natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, those grounds cannot, according to the same provision, be invoked `to serve economic ends' (Aladzhov, paragraph 29). 
Međutim, u skladu s istom odredbom, na te iste razloge ne može se pozivati „u gospodarske svrhe" (prethodno navedena presuda Aladzhov, t. 29.).
36 Therefore, for an administrative measure such as that at issue in the main proceedings to be permitted under EU law, it must, inter alia, be shown that the measure was taken on one of the grounds listed in Article 27(1) of Directive 2004/38, subject to the further condition that that ground was not invoked to serve economic ends. 
36 Stoga, da upravna mjera poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku ne bi bila protivna pravu Unije, treba dokazati osobito da je ta mjera donesena na temelju jednog od razloga navedenih u članku 27. stavku 1. Direktive 2004/38, uz dodatni uvjet da se na taj razlog ne poziva u gospodarske svrhe.
37 However, it is clear from the order for reference and the wording of the third question that the prohibition on leaving the territory at issue in the main proceedings is based on just two findings: the existence of a debt owed to a legal person governed by private law and the inability of the debtor to provide security in respect of that debt. 
37 Međutim, iz zahtjeva za prethodnu odluku i teksta trećeg pitanja očito je da se zabrana napuštanja državnog područja o kojoj je riječ u glavnom postupku temelji na samo dva nalaza: postojanje duga prema pravnoj osobi privatnog prava i nemogućnosti dužnika da pruži osiguranje za taj dug.
There is no mention of public policy, public safety or public health. 
Ne spominju se javni poredak, javna sigurnost ni javno zdravlje.
38 In this connection, the referring court mentions the argument that Article 76(3) of the ZBLD and, consequently, the prohibition on leaving the territory at issue in the main proceedings pursue the objective of protecting creditors. 
38 U tom smislu, sud koji je uputio zahtjev navodi argument da je cilj članka 76. stavka 3. ZBLD-a, a time i zabrane napuštanja državnog područja o kojoj je riječ u glavnom postupku, zaštita vjerovnika.
39 Even if the view could reasonably be taken that some notion of safeguarding the requirements of public policy underlies such an objective, it cannot be ruled out, on the basis of the order for reference, that the prohibition on leaving the territory at issue in the main proceedings pursues an exclusively economic objective. 
39 Čak i kad bi se opravdano moglo smatrati da se taj cilj temelji na određenoj ideji očuvanja javnog poretka, ne može se isključiti, na temelju zahtjeva za prethodnu odluku, da je isključiva svrha zabrane napuštanja državnog područja o kojoj je riječ u glavnom postupku gospodarske prirode.
However, Article 27(1) of Directive 2004/38 expressly excludes the possibility of a Member State invoking grounds of public policy to serve economic ends. 
Međutim, člankom 27. stavkom 1. Direktive 2004/38 izričito se isključuje mogućnost da se na razloge javnog poretka država članica poziva u gospodarske svrhe.
40 Moreover, it is apparent from the Court's case-law that recourse to the concept of public policy presupposes, in any event, the existence, in addition to the perturbation of the social order which any infringement of the law involves, of a genuine, present and sufficiently serious threat affecting one of the fundamental interests of society (see, inter alia, Jipa, paragraph 23 and case-law cited, and Gaydarov, paragraph 33). 
40 Nadalje, iz sudske prakse Suda proizlazi da pribjegavanje konceptu javnog poretka pretpostavlja, u svakom slučaju, uz narušavanje društvenog poretka, čime se smatra svaka povreda prava, i postojanje istinske, prisutne i dovoljno ozbiljne prijetnje jednom od temeljnih interesa društva (vidjeti osobito prethodno navedenu presudu Jipa, t. 23. i navedenu sudsku praksu te presudu Gaydarov, t. 33.).
41 In that context, the derogations from the free movement of persons that are capable of being invoked by a Member State imply in particular, as is stated in Article 27(2) of Directive 2004/38, that, if measures taken on grounds of public policy or public security are to be justified, they must be based exclusively on the personal conduct of the individual concerned and that justifications that are isolated from the particulars of the case in question or that rely on considerations of general prevention cannot be accepted (Jipa, paragraph 24, and Gaydarov, paragraph 34). 
41 U tom smislu, odstupanja od slobode kretanja osoba na koja se može pozvati država članica podrazumijevaju osobito da, kao što je navedeno u članku 27. stavku 2. Direktive 2004/38, kako bi mjere koje se poduzimaju zbog javnog poretka ili javne sigurnosti bile opravdane, te se mjere moraju temeljiti isključivo na osobnom ponašanju dotične osobe i da su neprihvatljivi razlozi koji nisu usko povezani s pojedinim slučajem ili se odnose na opću prevenciju (vidjeti prethodno navedene presude Jipa, t. 24. i Gaydarov, t. 34.).
42 However, it is apparent from the order for reference that the 2007 order does not include any assessment relating specifically to Mr Byankov's personal conduct or to the genuine, present and sufficiently serious nature of any threat which that conduct might represent with regard to a fundamental interest of Bulgarian society, an interest that is not defined in the documents submitted to the Court. 
42 Međutim, iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da odluka iz 2007. ne uključuje ocjenu koja se odnosi posebno na Byankovovo osobno ponašanje ili na istinsku, prisutnu i dovoljno ozbiljnu prijetnju koju bi to ponašanje moglo predstavljati u pogledu temeljnog interesa bugarskog društva, interesa koji u spisu dostavljenom Sudu nije nigdje definiran.
43 Furthermore, it is clear from Article 27(2) of Directive 2004/38 and from the Court's settled case-law that a measure which restricts the right of freedom of movement may be justified only if -- by being appropriate to ensure the achievement of the objective it pursues and not going beyond what is necessary to attain it -- it respects the principle of proportionality (see, to that effect, inter alia, Jipa, paragraph 29, and Gaydarov, paragraph 40). 
43 Nadalje, iz članka 27. stavka 2. Direktive 2004/38 i iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da mjera kojom se ograničava pravo na slobodu kretanja može biti opravdana jedino ako -- time što je primjerena za osiguranje postizanja cilja koji se njome želi postići i što ne prelazi ono što je potrebno za njegovo ostvarenje -- poštuje načelo proporcionalnosti (vidjeti u tom smislu osobito prethodno navedene presude Jipa, t. 29., i Gaydarov, t. 40.).
44 In that regard, the Court notes, first, that, apart from the possibility of paying the sum owed or providing adequate security, the prohibition on leaving the territory at issue in the main proceedings is absolute; it is not coupled with any exceptions, temporal limitation or possibility of regular review of the factual and legal circumstances underpinning it. 
44 U tom smislu valja navesti da je, s jedne strane, osim u slučaju plaćanja iznosa duga ili pružanja primjerenog osiguranja, zabrana napuštanja državnog područja o kojoj je riječ u glavnom postupku apsolutna te da ne podliježe nikakvim iznimkama, vremenskim ograničenjima ili mogućnosti redovitog preispitivanja činjeničnih ili pravnih okolnosti na kojima se temelji.
Thus, as long as such a prohibition is not lifted, its legal effects for a person such as Mr Byankov are continually renewed and will persist indefinitely. 
Stoga, dok god traje ta zabrana, njezini pravni učinci za osobu kao što je Byankov redovito se obnavljaju i traju neograničeno.
45 Second, there exists within EU law a body of legal rules that are capable of protecting creditors' rights without necessarily restricting the debtor's freedom of movement. 
45 S druge strane, u pravu Unije postoje pravna pravila kojima se mogu zaštititi prava vjerovnika bez ograničavanja slobode kretanja dužnika.
By way of example, it is sufficient to mention Council Regulation (EC) No 44/2001 of 22 December 2000 on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters (OJ 2001 L 12, p. 1), to which the referring court itself alludes. 
Kao primjer dovoljno je navesti Uredbu Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL L 12, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 30.) na koju se poziva sud koji je uputio zahtjev.
46 Accordingly, contrary to the concern expressed by the referring court, it cannot be concluded that, on account of the exclusion under Article 27(1) of Directive 2004/38 of exceptions invoked to serve economic ends, the European Union legal order does not afford a level of protection of the property rights of others -- in this case creditors -- which is at least equivalent to that established under the European Convention on the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms. 
46 Iz toga proizlazi, kao odgovor na zabrinutost koju je izrazio sud koji je uputio zahtjev, da se ne može zaključiti da zbog isključenja, u skladu s člankom 27. stavkom 1. Direktive 2004/38, izuzeća na koja se poziva u gospodarske svrhe, pravni poredak Unije ne pruža razinu zaštite prava vlasništva drugih osoba -- u ovom slučaju vjerovnika -- koja je barem ekvivalentna onoj utvrđenoj Europskom konvencijom o zaštiti ljudskih prava i temeljnih sloboda.
47 Moreover, as the referring court has in essence stated, it follows from the case-law of the European Court of Human Rights that measures, such as the prohibition on leaving the territory at issue in the main proceedings, which curb a person's right to leave his country, must, inter alia, be regularly reviewed if the measures are not to be regarded as `disproportionate' within the meaning of that case-law (see, to that effect, inter alia, Eur. Court H. R Ignatov v. Bulgaria judgment of 2 July 2009, application No 50/02 (§ 37), and Gochev v. Bulgaria judgment of 26 November 2009, application No 34383/03 (§§ 55 to 57)). 
47 Nadalje, kao što je istaknuo sud koji je uputio zahtjev, iz sudske prakse Europskog suda za ljudska prava proizlazi da mjere, kao što je zabrana napuštanja državnog područja o kojoj je riječ u glavnom postupku, koje ograničavaju pravo osobe da napusti svoju zemlju, treba, između ostaloga, redovito preispitivati kako se te mjere ne bi smatralo „neproporcionalnima" u smislu te sudske prakse (vidjeti u tom smislu osobito presude Europskog suda za ljudska prava Ignatov/Bugarska od 2. srpnja 2009., zahtjev br. 50/02, t. 37. i Gochev/Bugarska od 26. studenoga 2009., zahtjev br. 34383/03, t. od 55. do 57.).
48 In view of all the foregoing, the answer to the third question is that EU law must be interpreted as precluding the application of a national provision which provides for the imposition of a restriction on the freedom of movement, within the European Union, of a national of a Member State, solely on the ground that he owes a legal person governed by private law a debt which exceeds a statutory threshold and is unsecured. 
48 S obzirom na prethodno navedeno, na treće pitanje valja odgovoriti da pravo Unije treba tumačiti u smislu da mu je protivna primjena nacionalne odredbe kojom se predviđa izricanje ograničenja slobode kretanja u Uniji državljaninu države članice samo na temelju činjenice da prema pravnoj osobi privatnog prava ima dug koji prelazi zakonom propisani prag i koji nije osiguran.
49 It can be seen from the documents submitted to the Court that the proceedings before the referring court are seeking annulment, on the basis of an alleged conflict with EU law, of an administrative decision rejecting Mr Byankov's application for the reopening of the administrative procedure that culminated in adoption of the 2007 order. 
49 Iz spisa dostavljenog Sudu može se vidjeti da se postupkom pred sudom koji je uputio zahtjev traži poništenje, zbog toga što je navodno protivna pravu Unije, upravne odluke o odbijanju Byankovovog zahtjeva za ponovno otvaranje upravnog postupka koji je rezultirao donošenjem odluke iz 2007.
It is thus a question in the main proceedings of determining whether that rejection complies with the requirements of EU law. 
U glavnom postupku treba stoga utvrditi je li to odbijanje u skladu sa zahtjevima prava Unije.
50 In that context, the referring court expresses uncertainty, in the context of its first question, as to the relationship between, on the one hand, the principle of legal certainty with regard to a final administrative act and, on the other, the principle of effective judicial protection of rights conferred on individuals by EU law. 
50 U tom kontekstu, sud koji je uputio zahtjev izražava nesigurnost, u okviru svojeg prvog pitanja, po pitanju odnosa između, s jedne strane, načela pravne sigurnosti u vezi s konačnim upravnim aktom i, s druge strane, načela djelotvorne sudske zaštite prava dodijeljenih pojedincima pravom Unije.
The referring court takes particular account of the judgment of 13 January 2004 in Case C-453/00 Kühne & Heitz [2004] ECR I-837 and of part of the case-law deriving from it. 
Sud koji je uputio zahtjev posebno uzima u obzir presudu od 13. siječnja 2004., Kühne & Heitz, C-453/00, Zb., str. I-837. i dio sudske prakse koja proizlazi iz nje.
The gist of its interpretation appears to be that the principle of effective judicial protection will always reach its limits when it comes up against `national rules which establish the principle of legal certainty with regard to administrative acts'. 
Čini se da taj sud iz toga zaključuje da je načelo djelotvorne sudske zaštite u biti uvijek ograničeno u odnosu na „nacionalna pravila kojima se utvrđuje načelo pravne sigurnosti u vezi s upravnim aktima".
51 In the circumstances of this case, there is, however, no need to take a view on the reasoning set out on that point in the order for reference. 
51 Međutim, u ovom slučaju nije potrebno zauzeti stajalište o razlozima koji su o tom pitanju navedeni u zahtjevu za prethodnu odluku.
It suffices to note only that, since the 2007 order became final without having been subject to judicial review, the judgment in Kühne & Heitz is not directly relevant for the purposes of determining whether, in a situation such as that in issue in the main proceedings, an administrative body is under an obligation to reopen an administrative procedure with a view to annulling an administrative measure such as the 2007 order (see, by analogy, Joined Cases C-392/04 and C-422/04 i-21 Germany and Arcor [2006] ECR I-8559, paragraphs 53 and 54). 
Dovoljno je samo napomenuti da, budući da je odluka iz 2007. postala konačna, a da nije bila predmetom sudskog preispitivanja, prethodno navedena presuda Kühne & Heitz nije izravno relevantna za potrebe utvrđivanja je li, u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, upravno tijelo obvezno ponovno otvoriti upravni postupak radi poništenja upravnog akta kao što je odluka iz 2007. (vidjeti po analogiji presudu od 19. rujna 2006., i-21 Njemačka i Arcor, C-392/04 i C-422/04, Zb., str. I-8559., t. 53. i 54.).
52 It is also in the context described in paragraph 49 of this judgment that the referring court, by its second question, asks, in essence, whether Article 31 of Directive 2004/38 may serve as the basis for an obligation to review an administrative decision in a situation such as that in the main proceedings. 
52 Iz konteksta opisanog u točki 49. ove presude također proizlazi da sud koji je uputio zahtjev, svojim drugim pitanjem u biti pita može li članak 31. Direktive 2004/38 poslužiti kao temelj za obvezu preispitivanja upravne odluke u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku.
53 Article 31 of Directive 2004/38 is intended in particular to ensure that citizens of the Union and members of their families have access to judicial and, where appropriate, administrative redress procedures to appeal against or seek review of any decision restricting their right to move and reside freely in the Member States. 
53 Člankom 31. Direktive 2004/38 posebno se želi osigurati da građani Unije i članovi njihovih obitelji imaju pristup sudskim i, ovisno o slučaju, upravnim žalbenim postupcima radi podnošenja žalbe protiv odluke ili podnošenja zahtjeva za preispitivanje odluke kojom se ograničava njihovo pravo na slobodno kretanje i boravak u državama članicama.
54 Those procedural safeguards required by Article 31 of Directive 2004/38 are intended to apply at the time when the measures restricting that right are adopted. 
54 Navedena postupovna jamstva propisana člankom 31. Direktive 2004/38 treba primjenjivati u trenutku donošenja mjera kojima se ograničava to pravo.
55 However, it is not disputed in this case that, at the time the 2007 order was adopted, remedies were available to Mr Byankov that would have allowed him to challenge the prohibition on leaving the territory at issue in the main proceedings, before a court where appropriate. 
55 Međutim, u ovom slučaju nije sporno da je u trenutku donošenja odluke iz 2007. Byankov imao na raspolaganju pravna sredstva koja su mu omogućivala da zabranu napuštanja državnog područja o kojoj je riječ u glavnom postupku osporava, ovisno o slučaju, pred sudom.
Indeed, it is clear from the order for reference that Mr Byankov did not bring an action against the 2007 order at the time it was adopted, with the result that the order became final. 
Štoviše, iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da u trenutku donošenja odluke iz 2007. Byankov protiv te odluke nije podnio žalbu, pa je tako ona postala konačna.
56 Accordingly, Article 31 of Directive 2004/38 is not applicable, per se, to legal situations such as that described by the referring court in its second question. 
56 Iz toga slijedi da se članak 31. Direktive 2004/38 ne treba primjenjivati, sam po sebi, na pravne situacije poput one koju sud koji je uputio zahtjev opisuje u svojem drugom pitanju.
57 In the context of the procedure laid down by Article 267 TFEU providing for cooperation between national courts and the Court of Justice, it is for the latter to provide the national court with an answer which will be of use to it and enable it to determine the case before it. 
57 U okviru postupka suradnje između nacionalnih sudova i Suda uspostavljene u članku 267. UFEU-a, na Sudu je da nacionalnom sudu pruži koristan odgovor koji će mu omogućiti da riješi spor koji se pred njim vodi.
In that light, the Court may have to reformulate the questions referred to it (see, inter alia, Case C-334/95 Krüger [1997] ECR I-4517, paragraphs 22 and 23, and Case C-243/09 Fuß [2010] ECR I-9849, paragraph 39 and case-law cited). 
U tom smislu, Sud će po potrebi preformulirati pitanja koja su mu postavljena (vidjeti osobito presude od 17. srpnja 1997., Krüger, C-334/95, Zb., str. I-4517., t. 22. i 23. i od 14. listopada 2010., Fuß, C-243/09, Zb.. str. I-9849., t. 39. i navedenu sudsku praksu).
58 To that end, the Court may extract from all the information provided by the national court, in particular from the grounds of the decision to make the reference, the legislation and the principles of EU law that require interpretation in view of the subject-matter of the dispute (see, to that effect, inter alia, Case 83/78 Redmond [1978] ECR 2347, paragraph 26; Case C-56/01 Inizan [2003] ECR I-12403, paragraph 34; and Fuß, paragraph 40). 
58 U tu svrhu Sud može iz svih podataka koje mu je dostavio nacionalni sud, a osobito iz obrazloženja odluke kojom se upućuje prethodno pitanje, izvesti propise i načela prava Unije koje treba tumačiti uzimajući u obzir predmet glavnog postupka (vidjeti u tom smislu osobito presude od 29. studenoga 1978., Redmond, 83/78, Zb., str. 2347., t. 26.; od 23. listopada 2003., Inizan, C-56/01, Zb., str. I-12403., t. 34. i Fuß, prethodno navedenu, t. 40.).
59 In that regard, it is apparent from the order for reference that, under Bulgarian law, an administrative procedure that resulted in the adoption of a final individual administrative act which has not been contested before the courts may, exceptionally, be reopened in the cases listed exhaustively in Article 99 of the APK for the purpose of annulling or altering that act. 
59 U tom smislu iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da, prema bugarskome pravu, upravni postupak koji je rezultirao donošenjem konačnog pojedinačnog upravnog akta koji nije osporavan pred sudom može, u iznimnim situacijama, biti ponovno otvoren u slučajevima koji su taksativno navedeni u članku 99. APK-a, radi poništenja ili izmjene tog akta.
60 Furthermore, as can be seen from paragraphs 15, 23 and 24 of this judgment, Mr Byankov's application for the reopening of the administrative procedure in order to obtain annulment of the prohibition on leaving the territory at issue in the main proceedings was rejected on the ground that the legal conditions for Article 99 of the APK to apply were not met. 
60 Nadalje, kao što se može vidjeti iz točaka 15., 23. i 24. ove presude, Byankovov zahtjev za ponovno otvaranje upravnog postupka radi poništenja zabrane napuštanja državnog područja o kojoj je riječ u glavnom postupku odbijen je zbog toga što pravni uvjeti za primjenu članka 99. APK-a nisu ispunjeni.
In particular, as regards paragraph 1 of Article 99, no application for the reopening of the administrative procedure had been made within one month from the date of the 2007 order by a person entitled to make such an application, namely the administrative body that adopted the order, the ombudsman or, where relevant, the prosecutor concerned. 
Odnosno, što se tiče stavka 1. članka 99., osoba ovlaštena za podnošenje zahtjeva, odnosno upravno tijelo koje je donijelo odluku, ombudsman ili ovisno o slučaju, dotično državno odvjetništvo, nije podnijelo zahtjev za ponovno otvaranje upravnog postupka u roku od mjesec dana od datuma odluke iz 2007.
61 Therefore, as the referring court has in essence pointed out, no possibility is now open to Mr Byankov under Bulgarian law alone -- apart from the possibility of repaying the sum claimed or providing adequate security -- for obtaining a review of the factual and legal circumstances that gave rise to the territorial prohibition to which he is subject, even though, as is apparent from the answer to the third question and as is also accepted in the order for reference, such a prohibition is clearly contrary to the requirements of EU law, in particular those of Article 27 of Directive 2004/38. 
61 Stoga, kao što je sud koji je uputio zahtjev u biti istaknuo, Byankov sada, osim mogućnosti da otplati iznos potraživanja ili pruži primjereno osiguranje, nema mogućnosti, ako se uzme u obzir samo bugarsko pravo, preispitivanja činjeničnih i pravnih okolnosti koje su dovele do teritorijalne zabrane kojoj on podliježe, unatoč tome što je takva zabrana očito protivna zahtjevima prava Unije, posebno onima iz članka 27. Direktive 2004/38, a što je očigledno iz odgovora na treće pitanje i prihvaćeno u zahtjevu za prethodnu odluku.
62 Moreover, the relevant Bulgarian administrative bodies, which are subject to the obligation to respect the primacy of EU law (see, to that effect, inter alia, Case C-341/08 Petersen [2010] ECR I-47 [HYPERLINK: http://eur-lex.europa.eu/query.html?DN=62008C?0341&locale=EN], paragraph 80 and case-law cited), are no longer in a position, according to the referring court's interpretation of the legislation at issue in the proceedings before it, to exercise their power to have Mr Byankov's case reviewed in the light, in particular, of what has been held by the Court in Jipa, Gaydarov and Aladzhov. 
62 Nadalje, relevantna bugarska upravna tijela, koja podliježu obvezi poštovanja nadređenosti prava Unije (vidjeti u tom smislu osobito presudu od 12. siječnja 2010., Petersen, C-341/08, Zb., str. I-47., t. 80. i navedenu sudsku praksu) više nisu u mogućnosti, prema tumačenju propisa o kojemu je riječ u glavnom postupku na način kako ga tumači sud koji je uputio zahtjev, izvršiti svoju ovlast da predmet Byankov daju preispitati posebno s obzirom na prethodno navedene presude Suda Jipa, Gaydarov i Aladzhov.