natgillin/translations-raw huggingface dataset:
69 In the light of the foregoing, the answer to the second part of the questions referred is that Articles 5, 6 and 7 of Regulation No 261/2004 must be interpreted as meaning that passengers whose flights are delayed may be treated, for the purposes of the application of the right to compensation, as passengers whose flights are cancelled and they may thus rely on the right to compensation laid down in Article 7 of the regulation where they suffer, on account of a flight delay, a loss of time equal to or in excess of three hours, that is, where they reach their final destination three hours or more after the arrival time originally scheduled by the air carrier. Such a delay does not, however, entitle passengers to compensation if the air carrier can prove that the long delay was caused by extraordinary circumstances which could not have been avoided even if all reasonable measures had been taken, namely circumstances beyond the actual control of the air carrier.
69 Slijedom navedenog, na drugi dio postavljenih pitanja valja odgovoriti da članke 5., 6. i 7. Uredbe br. 261/2004 treba tumačiti tako da se za potrebe primjene prava na odštetu odštete putnicima čiji letovi kasne može postupati kao prema putnicima čiji su letovi otkazani te se oni prema tome mogu pozvati na pravo na odštetu utvrđeno u članku 7. navedene uredbe ako zbog kašnjenja leta pretrpe gubitak vremena od tri sata ili više, to jest, ako na svoje konačno odredište stignu tri sata ili više nakon vremena dolaska koje je zračni prijevoznik prvotno planirao. Međutim, putnici zbog ovakvog kašnjenja nemaju pravo na odštetu ako zračni prijevoznik može dokazati da je do dugotrajnog kašnjenja došlo zbog izvanrednih okolnosti koje se nisu mogle izbjeći čak ni uz poduzimanje svih razumnih mjera, to jest zbog okolnosti koje su izvan stvarne kontrole zračnog prijevoznika.
The third question in Case C-432/07, concerning extraordinary circumstances resulting from a technical problem in an aircraft
Treće prethodno pitanje u predmetu C-432/07, koje se odnosi na izvanredne okolnosti zbog tehničkog problema na zrakoplovu
70 The Court has already held that Article 5(3) of Regulation No 261/2004 must be interpreted as meaning that a technical problem in an aircraft which leads to the cancellation of a flight is not covered by the concept of ‘extraordinary circumstances’ within the meaning of that provision, unless that problem stems from events which, by their nature or origin, are not inherent in the normal exercise of the activity of the air carrier concerned and are beyond its actual control (Wallentin-Hermann, paragraph 34).
70 Sud je već presudio da članak 5. stavak 3. Uredbe br. 261/2004 treba tumačiti tako da znači da tehnički problem na zrakoplovu zbog kojeg je došlo do otkazivanja leta nije obuhvaćen pojmom „izvanredne okolnosti” u smislu te odredbe, osim ako taj problem proizlazi iz događaja koji po svojoj prirodi ili podrijetlu nisu svojstveni uobičajenom obavljanju djelatnosti dotičnog zračnog prijevoznika i izvan su njegove stvarne kontrole (vidjeti gore navedenu presudu Wallentin-Hermann, t. 34.).
71 The same conclusion applies when Article 5(3) of Regulation No 261/2004 is pleaded in the case of flight delay.
71 Isti se zaključak nameće kod pozivanja na članak 5. stavak 3. Uredbe br. 261/2004 u slučaju kašnjenja leta.
72 Thus, the answer to the third question in Case C-432/07 is that Article 5(3) of Regulation No 261/2004 must be interpreted as meaning that a technical problem in an aircraft which leads to the cancellation or delay of a flight is not covered by the concept of ‘extraordinary circumstances’ within the meaning of that provision, unless that problem stems from events which, by their nature or origin, are not inherent in the normal exercise of the activity of the air carrier concerned and are beyond its actual control.
72 Stoga na treće prethodno pitanje u predmetu C-432/07 valja odgovoriti da članak 5. stavak 3. Uredbe br. 261/2004 treba tumačiti tako da znači da tehnički problem na zrakoplovu zbog kojeg je došlo do otkazivanja ili kašnjenja leta nije obuhvaćen pojmom „izvanredne okolnosti” u smislu te odredbe, osim ako taj problem proizlazi iz događaja koji po svojoj prirodi ili podrijetlu nisu svojstveni uobičajenom obavljanju djelatnosti dotičnog zračnog prijevoznika i izvan su njegove stvarne kontrole.
73 Since these proceedings are, for the parties to the main proceedings, a step in the action pending before the national court, the decision on costs is a matter for that court. Costs incurred in submitting observations to the Court, other than the costs of those parties, are not recoverable.
73 Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
1. Articles 2(l), 5 and 6 of Regulation (EC) No 261/2004 of the European Parliament and of the Council of 11 February 2004 establishing common rules on compensation and assistance to passengers in the event of denied boarding and of cancellation or long delay of flights, and repealing Regulation (EEC) No 295/91, must be interpreted as meaning that a flight which is delayed, irrespective of the duration of the delay, even if it is long, cannot be regarded as cancelled where the flight is operated in accordance with the air carrier’s original planning.
1. Članak 2. točku (l), članke 5. i 6. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91, treba tumačiti tako da se let koji kasni, bez obzira na trajanje kašnjenja, čak i kada je ono dugo, ne može smatrati otkazanim ako je izveden u skladu s prvotnim planom zračnog prijevoznika.
2. Articles 5, 6 and 7 of Regulation No 261/2004 must be interpreted as meaning that passengers whose flights are delayed may be treated, for the purposes of the application of the right to compensation, as passengers whose flights are cancelled and they may thus rely on the right to compensation laid down in Article 7 of the regulation where they suffer, on account of a flight delay, a loss of time equal to or in excess of three hours, that is, where they reach their final destination three hours or more after the arrival time originally scheduled by the air carrier. Such a delay does not, however, entitle passengers to compensation if the air carrier can prove that the long delay was caused by extraordinary circumstances which could not have been avoided even if all reasonable measures had been taken, namely circumstances beyond the actual control of the air carrier.
2. Članke 5., 6. i 7. Uredbe br. 261/2004 treba tumačiti tako da se za potrebe primjene prava na odštetu prema putnicima čiji letovi kasne može postupati kao prema putnicima čiji su letovi otkazani te se oni prema tome mogu pozvati na pravo na odštetu utvrđeno u članku 7. navedene uredbe ako zbog kašnjenja leta pretrpe gubitak vremena od tri sata ili više, to jest, ako na svoje konačno odredište stignu tri ili više sati nakon vremena dolaska koje je zračni prijevoznik prvotno planirao. Međutim, putnici zbog ovakvog kašnjenja nemaju pravo na odštetu ako zračni prijevoznik može dokazati da je do dugotrajnog kašnjenja došlo zbog izvanrednih okolnosti koje se nisu mogle izbjeći čak ni uz poduzimanje svih razumnih mjera, to jest zbog okolnosti koje su izvan stvarne kontrole zračnog prijevoznika.
3. Article 5(3) of Regulation No 261/2004 must be interpreted as meaning that a technical problem in an aircraft which leads to the cancellation or delay of a flight is not covered by the concept of ‘extraordinary circumstances’ within the meaning of that provision, unless that problem stems from events which, by their nature or origin, are not inherent in the normal exercise of the activity of the air carrier concerned and are beyond its actual control.
3. Članak 5. stavak 3. Uredbe br. 261/2004 treba tumačiti tako da znači da tehnički problem na zrakoplovu zbog kojeg je došlo do otkazivanja ili kašnjenje leta nije obuhvaćen pojmom „izvanredne okolnosti” u smislu te odredbe, osim ako taj problem proizlazi iz događaja koji po svojoj prirodi ili podrijetlu nisu svojstveni uobičajenom obavljanju djelatnosti dotičnog zračnog prijevoznika i izvan su njegove stvarne kontrole.
17 February 2009 (*)
17. veljače 2009. (*)
(Directive 2004/83/EC – Minimum standards for determining who qualifies for refugee status or for subsidiary protection status – Person eligible for subsidiary protection – Article 2(e) – Real risk of suffering serious harm – Article 15(c) – Serious and individual threat to a civilian’s life or person by reason of indiscriminate violence in situations of armed conflict – Proof )
„Direktiva 2004/83/EZ - Minimalni standardi za utvrđivanje uvjeta za stjecanje statusa izbjeglice ili statusa supsidijarne zaštite – Osoba koja ispunjava uvjete za supsidijarnu zaštitu – Članak 2. točka (e) – Stvarna opasnost od ozbiljne nepravde – Članak 15. točka (c) – Ozbiljna i individualna prijetnja životu ili osobi civilne osobe zbog općeg nasilja u situacijama oružanog sukoba – Dokaz”
In Case C-465/07,
U predmetu C-465/07,
having regard to the written procedure and further to the hearing on 8 July 2008,
uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 8. srpnja 2008.,
– Mr and Mrs Elgafaji, by A. Hekman, advocaat,
– za M. i N. Elgafaji, A. Hekman, advocaat,
– the Netherlands Government, by C. Wissels and C. ten Dam, acting as Agents,
– za nizozemsku vladu, C. Wissels i C. ten Dam, u svojstvu agenata,
– the Belgian Government, by C. Pochet and L. Van den Broeck, acting as Agents,
– za belgijsku vladu, C. Pochet i L. Van den Broeck, u svojstvu agenata,
– the Greek Government, by M. Michelogiannaki, T. Papadopoulou and G. Papagianni, acting as Agents,
– za grčku vladu, M. Michelogiannaki, T. Papadopoulou i G. Papagianni, u svojstvu agenata,
– the French Government, by J-C. Niollet, acting as Agent,
– za francusku vladu, J-C. Niollet, u svojstvu agenta,
– the Italian Government, by R. Adam, acting as Agent, and P. Gentili, avvocato dello Stato,
– za talijansku vladu, R. Adam, u svojstvu agenta, i P. Gentili, avvocato dello Stato,
– the Swedish Government, by S. Johannesson and C. Meyer-Seitz, acting as Agents,
– za švedsku vladu, S. Johannesson i C. Meyer-Seitz, u svojstvu agenata,
– the United Kingdom Government, by V. Jackson, acting as Agent, and S. Wordsworth, Barrister,
– za vladu Ujedinjene Kraljevine, V. Jackson, u svojstvu agenta, i S. Wordsworth, barrister,
– the Commission of the European Communities, by M. Condou-Durande and R. Troosters, acting as Agents,
– za Komisiju Europskih zajednica, M. Condou-Durande i R. Troosters, u svojstvu agenata,
after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 9 September 2008,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 9. rujna 2008.,
"1 This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Article 15(c) of Council Directive 2004/83/EC of 29 April 2004 on minimum standards for the qualification and status of third country nationals or stateless persons as refugees or as persons who otherwise need international protection and the content of the protection granted (OJ 2004 L 304, p. 12; ‘the Directive’), in conjunction with Article 2(e) of that directive."
"1 Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 15. točke (c) Direktive Vijeća 2004/83/EZ od 29. travnja 2004. o minimalnim standardima za kvalifikaciju i status državljana treće zemlje ili osoba bez državljanstva kao izbjeglica ili osoba kojima je na drugi način potrebna međunarodna zaštita te o sadržaju odobrene zaštite (SL L 304, str. 12. i ispravak u SL L 2005 L 204, str. 24.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 12., str. 64.); u daljnjem tekstu: Direktiva), u vezi s člankom 2. točkom (e) te direktive."
3 Article 3 of the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms, signed at Rome on 4 November 1950 (‘the ECHR’), is entitled ‘Prohibition of torture’, and provides:
3. Člankom 3. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisane u Rimu 4. studenoga 1950. (u daljnjem tekstu: EKLJP), pod naslovom „Zabrana mučenja” predviđa se:
‘No one shall be subjected to torture or to inhuman or degrading treatment or punishment.’
„Nitko se ne smije podvrgnuti mučenju ni nečovječnom ili ponižavajućem postupanju ili kazni.”
4 Recital 1 in the preamble to the Directive states:
4 U uvodnoj izjavi 1. Direktive navodi se:
‘A common policy on asylum, including a Common European Asylum System, is a constituent part of the European Union’s objective of progressively establishing an area of freedom, security and justice open to those who, forced by circumstances, legitimately seek protection in the Community.’
„Zajednička politika o azilu, uključujući Zajednički europski sustav azila, sastavni je dio cilja Europske unije o postupnom stvaranju područja slobode, sigurnosti i pravde otvorenog prema onima koji, prisiljeni okolnostima, zakonito traže zaštitu u Zajednici.”
‘The main objective of this Directive is, on the one hand, to ensure that Member States apply common criteria for the identification of persons genuinely in need of international protection, and, on the other hand, to ensure that a minimum level of benefits is available for these persons in all Member States.’
„Glavni je cilj ove Direktive, s jedne strane, osigurati da države članice primjenjuju zajedničke kriterije za utvrđivanje osoba kojima je zaista potrebna međunarodna zaštita i, s druge strane, osigurati da minimalna razina pogodnosti bude dostupna tim osobama u svim državama članicama.”
6 Recital 10 in the preamble to the Directive states:
6 U uvodnoj izjavi 10. Direktive navodi se:
‘This Directive respects the fundamental rights and observes the principles recognised in particular by the Charter of Fundamental Rights of the European Union [proclaimed at Nice on 7 December 2000 (OJ 2000 C 364, p. 1)]. In particular this Directive seeks to ensure full respect for human dignity and the right to asylum of applicants for asylum and their accompanying family members.’
„Ova Direktiva poštuje temeljna prava i uzima u obzir posebno načela prihvaćena Poveljom o temeljnim pravima Europske unije. Ova Direktiva naročito nastoji osigurati puno poštovanje ljudskog dostojanstva i prava na azil tražitelja azila i članova njihovih obitelji u pratnji.”
‘(24) Minimum standards for the definition and content of subsidiary protection status should also be laid down. Subsidiary protection should be complementary and additional to the refugee protection enshrined in the [Convention relating to the Status of Refugees, signed at Geneva on 28 July 1951].
„(24) Također bi trebalo utvrditi minimalne standarde za određivanje statusa koji stječu osobe kojima je odobrena supsidijarna zaštita te za utvrđivanje sadržaja takvog statusa. Supsidijarna bi zaštita trebala biti komplementarna i dodatna zaštiti izbjeglica sadržanoj u Ženevskoj konvenciji.
(25) It is necessary to introduce criteria on the basis of which applicants for international protection are to be recognised as eligible for subsidiary protection. Those criteria should be drawn from international obligations under human rights instruments and practices existing in Member States.
(25) Potrebno je uvesti kriterije na temelju kojih će se tražiteljima međunarodne zaštite priznavati da ispunjavaju uvjete za dobivanje supsidijarne zaštite. Ti bi kriteriji trebali biti utvrđeni na temelju obveza koje proizlaze iz međunarodnih pravnih akata o ljudskim pravima i na temelju postojeće prakse u državama članicama.
(26) Risks to which a population of a country or a section of the population is generally exposed do normally not create in themselves an individual threat which would qualify as serious harm.’
(26) Rizici kojima je općenito izloženo stanovništvo neke zemlje ili dio stanovništva obično ne stvaraju sami po sebi individualnu prijetnju koja bi se kvalificirala kao ozbiljna nepravda.”
‘The purpose of this Directive is to lay down minimum standards for the qualification of third country nationals or stateless persons as refugees or as persons who otherwise need international protection and the content of the protection granted.’
„Cilj je ove Direktive utvrditi minimalne standarde u pogledu kvalifikacije i statusa državljana trećih zemalja ili osobe bez državljanstva kao izbjeglica ili osoba kojima je na drugi način potrebna međunarodna zašita te utvrditi sadržaj odobrene zaštite.”
‘…
„ […]
(c) “refugee” means a third country national who, owing to a well-founded fear of being persecuted for reasons of race, religion, nationality, political opinion or membership of a particular social group, is outside the country of nationality and is unable or, owing to such fear, is unwilling to avail himself or herself of the protection of that country …
(c) ,izbjeglicaʼ znači državljanin treće zemlje koji je, zbog osnovanog straha od proganjana zbog svoje rase, vjere, nacionalnosti, političkog mišljenja ili pripadnosti određenoj društvenoj skupini, izbjegao iz svoje nacionalne države te nije u mogućnosti ili, zbog takvog straha, ne želi staviti se pod zaštitu te države […]
"(e) “person eligible for subsidiary protection” means a third country national or a stateless person who does not qualify as a refugee but in respect of whom substantial grounds have been shown for believing that the person concerned, if returned to his or her country of origin, or in the case of a stateless person, to his or her country of former habitual residence, would face a real risk of suffering serious harm as defined in Article 15 … and [who] is unable, or, owing to such risk, unwilling to avail himself or herself of the protection of that country;"
"(e) ,osoba koja ispunjava uvjete za supsidijarnu zaštitu' znači državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva koja ne ispunjava uvjete za dobivanje statusa izbjeglice ali za koju se opravdano vjeruje da bi se dotična osoba, ako bi se vratila u svoju državu porijekla ili, ako se radi o osobi bez državljanstva, u državu prethodnog uobičajenog boravišta, bila izložena trpljenju ozbiljne nepravde kako je definirano člankom 15. […], te koja nije u mogućnosti ili, zbog takve opasnosti, ne želi staviti se pod zaštitu te države;"
(g) “application for international protection” means a request made by a third country national or a stateless person for protection from a Member State, who can be understood to seek refugee status or subsidiary protection status …’
(g) ,zahtjev za međunarodnom zaštitomʼ znači zahtjev za zaštitom koji državi članici podnosi državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva, a može se shvatiti kao traženje statusa izbjeglice ili supsidijarne zaštite […]”
10 Under Article 4(1), (3) and (4) in Chapter II of the Directive, entitled ‘Assessment of applications for international protection’:
10 U skladu s člankom 4. stavcima 1., 3. i 4. u poglavlju II. Direktive, pod naslovom „Procjena zahtjeva za međunarodnu zaštitu”:
"– Member States may consider it the duty of the applicant to submit all elements needed to substantiate the application for international protection;"
"države članice mogu utvrditi kao obvezu podnositelja zahtjeva da čim prije dostavi sve potrebne elemente kojima će potkrijepiti svoj zahtjev za međunarodnom zaštitom;"
"– the assessment of an application for international protection is to be carried out on an individual basis taking into account a number of factors as they relate to the country of origin at the time of taking a decision on the application and the personal circumstances of the applicant;"
"zahtjevi za međunarodnom zaštitom procjenjuju se pojedinačno, pri čemu se uzimaju u obzir sve relevantne činjenice koje se odnose na državu podrijetla u vrijeme donošenja odluke o zahtjevu i osobne okolnosti podnositelja zahtjeva;"
– the fact that an applicant has already been subject to serious harm or to direct threats of such harm, is a serious indication of a real risk of suffering serious harm, unless there are good reasons to consider that such serious harm will not be repeated.
činjenica da je podnositelj zahtjeva već bio izložen proganjanju ili ozbiljnoj nepravdi ili izravnim prijetnjama takvim proganjanjem ili nepravdom, predstavlja ozbiljnu naznaku za stvarnu opasnost od trpljenja ozbiljne nepravde, ako ne postoje ozbiljni razlozi za vjerovanje da se takvo proganjanje ili ozbiljna nepravda neće ponoviti.
‘As part of the assessment of the application for international protection, Member States may determine that an applicant is not in need of international protection if in a part of the country of origin there is no well-founded fear of being persecuted or no real risk of suffering serious harm and the applicant can reasonably be expected to stay in that part of the country.’
„Pri ocjenjivanju zahtjeva za međunarodnom zaštitom, države članice mogu utvrditi da podnositelju zahtjeva nije potrebna međunarodna zaštita ako u određenom dijelu države podrijetla ne postoje osnovani razlozi za strah od proganjanja niti stvarna opasnost od ozbiljne nepravde i ako je razumno očekivati da podnositelj zahtjeva može ostati u tom dijelu države.”
12 Under the heading ‘Serious harm’, Article 15 in Chapter V of the Directive, entitled ‘Qualification for subsidiary protection’, provides:
12 Člankom 15. naslova „Ozbiljna nepravda”, u poglavlju V. Direktive, pod naslovom „Uvjeti za odobrenje supsidijarne zaštite”, propisuje se:
‘Serious harm consists of:
„Ozbiljnom se nepravdom smatraju:
"(a) death penalty or execution; or"
"(a) smrtna kazna ili smaknuće; ili"
"(b) torture or inhuman or degrading treatment or punishment of an applicant in the country of origin; or"
"(b) mučenje ili nečovječno ili ponižavajuće postupanje ili kažnjavanje podnositelja zahtjeva u državi podrijetla; ili"
(c) serious and individual threat to a civilian’s life or person by reason of indiscriminate violence in situations of international or internal armed conflict.’
(c) ozbiljna i individualna prijetnja životu zbog općeg nasilja u situacijama međunarodnog ili unutarnjeg oružanog sukoba.”
14 Article 29(1)(b) and (d) of the Law on Aliens 2000 (Vreemdelingenwet 2000, ‘the Vw 2000’) provides:
14 Člankom 29. stavkom 1. točkama (b) i (d) Zakona o strancima iz 2000. (Vreemdelingenwet 2000, u daljnjem tekstu: Vw 2000) propisuje se:
‘A temporary residence permit, as referred to in Article 28, may be issued to an alien:
„Dozvola privremenog boravka iz članka 28. može se izdati strancu:
"(b) who has proved that he has good grounds for believing that if he is expelled he will run a real risk of being subjected to torture or to inhuman or degrading treatment or punishment;"
"(b) koji dokaže da ima opravdane razloge za pretpostavku da će, ako bude izbačen, biti izložen stvarnoj opasnosti da bude podvrgnut mučenju ili nečovječnom ili ponižavajućem postupanju ili kazni;"
(d) for whom return to his country of origin would, in the opinion of the Minister, constitute an exceptional hardship in the context of the overall situation there.’
(d) za koga bi povratak u njegovu zemlju podrijetla bio, prema mišljenju ministra, posebno težak s obzirom na tamošnju opću situaciju.”
‘Article 29(1)(b) of the [Vw 2000] allows the grant of a residence permit where the alien has proved satisfactorily that he has good grounds for believing that if he is expelled he will run a real risk of being subjected to torture or to inhuman or degrading treatment or punishment.
„Člankom 29. stavkom 1. točkom (b) [Vw 2000] dozvoljava se izdavanje dozvole boravka, ako stranac zadovoljavajuće dokaže da ima opravdane razloge za vjerovanje da će, ako bude izbačen, biti izložen stvarnoj opasnosti da bude podvrgnut mučenju ili nečovječnom ili ponižavajućem postupanju ili kazni.