natgillin/translations-raw huggingface dataset:
19 The appeal brought by Mrs McCarthy against the decision of the Tribunal was dismissed by the Court of Appeal (Civil Division) (England and Wales). Mrs McCarthy brought an appeal against the decision of that court before the referring court.
19 Žalbu koju je protiv odluke Tribunala podnijela S. McCarthy odbacio je Court of Appeal (Civil Division) (England and Wales). Protiv odluke potonjeg S. McCarthy je podnijela žalbu sudu koji je uputio zahtjev.
20 For his part, Mr McCarthy did not appeal against the decision of the Secretary of State in relation to him, but nevertheless made a further application which was also refused. Mr McCarthy then appealed against that second decision to the Tribunal, which adjourned the appeal to await the final outcome of Mrs McCarthy’s appeal.
20 Gospodin McCarthy nije podnio tužbu protiv odluke Secretary of State koja se na njega odnosi, nego je podnio novi zahtjev koji je ponovo bio odbijen. Gospodin McCarthy je protiv te druge odluke podnio tužbu Tribunalu, koji je odlučivanje o noj odgodio dok se ne donese konačna odluka o tužbi S. McCarthy.
21 In that context, the Supreme Court of the United Kingdom decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling:
21 U tom je kontekstu Supreme Court of the United Kingdom odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
‘1. Is a person of dual Irish and United Kingdom nationality who has resided in the United Kingdom for her entire life a “beneficiary” within the meaning of Article 3 of Directive 2004/38 …?
„1. Je li osoba koja istodobno ima irsko državljanstvo i državljanstvo Ujedinjene Kraljevine i koja je cijeli svoj život boravila u Ujedinjenoj Kraljevini „nositelj prava” u smislu članka 3. Direktive […] 2004/38[…]?
2. Has such a person “resided legally” within the host Member State for the purpose of Article 16 of [that] directive in circumstances where she was unable to satisfy the requirements of Article 7 of [that directive]?’
2. Je li ta osoba „zakonito boravila” u državi članici domaćinu za potrebe članka 16. [te] direktive ako nije ispunjavala zahtjeve utvrđene u članku 7. [navedene direktive]?’
22 As is apparent from paragraphs 14 to 19 of this judgment, the main proceedings concern an application for a right of residence under European Union law brought by Mrs McCarthy, a Union citizen, to a Member State of which she is a national and where she has always resided.
22 Kao što proizlazi iz točaka od 14. do 19. ove presude, glavni se postupak odnosi na zahtjev za dobivanje prava na boravak na temelju prava Unije koji je S. McCarthy, građanka Unije, podnijela državi članici čija je državljanka i u kojoj boravi cijeli svoj život.
23 That application is in fact intended to confer on Mr McCarthy, a national of a third country, a right of residence under Directive 2004/38, as a member of Mrs McCarthy’s family, given that a comparable right of residence does not arise under the Immigration Rules of the United Kingdom.
23 Cilj je tog zahtjeva zapravo da se gospodinu McCarthyju, državljaninu treće zemlje, dodijeli pravo na boravak na temelju Direktive 2004/38 kao članu obitelji S. McCarthy, s obzirom na to da usporedivo pravo na boravak ne proizlazi iz primjene propisa Ujedinjene Kraljevine o useljavanju.
24 At the outset, it should be noted that, even though, formally, the national court has limited its questions to the interpretation of Articles 3(1) and 16 of Directive 2004/38, such a situation does not prevent the Court from providing the national court with all the elements of interpretation of European Union law which may be of assistance in adjudicating on the case before it, whether or not that court has specifically referred to them in the questions (see Case C-251/06 ING. AUER [2007] ECR I-9689, paragraph 38 and the case-law cited).
24 Najprije treba napomenuti da, iako je sud koji je uputio zahtjev formalno ograničio svoja pitanja na tumačenje članka 3. stavka 1. i članka 16. Direktive 2004/38, to ne sprečava Sud da mu pruži sve elemente tumačenja prava Unije koji mogu biti korisni za rješavanje predmeta koji se pred njim vodi, bez obzira na to je li se nacionalni sud u tekstu svojeg pitanja na njih pozvao. (vidjeti presudu od 8. studenoga 2007., ING. AUER, C-251/06, Zb., str. I-9689., t. 38. i navedenu sudsku praksu).
25 There is no indication in the order for reference, in the case-file or in the observations submitted to the Court that Mrs McCarthy has ever exercised her right of free movement within the territory of the Member States, either individually or as a family member of a Union citizen who has exercised such a right. Likewise, Mrs McCarthy is applying for a right of residence under European Union law even though she does not argue that she is or has been a worker, self-employed person or self-sufficient person.
25 U tom pogledu valja ustvrditi da ni iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku ni iz spisa niti iz očitovanja podnesenih Sudu ne proizlazi da je S. McCarthy ikada koristila svoje pravo na slobodno kretanje na državnom području država članica, bilo osobno bilo kao član obitelji građanina Unije koji je koristio takvo pravo. Isto tako valja ustvrditi da S. McCarthy traži pravo na boravak na temelju prava Unije iako ne tvrdi da je radnica, samozaposlena osoba ili osoba koja ima dostatna sredstva za vlastito uzdržavanje.
26 Thus, the first question from the national court must be understood as asking, in essence, whether Article 3(1) of Directive 2004/38 or Article 21 TFEU is applicable to the situation of a Union citizen who has never exercised his right of free movement, who has always resided in a Member State of which he is a national and who is also a national of another Member State.
26 Slijedom toga, prvo pitanje koje je postavio sud koji je uputio zahtjev valja shvatit tako da se u biti njime želi dobiti objašnjenje o tome jesu li članak 3. stavak 1. Direktive 2004/38 ili članak 21. UFEU-a primjenjivi u slučaju građanina Unije koji nije nikada koristio svoje pravo na slobodno kretanje, uvijek je boravio u državi članici čiji je državljanin i usto je državljanin još jedne države članice.
27 As a preliminary point, it should be observed that citizenship of the Union confers on each Union citizen a primary and individual right to move and reside freely within the territory of the Member States, subject to the limitations and restrictions laid down by the Treaties and the measures adopted for their implementation, freedom of movement for persons being, moreover, one of the fundamental freedoms of the internal market, which was also reaffirmed in Article 45 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union (Case C-162/09 Lassal [2010] ECR I-0000, paragraph 29).
27 Najprije valja istaknuti da se građanstvom Unije svakom građaninu Unije dodjeljuje temeljno i osobno pravo slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, koje je podložno ograničenjima i uvjetima utvrđenima u ugovorima i mjerama donesenim za njihovu provedbu te da je usto slobodno kretanje osoba jedna od temeljnih sloboda unutarnjeg tržišta, koja je ponovno potvrđena i člankom 45. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (presuda od 7. listopada 2010., Lassal, C-162/09, Zb., I-9217., t. 29.).
28 With regard to Directive 2004/38, the Court has already had occasion to point out that it aims to facilitate the exercise of the primary and individual right to move and reside freely within the territory of the Member States that is conferred directly on Union citizens by the Treaty and that it aims in particular to strengthen that right (see Case C-127/08 Metock and Others [2008] ECR I-6241, paragraphs 82 and 59, and Lassal, paragraph 30).
28 Kada je riječ o Direktivi 2004/38, Sud je već bio u prilici zaključiti da ona ima za cilj olakšati ostvarivanje temeljnog i osobnog prava na slobodno kretanje i boravak na državnom području država članica, koje je Ugovorom izravno dodijeljeno građanima Unije, te da ima za cilj prije svega poduprijeti to pravo (vidjeti presudu od 25. srpnja 2008., Metock i dr., C-127/08, Zb., str. I-6241., t. 82. i 59. i gore navedenu presudu Lassal, t. 30.).
"29 Likewise, the Court has also held that a principle of international law, reaffirmed in Article 3 of Protocol No 4 to the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms, signed in Rome on 4 November 1950, that European Union law cannot be assumed to disregard in the context of relations between Member States, precludes a Member State from refusing its own nationals the right to enter its territory and remain there for any reason (see Case 41/74 van Duyn [1974] ECR 1337, paragraph 22, and Case C-257/99 Barkoci and Malik [2001] ECR I-6557, paragraph 81); that principle also precludes that Member State from expelling its own nationals from its territory or refusing their right to reside in that territory or making such right conditional (see Cases C-370/90 Singh [1992] ECR I-4265, paragraph 22 and C-291/05 Eind [2007] ECR I-10719, paragraph 31)."
"29 Sud je isto tako utvrdio da je načelu međunarodnog prava, potvrđenom u članku 3. Protokola br. 4 uz Europsku konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisanu u Rimu 4. studenoga 1950., za koje se ne može smatrati da pravo Unije od njega odstupa u odnosima među državama članicama, protivno da država članica zbog bilo kojeg razloga uskraćuje vlastitim državljanima pravo ulaska na njezino državno područje i boravka na njemu (vidjeti presude od 4. prosinca 1974., van Duyn, 41/74, Zb., str. 1337., t. 22. i od 27. rujna 2001., Barkoci i Malik, C-257/99, Zb., str. I-6557., t. 81.); tom je načelu isto tako protivno da država članica protjeruje vlastite državljane sa svojeg državnog područja ili da im uskraćuje ili uvjetuje pravo boravka na tom području (u tom smislu vidjeti presude od 7. srpnja 1992., Singh, C-370/90, Zb., str. I-4265., t. 22. i od 11. prosinca 2007., Eind, C-291/05, Zb., str. I-10719., t. 31.)."
The applicability of Directive 2004/38
Primjenjivost Direktive 2004/38
30 The first part of the first question, as reformulated by the Court, concerns whether Article 3(1) of Directive 2004/38 is to be interpreted as meaning that that directive applies to a citizen in a situation such as that of Mrs McCarthy, who has never exercised his right of free movement, who has always resided in a Member State of which he is a national and who is also a national of another Member State.
30 Prvim dijelom prvog pitanja, kako ga je preoblikovao Sud, traži se odgovor na to treba li članak 3. stavak 1. Direktive 2004/38 tumačiti u smislu da se ta direktiva primjenjuje na građanina koji je u situaciji poput one u kojoj se nalazi S. McCarthy, koji nikada nije koristio svoje pravo na slobodno kretanje, uvijek je boravio u državi članici čiji je državljanin i usto još ima i državljanstvo druge države članice.
31 A literal, teleological and contextual interpretation of that provision leads to a negative reply to that question.
31 Na temelju jezičnog, teleološkog i sustavnog tumačenja te odredbe na to pitanje valja odgovoriti negativno.
32 First, according to Article 3(1) of Directive 2004/38, all Union citizens who ‘move to’ or reside in a Member State ‘other’ than that of which they are a national are beneficiaries of that directive.
32 Naime, kao prvo, prema članku 3. stavku 1. Direktive 2004/38, svi građani Unije koji „se useljavaju” ili borave u državi članici „različitoj” od one čiji su državljani nositelji su prava iz te direktive.
33 Secondly, whilst it is true that, as stated in paragraph 28 of this judgment, Directive 2004/38 aims to facilitate and strengthen the exercise of the primary and individual right to move and reside freely within the territory of the Member States that is conferred directly on each citizen of the Union, the fact remains that the subject of the directive concerns, as is apparent from Article 1(a), the conditions governing the exercise of that right.
33 Drugo, iako je točno, kao što je navedeno u točki 28. ove presude, da je cilj Direktive 2004/38 olakšati i poduprijeti ostvarivanje temeljnog i individualnog prava na slobodno kretanje i boravak na državnom području država članica koje je izravno dodijeljeno svakom građaninu Unije, ostaje činjenica da su njezin predmet, kako to proizlazi iz njezinog članka 1. točke (a), uvjeti pod kojim se to pravo ostvaruje.
34 Since, as stated in paragraph 29 of this judgment, the residence of a person residing in the Member State of which he is a national cannot be made subject to conditions, Directive 2004/38, concerning the conditions governing the exercise of the right to move and reside freely within the territory of the Member States, cannot apply to a Union citizen who enjoys an unconditional right of residence due to the fact that he resides in the Member State of which he is a national.
34 Budući da, kao što je navedeno u točki 29. ove presude, boravak osobe koja boravi u državi članici čiji je državljanin ne može biti uvjetovan, Direktiva 2004/38, koja se odnosi na uvjete ostvarivanja prava na slobodno kretanje i boravak na državnom području država članica, ne može se primjenjivati na građanina Unije koji bezuvjetno pravo boravka uživa zbog činjenice da boravi u državi članici čiji je državljanin.
35 Thirdly, it is apparent from Directive 2004/38, taken as a whole, that the residence to which it refers is linked to the exercise of the freedom of movement for persons.
35 Kao treće, iz Direktive 2004/38 kao cjeline proizlazi da je boravak na koji se ona odnosi povezan s ostvarivanjem slobode kretanja osoba.
36 Thus, first of all, Article 1(a) of that directive defines its subject by reference to the exercise of ‘the’ right ‘of free movement and residence’ within the territory of the Member States by Union citizens. Such a relationship between residence and free movement is also apparent both from the title of that directive and from the majority of its recitals, the second of which refers, moreover, exclusively to the free movement of persons.
36 Tako se, prije svega, člankom 1. točkom (a) te direktive utvrđuje njezin predmet upućivanjem na pravo građana Unije „na slobodno kretanje i boravak” unutar državnog područja država članica. Takav odnos između boravka i slobodnoga kretanja proizlazi i iz naslova navedene direktive kao i iz većine njezinih uvodnih izjava, pri čemu se, osim toga, u drugoj od njih izričito govori o slobodnom kretanju osoba.
37 Furthermore, the rights of residence referred to in Directive 2004/38, namely both the right of residence under Articles 6 and 7 and the permanent right of residence under Article 16, refer to the residence of a Union citizen either in ‘another Member State’ or in ‘the host Member State’ and therefore govern the legal situation of a Union citizen in a Member State of which he is not a national.
37 Nadalje, prava na boravak iz Direktive 2004/38, to jest pravo na boravak predviđeno člancima 6. i 7. i pravo na stalni boravak predviđeno člankom 16., odnose se na boravak građanina Unije bilo u „drugoj državi članici” bilo u „državi članici domaćinu” te tako uređuju pravni položaj građanina Unije u državi članici čiji on nije državljanin.
38 Lastly, although, as stated in paragraph 32 of this judgment, Article 3(1) of Directive 2004/38 designates as ‘beneficiaries’ of that directive all Union citizens who move to ‘or’ reside in a Member State, it is apparent from Article 22 that the territorial scope of the right of residence and the right of permanent residence referred to in that directive covers the whole territory of ‘the host Member State’, the latter being defined in Article 2(3) as the Member State to which a Union citizen ‘moves’ in order to exercise ‘his/her’ right of free movement and residence within the territory of the Member States.
38 Konačno, iako se člankom 3. stavkom 1. Direktive 2004/38 određuje, kao što je navedeno u točki 32. ove presude, da su „nositelji prava” iz te direktive svi građani Unije koji useljavaju u državu članicu „ili” borave u njoj, iz njezinog članka 22. proizlazi da teritorijalno područje primjene prava na boravak i prava na stalni boravak iz te direktive obuhvaća cijelo državno područje „države članice domaćina”, koja je u članku 2. stavku 3. definirana kao država članica u koju „se useljava” građanin kako bi ostvario „svoje” pravo na slobodno kretanje i boravak na području država članica.
39 Hence, in circumstances such as those of the main proceedings, in so far as the Union citizen concerned has never exercised his right of free movement and has always resided in a Member State of which he is a national, that citizen is not covered by the concept of ‘beneficiary’ for the purposes of Article 3(1) of Directive 2004/38, so that that directive is not applicable to him.
39 Stoga, u okolnostima poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, ako predmetni građanin Unije nije nikada koristio svoje pravo na slobodno kretanje i uvijek je boravio u državi članici čiji je državljanin, taj građanin nije obuhvaćen pojmom „nositelja prava” u smislu članka 3. stavka 1. Direktive 2004/38 te se stoga ta direktiva ne primjenjuje na njega.
40 That finding cannot be influenced by the fact that the citizen concerned is also a national of a Member State other than that where he resides.
40 Na to utvrđenje ne može utjecati činjenica da je predmetni građanin državljanin i države članice koja nije ona u kojoj boravi.
41 Indeed, the fact that a Union citizen is a national of more than one Member State does not mean that he has made use of his right of freedom of movement.
41 Naime, činjenica da je građanin Unije državljanin više država članica ne znači da je koristio svoje pravo na slobodno kretanje.
42 Lastly, it should also be noted that, since a Union citizen such as Mrs McCarthy is not covered by the concept of ‘beneficiary’ for the purposes of Article 3(1) of Directive 2004/38, her spouse is not covered by that concept either, given that the rights conferred by that directive on the family members of a beneficiary of that directive are not autonomous rights of those family members, but derived rights, acquired through their status as members of the beneficiary’s family (see, in relation to instruments of European Union law prior to Directive 2004/38, Case C-243/91 Taghavi [1992] ECR I-4401, paragraph 7, and Eind, paragraph 23).
42 Naposljetku valja istaknuti da ako građanin Unije, kao što je S. McCarthy, nije obuhvaćen pojmom „nositelja prava” u smislu članka 3. stavka 1. Direktive 2004/38, ni njegov bračni drug nije obuhvaćen tim pojmom, s obzirom na to da prava koja se tom direktivom dodjeljuju članovima obitelji nositelja prava nisu vlastita prava tih članova obitelji, nego izvedena prava koja oni stječu u svojstvu članova obitelji nositelja prava (vidjeti u vezi s instrumentima prava Unije prije Direktive 2004/38 presudu od 8. srpnja 1992., Taghavi, C-243/91, Zb., str. I-4401., t. 7. i gore navedenu presudu Eind, t. 23.).
43 It follows that Article 3(1) of Directive 2004/38 is to be interpreted as meaning that that directive is not applicable to a Union citizen who has never exercised his right of free movement, who has always resided in a Member State of which he is a national and who is also a national of another Member State.
43 Iz navedenog proizlazi da članak 3. stavak 1. Direktive 2004/38 treba tumačiti u smislu da se ta direktiva ne primjenjuje na građanina Unije koji nikada nije koristio svoje pravo na slobodno kretanje, uvijek je boravio u državi članici čiji je državljanin i usto još ima i državljanstvo druge države članice.
The applicability of Article 21 TFEU
Primjenjivost članka 21. UFEU-a
44 The second part of this question, as reformulated by the Court, concerns whether Article 21 TFEU is applicable to a Union citizen who has never exercised his right of free movement, who has always resided in a Member State of which he is a national and who is also a national of another Member State.
44 Drugim dijelom tog pitanja, kako ga je preoblikovao Sud, traži se odgovor na to primjenjuje li se članak 21. UFEU-a na građanina Unije koji nije nikada ostvario svoje pravo na slobodno kretanje, uvijek je boravio u državi članici čiji je državljanin i usto još ima i državljanstvo druge države članice.
45 In that regard, it is settled case-law that the Treaty rules governing freedom of movement for persons and the measures adopted to implement them cannot be applied to situations which have no factor linking them with any of the situations governed by European Union law and which are confined in all relevant respects within a single Member State (see, to that effect, Case C-212/06 Government of the French Community and Walloon Government [2008] ECR I-1683, paragraph 33, and Metock and Others, paragraph 77).
45 U tom pogledu valja podsjetiti na to da je ustaljena sudska praksa da se pravila iz Ugovora u području slobode kretanja osoba i akti usvojeni radi njihove provedbe ne mogu primjenjivati na situacije koje nemaju nijednu poveznicu sa situacijama predviđenima pravom Unije i koje su u svim bitnim aspektima ograničene na unutarnja pitanja jedne države članice (u tom smislu vidjeti presudu od 1. travnja 2008., vlada Francuske zajednice i valonska vlada, C-212/06, Zb., str. I-1683., t. 33., kao i gore navedenu presudu Metock i dr., t. 77.).
46 On this point, it must be observed, however, that the situation of a Union citizen who, like Mrs McCarthy, has not made use of the right to freedom of movement cannot, for that reason alone, be assimilated to a purely internal situation (see Case C-403/03 Schempp [2005] ECR I-6421, paragraph 22).
46 U tom pogledu valja međutim primijetiti da situacija građanina Unije koji, poput S. McCarthy, nije koristio pravo na slobodno kretanje ne može, samo zbog te činjenice, biti izjednačena s potpuno unutarnjom situacijom (vidjeti presudu od 12. srpnja 2005., Schempp, C-403/03, Zb., str. I-6421., t. 22.).
47 Indeed, the Court has stated several times that citizenship of the Union is intended to be the fundamental status of nationals of the Member States (see Case C-34/09 Ruiz Zambrano [2011] ECR I-0000, paragraph 41 and case-law cited). Furthermore, the Court has held that Article 20 TFEU precludes national measures which have the effect of depriving Union citizens of the genuine enjoyment of the substance of the rights conferred by virtue of that status (see Ruiz Zambrano, paragraph 42).
47 Naime, Sud je u više navrata ustvrdio da status građanina Unije ima svrhu biti temeljni status državljana država članica (vidjeti presudu od 8. ožujka 2011., Ruiz Zambrano, C-34/09, Zb., str. I-1177., t. 41. i navedenu sudsku praksu). Nadalje, Sud je presudio da su nacionalne mjere kojima se građanima Unije uskraćuje mogućnost stvarnog uživanja bitnog sadržaja prava koja su im dodijeljena na temelju tog statusa protivne članku 20. UFEU-a (vidjeti gore navedenu presudu Ruiz Zambrano, t. 42.).
48 As a national of at least one Member State, a person such as Mrs McCarthy enjoys the status of a Union citizen under Article 20(1) TFEU and may therefore rely on the rights pertaining to that status, including against his Member State of origin, in particular the right conferred by Article 21 TFEU to move and reside freely within the territory of the Member States (see Case C-33/07 Jipa [2008] ECR I-5157, paragraph 17 and case-law cited).
48 Kao državljanin najmanje jedne države članice, osoba poput S. McCarthy ima status građanina Unije na temelju članka 20. stavka 1. UFEU-a i stoga se može pozivati, uključujući i u odnosu na državu članicu svojeg podrijetla, na prava povezana s tim statusom, osobito na pravo slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, koje je dodijeljeno člankom 21. UFEU-a (vidjeti presudu od 10. srpnja 2008., Jipa, C-33/07, Zb., str. I-5157., t. 17. i navedenu sudsku praksu).