natgillin/translations-raw huggingface dataset:
16 Until 4 January 2007, Mr Fuß was employed on operational duties in the fire prevention and protection section of the Stadt Halle fire service as a vehicle driver. 
16 Do 4. siječnja 2007. G. Fuß bio je zaposlen u vatrogasnoj interventnoj službi „protupožarne zaštite" grada Hallea kao vozač vatrogasnog vozila.
He was rostered to work an average of 54 hours per week. 
Njegov raspored rada predviđao je radno vrijeme od prosječno 54 sati tjedno.
17 At a staff meeting held at the beginning of 2006, Stadt Halle managers informed members of the operational service that there would have to be transfers to the fire service control room if compliance with Directive 2003/88 was required. 
17 Na sastanku zaposlenika održanom početkom 2006., uprava grada Hallea obavijestila je članove interventne službe da će trebati doći do premještaja u vatrogasno zapovjedništvo ako bude potrebno poštovati Direktivu 2003/88.
18 By a letter of 13 December 2006, Mr Fuß, citing the order of the Court in Case C-52/04 Personalrat der Feuerwehr Hamburg [2005] ECR I-7111, requested that, in future, his weekly working time should no longer exceed the maximum average limit of 48 hours laid down in Article 6(b) of Directive 2003/88. 
18 Dopisom od 13. prosinca 2006. G. Fuß je, pozivajući se na rješenje Suda od 14. srpnja 2005., u sporu Personalrat der Feuerwehr Hamburg (C-52/04, Zb., str. I-7111.), zatražio da ubuduće njegovo tjedno radno vrijeme više ne prelazi najveću prosječnu granicu od 48 sati utvrđenu u članku 6. točki (b) Direktive 2003/88.
In that letter Mr Fuß also claimed entitlement to compensation in respect of overtime unlawfully performed during the period between 1 January 2004 and 31 December 2006. 
U tom dopisu G. Fuß također je zatražio pravo na naknadu za prekovremene sate koje je nezakonito proveo na radu u razdoblju od 1. siječnja 2004. do 31. prosinca 2006.
19 By decision of 18 December 2006, Stadt Halle introduced a staff rostering plan under which a job-rotation post that had become vacant in the fire service control room had to be filled with effect from 1 April 2007 in order to avoid any qualitative shortcomings in departmental organisation. 
19 Odlukom od 18. prosinca 2006., grad Halle uveo je sistematizaciju radnih mjesta prema kojoj rotacijsko radno mjesto koje je ispražnjeno u vatrogasnom zapovjedništvu treba popuniti s učinkom od 1. travnja 2007. kako bi se izbjegla pomanjkanja u kvaliteti organizacijske sheme.
20 On 21 December 2006, Mr Fuß was interviewed by his employer in connection with the latter's plan to transfer him to that post. 
20 Dana 21. prosinca 2006. G. Fuß je obavio razgovor sa svojim poslodavcem u vezi njegovog plana da G. Fußa premjesti na to radno mjesto.
During that interview, Mr Fuß stated that he wished to continue working in the operational service. 
Tijekom razgovora G. Fuß naveo je kako želi i dalje nastaviti raditi u interventnoj službi.
21 By decision of 2 January 2007, Stadt Halle transferred Mr Fuß to the fire service control room for a limited period, namely from 5 January 2007 to 31 March 2009, on the ground that such a transfer was necessary for reasons of departmental organisation (`the transfer decision'). 
21 Odlukom od 2. siječnja 2007. grad Halle premjestio je G. Fußa u vatrogasno zapovjedništvo na određeno vrijeme, u razdoblju od 5. siječnja 2007. do 31. ožujka 2009., s obrazloženjem da je takav premještaj bio nužan radi organizacije rada (u daljnjem tekstu: odluka o premještaju).
According to Stadt Halle, the post in question required qualification as an Oberbrandmeister, several years' experience driving a fire engine and paramedic training. 
Prema gradu Halleu, dotično radno mjesto zahtijevalo je kvalifikacije glavnog vatrogasnog časnika, nekoliko godina iskustva u upravljanju vatrogasnim vozilom i osposobljenost za bolničara.
In addition, that transfer would allow Mr Fuß, inter alia, to work in compliance with the maximum weekly working time of 48 hours. 
Osim toga, takav bi premještaj između ostaloga omogućio G. Fußu rad u skladu s najduljim tjednim radnim vremenom od 48 sati.
22 Since his transfer, Mr Fuß has been working a 40-hour week and is no longer required to work 24-hour on-call shifts. 
22 Od svojeg premještaja G. Fuß radi 40 sati tjedno i ne treba više raditi u 24-satnom dežurstvu.
Furthermore, as he works a smaller number of unsocial hours (nights, Sundays and public holidays), he receives a smaller hardship allowance for working such hours. 
Nadalje, s obzirom da je broj nesocijalnih sati (rad noću, nedjeljom i praznikom) koje provede na radu manji, prima manji dodatak na otežane uvjete rada za takav rad.
23 On 4 January 2007, Mr Fuß lodged an administrative objection to the transfer decision with Stadt Halle, essentially submitting that he did not wish to work a different shift pattern. 
23 G. Fuß je 4. siječnja 2007. podnio gradu Halleu upravnu žalbu na odluku o premještaju, u kojoj u biti tvrdi da ne želi raditi prema drugom modelu organizacije rada.
24 By decision of 23 January 2007, Stadt Halle rejected that objection on the ground, essentially, that the transfer decision was a personnel issue based on the employer's authority in staff matters, which it was entitled to exercise as it saw fit. 
24 Odlukom od 23. siječnja 2007. grad Halle odbio je tu žalbu, u biti, na osnovi toga da je odluka o premještaju kadrovsko pitanje koje se temelji na ovlasti poslodavca u pogledu kadrovskih pitanja koje poslodavac ima pravo rješavati na način koji smatra primjerenim.
25 On 28 February 2007, Mr Fuß brought an action before the Verwaltungsgericht (Administrative Court) Halle for annulment of the transfer decision and for his reinstatement in the post which he had occupied prior to the measure adopted in his regard. 
25 G. Fuß je 28. veljače 2007. podnio tužbu pred Verwaltungsgericht Halle za poništenje odluke o premještaju i njegovo ponovno vraćanje na radno mjesto koje je imao prije donošenja mjere u vezi s njime.
He argues essentially that his transfer was decided on solely because he had asked for a reduction in his working time in accordance with Directive 2003/88. 
On u biti tvrdi da je odluka o njegovom premještaju donesena isključivo zato što je zatražio smanjenje broja radnih sati u skladu s odredbama Direktive 2003/88.
Stadt Halle, by contrast, argues that the decision at issue was not in any way intended to punish Mr Fuß but was designed to meet his request for observance of a 48-hour working week, without having to amend the shift pattern prematurely and for his sole benefit, something which would have given rise to organisational problems. 
Grad Halle, suprotno tome, tvrdi da predmetna odluka ni na koji način nije bila namijenjena tome da se G. Fuß kazni, već da se udovolji njegovom zahtjevu za poštovanje 48-satnog radnog tjedna, bez potrebe za preuranjenom izmjenom sustava smjenskog rada i to samo radi njega, što bi moglo uzrokovati organizacijske probleme.
Bringing the shift pattern into line with Directive 2003/88, it argued, had to be done on a uniform basis for all service employees. 
Usklađivanje sustava smjenskog rada s Direktivom 2003/88 trebalo je provesti ujednačeno za sve zaposlenike službe.
26 In its order for reference, the national court finds that the transfer decision is in accordance with national law. 
26 U svojoj odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku nacionalni sud tvrdi da je odluka o premještaju u skladu s nacionalnim pravom.
First, Mr Fuß was transferred to a post at the same grade and in the same salary group. 
S jedne strane, G. Fuß je premješten na radno mjesto istog ranga i istog platnog razreda.
Secondly, even if one were to take the view that it could not be justified on grounds of departmental organisation, Mr Fuß's transfer was based on a relevant ground, namely, the desire to put an end to an infringement of Article 6(b) of Directive 2003/88 in his regard, without amending the shift pattern or bringing into line with the directive either that shift pattern or the working time of other fire fighters. 
S druge strane, čak i da se zauzme stav da se premještaj ne može opravdati zbog organizacije službe, premještaj G. Fußa temeljio se na odgovarajućem razlogu i to sa željom da se okonča kršenje članka 6. točke (b) Direktive 2003/88 s njim u vezi, bez izmjene sustava smjenskog rada ili usklađivanja s tom direktivom bilo sustava smjenskog rada ili radnog vremena ostalih vatrogasaca.
27 However, the national court is unsure whether or not the transfer decision is contrary to Article 22(1)(b) of Directive 2003/88. 
27 Međutim, nacionalni sud nije siguran je li odluka o premještaju suprotna članku 22. stavku 1. prvom podstavku točki (b) Direktive 2003/88.
28 It points out that, at the material time, Paragraph 2(1) of the ArbZVO-FW 1998 was, admittedly, not intended as a derogation from Article 6(b) of Directive 2003/88, within the meaning of Article 22(1) thereof, and no other provision of national law provided for the possibility of such a derogation in compliance with all of the conditions laid down in the latter provision, in particular that laid down in Article 22(1)(b), which provides that no worker is to be subjected to any detriment because he is not willing to give his agreement to perform work in excess of the 48-hour average maximum working week. 
28 On navodi da, u vrijeme nastanka činjenica u glavnom postupku, namjena članka 2. stavka 1. ArbZVO-FW 1998 nije doduše bilo odstupanje od članka 6. točke (b) Direktive 2003/88 u smislu njezinog članka 22. stavka 1. prvog podstavka, i ni jedna druga odredba nacionalnog prava nije predviđala mogućnost takvog odstupanja u skladu sa svim uvjetima navedenim u potonjoj odredbi, naročito onoj utvrđenoj u članku 22. stavku 1. prvom podstavku točki (b), koja predviđa da ni jedan radnik ne pretrpi štetu zbog toga što nije dao svoju suglasnost za rad iznad prosječnog maksimuma od 48 sati rada tjedno.
However, unless it is to be accepted that the rights under Directive 2003/88 may be circumvented and that the directive may fail to achieve its purpose, the prohibition on causing detriment to employees must apply a fortiori if the employer, notwithstanding the absence of an express provision of national law authorising it to do so, requires an employee to perform work in excess of the maximum limit laid down in the abovementioned Article 6(b) and the employee insists that that provision must be observed. 
Međutim, osim ako se dozvoli da se prava na temelju Direktive 2003/88 mogu zaobići i da ta direktiva neće ispuniti svoju svrhu, zabrana uzrokovanja štete zaposlenicima mora se primijeniti a fortiori ako poslodavac, neovisno o izostanku izričite odredbe nacionalnog prava koja ga ovlašćuje da to učini, zahtijeva od radnika da radi preko najveće granice utvrđene u gore navedenom članku 6. točki (b), a radnik ustraje na tome da se ta odredba poštuje.
29 According to the national court, the question arises, however, as to whether the concept of `detriment' in Article 22(1)(b) of Directive 2003/88 is to be interpreted subjectively or objectively. 
29 Međutim, prema nacionalnom sudu postavlja se pitanje treba li pojam „šteta" iz članka 22. stavka 1. prvog podstavka točke (b) Direktive 2003/88 tumačiti subjektivno ili objektivno.
From a subjective point of view, Mr Fuß would suffer detriment if he were to perceive the transfer as punishment. 
Subjektivno gledajući, G. Fuß pretrpio bi štetu da svoj premještaj smatra kaznom.
By contrast, from an objective point of view, Mr Fuß has not suffered any detriment since his new post is less dangerous than his previous one and he has the opportunity of obtaining further professional qualifications. 
Suprotno tome, s objektivnog stajališta, G. Fuß nije pretrpio nikakvu štetu s obzirom da je njegovo radno mjesto manje opasno od prijašnjeg te ima mogućnosti daljnjeg profesionalnog usavršavanja.
It is, admittedly, true that Mr Fuß has suffered a loss of salary by reason of the reduction in his hardship allowance paid for working unsocial hours. 
Točno je, doduše, da je G. Fuß pretrpio gubitak u plaći zbog smanjenja njegovog dodatka na otežane uvjete rada koji se plaća za rad tijekom nesocijalnih sati.
However, that reduction is justified by the fact that he works fewer unsocial hours and is compensated by having more free time. 
Međutim, takvo smanjenje opravdava se činjenicom da sada manje radi tijekom nesocijalnih sati i nadoknađeno je s više slobodnog vremena.
Furthermore, the fact that the transfer was for a limited period is irrelevant inasmuch as, in accordance with the ArbZVO-FW 2007, in the version in force since 1 January 2008, Mr Fuß could be kept in a post outside the operational service if he is unwilling to work hours in excess of the maximum weekly limit of 48 hours. 
Osim toga, činjenica da je premještaj bio na određeno vrijeme nebitna je s obzirom da je u skladu s ArbZVO-FW 2007, u verziji na snazi od 1. siječnja 2008., G. Fuß mogao zadržati radno mjesto izvan interventne služe ako nije želio raditi dulje od tjednog maksimuma od 48 sati.
30 In those circumstances, the Verwaltungsgericht Halle decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling: 
30 U tim je okolnostima Verwaltungsgericht Halle odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
`(1) Is the concept of detriment in Article 22(1)(b) of Directive 2003/88 ... to be construed objectively or subjectively? 
„1) Treba li pojam štete iz članka 22. stavka 1. [prvog podstavka] točke (b) Direktive [2003/88] tumačiti objektivno ili subjektivno?
(2) Is there detriment within the meaning of Article 22(1)(b) of Directive 2003/88 ... if, as a result of having requested that the maximum working time in future be complied with, an employee in an on-call service is transferred, against his will, to a different post that largely involves office duties? 
2) Postoji li šteta u smislu članka 22. stavka 1. [prvog podstavka] točke (b) Direktive [2003/88] ako je, kao rezultat zahtjeva za poštovanjem najduljeg radnog vremena ubuduće, radnik u službi dežurstva premješten protiv svoje volje na drugo radno mjesto koje uglavnom obuhvaća uredske poslove?
(3) Is a fall in remuneration to be construed as detriment within the meaning of Article 22(1)(b) of Directive 2003/88 ... if, as a result of the transfer, fewer unsocial hours (nights, Sundays and public holidays) are worked and the amount of the hardship allowance paid in respect of such hours is therefore also reduced? 
3) Treba li smanjenje naknade tumačiti kao štetu u smislu članka 22. stavka 1. [prvog podstavka] točke (b) Direktive [2003/88] ako se, kao rezultat premještaja, radi manje nesocijalnih sati (rad noću, nedjeljom i praznikom) i ako je iznos dodatka na otežane uvjete rada koji se plaća u pogledu tih sati stoga također smanjen?
(4) In the event that the second or third questions are answered in the affirmative: can detriment resulting from a transfer be offset by other advantages inherent in the new post, such as shorter working hours or further training?' 
4) U slučaju potvrdnog odgovora na drugo pitanje [...] ili na treće pitanje, može li se šteta koja proizlazi iz premještaja nadoknaditi drugim pogodnostima novog radnog mjesta, poput kraćeg radnog vremena ili daljnjeg osposobljavanja?"
31 By its questions, which it is appropriate to consider together, the national court asks, in essence, whether the concept of `detriment' in Article 22(1)(b) of Directive 2003/88 must be interpreted as precluding national rules, such as those at issue in the main proceedings, which allow a public-sector employer to transfer compulsorily a worker employed as a fire fighter in an operational service on the ground that that worker has requested compliance, within that operational service, with the maximum average weekly working time laid down in Article 6(b) of Directive 2003/88. 
31 Svojim pitanjima, koje valja razmatrati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li pojam „šteta" iz članka 22. stavka 1. prvog podstavka točke (b) Direktive 2003/88 tumačiti tako da mu se protive nacionalni propisi kao što su oni u glavnom postupku, koji omogućavaju poslodavcu u javnom sektoru prisilan premještaj radnika zaposlenog kao vatrogasca u interventnoj službi na osnovi toga što je taj radnik unutar te interventne službe zatražio poštovanje najduljeg prosječnog tjednog radnog vremena utvrđenog u članku 6. točki (b) te direktive.
32 It must be pointed out in this regard that it follows from settled case-law that the purpose of Directive 2003/88 is to lay down minimum requirements intended to improve the living and working conditions of workers through approximation of national rules concerning, in particular, the duration of working time. 
32 U tom smislu valja podsjetiti da iz ustaljene sudske prakse proizlazi da je svrha Direktive 2003/88 utvrditi minimalne zahtjeve namijenjene poboljšanju životnih i radnih uvjeta radnika usklađivanjem nacionalnih propisa koji se osobito odnose na trajanje radnog vremena.
That harmonisation at European Union level in relation to the organisation of working time is intended to guarantee better protection of the safety and health of workers by ensuring that they are entitled to minimum rest periods - particularly daily and weekly - and adequate breaks and by providing for a ceiling on the average duration of the working week (see, inter alia, Joined Cases C-397/01 to C-403/01 Pfeiffer and Others [2004] ECR I-8835, paragraph 76; Case C-14/04 Dellas and Others [2005] ECR I-10253, paragraphs 40 and 41; and Case C-484/04 Commission v United Kingdom [2006] ECR I-7471, paragraphs 35 and 36). 
Svrha takvog usklađivanja na razini Europske unije u vezi s organizacijom radnog vremena je zajamčiti bolju zaštitu sigurnosti i zdravlja radnika osiguravajući njihova prava na najkraća razdoblja odmora - posebno dnevnog i tjednog - kao i odgovarajuće stanke te odrediti gornju granicu prosječnog trajanja radnog tjedna (vidjeti osobito presudu od 5. listopada 2004., Pfeiffer i dr., C-397/01 do C-403/01, Zb., str. I-8835., t. 76.; od 1. prosinca 2005., Dellas i dr., C-14/04, Zb., str. I-10253., t. 40. i 41., kao i onu od 7. rujna 2006., Komisija protiv Ujedinjene Kraljevine, C-484/04, Zb., str. I-7471., t. 35. i 36.).
33 Article 6(b) of Directive 2003/88 therefore requires the Member States to take the measures necessary to ensure that, in keeping with the need to protect the safety and health of workers, the average working time for each seven-day period, including overtime, does not exceed 48 hours. 
33 Stoga članak 6. točka (b) Direktive 2003/88 obvezuje države članice da poduzmu potrebne mjere kako bi se osiguralo da u skladu s potrebama zaštite sigurnosti i zdravlja radnika prosječan broj radnih sati u svakom sedmodnevnom razdoblju, uključujući prekovremene sate, ne prelazi 48.
That maximum limit on average weekly working time constitutes a rule of European Union social law of particular importance from which every worker must benefit as a minimum requirement intended to ensure protection of his safety and health (see Pfeiffer and Others, paragraph 100; Dellas and Others, paragraph 49; and Commission v United Kingdom, paragraph 38). 
Ovo najveće ograničenje u pogledu prosječnog tjednog radnog vremena jedno je od pravila socijalnog prava Unije od iznimnog značaja od kojeg svaki radnik mora imati koristi kao minimalnog zahtjeva namijenjenog osiguranju zaštite njegove sigurnosti i zdravlja (vidjeti ranije navedenu presudu Pfeiffer i dr., t. 100.; Dellas i dr., t. 49., kao i Komisija protiv Ujedinjene Kraljevine, t. 38.).
34 Under the system established by Directive 2003/88, although Article 15 thereof allows generally for the application or introduction of national provisions more favourable to the protection of the safety and health of workers, only some of its provisions, which are exhaustively listed, may form the subject-matter of derogations by the Member States or the two sides of industry. 
34 Na temelju sustava utvrđenog Direktivom 2003/88, iako njezin članak 15. u pravilu dozvoljava primjenu ili uvođenje nacionalnih odredbi povoljnijih za zaštitu sigurnosti i zdravlja radnika, samo neke od tih odredaba koje su iscrpno navedene mogu biti predmet odstupanja država članica ili socijalnih partnera.
Furthermore, the implementation of such derogations is subject to strict conditions intended to secure effective protection for the safety and health of workers (see Pfeiffer and Others, paragraphs 77 and 96). 
Osim toga, provedba takvih odstupanja podliježe strogim uvjetima namijenjenima osiguranju učinkovite zaštite sigurnosti i zdravlja radnika (vidjeti ranije navedenu presudu Pfeiffer i dr., t. 77. i 96.).
35 Thus, the first subparagraph of Article 22(1) of Directive 2003/88, which is the subject of the questions referred to the Court, provides the Member States with the option not to apply Article 6 on condition that they observe the general principles of the protection of the safety and health of workers and that they satisfy a number of conditions set out cumulatively in that provision, in particular the provision laid down in Article 22(1)(b), according to which measures must be taken to ensure that no worker is subjected to any detriment by his employer because he is not willing to give his agreement to perform work the average weekly duration of which exceeds the maximum limit laid down in Article 6(b) of Directive 2003/88. 
35 Stoga prvi podstavak članka 22. stavka 1. Direktive 2003/88, koji je predmet pitanja upućenih Sudu, predviđa da države članice imaju mogućnost neprimjene članka 6. pod uvjetom da se pridržavaju općih načela sigurnosne i zdravstvene zaštite radnika i da ispunjavaju niz uvjeta kumulativno navedenih u toj odredbi, naročito onoj navedenoj u članku 22. stavku 1. prvom podstavku točki (b), sukladno kojoj treba poduzeti mjere kako bi se osiguralo da poslodavac ne može naštetiti radniku koji nije spreman dati suglasnost za obavljanje rada čije prosječno trajanje tjedno prekoračuje najveći broj radnih sati utvrđen u članku 6. točki (b) te direktive.
36 In the present case, however, it is common ground that neither the Federal Republic of Germany, as the Court has already held in paragraph 85 of the judgment in Case C-151/02 Jaeger [2003] ECR I-8389 and in paragraph 98 of the judgment in Pfeiffer and Others, nor Land Sachsen-Anhalt, as was established by the national court in its order for reference and confirmed in the present proceedings both by the German Government and by Stadt Halle in their written observations, had, at the time of the facts in the main proceedings, availed itself of that possibility of derogation inasmuch as the provisions of national law in force at that time contained no measure complying with the first subparagraph of Article 22(1) of Directive 2003/88 or intended to transpose that provision. 
36 Međutim, u ovom je slučaju nesporno da ni Savezna Republika Njemačka, kako je Sud već utvrdio u točki 85. presude od 9. rujna 2003., Jaeger (C-151/02, Zb., str. I-8389.), i u točki 98. ranije navedene presude Pfeiffer i dr., ni pokrajina Sachsen-Anhalt, kako je ustanovio nacionalni sud u svojoj odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku i kao što su u svojim pisanim očitovanjima u ovom postupku potvrdili njemačka vlada i grad Halle, nisu u vrijeme nastanka činjenica o kojima se raspravlja u glavnom postupku iskoristili tu mogućnost odstupanja s obzirom da odredbe unutarnjeg prava koje su tada bile na snazi nisu sadržavale mjeru sukladnu prvom podstavku članka 22. stavka 1. Direktive 2003/88, niti je takva odredba predviđena da bude prenesena.
In reply to a written question from the Court on that point, Stadt Halle repeated that finding, while Mr Fuβ and the Austrian Government also expressed the same view. 
U odgovoru na pitanje koje je Sud o tome postavio u pisanom obliku, grad Halle ponovio je to utvrđenje, dok su G. Fuβ i austrijska vlada također iskazali isto stajalište.