natgillin/translations-raw huggingface dataset:
57 In this connection, it must be stated that the legality of a Commission decision may be reviewed by the EU Courts under Article 263 TFEU. In this case, the defendants in the main proceedings, to whom the decision had been addressed, did in fact bring actions for the annulment of that decision, as has been recalled in paragraphs 20 to 22 of this judgment.
57 U vezi s tim važno je utvrditi da odluka Komisije može podlijegati nadzoru zakonitosti koji obavljaju sudovi Unije na temelju članka 263. UFEU-a. U ovom predmetu tužitelji u glavnom postupku, kojima je odluka upućena, ustvari su podnijeli tužbe za poništenje te odluke, kao što je to navedeno u točkama od 20. do 22. ove presude.
59 The Court of Justice has stated in this connection that, whilst, in areas giving rise to complex economic assessments, the Commission has a margin of discretion with regard to economic matters, that does not mean that the EU Courts must refrain from reviewing the Commission’s interpretation of information of an economic nature. Those Courts must, among other things, not only establish whether the evidence relied on is factually accurate, reliable and consistent but also ascertain whether that evidence contains all the information which must be taken into account in order to assess a complex situation and whether it is capable of substantiating the conclusions drawn from it (see Chalkor v Commission, paragraph 54 and case-law cited).
59 Sud je u vezi s tim izjavio da iako u područjima u kojima je nužno provoditi složene gospodarske ocjene Komisija uživa diskrecijski prostor u gospodarskom dijelu, to ne znači da se sudac Unije dužan uzdržati od nadzora nad tumačenjem ekonomskih podataka od strane Komisije. Naime, sudac Unije ne samo da mora provjeriti materijalnu točnost navedenih dokaznih elemenata, kao i njihovu pouzdanost i dosljednost, već i to predstavljaju li navedeni elementi skup relevantnih podataka koje treba uzeti u obzir prilikom ocjene složene situacije te jesu li oni takve naravi da podupiru zaključke koji su iz njih izvedeni (prethodno navedena presuda Chalkor/Komisija, t. 54. i navedena sudska praksa).
61 The EU Courts must also carry out the review of legality incumbent upon them on the basis of the evidence adduced by the applicant in support of the pleas in law put forward. In carrying out such a review, the Courts cannot use the Commission’s margin of discretion – either as regards the choice of factors taken into account in the application of the criteria mentioned in the Commission notice entitled ‘Guidelines on the method of setting fines imposed pursuant to Article 23(2)(a) of Regulation (EC) No 1/2003’ (OJ 2006 C 210, p. 2) or as regards the assessment of those factors – as a basis for dispensing with the conduct of an in-depth review of the law and of the facts (Chalkor v Commission, paragraph 62).
61 Na sudovima Unije je, između ostalog, da nadzor zakonitosti izvršavaju na temelju dokaza koje tužitelj iznese u prilog istaknutim tužbenim razlozima. Tijekom tog nadzora sudovi se, kako bi odustali od provođenja dubinskog pravnog i činjeničnog nadzora (presuda Chalkor/Komisija, gore navedena, točka 62.), ne mogu pozvati na diskrecijsku ovlast Komisije, ni u odnosu na izbor dokaza uzetih u obzir prilikom primjene kriterija navedenih u komunikaciji Komisije pod naslovom „Smjernice o metodi za utvrđivanje kazni koje se propisuju u skladu s člankom 23. stavkom 2. točkom (a) Uredbe br. 1/2003 (SL 2006, C 210, str. 2.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 58.) ni u odnosu na ocjenu tih dokaza.
62 Finally, the review of legality is supplemented by the unlimited jurisdiction which the EU Courts were afforded by Article 17 of Council Regulation No 17 of 6 February 1962, First Regulation implementing Articles [81] and [82] of the Treaty (OJ, English Special Edition 1959 to 1962, p. 87) and which is now recognised by Article 31 of Regulation No 1/2003, in accordance with Article 261 TFEU. That jurisdiction empowers the Courts, in addition to carrying out a mere review of the lawfulness of the penalty, to substitute their own appraisal for the Commission’s and, consequently, to cancel, reduce or increase the fine or penalty payment imposed (Chalkor v Commission, paragraph 63 and case-law cited).
62 Na kraju, nadzor zakonitosti dopunjen je neograničenom nadležnošću koja je sudu Unije priznata člankom 17. Uredbe Vijeća br. 17 od 6. veljače 1962., koja je prva uredba o primjeni članaka 81. i 82. Ugovora (SL 1962., 13., str. 204.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 3., str. 3.), a danas je priznata člankom 31. Uredbe br. 1/2003 u skladu s člankom 261. UFEU-a. Ta nadležnost daje sudu ovlasti da provodi ne samo puki nadzor zakonitosti novčane kazne nego i da ocjenu Komisije zamjeni svojom ocjenom i da, posljedično, ukine, umanji ili uveća izrečenu novčanu kaznu ili periodični penal (gore navedena presuda Chalkor/Komisija, točka 63.).
63 The review provided for by the Treaties thus involves review by the EU Courts of both the law and the facts, and means that they have the power to assess the evidence, to annul the contested decision and to alter the amount of a fine. The review of legality provided for in Article 263 TFEU, supplemented by the unlimited jurisdiction in respect of the amount of the fine, provided for in Article 31 of Regulation No 1/2003, therefore meets the requirements of the principle of effective judicial protection in Article 47 of the Charter (see, to that effect, Chalkor v Commission, paragraph 67).
63 Nadzor predviđen Ugovorima podrazumijeva da sudovi Unije provode pravni i činjenični nadzor i da su ovlašteni ocjenjivati dokaze, poništiti pobijanu odluku i izmijeniti iznose novčanih kazni. Nadzor zakonitosti predviđen člankom 263. UFEU-a, dopunjen neograničenom nadležnošću u pogledu iznosa novčane kazne iz članka 31. Uredbe br. 1/2003, stoga ispunjava zahtjeve načela učinkovite sudske zaštite iz članka 47. Povelje (vidjeti u tom smislu gore navedenu presudu Chalkor/Komisija, t. 67.).
65 Finally, a civil action for damages, such as the action before the referring court, requires, as can be seen from the order for reference, not only that a harmful event be found to have occurred, but also that loss and a direct link between the loss and that harmful event be established. Whilst it is true that, because of its obligation not to take decisions running counter to a Commission decision finding an infringement of Article 101 TFEU, the national court is required to accept that a prohibited agreement or practice exists, the existence of loss and of a direct causal link between the loss and the agreement or practice in question remains, by contrast, a matter to be assessed by the national court.
65 Konačno, važno je napomenuti da parnični postupak za naknadu štete, kao što je onaj u glavnom postupku, podrazumijeva, kao što to proizlazi iz odluke kojom se upućuje zahtjev, ne samo utvrđenje nastanka štetnog događaja nego i postojanje štete i postojanje izravne veze između štete i štetnog događaja. Iako je točno da obveza nacionalnog suda da ne donosi odluke suprotne odluci Komisije o povredi članka 101. UFEU-a svakako tom sudu nameće obvezu da prihvati postojanje zabranjenog sporazuma ili zabranjene prakse, valja pojasniti da postojanje štete i postojanje izravne uzročne veze između te štete i dotičnog sporazuma ili dotične prakse ipak ocjenjuje nacionalni sud.
66 Indeed, even when the Commission has in its decision determined the precise effects of the infringement, it still falls to the national court to determine individually the loss caused to each of the persons to have brought an action for damages. Such an assessment is not contrary to Article 16 of Regulation No 1/2003.
66 Doista, čak i ako je Komisija u svojoj odluci točno odredila učinke povrede, i dalje je na nacionalnom sudu da pojedinačno odredi štetu uzrokovanu svakoj od osoba koje su pokrenule tužbe za naknadu štete. Takva ocjena nije u suprotnosti s člankom 16. Uredbe br. 1/2003.
69 The defendants in the main proceedings contend that the Commission is, on that account, in a privileged position compared with them, which has enabled it to gather and use information – including information that is confidential and thus protected by business secrecy – which is not available to all the defendants.
69 Prema mišljenju tuženikâ u glavnom postupku, Komisija se zato nalazi u povlaštenom položaju u odnosu na njih, što joj je omogućilo da prikupi i upotrijebi informacije, uključujući povjerljive informacije i stoga informacije zaštićene poslovnom tajnom, koje nisu dostupne svim tuženicima.
70 The Commission’s response, in the context of the present reference, is that, when preparing the action in the main proceedings, it made use only of information in the public version of the decision of 27 February 2007. The Commission also explains that the departments responsible for the main proceedings, namely the Offices for ‘Infrastructure and Logistics’ in Brussels and Luxembourg, do not have a right of privileged access to the confidential file of the Directorate-General for Competition. For that reason, the Commission is, it submits, on an equal footing with every other litigant.
70 Komisija odgovara da je, u okviru ovog zahtjeva za prethodnu odluku, u pripremi tužbe u glavnom postupku upotrijebila samo informacije iz javno dostupne inačice odluke od 27. veljače 2007. Ta institucija osim toga objašnjava da službe odgovorne za glavni postupak, odnosno uredi „Infrastrukture i logistika” u Bruxellesu i u Luxembourgu nisu raspolagali povlaštenim pravom pristupa povjerljivom predmetu Glavne uprave za tržišno natjecanje. Komisija zato navodi da je izjednačena s drugim strankama u sporu.
72 As the Advocate General has observed in point 58 of his Opinion, the aim of equality of arms is to ensure a balance between the parties to proceedings, guaranteeing that any document submitted to the court may be examined and challenged by any party to the proceedings. Conversely, the harm which a lack of balance will be likely to cause must, as a rule, be proved by the person who has suffered it.
72 Kako je nezavisni odvjetnik primijetio u točki 58. svojeg mišljenja, jednakost oružja ima za cilj zajamčiti ravnotežu između stranaka u postupku, tako da se osigura da svaka stranka u postupku može ispitati i osporavati svaki dokument podnesen sudu. Suprotno tome, štetu koja bi mogla nastati zbog neravnoteže u načelu mora dokazati onaj tko je trpi.
73 It emerges from the order for reference that the information to which the defendants in the main proceedings refer has not been provided to the national court by the Commission, the latter having also explained that it has relied only on the information available in the non-confidential version of the decision finding an infringement of Article 81 EC. In such circumstances a breach of the principle of equality of arms is therefore precluded.
73 No iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da informacije na koje se pozivaju tuženici u glavnom postupku sudu nije dostavila Komisija, koja je štoviše izjavila da se oslanjala samo na informacije dostupne u verziji odluke o utvrđenju povrede članka 81. UEZ-a koja nije povjerljiva. Takve okolnosti stoga isključuju povredu načela jednakosti oružja.
75 Nor does the fact that both the decision of 27 February 2007 and the decision to bring the action for damages in the main proceedings were taken by the College of Commissioners call the foregoing considerations in question, since EU law contains a sufficient number of safeguards to ensure that the principle of equality of arms is observed in such an action – for example, the safeguards deriving from Article 339 TFEU, Article 28 of Regulation No 1/2003 and point 26 of the Commission Notice on the co-operation between the Commission and the courts of the EU Member States in the application of Articles 81 and 82 EC.
75 Isto tako okolnost da je i odluku od 27. veljače 2007. i odluku o podizanju tužbe za naknadu štete u glavnom postupku donio kolegij Komisije ne dovodi u pitanje prethodna razmatranja budući da pravo Unije sadržava dostatna jamstva kojima se osigurava poštovanje načela jednakosti oružja u okviru takve tužbe, kao što su jamstva koja proizlaze iz članaka 339. UFEU-a i 28. Uredbe br. 1/2003., kao i točke 26. komunikacije Komisije o suradnji između Komisije i nacionalnih sudova u primjeni članaka 81. i 82. Ugovora o EZ-u.
76 Finally, nor can the Court accept the arguments which the defendants in the main proceedings base on the judgment in Yvon v France, No 44962/98, ECHR 2003-V. The factors which led the European Court of Human Rights to make a finding of infringement of Article 6 ECHR – which include, inter alia, the considerable impact of the Government Commissioner’s submissions on the assessment of the court dealing with expropriation cases and the rules concerning the Government Commissioner’s access to, and use of, relevant information – were not accompanied, unlike the factors characterising the case in the main proceedings here, by judicial review or safeguards comparable or equivalent to those mentioned in paragraphs 63 and 75 of this judgment.
76 Konačno, argumenti koje tužitelji u glavnom postupku temelje na presudi Yvon/Francuska (Sud za ljudska prava, presuda od 24. travnja 2003., Recueil des arrêts et décisions 2003-V) nisu prihvatljivi. Ustvari, elementi koji su Sud za ljudska prava naveli da utvrdi povredu članka 6. EKLJP-a, a ti elementi uključuju osobito važan utjecaj mišljenja povjerenika vlade na ocjenu suda o eksproprijaciji kao i pravila o pristupu povjerenika vlade relevantnim informacijama i njegovoj uporabi tih informacija, nisu, za razliku od elemenata koji karakteriziraju ovaj glavni postupak, obuhvaćali sudski nadzor ili jamstva usporediva s ili ekvivalentna jamstvima spomenutima u točkama 63. odnosno 75. ove presude.
78 Since these proceedings are, for the parties to the main proceedings, a step in the action pending before the national court, the decision on costs is a matter for that court. Costs incurred in submitting observations to the Court, other than the costs of those parties, are not recoverable.
78 Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
16 April 2013 (*)
16. travnja 2013. (*)
(Freedom of movement for workers – Article 45 TFEU – Company established in the Dutch-speaking region of the Kingdom of Belgium – Obligation to draft employment contracts in Dutch – Cross-border employment contract – Restriction – Disproportionate)
„Sloboda kretanje radnika – Članak 45. UFEU-a – Društvo s poslovnim nastanom na nizozemskom govornom području Kraljevine Belgije – Obveza sastavljanja ugovora o radu na nizozemskom jeziku – Prekogranični ugovor o radu – Ograničenje – Nepostojanje proporcionalnosti“
In Case C-202/11,
U predmetu C-202/11,
REQUEST for a preliminary ruling under Article 267 TFEU from the arbeidsrechtbank te Antwerpen (Belgium), made by decision of 18 January 2011, received at the Court on 28 April 2011, in the proceedings
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, koji je uputio arbeidsrechtbank te Antwerpen (Belgija), odlukom od 18. siječnja 2011., koju je Sud zaprimio 28. travnja 2011., u postupku
Anton Las
Anton Las
PSA Antwerp NV,
PSA Antwerp NV,
composed of V. Skouris, President, K. Lenaerts, Vice-President, A. Tizzano, L. Bay Larsen, T. von Danwitz and J. Malenovský, Presidents of Chambers, U. Lõhmus, E. Levits, A. Ó Caoimh, J.-C. Bonichot, A. Arabadjiev, C. Toader, and D. Šváby (Rapporteur), Judges,
u sastavu: V. Skouris, predsjednik, K. Lenaerts, potpredsjednik, A. Tizzano, L. Bay Larsen, T. von Danwitz i J. Malenovský, predsjednici vijeća, U. Lõhmus, E. Levits, A. Ó Caoimh, J.-C. Bonichot, A. Arabadjiev, C. Toader, i D. Šváby (izvjestitelj), suci,
Advocate General: N. Jääskinen,
nezavisni odvjetnik: N. Jääskinen,
having regard to the written procedure and further to the hearing on 17 April 2012,
uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 17. travnja 2012.,
– Mr Las, by C. Delporte, advocaat,
– za A. Lasa, C. Delporte, advocaat,
– PSA Antwerp NV, by C. Engels and M. Holvoet, advocaten,
– za PSA Antwerp NV, C. Engels i M. Holvoet, advocaten,
– the Belgian Government, by M. Jacobs and C. Pochet, acting as Agents, assisted by J. Stuyck, advocaat,
– za belgijsku vladu, M. Jacobs i C. Pochet, u svojstvu agenata, uz asistenciju J. Stuyck, advocaat,
– the Greek Government, by S. Vodina and G. Karipsiades, acting as Agents,
– za grčku vladu, S. Vodina i G. Karipsiades, u svojstvu agenata,
– the European Commission, by M. van Beek and G. Rozet, acting as Agents,
– za Europsku komisiju, M. van Beek i G. Rozet, u svojstvu agenata,
– the EFTA Surveillance Authority, by X. Lewis, M. Moustakali and F. Simonetti, acting as Agents,
– za nadzorno tijelo EFTA-e, X. Lewis, M. Moustakali i F. Simonetti, u svojstvu agenata,
after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 12 July 2012,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 12. srpnja 2012.,
1 This request for a preliminary ruling concerns the interpretation of Article 45 TFEU.
1 Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 45. UFEU-a.
2 The request has been made in proceedings between Mr Las and his former employer, PSA Antwerp NV (‘PSA Antwerp’), concerning payment by the latter of various sums following his dismissal.
2 Zahtjev je upućen u okviru spora između A. Lasa i njegovog bivšeg poslodavca, PSA Antwerp NV (u daljnjem tekstu: PSA Antwerp), povodom otpremnina koje je poslodavac isplatio nakon otpuštanja A. Lasa.
3 Article 4 of the Constitution states:
3 Članak 4. Ustava propisuje:
‘Belgium comprises four linguistic regions: the French-speaking region, the Dutch-speaking region, the bilingual region of Brussels-Capital and the German-speaking region.
„Belgija ima četiri jezična govorna područja: francusko govorno područje, nizozemsko govorno područje, dvojezično područje Bruxelles-glavni grad i njemačko govorno područje.
Each municipality of the Kingdom forms part of one of these linguistic regions.
Svaka općina Kraljevine je dio jednog od ovih govornih područja.
…’
[…]“
"4 The Decree of the Vlaamse Gemeenschap of 19 July 1973 on the use of languages in relations between employers and employees and also in company documents and papers that are required by law and by regulation (Belgisch Staatsblad of 6 September 1973, p. 10089 ; ‘the Decree on Use of Languages’) was adopted on the basis of Article 129(1)(3) of the Constitution, under which ‘[t]he Parliaments of the Flemish and French Communities, to the exclusion of the federal legislator, regulate by decree, each one as far as it is concerned, the use of languages for: … relations between employers and their staff, as well as company acts and documents required by the law and by regulations’."
"4 Dekret Vlaamse Gemeenschap od 19. srpnja 1973. o upotrebi jezika u odnosima između poslodavaca i radnika te u pogledu akata i dokumenata poduzeća propisanih zakonom i propisima (Belgisch Staatsblad od 6. rujna 1973., str. 10089.; u daljnjem tekstu: dekret o upotrebi jezika) donesen je na temelju članka 129. stavka 1. točke 3. Ustava, u skladu s kojim „[p]arlamenti Flamanske i Francuske zajednice, svaki za svoje područje, određuju dekretom i bez federalnog zakonodavca upotrebu jezika u: [...] društvenim odnosima između poslodavaca i njihovih osoblja, te aktima i dokumentima poduzeća koji su propisani zakonom i propisima.“"
5 Article 1 of that Decree provides as follows:
5 Članak 1. tog dekreta određuje:
‘This decree is applicable to natural and legal persons having a place of business in the Dutch-speaking region. It regulates use of languages in relations between employers and employees, as well as in company acts and documents required by the law.
„Ovaj dekret se primjenjuje na fizičke i pravne osobe sa sjedištem poslovanja u nizozemskom govornom području. Njime se uređuje upotreba jezika u području društvenih odnosa između poslodavaca i radnika te kod akata i dokumenata poduzeća propisanih zakonima i propisima.
6 Article 2 of the Decree provides that ‘the language to be used for relations between employers and employees, as well as for company acts and documents required by law, shall be Dutch’.
6 Članak 2. navedenog dekreta pobliže određuje da je „jezik koji treba koristiti u društvenim odnosima između poslodavaca i radnika te kod akata i dokumenata poduzeća propisanih zakonom, [...] nizozemski jezik“.
7 Article 5 of the Decree is worded as follows:
7 Članak 5. istog dekreta glasi:
‘All acts and documents required by law and all documents intended for their staff shall be drawn up by employers in the Dutch language.
„Svi zakonom propisani akti i dokumenti poslodavaca te svi dokumenti namijenjeni osoblju sastavljaju se na nizozemskom jeziku.
However, if the staff composition so justifies and at the unanimous request of the workers’ representatives on the works council or, if there is no works council, at the unanimous request of the trade union delegation or, in the absence of either of these, at the request of a delegate of a representative trade union, the employer must attach a translation in one or more languages to notices, communications, acts, certificates and forms intended for staff.
Međutim, ako sastav osoblja to opravdava i na jednoglasni zahtjev predstavnika radnika u radničkom vijeću ili, ako ne postoji radničko vijeće, na jednoglasni zahtjev sindikalnog predstavništva, ili ako ne postoji ni jedno ni drugo, na zahtjev predstavnika reprezentativne sindikalne organizacije, poslodavac mora objavama, obavijestima, aktima, potvrdama i obrascima namijenjenim osoblju priložiti prijevod na jedan ili više jezika.
8 Article 10 of the Decree on Use of Languages provides:
8 Članak 10. dekreta o upotrebi jezika predviđa:
‘Documents or acts that are contrary to the provisions of this Decree shall be null and void. The nullity shall be determined by the court of its own motion.
„Dokumenti ili akti kojima se ne poštuju odredbe ovog dekreta su ništavi. Njihovu ništavost utvrđuje sud po službenoj dužnosti.
A finding of nullity cannot adversely affect the worker and is without prejudice to the rights of third parties. The employer shall be liable for any damage caused by his void documents or acts to the worker or third parties.
Utvrđivanje ništavosti ne smije štetiti radniku ni zadirati u prava trećih osoba. Poslodavac je odgovoran za štetu koju su radniku ili trećim osobama uzrokovali njegovi ništavi dokumenti ili akti.
9 On the basis of a ‘Letter of Employment’ dated 10 July 2004 and drafted in English (‘the employment contract’), Mr Las, a Netherlands national resident in the Netherlands, was employed as Chief Financial Officer for an unlimited period by PSA Antwerp, a company established in Antwerp (Belgium) but part of a multinational group operating port terminals whose registered office is in Singapore. The contract of employment stipulated that Mr Las was to carry out his work in Belgium although some work was carried out from the Netherlands.
9 Na temelju „Letter of Employment“ od 10. srpnja 2004. sastavljenog na engleskom jeziku (u daljnjem tekstu: ugovor o radu), A. Las, nizozemski državljanin s boravištem u Nizozemskoj, zaposlio se kao „Chief Financial Officer“ na neodređeno vrijeme u društvu PSA Antwerp sa sjedištem u Antwerpenu (Belgija), koje je dio multinacionalnog koncerna koji upravlja lučkim terminalima i ima sjedište u Singapuru. U ugovoru o radu je bilo predviđeno da A. Las obavlja svoje poslovne aktivnosti u Belgiji, iako je neke poslove obavljao iz Nizozemske.