natgillin/translations-raw huggingface dataset:
17 Since Schlank & Schick has not challenged the decision to dismiss the defence of lack of jurisdiction, the referring court wonders whether it none the less has an obligation under Article 10 EC to review and set aside a final and conclusive judgment on international jurisdiction if that judgment is proved to be contrary to Community law. The national court envisages the existence of such an obligation, asking specifically whether it is possible to transpose the principles laid down in the judgment in Case C-453/00 Kühne & Heitz [2004] ECR I-837, concerning the obligation imposed on an administrative body to review a final administrative decision which is contrary to Community law, as it has been interpreted in the mean time by the Court. 
17 S obzirom da društvo Schlank & Schick nije osporavalo odluku o odbacivanju prigovora o nenadležnosti, sud koji je uputio zahtjev pita se je li ipak na temelju članka 10. UEZ dužno preispitati i poništiti pravomoćnu presudu u pogledu međunarodne nadležnosti ako bi se pokazalo da je u suprotnosti s pravom Zajednice. Nacionalni sud predviđa postojanje takve obveze i posebno se pita je li moguće prenijeti načela iznesena u presudi od 13. siječnja 2004. u predmetu Kühne & Heitz (C-453/00, Zb., str. I-837.), u vezi s obvezom upravnog tijela da preispita konačnu upravnu odluku koja je u suprotnosti s pravom Zajednice kako ga je u međuvremenu tumačio Sud.
18 In those circumstances, the Landesgericht Innsbruck decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling: 
18 U tim okolnostima, Landesgericht Innsbruck odlučio je prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
‘(1) The court of first instance’s decision as to jurisdiction: 
„(1) Odluka prvostupanjskog suda o nadležnosti:
(a) Is the principle of cooperation enshrined in Article 10 EC to be interpreted as meaning that, in the circumstances stated in the judgment of the Court of Justice in Case C-453/00 Kühne & Heitz, a national court is also obliged to review and set aside a final judicial decision if the latter should infringe Community law? Are there any other conditions applicable to the review and setting aside of judicial decisions in contrast to administrative decisions? 
(a) Treba li načelo suradnje sadržano u članku 10. UEZ-a tumačiti tako da, u okolnostima navedenim u presudi Suda u predmetu C-453/00 Kühne & Heitz nacionalni sud ima također obvezu preispitati i poništiti pravomoćnu sudsku odluku ako se pokaže da je ona u suprotnosti s pravom Zajednice? Postoje li za preispitivanje i povlačenje sudskih odluka uvjeti drukčiji od onih koji se primjenjuju kada se radi o upravnim odlukama?
(b) If the answer to Question 1(a) should be in the affirmative: 
(b) Ako je odgovor na prvo pitanje u točki (a) potvrdan:
Is the period given under Paragraph 534 of the ZPO for the setting aside of judicial decisions that are contrary to Community law compatible with the principle of full effectiveness of Community law? 
Je li rok utvrđen u članku 534. ZPO-a za povlačenje sudskih odluka koje su u suprotnosti s pravom Zajednice spojiv s načelom pune učinkovitosti prava Zajednice?
(c) Furthermore, if the answer to Question 1(a) should be in the affirmative: 
(c) Osim toga, ako je odgovor na prvo pitanje u točki (a) potvrdan:
Does a lack of international (or local) jurisdiction that is not remedied by Article 24 of Council Regulation (EC) No 44/2001 of 22 December 2000 on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters constitute a breach of Community law that, under the principles concerned, can set aside the legal force of a judicial decision? 
Je li međunarodna (ili mjesna) nenadležnost, koja nije riješena člankom 24. Uredbe Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima, kršenje prava Zajednice koje – na temelju navedenih načela – može umanjiti pravnu snagu sudske odluke?
(d) If the answer to Question 1(c) should be in the affirmative: 
(d) Ako je odgovor na prvo pitanje u točki (c) potvrdan:
Is a court of appeal obliged to review the issue of international (or local) jurisdiction under Regulation No 44/2001 if the jurisdiction decision of the court of first instance has become final but the decision on the merits of the case has not? If so, is that review to be conducted by the court of its own motion or only at the instigation of one of the parties to the proceedings? 
Mora li žalbeni sud preispitati pitanje međunarodne (ili mjesne) nadležnosti prema Uredbi br. 44/2001, ako je odluka o nadležnosti prvostupanjskog suda postala pravomoćna, ali odluka o meritumu još nije? Ukoliko je tako, treba li preispitivanje provesti po službenoj dužnosti ili na zahtjev jedne od stranaka u postupku?
(2) Jurisdiction over consumer contracts under Article 15(1)(c) of Regulation No 44/2001: 
(2) Nadležnost nad potrošačkim ugovorima u smislu članka 15. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 44/2001:
(a) Does a misleading promise of financial benefit that induces the conclusion of a contract – and, therefore, prepares the ground for a contract – demonstrate a connection with the intended conclusion of a consumer contract sufficiently close for jurisdiction over consumer contracts under Article 15(1)(c) of Regulation No 44/2001 to be afforded to consequent claims? 
(a) Je li zavaravajuće obećanje financijske koristi koje uključuje sklapanje ugovora – i stoga priprema osnovu za ugovor – dovoljno blisku vezu s namjeravanim sklapanjem potrošačkog ugovora da bi se za zahtjeve koji iz nje proizlaze moglo upotrijebiti pravilo određivanja sudske nadležnosti nad potrošačkim ugovorima u smislu članka 15. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 44/2001?
(b) If the answer to Question 2(a) should be in the negative: 
(b) Ako je odgovor na drugo pitanje u točki (a) negativan:
Is jurisdiction over consumer contracts afforded to claims arising out of a pre-contractual obligation and does a misleading promise of financial benefit that helps to prepare the ground for a contract demonstrate a sufficiently close connection with the pre-contractual obligation thereby established for jurisdiction over consumer contracts also to be afforded thereto? 
Može li se pravilo određivanja sudske nadležnosti nad potrošačkim ugovorima upotrijebiti za zahtjeve koji proizlaze iz predugovorne obveze i znači li zavaravajuće obećanje financijske koristi koje pomaže pripremiti temelj za ugovor dovoljno blisku vezu s predugovornom obvezom koja iz nje proizlazi da se u takvom slučaju može upotrijebiti pravilo određivanja sudske nadležnosti nad potrošačkim ugovorima?
(c) Is jurisdiction over consumer contracts afforded only if the conditions stipulated by the undertaking for participation in the prize game are satisfied, even if those conditions are not to be given any consideration in the substantive claim under Paragraph 5j of the KSchG? 
(c) Može li se pravilo sudske nadležnosti nad potrošačkim ugovorima upotrijebiti samo onda ako su ispunjeni uvjeti koje društvo objavi za sudjelovanje u nagradnoj igri, čak i ako su ti uvjeti beznačajni za materijalno pravo koje proizlazi iz članka 5.j KSchG?
(d) If the answers to Questions 2(a) and (b) should be in the negative: 
(d) Ako su odgovori na drugo pitanje u točkama (a) i (b) negativni:
Is jurisdiction over consumer contracts afforded sui generis to a specific statutory form of contractual performance claim or sui generis to a constructive quasi-contractual performance claim which arises as a result of a promise of financial benefit made by an undertaking and the claiming of the financial benefit by the consumer?’ 
Može li se pravilo određivanja sudske nadležnosti nad potrošačkim ugovorima upotrijebiti za ispunjenje zahtjeva iz ugovora sui generis, kako ga posebno uređuje zakon, ili za ispunjenje zahtjeva sui generis koji je fiktivan i koji nastaje zbog obećanja financijske koristi od strane društva i zahtjeva potrošača da potražuje tu financijsku korist?ˮ
Question 1(a) 
Prvo pitanje iz točke (a)
19 By Question 1(a), the referring court asks essentially whether, and, where relevant, in what conditions, the principle of cooperation arising from Article 10 EC imposes on a national court an obligation to review and set aside a final judicial decision if that decision should infringe Community law. 
19 Svojim prvim pitanjem iz točke (a), sud koji je uputio zahtjev u biti pita nameće li i, ako nameće, pod kojim uvjetima načelo suradnje koje proizlazi iz članka 10. UEZ-a nacionalnom sudu obvezu preispitivanja i poništenja pravomoćne sudske odluke ako se pokaže da je u suprotnosti s pravom Zajednice.
20 In that regard, attention should be drawn to the importance, both for the Community legal order and national legal systems, of the principle of res judicata. In order to ensure both stability of the law and legal relations and the sound administration of justice, it is important that judicial decisions which have become definitive after all rights of appeal have been exhausted or after expiry of the time-limits provided for in that connection can no longer be called into question (Case C-224/01 Köbler [2003] ECR I-10239, paragraph 38). 
20 U tom smislu valja skrenuti pozornost na važnost načela pravomoćnosti kako za pravni poredak Zajednice tako i za nacionalne pravne sustave. Kako bi se osigurala stabilnost prava i pravnih odnosa i dobro sudovanje, važno je da se sudske odluke koje su postale konačne nakon što su iscrpljena sva prva na žalbu ili nakon isteka rokova koji su za njih predviđeni ne mogu više pobijati (presuda od 30. rujna 2003., Köbler, C-224/01, Zb., str. I-10239., t. 38.).
21 Therefore, Community law does not require a national court to disapply domestic rules of procedure conferring finality on a decision, even if to do so would enable it to remedy an infringement of Community law by the decision at issue (see, to that effect, Case C-126/97 Eco Swiss [1999] ECR I-3055, paragraphs 46 and 47). 
21 Stoga pravo Zajednice ne nalaže nacionalnom sudu da izuzme iz primjene unutarnja postupovna pravila na temelju kojih sudska odluka postaje pravomoćna, iako bi se time ispravila povreda prava Zajednice koju je prouzročila dotična odluka (vidjeti u tom smislu presudu od 1. lipnja 1999., Eco Swiss, C-126/97, Zb., str. I-3055., t. 46. i 47.).
22 By laying down the procedural rules for proceedings designed to ensure protection of the rights which individuals acquire through the direct effect of Community law, Member States must ensure that such rules are not less favourable than those governing similar domestic actions (principle of equivalence) and are not framed in such a way as to render impossible in practice the exercise of rights conferred by Community law (principle of effectiveness) (see, to that effect, Case C-78/98Preston and Others [2000] ECR I-3201, paragraph 31 and the case-law cited). However, compliance with the limits of the power of the Member States in procedural matters has not been called into question in the dispute in the main proceedings as regards appeal proceedings. 
22 Određujući postupovna pravila za pravna sredstva čija namjena je zaštita prava koja za pojedince proizlaze iz neposrednog učinka prava Zajednice, države članice moraju osigurati da takva pravila nisu manje povoljna od onih koja uređuju slične nacionalne zahtjeve (načelo jednakosti) i da nisu uređena tako da bi u praksi onemogućavala provedbu prava koja priznaje pravni poredak Zajednice (načelo djelotvornosti) (vidjeti u tom smislu presudu od 16. svibnja 2000., Preston i dr., C-78/98, Zb., str. I-3201., t. 31. i navedena sudska praksa). Međutim poštovanje ograničenja nadležnosti država članica u području postupovnih pravila nije bilo sporno u predmetu u glavnom postupku u pogledu žalbenog postupka.
23 It should be added that the judgment in Kühne & Heitz, to which the national court refers in Question 1(a), is not such as to call into question the foregoing analysis. Even assuming that the principles laid down in that judgment could be transposed into a context which, like that of the main proceedings, relates to a final judicial decision, it should be recalled that that judgment makes the obligation of the body concerned to review a final decision, which would appear to have been adopted in breach of Community law subject, in accordance with Article 10 EC, to the condition, inter alia, that that body should be empowered under national law to reopen that decision (see paragraphs 26 and 28 of that judgment). In this case it is sufficient to note that it is apparent from the reference for a preliminary ruling that that condition has not been satisfied. 
23 Valja dodati da gore navedena presuda Kühne & Heitz, na koju se nacionalni sud poziva u prvom pitanju u točki (a), nije u suprotnosti s gore navedenom analizom. Pretpostavljajući da načela utvrđena u toj presudi mogu biti prenesena u kontekst koji se kao i onaj u predmetu u glavnom postupku odnosi na pravomoćnu sudsku odluku, valja podsjetiti da ta presuda dotičnom tijelu nalaže da preispita konačnu odluku za koju izgleda da je donesena povredom prava Zajednice, na temelju članka 10. UEZ-a, podložno uvjetu, inter alia, da je to tijelo ovlašteno prema nacionalnom pravu za preispitivanje takve odluke (vidjeti t. 26. i 28. te presude). U tom slučaju dovoljno je utvrditi da iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da taj uvjet nije ispunjen.
24 Having regard to the foregoing considerations, the answer to Question 1(a) must be that the principle of cooperation under Article 10 EC does not require a national court to disapply its internal rules of procedure in order to review and set aside a final judicial decision if that decision should be contrary to Community law. 
24 Uzimajući u obzir gore navedena razmatranja, na prvo pitanje u točki (a) valja odgovoriti da načelo suradnje koje proizlazi iz članka 10. UEZ-a ne obvezuje nacionalni sud da izuzme unutarnja postupovna pravila zato da bi preispitao i poništio pravomoćnu sudsku odluku ako se pokaže da je u suprotnosti s pravom Zajednice.
Concerning the other questions 
Ostala pitanja
25 Having regard to the answer given to Question 1(a), and the national court indicating that it is unable to review the decision on the Bezirksgericht’s jurisdiction, there is no need to answer Question 1(b) to (d) or Question 2(a) to (d). 
25 Uzimajući u obzir odgovor dan na prvo pitanje u točki (a) i da je sud koji je uputio zahtjev naveo da na temelju unutarnjeg prava nije u mogućnosti preispitati odluku o nadležnosti Bezirksgerichta, nije potrebno odgovoriti na prvo pitanje od (b) do (d), niti na drugo pitanje od (a) do (d).
26 Since these proceedings are, for the parties to the main proceedings, a step in the action pending before the national court, the decision on costs is a matter for that court. Costs incurred in submitting observations to the Court, other than the costs of those parties, are not recoverable. 
26 Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom sudu je da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
On those grounds, the Court (First Chamber) hereby rules: 
Slijedom navedenog, Sud (prvo vijeće) odlučuje:
The principle of cooperation under Article 10 EC does not require a national court to disapply its internal rules of procedure in order to review and set aside a final judicial decision if that decision should be contrary to Community law. 
Načelo suradnje koje proizlazi iz članka 10. UEZ-a ne obvezuje nacionalni sud da izuzme unutarnja postupovna pravila zato da bi preispitao i poništio pravomoćnu sudsku odluku ako se pokaže da je u suprotnosti s pravom Zajednice.
* Language of the case: German. 
* Jezik postupka: njemački.
12 September 2006 (*) 
12. rujan 2006 (*)
(European Parliament – Elections – Right to vote – Requirements of residence in the Netherlands for Netherlands citizens of Aruba – Citizenship of the Union) 
„Europski parlament – Izbori – Biračko pravo – Uvjeti boravišta u Nizozemskoj za nizozemske državljane s Arube – Građanstvo Unije”
In Case C-300/04, 
U predmetu C-300/04,
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Raad van State (Netherlands), made by decision of 13 July 2004, received at the Court on 15 July 2004, in the proceedings 
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 234. UEZ-a, koji je uputio Raad van State (Nizozemska), odlukom od 13. srpnja 2004., koju je Sud zaprimio 15. srpnja 2004., u postupku
M.G. Eman, 
M. G. Eman,
O.B. Sevinger 
O. B. Sevinger
v College van burgemeester en wethouders van Den Haag, 
protiv College van burgemeester en wethouders van Den Haag,
composed of V. Skouris, President, P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas (Rapporteur), K. Schiemann and J. Makarczyk, Presidents of Chambers, J.-P. Puissochet, P. Kūris, E. Juhász, E. Levits and A. Ó Caoimh, Judges, 
u sastavu: V. Skouris, predsjednik, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas (izvjestitelj), K. Schiemann i J. Makarczyk, predsjednici vijeća, J.-P. Puissochet, P. Kūris, E. Juhász, E. Levits i A. Ó Caoimh, suci,
having regard to the written procedure and further to the hearing on 5 July 2005, 
uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 5. srpnja 2005.,
– Mr Eman and Mr Sevinger, by A.G. Croes, 
– za M. G. Eman i O. B. Sevinger, A. G. Croes,
– the Netherlands Government, by H.G. Sevenster and C.M. Wissels, acting as Agents, 
– za nizozemsku vladu, H.G. Sevenster i C. M. Wissels, u svojstvu agenata,
– the Spanish Government, by N. Díaz Abad and F. Díez Moreno, acting as Agents, 
– za španjolsku vladu, N. Díaz Abad i F. Díez Moreno, u svojstvu agenata,
– the French Government, by R. Abraham, G. de Bergues, E. Puisais and C. Jurgensen, acting as Agents, 
– za francusku vladu, R. Abraham, G. de Bergues, E. Puisais i C. Jurgensen, u svojstvu agenata,
– the Government of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland, by R. Caudwell, acting as Agent, and by D. Anderson QC, D. Wyatt QC, and M. Chamberlain, Barrister, 
– za vladu Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske, R. Caudwell, u svojstvu agenta, uz asistenciju D. Anderson, QC, D. Wyatt, QC, i M. Chamberlain, barrister,
– the Commission of the European Communities, by C. Ladenburger and P. van Nuffel, acting as Agents, 
– za Komisiju Europskih zajednica, C. Ladenburger i P. van Nuffel, u svojstvu agenata,
after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 6 April 2006, 
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 6. travnja 2006.,
1 This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Articles 17 EC, 19(2) EC, 189 EC, 190 EC and 299(3) EC. 
1 Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 17. UEZ-a, članka 19. stavka 2. UEZ-a, članka 189. UEZ-a, članka 190. UEZ-a i članka 299. stavka 3. UEZ-a.
2 The reference was made in the course of proceedings between Mr Eman and Mr Sevinger (‘the appellants in the main proceedings’), both of Netherlands nationality and resident in Oranjestad (Aruba), and the College van burgemeester en wethouders van Den Haag (Municipal Executive of The Hague, Netherlands) concerning the latter’s rejection of their application for registration on the register of electors for the election of members of the European Parliament on 10 June 2004. 
2 Zahtjev je upućen u okviru spora između M. G. Emana i O. B. Sevingera (u daljnjem tekstu: tužitelji u glavnom postupku), koji obojica imaju nizozemsko državljanstvo i boravište u Oranjestadu (Aruba), s jedne strane, i Collegea van burgemeester en wethouders van Den Haag (Nizozemska), s druge strane, zbog toga što je potonji odbio njihov zahtjev za upis u popis birača za izbor članova Europskog parlamenta 10. lipnja 2004.
3 Article 3 of Protocol No 1 to the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms, signed at Rome on 4 November 1950 (hereinafter ‘Protocol No 1 to the Convention’), provides: 
3 Članak 3. Protokola br. 1 uz Europsku konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisanu u Rimu 4. studenoga 1950. (u daljnjem tekstu: Protokol br. 1 uz EKLJP), glasi kako slijedi:
‘The High Contracting Parties undertake to hold free elections at reasonable intervals by secret ballot, under conditions which will ensure the free expression of the opinion of the people in the choice of the legislature.’ 
„Visoke ugovorne stranke obvezuju se da će u razumnim razdobljima provoditi slobodne izbore tajnim glasovanjem, u uvjetima koji osiguravaju slobodno izražavanje mišljenja naroda pri izboru zakonodavnih tijela.”
4 Under Article 17 EC: 
4 Člankom 17. UEZ-a određuje se:
‘1. Citizenship of the Union is hereby established. Every person holding the nationality of a Member State shall be a citizen of the Union. Citizenship of the Union shall complement and not replace national citizenship. 
„1. Ovime se ustanovljuje građanstvo Unije. Svaka osoba koja ima državljanstvo neke države članice građanin je Unije. Građanstvo Unije dodaje se nacionalnom državljanstvu i ne zamjenjuje ga.
2. Citizens of the Union shall enjoy the rights conferred by this Treaty and shall be subject to the duties imposed thereby.’ 
2. Građani Unije uživaju prava dodijeljena ovim Ugovorom i podliježu dužnostima predviđenima ovim Ugovorom.” [neslužbeni prijevod]
5 Article 19(2) EC provides: 
5 Člankom 19. stavkom 2. UEZ-a propisuje se:
‘Without prejudice to Article 190(4) and to the provisions adopted for its implementation, every citizen of the Union residing in a Member State of which he is not a national shall have the right to vote and to stand as a candidate in elections to the European Parliament in the Member State in which he resides, under the same conditions as nationals of that State. …’ 
„Ne dovodeći u pitanje članak 190. stavak 4. i odredbe donesene radi njegove provedbe, svaki građanin Unije koji boravi u nekoj državi članici čiji nije državljanin ima u toj državi članici aktivno i pasivno biračko pravo na izborima za Europski parlament, pod jednakim uvjetima kao i državljani te države. […]” [neslužbeni prijevod]
6 Pursuant to that provision, the Council of the European Union adopted Directive 93/109/EC of 6 December 1993 laying down detailed arrangements for the exercise of the right to vote and stand as a candidate in elections to the European Parliament for citizens of the Union residing in a Member State of which they are not nationals (OJ 1993 L 329, p. 34). The first paragraph of Article 3 of that directive provides: 
6 U skladu s tom odredbom, Vijeće Europske unije donijelo je Direktivu 93/109/EZ od 6. prosinca 1993. o utvrđivanju detaljnih aranžmana za ostvarivanje aktivnog i pasivnog biračkog prava na izborima za Europski parlament za građane Unije koji borave u državi članici čiji nisu državljani (SL L 329, str. 34.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 20., svezak 1., str. 3.). Člankom 3. prvim stavkom te direktive predviđa se:
‘Any person who, on the reference date: 
„Svaka osoba koja na referentni datum:
"(a) is a citizen of the Union within the meaning of the second subparagraph of Article 8(1) of the Treaty;" 
"(a) jest građanin Unije u smislu članka 8. stavka 1. drugog podstavka Ugovora;"
(b) is not a national of the Member State of residence, but satisfies the same conditions in respect of the right to vote and to stand as a candidate as that State imposes by law on its own nationals, 
(b) nije državljanin države članice boravišta, ali u odnosu na aktivno i pasivno biračko pravo zadovoljava iste uvjete kao i one koje ta država zakonodavstvom nameće svojim državljanima,
shall have the right to vote and to stand as a candidate in elections to the European Parliament in the Member State of residence unless deprived of those rights pursuant to Articles 6 and 7.’ 
ima aktivno i pasivno biračko pravo na izborima za Europski parlament u državi članici boravišta osim ako su joj ta prava oduzeta na temelju članaka 6. i 7.”
7 Article 5 of Directive 93/109 provides: 
7 Člankom 5. Direktive 93/109 određuje se: