natgillin/translations-raw huggingface dataset:
49 The aim of Directive 2005/36, in accordance with Article 1 thereof, is to establish rules on the recognition of professional qualifications in order to allow holders of those qualifications to pursue a regulated profession on a self-employed or employed basis. On the other hand, the directive does not contain any rules governing the establishment of pharmacies, or the conditions of their operation, or, more specifically, their territorial distribution.
49 Cilj Direktive 2005/36, u skladu s njezinim člankom 1., jest utvrditi pravila o priznavanju stručnih kvalifikacija kako bi se nositeljima tih kvalifikacija omogućilo da reguliranu profesiju obavljaju kao samozaposlene osobe ili zaposlenici. S druge strane, Direktiva ne sadržava pravila koja uređuju poslovni nastan ljekarni ni uvjete njihovog poslovanja, ni, preciznije, njihovu teritorijalnu raspodjelu.
"– in each pharmaceutical area, a single pharmacy may be opened, as a general rule, per unit of 2 800 inhabitants;"
"– se u načelu u svakoj ljekarničkoj zoni može otvoriti po jedna ljekarna po jedinici od 2800 stanovnika;"
"– a supplementary pharmacy may not be opened until that threshold has been exceeded, that pharmacy being established for the fraction above 2 000 inhabitants; and"
– se dodatna ljekarna ne može otvoriti dok se ne premaši navedeni prag, odnosno da se takva ljekarna otvara za broj iznad 2000 stanovnika, i
– each pharmacy must be a minimum distance away from existing pharmacies, that distance being, as a general rule, 250 metres.
– svaka ljekarna mora biti na nekoj minimalnoj udaljenosti od postojećih ljekarni, pri čemu je opće pravilo da ta udaljenost iznosi 250 metara.
54 A national rule which makes the establishment of an undertaking from another Member State conditional upon the issue of prior authorisation falls within that category, since it is capable of hindering the exercise by that undertaking of freedom of establishment by preventing it from freely pursuing its activities through a fixed place of business. First, the undertaking may have to bear the additional administrative and financial costs which any such grant of authorisation entails. Secondly, the system of prior authorisation acts as a bar to self-employed activity for economic operators who do not satisfy predetermined requirements, compliance with which is a condition for the issue of that authorisation (see, to that effect, Hartlauer, paragraphs 34 and 35).
54 U ovu kategoriju osobito potpada nacionalno zakonodavstvo koje pravo poslovnog nastana pružatelja usluga iz druge države članice uvjetuje izdavanjem prethodnog odobrenja, jer se na taj način ometa njegovo korištenje slobode poslovnog nastana, sprječavajući ga da slobodno obavlja svoje djelatnosti putem poslovne jedinice trajnijeg karaktera. Naime, navedeni pružatelj riskira da će, s jedne strane, imati dodatne administrativne i financijske troškove koji su povezani sa svakim izdavanjem takvog odobrenja. S druge strane, sustav prethodnog odobrenja isključuje od izvršavanja samostalne djelatnosti gospodarske subjekte koji ne ispunjavaju prethodno utvrđene zahtjeve kojima je uvjetovano izdavanje odobrenja (vidjeti u tom smislu gore navedenu presudu, Hartlauer, t. 34. i 35.)
"70 Secondly, it should be borne in mind that, according to the case-law of the Court, public health establishments and infrastructures may be subject to planning. That may include prior authorisation for the establishment of new service providers, where this proves indispensable for filling in possible gaps in access to public health services and for avoiding the duplication of structures, so as to ensure the provision of public health care which is adapted to the needs of the population, which covers the entire territory and which takes account of geographically isolated or otherwise disadvantaged regions (see, by analogy, Case C-157/99 Smits and Peerbooms [2001] ECR I-5473, paragraphs 76 to 80; Case C-372/04 Watts [2006] ECR I-4325, paragraphs 108 to 110; and Hartlauer, paragraphs 51 and 52)."
"70 Drugo, valja imati na umu da, prema ustaljenoj sudskoj praksi, javnozdravstvene ustanove i infrastruktura mogu podlijegati planiranju. To može uključivati prethodno odobrenje za osnivanje novih pružatelja usluga u slučajevima kada se to pokaže nužnim za popunjavanje eventualnih praznina u u pristupu zdravstvenim uslugama i za izbjegavanje stvaranja dvostrukih struktura, na način da se osigura pružanje zdravstvene zaštite prilagođeno potrebama stanovništva koje pokriva cijelo državno područje i koje u obzir uzima zemljopisno izolirana ili na drugi način prikraćena područja (vidjeti po analogiji presude od 12. srpnja 2001., Smits i Peerbooms, C-157/99, Zb., str. I-5473., t. od 76. do 80.; od 16. svibnja 2006., Watts, C-372/04, Zb., str. I-4325., t. od 108. do 110., te gore navedenu presudu Hartlauer, t. 51. i 52.)."
72 Thirdly, it should be observed that there are certain densely populated areas which might be perceived by many pharmacists as very profitable, and consequently more attractive, such as those in urban areas. By contrast, other parts of the national territory might be considered to be less attractive, such as rural, geographically isolated or otherwise disadvantaged areas.
72 Treće, valja istaknuti da postoje određena gusto naseljena područja, kao na primjer gradska područja, koja mnogi ljekarnici mogu smatrati vrlo profitabilnima, pa prema tome i privlačnijima. Međutim, drugi dijelovi državnog područja, kao što su ruralna, zemljopisno izolirana ili na drugi način prikraćena područja, mogla bi se smatrati manje privlačnima.
"78 It follows that that condition is likely to result in an even distribution of pharmacies throughout the national territory; in that way to ensure that the population as a whole has adequate access to pharmaceutical services; and, as a consequence, to improve the reliability and the quality of the provision of medicinal products to the public."
"78 Iz toga proizlazi da taj uvjet može dovesti do ujednačene raspodjele ljekarni na državnom području; tako osigurati da stanovništvo kao cjelina ima odgovarajući pristup ljekarničkim uslugama; i, posljedično, poboljšati pouzdanost i kvalitetu opskrbe stanovništva lijekovima."
79 Next, it should be pointed out that the mere application of the condition linked to units of population may not be enough to prevent the concentration of pharmacies, within a geographical area determined in accordance with that condition, in certain attractive parts of that area. Such a concentration of pharmacies might result in the duplication of structures, while other parts of the same area might suffer from a lack of pharmacies.
79 Nadalje, treba naglasiti da sama primjena uvjeta vezanih uz populacijske jedinice možda neće biti dovoljna da se u okviru zemljopisnog područja određenog u skladu s tim uvjetom spriječi koncentracija ljekarni u određenim privlačnijim dijelovima tog područja. Takva koncentracija ljekarni može dovesti do stvaranja dvostrukih struktura, dok drugi dijelovi istog područja mogu trpjeti od nedostatka ljekarni.
82 As a result, the ‘minimum distance’ condition also leads members of the public to be more confident that they have a pharmacy nearby and, in consequence, that they have quick and easy access to adequate pharmaceutical services.
82 Uvjet „minimalne udaljenosti” isto tako stanovništvu daje sigurnost da će im je ljekarna biti u blizini te da će prema tome imati brz i jednostavan pristup odgovarajućim ljekarničkim uslugama.
84 Thus, the ‘minimum distance’ condition is complementary to the condition linked to units of population and may therefore help to achieve the objective of distributing pharmacies evenly throughout the national territory, of ensuring accordingly that the population as a whole has adequate access to pharmaceutical services and of improving, as a consequence, the reliability and the quality of the provision of medicinal products to the public.
84 Tako uvjet „minimalne udaljenosti” nadopunjuje uvjete vezane uz populacijske jedinice i stoga može pomoći pri postizanju cilja da ljekarne budu ujednačeno raspodijeljene na cjelokupnom državnom području i, sukladno tome, da cjelokupno stanovništvo ima odgovarajući pristup ljekarničkim uslugama te da se na taj način poboljša pouzdanost i kvaliteta opskrbe stanovništva lijekovima.
91 Secondly, according to the file, the competent authorities are to organise at least once a year a procedure for issuing licences for setting up new pharmacies in step with demographic developments. Thus, by decision of 14 June 2002, the Autonomous Community of Asturias launched a licensing procedure for the opening of 24 new pharmacies on its territory with effect from 2002.
91 Kao drugo, iz spisa proizlazi da nadležna tijela trebaju najmanje jednom godišnje organizirati postupak izdavanja dozvola za otvaranje novih ljekarni u skladu s demografskim razvojem. Tako je autonomna zajednica Asturija odlukom od 14. lipnja 2002. pokrenula postupak izdavanja dozvola za otvaranje 24 nove ljekarne na svojem teritoriju, s učinkom od 2002.
92 Lastly, under point 4 of the Annex to Decree 72/2001, neither professional experience as a pharmacy licence-holder or joint licence-holder, nor any other type of qualification, is to be taken into consideration if one or the other has previously been used to obtain a licence to set up a pharmacy. Similarly, point 7(a) of that annex states that, in the event that several candidates score an equal number of points on the scale, the licences are to be granted in accordance with an order of priority in which precedence is given to pharmacists who have not held a licence to operate a pharmacy.
92 Konačno, prema točki 4. Priloga Dekretu 72/2001, ni profesionalno iskustvo nositelja ili sunositelja dozvole, ni bilo koja druga kvalifikacija ne uzima se u obzir ako je jedno ili drugo već bilo korišteno za dobivanje dozvole za otvaranje nove ljekarne. Slično tome, točka 7.(a) tog Priloga kaže da se, u slučaju da nekoliko kandidata ostvari jednaki broj bodova na ljestvici, dozvole po prioritetnom redu dodjeljuju onim ljekarnicima koji još nisu imali dozvolu za vođenje ljekarne.
94 While it is apparent from the above that legislation such as that at issue in the cases before the referring court is generally appropriate to attaining the objective of ensuring that the provision of medicinal products to the public is reliable and of good quality, it is also essential that the way in which that legislation pursues that objective is not inconsistent. According to the case-law of the Court, the various rules – and the national legislation as a whole – are appropriate for ensuring attainment of the objective relied upon only if they genuinely reflect a concern to attain that objective in a consistent and systematic manner (see, to that effect, Hartlauer, paragraph 55, and Apothekerkammer des Saarlandes and Others, paragraph 42).
94 Dok iz gore navedenog proizlazi da je propis poput onoga o kojem je riječ u predmetima pred sudom koji je uputio zahtjev u načelu prikladan za postizanje cilja da se osigura pouzdana i kvalitetna opskrba stanovništva lijekovima, isto je tako bitno da način na koji se taj cilj nastoji ostvariti kroz navedeni propis ne bude nedosljedan. Naime, sukladno sudskoj praksi Suda, nacionalno zakonodavstvo u cjelini, kao i različita relevantna pravila, ne može [ne mogu] jamčiti ostvarenje predviđenog cilja, osim ako istinski ne osigurava[ju] njegovo ostvarenje i to na sustavan i dosljedan način (vidjeti u tom smislu gore navedene presude Hartlauer, t. 55. i Apothekerkammer des Saarlandes i dr., t. 42.).
95 It is necessary, therefore, to determine whether, in fixing the minimum number of inhabitants per pharmacy, as a rule, at 2 800 or 2 000 inhabitants and the minimum distance between pharmacies, as a rule, at 250 metres, Decree 72/2001 seeks in a consistent and systematic manner to ensure that the provision of medicinal products to the public is reliable and of good quality. In that regard, Law 16/1997 must also be taken into account, since Decree 72/2001 implements that law.
95 Stoga valja utvrditi ostvaruje li Dekret 72/2001 dosljedno i sustavno cilj koji je usmjeren na osiguravanje sigurne i kvalitetne opskrbe stanovništva lijekovima ako se njime određuje da minimalni broj stanovnika po ljekarni u načelu treba biti 2800 ili 2000 i da je opće pravilo da minimalna udaljenost između ljekarni iznosi 250 metara. S tim u vezi također valja uzeti u obzir Zakon 16/1997 jer Dekret 72/2001 provodi taj Zakon.
96 On that point, it should be noted that the two conditions laid down in Decree 72/2001 – applicable throughout the territory concerned – are supposed to ensure the reliable and satisfactory provision of medicinal products to the public on the basis of standards, applied across the board, which necessarily take into account ordinary demographic factors, regarded as average. It follows that the uniform application of conditions conceived on that basis might well be unsuccessful in ensuring adequate access to pharmaceutical services in areas which have certain special demographic features.
96 U tom pogledu valja imati na umu da bi navedena dva uvjeta propisana Dekretom 72/2001, koja se primjenjuju na cijelom predmetnom teritoriju, trebala osigurati pouzdanu i kvalitetnu opskrbu stanovništva lijekovima na temelju standarda koji, primjenjujući se u svim dijelovima tog teritorija, svakako uzimaju u obzir uobičajene demografske faktore koji se smatraju prosječnima. Iz toga proizlazi da bi jedinstvena primjena uvjeta utvrđenih na toj osnovi predstavljala rizik da u područjima koja imaju posebna demografska obilježja neće biti moguće osigurati odgovarajući pristup ljekarničkim uslugama.
97 That may be the case, first, in certain rural areas where the population is generally dispersed and less numerous. The effect of that special feature may be that, were the condition of the minimum number of 2 800 inhabitants to be uniformly applied, certain inhabitants concerned would find themselves beyond reasonable reach of a pharmacy and would thus be denied adequate access to pharmaceutical services.
97 To bi prije svega mogao biti slučaj u nekim ruralnim područjima u kojima je stanovništvo raspršeno i manje brojno. To posebno obilježje moglo bi prouzročiti, kada bi se uvjet minimalnog broja od 2800 stanovnika svugdje morao jednako primjenjivati, da se određeno predmetno stanovništvo nađe izvan razumne udaljenosti od ljekarne i da mu nije moguće osigurati odgovarajući pristup ljekarničkim uslugama.
98 In that respect, it should be noted that the national legislation provides for certain adjustment measures which make it possible to mitigate the consequences of applying the basic rule of 2 800 inhabitants. Under the second subparagraph of Article 2(3) of Law 16/1997, the Autonomous Communities may establish units of population smaller than 2 800 per pharmacy for rural, mountainous or tourist areas, or for areas where, by reason of their geographical, demographic or public health characteristics, pharmaceutical services would not be possible if the general criteria were applied, and thereby make a pharmacy situated in that special area more accessible for the local population.
98 U tom smislu valja napomenuti da navedeni nacionalni propis predviđa određene mjere prilagodbe koje omogućuju ublažavanje posljedica primjene općeg pravila od 2800 stanovnika. U skladu s drugim stavkom članka 2. stavka 3. Zakona 16/1997 autonomne zajednice mogu predvidjeti populacijske jedinice s manje od 2800 stanovnika po ljekarni za ruralna, planinska i turistička područja ili za područja na kojima zbog njihovih zemljopisnih, demografskih ili javnozdravstvenih obilježja uz primjenu općih kriterija ne bi bilo moguće osigurati ljekarničke usluge i na taj način u takvim posebnim područjima učiniti ljekarne dostupnijima lokalnom stanovništvu.
99 Secondly, strict application of the other condition laid down in Decree 72/2001, relating to the minimum distance between pharmacies, poses a risk that adequate access to pharmaceutical services cannot be ensured in certain geographical areas which are densely populated. In those areas, the population density around a pharmacy may be significantly higher than the number of inhabitants set as the standard density. In those specific circumstances, application of the condition requiring a minimum distance of 250 metres between pharmacies could well give rise to a situation in which more than 2 800 inhabitants live inside the perimeter laid down for a single pharmacy – or, indeed, in the circumstances envisaged in Article 2(3) of Law 16/1997, more than 4 000 inhabitants. Accordingly, it is possible that the inhabitants of areas such as those described may, because of the strict application of the ‘minimum distance’ rule, experience difficulty in having access to a pharmacy in circumstances which allow adequate pharmaceutical services to be provided.
99 Kao drugo, stroga primjena drugog kriterija iz Dekreta 72/2001, koji se odnosi na minimalnu udaljenost između ljekarni, predstavlja rizik da u određenim gusto naseljenim zemljopisnim područjima neće biti moguće osigurati odgovarajući pristup ljekarničkim uslugama. U tim područjima gustoća naseljenosti oko jedne ljekarne može biti takva da broj stanovnika znatno premašuje broj predviđen da predstavlja standardnu gustoću populacije. U tim posebnim okolnostima, primjena uvjeta minimalne udaljenosti od 250 metara između ljekarni može dovesti do situacije u kojoj unutar perimetra predviđenog za jednu ljekarnu živi više od 2800 stanovnika – ili u okolnostima predviđenima u članku 2. stavku 3. Zakona 16/1997, više od 4000 stanovnika. Prema tome, stanovnici područja s opisanim karakteristikama mogli bi zbog stroge primjene pravila „minimalne udaljenosti” imati otežan pristup ljekarni u okolnostima u kojima je moguće osigurati odgovarajuću ljekarničku uslugu.
100 That being so, those consequences can still be mitigated, even in such a case, in view of the flexibility provided for in Article 2(4) of Law 16/1997, under which the minimum distance between pharmacies is fixed ‘as a general rule’ at 250 metres: thus, depending on the concentration of the population, the Autonomous Communities are able to authorise a shorter distance between pharmacies, and thereby increase the number of pharmacies available in areas with a very high population density.
100 Iako je tome tako, te se posljedice čak i u takvom slučaju još uvijek mogu ublažiti s obzirom na fleksibilnost predviđenu člankom 2. stavkom 3. Zakona 16/1997, prema kojem minimalna udaljenost između ljekarni od 250 metara predstavlja „opće pravilo”, s tim da, ovisno o koncentraciji populacije, autonomne zajednice mogu odobriti manju udaljenost među ljekarnama i time povećati broj raspoloživih ljekarni u područjima s vrlo visokom gustoćom naseljenosti.
101 In that regard, it should be pointed out that, in order to attain in a consistent and systematic manner – in a situation such as that described in paragraph 99 above – the objective of ensuring adequate pharmaceutical services, the competent authorities might even be disposed to interpret the general rule as meaning that a licence may be granted for opening a new pharmacy within a distance of less than 250 metres, not only in highly exceptional cases, but whenever the strict application of the general 250 metre rule risks being unable to ensure adequate access to pharmaceutical services in certain geographical areas with a high population density.
101 U vezi s tim valja naglasiti da bi u svrhu postizanja cilja da se na dosljedan i sustavan način osigura pružanje odgovarajućih ljekarničkih usluga, u situaciji opisanoj u točki 99. ove presude, nadležna tijela čak mogla biti sklona tumačiti navedeno opće pravilo u smislu da ono dopušta izdavanje dozvole za otvaranje ljekarne na udaljenosti manjoj od 250 metara ne samo u vrlo izuzetnim slučajevima već kad god stroga primjena općeg pravila od 250 metara predstavlja rizik da u određenim zemljopisnim područjima s visokom gustoćom naseljenosti neće biti moguće osigurati odgovarajući pristup ljekarničkim uslugama.
102 In those circumstances, it is for the referring court to determine whether the competent authorities make use – as described in paragraphs 98, 100 and 101 above – of the power conferred by such provisions in every geographical area with special demographic features, in which the strict application of the basic ‘2 800 inhabitants’ and ‘250 metres’ rules risks preventing the establishment of a sufficient number of pharmacies to ensure adequate pharmaceutical services.
102 U tim je okolnostima na sudu koji je uputio zahtjev da utvrdi koriste li nadležna tijela ovlasti koje im daju takve odredbe, kako je opisano u prethodnim točkama 98., 100. i 101., u svim zemljopisnim područjima s posebnim demografskim obilježjima u kojima stroga primjena općih pravila od „2800 stanovnika” i „250 metara” može onemogućiti otvaranje dovoljnog broja ljekarni koji bi osigurao pružanje odgovarajućih ljekarničkih usluga.
105 On that point, Mr Blanco Pérez and Ms Chao Gómez submit, inter alia, as do the Plataforma para la Libre Apertura de Farmacias and the European Commission, that it is sufficient to set a minimum number of pharmacies for specified geographical areas. In that way, admittedly, no licence for setting up a new pharmacy would be issued – as under the current system – in areas where there was already an adequate number of pharmacies, until each of the specific geographical zones had the minimum number of pharmacies required. However, as soon as each of those areas had the minimum number of pharmacies, the opening of new pharmacies would be possible.
105 U tom pogledu, J. M. Blanco Pérez i M. P. Chao Gómez, kao i Plataforma para la Libre Apertura de Farmacias i Europska komisija između ostalog tvrde da je dovoljno propisati minimalni broj ljekarni za određena zemljopisna područja (u daljnjem tekstu: sustav minimalnog broja). Neosporno je da se na taj način ne bi izdala nijedna dozvola za otvaranje nove ljekarne ‒ kao što se izdaje u okviru postojećeg sustava ‒ u područjima u kojima već postoji dovoljan broj ljekarni sve dok svako od posebnih zemljopisnih područja ne bi imalo zahtijevani minimalni broj ljekarni. Međutim, čim bi svako od tih područja imalo minimalni broj ljekarni, otvaranje novih ljekarni bilo bi moguće.
106 In that connection, it should be pointed out, however, that in the light of the discretion enjoyed by the Member States in relation to the protection of public health, referred to in paragraph 44 above, a Member State may consider that the ‘minimum number’ system is less effective than the current system in enabling the objective to be met of ensuring that the provision of medical products is reliable and of good quality in areas which are not very attractive.
106 No, s tim u vezi valja naglasiti da, s obzirom na marginu prosudbe koju države članice imaju u pogledu zaštite javnog zdravlja i koja je spomenuta u točki 44. ove presude, država članica može smatrati da je sustav minimalnog broja manje učinkovit od postojećeg sustava u pogledu pružanja mogućnosti da se ostvari cilj osiguravanja pouzdane i kvalitetne opskrbe lijekovima u manje privlačnim područjima.