranom većinom, u skladu s pravilom utvrđenim člankom 301. UEZ-a. Nije sporno ni da je donošenju te uredbe prethodilo jednoglasno donošenje Zajedničkog stajališta 2007/140 ili da je donošenju sporne odluke prethodilo jednoglasno donošenje Zajedničkog stajališta 2008/479, u kojem je naziv tužitelja uvršten u popis subjekata na koje se primjenjuje mjera zamrzavanja financijskih sredstava na temelju članka 5. stavka 1. točke (b) Zajedničkog stajališta 2007/140. U skladu s tim valja zaključiti da su se poštovali uvjeti utvrđeni člankom 301. UEZ-a.
49 Consequently the applicant’s head of claim alleging failure to follow the applicable voting rule must be rejected. 
49 Slijedom toga prigovor tužitelja koji se odnosi na nepoštovanje primjenjivog pravila o glasovanju valja odbiti.
50 With regard to the applicant’s other heads of claim, it is to be borne in mind that a measure is vitiated by misuse of powers only if it appears on the basis of objective, relevant and consistent evidence to have been taken with the exclusive or main purpose of achieving an end other than that stated or of evading a procedure specifically prescribed by the Treaty for dealing with the circumstances of the case (see Case C-210/03 Swedish Match [2004] ECR I-11893, paragraph 75, and Case T-158/99 Thermenhotel Stoiser Franz and Others v Commission [2004] ECR II-1, paragraph 164, and the case-law cited). In this case, the applicant has not adduced evidence suggesting that the Council, in adopting the contested decision, pursued any end other than that of stopping nuclear proliferation by freezing the funds of entities which it considered were engaged in, directly associated with, or provided support for the activities concerned, in accordance with the procedure laid down for that purpose by the EC Treaty and by Regulation No 423/2007.’ 
50 U vezi s drugim prigovorima tužitelja, valja podsjetiti da u odnosu na akt može govoriti o postojanju zlouporabe ovlasti ako se utvrdi, na temelju objektivnih, relevantnih i usklađenih pokazatelja, da je on donesen s isključivim ciljem, ili barem odlučujućim, postizanja drugih ciljeva od ciljeva na koje se poziva ili izbjegavanja postupka posebno predviđenog Ugovorom za rješavanje okolnosti predmetnog slučaja (vidjeti presudu Suda od 14. prosinca 2004., Swedish Match, C-210/03, Zb., str. I-11893., t. 75., presudu Općeg suda od 13. siječnja 2004., Thermenhotel Stoiser Franz i dr./Komisija, T-158/99, Zb., str. II-1., t. 164., i navedenu sudsku praksu). U ovom slučaju tužitelj nije podnio dokaze da je Vijeće donošenjem sporne odluke slijedilo drugi cilj osim sprečavanja širenja nuklearnog oružja zamrzavanjem financijskih sredstava subjekata za koje je smatralo da sudjeluju u predmetnim aktivnostima, da su izravno s njima povezani ili da ih podupiru, u skladu s postupkom utvrđenim za tu namjenu Ugovorom o EZ-u i Uredbom br. 423/2007.” [neslužbeni prijevod]
60 The appellant observes that Article 7(2) of Regulation No 423/2007 relates to entities that ‘[are] engaged in, directly associated with, or providing support’ for nuclear proliferation. On the basis of the judgment in Kadi and Al Barakaat International Foundation v Council and Commission, paragraph 167, it submits that, since the relevant criterion adopted by Regulation No 423/2007 and the contested decision is not the fact of being controlled by a third country, but participation in certain proliferation-sensitive nuclear activities, those provisions go beyond the scope of Article 60 EC and 301 EC. Consequently, it was essential to base those provisions not only on Articles 60 EC and 301 EC, but also on Article 308 EC, which requires a unanimous vote. 
60 Žalitelj podsjeća da se članak 7. stavak 2. Uredbe br. 423/2007 odnosi na subjekte koji „sudjeluju u širenj[u] nuklearnog oružja, izravno su s njim povezani ili [mu] pružaju potporu.” [neslužbeni prijevod]. Na temelju gore navedene presude Kadi i Al Barakaat International Foundation/Vijeće i Komisija (t. 167.), on tvrdi da budući da mjerodavni kriterij donesen Uredbom br. 423/2007 i spornom odlukom nije nadzor koji provodi treća zemlja, već sudjelovanje u određenim nuklearnim aktivnostima širenja nuklearnog oružja, te odredbe ne ulaze u područje primjene članaka 60. i 301. UEZ-a. Slijedom toga, bilo je neophodno temeljiti te odredbe ne samo na člancima 60. i 301. UEZ-a, već i na članku 308. UEZ-a, kojim se zahtijeva jednoglasna odluka.
61 The appellant submits that the General Court also erred in law in considering that Common Position 2007/140 did not constitute a legal basis for Regulation No 423/2007 and the contested decision, but merely a ‘condition’ laid down by Article 301 EC. In doing so, the General Court made a distinction which is not made in the rules laid down in the Treaty. The appellant argues that the list in Annex V to Regulation No 423/2007 is identical to that in Annex II to Common Position 2007/140, which, pursuant to Article 7(2) of that common position, can be amended only unanimously. Since Regulation No 423/2007 is based on Articles 60 EC and 301 EC and on Common Position 2007/140, Annex V to the regulation should have been amended in accordance with the rule of unanimity. By disregarding that rule in adopting the contested decision, the Council misused its powers. 
61 Žalitelj tvrdi da je Opći sud isto tako počinio pogrešku koja se tiče prava kada je utvrdio da Zajedničko stajalište 2007/140 ne predstavlja pravnu osnovu Uredbe br. 423/2007 i sporne odluke, već samo „uvjet” utvrđen člankom 301. UEZ-a. Time je Opći sud napravio razliku koja ne postoji u pravilima utvrđenima Ugovorom. Žalitelj tvrdi da je popis iz Priloga V. Uredbi br. 423/2007 jednak onome iz Priloga II. Zajedničkom stajalištu 2007/140, koji se u skladu s člankom 7. stavkom 2. tog zajedničkog stajališta može izmijeniti samo jednoglasnom odlukom. Budući da se Uredba br. 423/2007 temelji na člancima 60. i 301. UEZ-a i na Zajedničkom stajalištu 2007/140, Prilog V. toj uredbi trebalo je izmijeniti u skladu s pravilom jednoglasnosti. Nepoštovanjem tog pravila pri donošenju sporne odluke, Vijeće je zlorabilo svoje ovlasti.
63 The Council, the United Kingdom and the Commission submit that Regulation No 423/2007 is clearly directed at the Islamic Republic of Iran and that, therefore, it was not necessary to use Article 308 EC as a legal basis. In that regard, the judgment in Kadi and Al Barakaat International Foundation v Council and Commission is not relevant since it concerned a different situation. Unlike in the present case, the regulation at issue in that case did not relate to a third country. The Commission adds that, if the appellant now disputes its links with the Islamic Republic of Iran, that constitutes a new ground of appeal which is inadmissible. 
63 Vijeće, Ujedinjena Kraljevina i Komisija ističu da se Uredba br. 423/2007 jasno odnosi na Islamsku Republiku Iran i da stoga nije bilo potrebno primijeniti članak 308. UEZ-a kao pravnu osnovu. S tim u vezi, gore navedena presuda Kadi i Al Barakaat International Foundation/Vijeće i Komisija nije relevantna jer se odnosi na drukčiju situaciju. Za razliku od ovog slučaja, uredba iz tog predmeta nije se odnosila na treću zemlju. Komisija dodaje da to što žalitelj sada osporava svoje veze s Islamskom Republikom Iran predstavlja novi žalbeni razlog koji je nedopušten.
65 The appellant contests the General Court’s reasoning in relation to the legal basis for Regulation No 423/2007, considering that that regulation should have been adopted unanimously either on the basis of Articles 60 EC, 301 EC and 308 EC, or on the basis of Articles 60 EC and 301 EC and Common Position 2007/140. Consequently, the contested decision could not have been adopted by qualified majority, as provided for in Article 15(2) of Regulation No 423/2007 for amendments to the list of persons, entities and bodies referred to in Article 7(2) of that regulation. 
65 Žalitelj osporava obrazloženje Općeg suda u vezi s pravnom osnovom Uredbe br. 423/2007 i smatra da je ta Uredba trebala biti donesena jednoglasno, na temelju članaka 60., 301. i 308. UEZ-a ili na temelju članaka 60. i 301. UEZ-a i Zajedničkog stajališta 2007/140. Slijedom toga, sporna odluka nije smjela biti donesena kvalificiranom većinom, kako je to predviđeno člankom 15. stavkom 2. Uredbe br. 423/2007 za izmjenu popisa osoba, subjekata i tijela iz članka 7. stavka 2. te uredbe.
67 The appellant does not dispute the use of Article 60 EC and 301 EC. It merely disputes the fact that Regulation No 423/2007 is based solely on those provisions. 
67 Žalitelj ne osporava primjenu članaka 60. i 301. UEZ-a. Osporava samo činjenicu da se Uredba br. 423/2007 temelji isključivo na tim odredbama.
68 According to its title, Regulation No 423/2007 concerns restrictive measures against the Islamic Republic of Iran. It is apparent from the recitals in the preamble thereto and from its provisions taken as a whole that the regulation is intended to prevent or slow down the nuclear policy of that State, in the light of the threat it poses, by means of restrictive economic measures. As noted by the Advocate General in point 75 of his Opinion, it is not nuclear proliferation in general which is being combated, but the risks inherent in the Iranian nuclear proliferation programme. 
68 U skladu sa svojim naslovom, Uredba br. 423/2007 odnosi se na mjere ograničavanja protiv Islamske Republike Iran. Iz njezinih uvodnih izjava i iz odredaba uzetih u cjelini proizlazi da je cilj uredbe gospodarskim mjerama ograničavanja spriječiti ili usporiti nuklearnu politiku te države s obzirom na prijetnju koju ona predstavlja. Kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 75. svojeg mišljenja, nije riječ o suzbijanju širenja nuklearnog oružja općenito, već o rizicima povezanima s iranskim programom širenja nuklearnog oružja.
"69 The aim and content of the measure in question clearly being the adoption of economic measures against the Islamic Republic of Iran, it was not necessary to have recourse to Article 308 EC, since Article 301 EC constitutes a sufficient legal basis in that it provides for an action by the Community to interrupt or to reduce, in part or completely, economic relations with one or more third countries; that action may cover the freezing of funds of entities, such as Bank Melli Iran, which are associated with the regime of the third country concerned." 
"69 Budući da je jasno da su cilj i sadržaj predmetnog akta donošenje gospodarskih mjera protiv Islamske Republike Iran, nije bilo potrebno primijeniti članak 308. UEZ-a jer članak 301. UEZ-a predstavlja dostatnu pravnu osnovu s obzirom na to da je njime Zajednici omogućeno da djelomično ili u cijelosti prekine ili ograniči gospodarske odnose s jednom od ili više trećih zemalja; to djelovanje može uključivati zamrzavanje financijskih sredstava subjekata, kao što je Bank Melli Iran, povezanih s režimom predmetne treće zemlje."
70 As regards the need, asserted by the appellant, to include Common Position 2007/140 among the legal bases, it is sufficient to note that that need is contradicted by the very wording of Article 301 EC, which provides for the possibility of adopting Community measures when a common position or Community action adopted under the provisions of the EU Treaty, in the version prior to the Treaty of Lisbon, on the CFSP provide for Community action. The wording of that article indicates that the common position or joint action must exist in order for Community measures to be adopted, but not that those measures must be based on that common position or joint action. 
70 U vezi s tvrdnjom žalitelja da Zajedničko stajalište 2007/140 treba uključiti u pravnu osnovu, dovoljno je utvrditi da je ta potreba osporena samim tekstom članka 301. UEZ-a, kojim je predviđena mogućnost donošenja mjera Zajednice kada je zajedničkim stajalištem ili djelovanjem Zajednice donesenim na temelju odredaba Ugovora o EU-u, u verziji prije Ugovora iz Lisabona, u vezi sa ZVSP-om predviđeno djelovanje Zajednice. U tekstu tog članka navedeno je da zajedničko stajalište ili zajedničko djelovanje moraju postojati kako bi mjere Zajednice mogle biti donesene, ali ne i da se te mjere moraju temeljiti na tom zajedničkom stajalištu ili zajedničkom djelovanju.
71 In any event, a common position cannot constitute the legal basis for a Community measure. Council common positions in the sphere of the CFSP, such as Common Positions 2007/140 and 2008/479, are adopted within the framework of the EU Treaty, in accordance with Article 15 thereof, whereas Council regulations, such as Regulation No 423/2007, are adopted within the framework of the EC Treaty. 
71 U svakom slučaju, zajedničko stajalište ne može predstavljati pravnu osnovu akta Zajednice. Zajednička stajališta Vijeća u području ZVSP-a, kao što su zajednička stajališta 2007/140 i 2008/479, donose su u okviru Ugovora o EU-u, u skladu s njegovim člankom 15., dok su uredbe Vijeća, kao što je Uredba br. 423/2007, donose u okviru Ugovora o EZ-u.
73 The General Court thus rightly held, in paragraph 47 of the judgment under appeal, that the existence of a common position previously adopted in the sphere of the CFSP was simply a condition laid down by Article 301 EC. 
73 Dakle, u točki 47. pobijane presude Opći sud pravilno je presudio da je postojanje zajedničkog stajališta koje je prethodno doneseno u području ZVSP-a samo uvjet utvrđen člankom 301. UEZ-a.
74 As regards the complaint alleging misuse of powers, the Court of Justice finds that the appellant has not shown in what way paragraph 50 of the judgment under appeal might be erroneous. 
74 U vezi s prigovorom zloporabe ovlasti valja navesti da žalitelj nije pokazao na koji je način točka 50. pobijane presude pogrešna.
‘80 The purpose of the obligation to state the reasons for an act adversely affecting a person, as provided for by Article 253 EC and, more particularly in this case, by Article 15(3) of Regulation No 423/2007 is, first, to provide the person concerned with sufficient information to make it possible to determine whether the measure is well founded or whether it is vitiated by an error which may permit its validity to be contested before the Community judicature and, secondly, to enable the latter to review the lawfulness of that measure. The obligation to state reasons therefore constitutes an essential principle of Community law which may be derogated from only for compelling reasons. The statement of reasons must therefore in principle be notified to the person concerned at the same time as the act adversely affecting him, for failure to state the reasons cannot be remedied by the fact that the person concerned learns the reasons for the act during the proceedings before the Community judicature. Furthermore, observance of the obligation to state reasons is all the more important in the case of an initial decision freezing an entity’s funds, because it constitutes the sole safeguard enabling the party concerned to make effective use of the legal remedies available to it to challenge the lawfulness of that decision, given that it has no right to be heard before the decision is adopted (see, to that effect and by analogy, [Organisation des Modjahedines du people d’Iran v Council], paragraphs 138 to 140, and the case-law cited). 
„80 Svrha obveze obrazlaganja akta koji negativno utječe na prava osobe, kako je predviđeno člankom 253. UEZ-a i, posebno u ovom slučaju, člankom 15. stavkom 3. Uredbe br. 423/2007, s jedne je strane dotičnoj osobi osigurati dostatne informacije kako bi mogla utvrditi je li akt dobro utemeljen ili sadržava moguće pogreške na temelju kojih bi se mogla osporiti njegova valjanost pred sudovima Zajednice i s druge strane omogućiti potonjima nadzor nad zakonitošću tog akta. Stoga obveza obrazlaganja akta predstavlja bitno načelo prava Zajednice od kojeg se može odstupiti samo zbog važnih razloga. Zato u načelu dotičnoj osobi treba uručiti obrazloženje istovremeno s aktom koji negativno utječe na njezina prava jer se izostanak obrazloženja ne može popraviti time da se dotična osoba upozna s razlozima akta tijekom postupka pred sudovima Zajednice. Nadalje, poštovanje obveze obrazlaganja tim je važnije u slučaju kada se prvotnom odlukom zamrzavaju financijska sredstva subjekta jer ona predstavlja jedinu zaštitu kojom se zainteresiranoj stranci omogućuje djelotvorna primjena pravnih sredstava koja su joj dostupna za osporavanje zakonitosti takve odluke, s obzirom na to da nema pravo na saslušanje prije donošenja odluke (u tom smislu i analogijom vidjeti gore navedenu presudu [Općeg suda Organisation des Modjahedines du peuple d'Iran/Vijeće] t. 138. do 140., i navedenu sudsku praksu).
81 Unless, therefore, overriding considerations to do with the security of the Community or of its Member States or with the conduct of their international relations militate against the communication of certain matters (see, by analogy, [Kadi and Al Barakaat International Foundation v Council and Commission], paragraph 342), the Council is bound, by virtue of Article 15(3) of Regulation No 423/2007, to apprise the entity concerned of the actual specific reasons when it adopts a decision to freeze funds such as the contested decision. It must thus state the facts and points of law on which the legal justification of the measure depend and the considerations which led it to adopt it. So far as may be, those reasons must be communicated, either concomitantly with or as soon as possible after the adoption of the measure at issue (see, to that effect and by analogy, [Organisation des Modjahedines du people d’Iran v Council], paragraphs 143 to 148, and the case-law cited). 
81 Stoga je u skladu s člankom 15. stavkom 3. Uredbe br. 423/2007 Vijeće obvezno, osim ako se priopćavanju određenih dokaza suprotstavljaju važni razlozi koji se tiču sigurnosti Unije ili njezinih država članica ili vođenja njihovih međunarodnih odnosa (analogijom vidjeti gore navedenu presudu [Kadi i Al Barakaat International Foundation/Vijeće i Komisija], t. 342.), upoznati predmetni subjekt s posebnim i konkretnim razlozima pri donošenju odluke o zamrzavanju financijskih sredstava kao što je sporna odluka. Dakle, mora navesti činjenične i pravne okolnosti o kojima ovisi zakonska opravdanost mjere i razloge koji su doveli do njezina donošenja. To se obrazloženje u mjeri u kojoj je to moguće upućuje istovremeno s donošenjem predmetne mjere ili odmah nakon njezina donošenja (u tom smislu i analogijom vidjeti gore navedenu presudu [Općeg suda Organisation des Modjahedines du peuple d'Iran/Vijeće, t. 143. do 148., i navedenu sudsku praksu).