natgillin/translations-raw huggingface dataset:
"3. Are the objectives of [Directive 85/337] met, especially in terms of the [European Union legal] framework on the environment, specifically the condition referred to in Article 2 that, before consent is given, certain projects will be assessed in the light of their environmental impact, if the original position of the Ministerstvo životného prostredia (Ministry of the Environment) issued in 1999 and terminating a past environmental impact assessment (EIA) procedure is prolonged several years later by a simple decision without a repeat EIA procedure; in other words, can it be said that a decision under [Directive 85/337], once issued, is valid indefinitely?"
3. Jesu li ispunjeni ciljevi [Direktive 85/337], osobito u smislu pravnog okvira [Unije] o okolišu, posebno s obzirom na uvjet iz članka 2. da se prije davanja odobrenja, određeni projekti procjenjuju s obzirom na njihov utjecaj na okoliš, ako je izvorno stajalište Ministerstva životnéhoga prostredia (Ministarstvo okoliša) iz 1999., kojim je okončan postupak procjene utjecaja na okoliš, produljeno nekoliko godina kasnije samo na temelju odluke, bez ponovljenog postupka procjene? Drugim riječima, može li se reći da jednom donesena odluka prema [Direktivi 85/337] ima neograničenu valjanost?
4. Does the requirement arising generally under Directive [96/61] (in particular the preamble and Articles 1 and 15a) for Member States to engage in the prevention and control of pollution by providing the public with fair, equitable and timely administrative or judicial proceedings in conjunction with Article 10a of Directive [85/337] and Articles 6 and 9(2) and (4) of the Aarhus Convention apply to the possibility for the public to seek the imposition of an administrative or judicial measure which is preliminary in nature in accordance with national law (for example, an order for the judicial suspension of enforcement of an integrated permit) and allows for the temporary suspension, until a final decision in the case, of the construction of an installation for which a permit has been requested?
4. Može li se opći zahtjev iz Direktive [96/61] (osobito iz preambule i članaka 1. i 15.a), tj. da države članice jamče sprečavanje i nadzor onečišćenja tako da javnosti osiguraju pošteni, pravični i pravovremeni upravni ili sudski postupak u vezi s člankom 10.a Direktive [85/337] te člankom 6. i člankom 9. stavcima 2. i 4. Aarhuške konvencije, primijeniti na mogućnost da zainteresirana javnost zatraži donošenje privremene upravne ili sudske mjere u skladu s nacionalnim pravom (na primjer, sudsko rješenje o suspenziji izvršnosti integrirane dozvole), kojom se do donošenja konačne odluke u predmetu privremeno obustavlja izgradnja objekta za koju je dozvola zatražena?
5. Is it possible, by means of a judicial decision meeting the requirements of Directive [96/61] or Directive [85/337] or Article 9(2) and (4) of the Aarhus Convention, in the application of the public right contained therein to fair judicial protection within the meaning of Article 191(1) and (2) [TFEU], concerning European Union policy on the environment, to interfere unlawfully with an operator’s right of property in an installation as guaranteed, for example, in Article 1 of the Additional Protocol to the Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms, for example by revoking an applicant’s valid integrated permit for a new installation in judicial proceedings?’
5. Je li moguće legitimno, sudskom odlukom koja ispunjava zahtjeve iz Direktive [96/61], Direktive [85/337] ili članka 9. stavaka 2. i 4. Aarhuške konvencije, primjenjujući tamo sadržano pravo javnosti na pravičnu sudsku zaštitu u smislu članka 191. stavaka 1. i 2. [UFEU-a] u vezi s politikom Unije u području okoliša, zadirati u pravo vlasništva operatora u njegovom postrojenju, koje je zajamčeno između ostalog u članku 1. Dodatnog protokola Konvenciji za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, tako da se, na primjer, sudskim postupkom ukine valjana integrirana dozvola za novo postrojenje?”
48 The inšpekcia, Ekologická skládka and the Slovak Government challenge, on a variety of grounds, the admissibility of the request for a preliminary ruling or of some of the questions referred.
48 Inšpekcia, Ekologická skládka i slovačka vlada iz više razloga osporavaju dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku ili nekih postavljenih pitanja.
49 In the first place, in the view of the inšpekcia and Ekologická skládka, all of the questions referred are inadmissible because they concern situations which are entirely governed by internal rules, in particular by the acts transposing Directives 85/337 and 96/61. Ekologická skládka infers from this that those directives have no direct effect, while the inšpekcia considers that they are sufficiently clear to render the reference for a preliminary ruling unnecessary. The inšpekcia also argues that the questions referred ought to have been raised during the first stage of the proceedings brought before the Najvyšší súd Slovenskej republiky. Likewise, Ekologická skládka takes the view that those questions are superfluous in so far as the Najvyšší súd Slovenskej republiky is now bound by the position in law taken by the Ústavný súd Slovenskej republiky and that none of the parties in the main proceedings requested that the Court of Justice be seised of those questions.
49 Kao prvo, inšpekcia i Ekologická skládka smatraju da su sva postavljena pitanja nedopuštena budući da se odnose na situacije koje u cijelosti uređuju unutarnja pravila, a posebno akti kojima se prenose direktive 85/337 i 96/61. Ekologická skládka iz toga zaključuje da te direktive nemaju izravan učinak dok inšpekcia smatra da su one dovoljno jasne te da nije potrebno zatražiti prethodnu odluku. Inšpekcia, također, tvrdi da su se ta pitanja trebala postaviti u prvoj fazi postupka pred Najvyšším súdom Slovenskej republiky. Slično tomu, Ekologická skládka smatra da su pitanja suvišna s obzirom na to da je za Najvyšší súd Slovenskej republiky sada obvezujuće pravno stajalište koje je donio Ústavný súd Slovenskej republiky te da nijedna stranka u glavnom postupku nije zatražila da se ta pitanja postave Sudu.
50 In the second place, Ekologická skládka claims that the separation established by national law between the integrated procedure, the urban planning procedure and the environmental impact assessment procedure renders the second and third questions irrelevant to the outcome of the main proceedings. In the view of the inšpekcia, that separation justifies the contention that the third, fourth and fifth questions are inadmissible. That is because it implies that a defect arising from the urban planning decision or the environmental impact assessment has no effect on the lawfulness of the integrated permit.
50 Kao drugo, Ekologická skládka tvrdi da s obzirom na odvojenost koja je prema nacionalnom pravu utvrđena između integriranog postupka, urbanističkog postupka i procjene utjecaja na okoliš, drugo i treće pitanje nisu relevantni za ishod glavnog postupka. Inšpekcia smatra da ta odvojenost opravdava nedopuštenost trećeg, četvrtog i petog pitanja. Naime, time se implicira da nedostatak u vezi s odlukom o uvjetima provedbe prostornog plana ili procjenom utjecaja na okoliš nema nikakvog utjecaja na zakonitost integrirane dozvole.
51 In the third place, Ekologická skládka and the Slovak Government take the view that the fourth question is hypothetical. First, the interim measures ordered by the Najvyšší súd Slovenskej republiky in its order of 6 April 2009 are, they contend, now wholly deprived of effectiveness. Second, that question is irrelevant to the proceedings pending before the referring court since those proceedings concern the validity of the contested administrative decisions and not the delivery of new interim measures.
51 Kao treće, Ekologická skládka i slovačka vlada smatraju da je četvrto pitanje hipotetsko. Najprije, privremene mjere koje je Najvyšší súd Slovenskej republiky odredio u svojem rješenju od 6. travnja 2009. su prema njihovom mišljenju sada u potpunosti neučinkovite. Nadalje, to pitanje nije relevantno za postupak koji se vodi pred sudom koji je uputio zahtjev, budući da se postupak odnosi na valjanost osporavane upravne odluke, a ne na donošenje novih privremenih mjera.
52 In the fourth and last place, Ekologická skládka claims that the fifth question is also hypothetical as it concerns the decision that the Najvyšší súd Slovenskej republiky will be called upon to make at the conclusion of the main proceedings. Moreover, that question is also inadmissible because it concerns the interpretation of national constitutional law.
52 Kao četvrto i posljednje, Ekologická skládka tvrdi da je i peto pitanje hipotetsko budući da se odnosi na odluku koju će Najvyšší súd Slovenskej republiky morati donijeti na završetku glavnog postupka. Povrh toga, to je pitanje također nedopušteno zato što se odnosi na tumačenje nacionalnog ustavnog prava.
53 In that regard, it must be borne in mind that, according to settled case-law, it is solely for the national court before which the dispute has been brought, and which must assume responsibility for the subsequent judicial decision, to determine, in the light of the particular circumstances of the case, both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court. Consequently, where the questions submitted concern the interpretation of European Union law, the Court is in principle required to give a ruling (Case C-169/07 Hartlauer [2009] ECR I-1721, paragraph 24, and Case C-470/11 Garkalns [2012] ECR I-0000, paragraph 17).
53 U tom pogledu valja podsjetiti da je prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda isključivo na nacionalnom sucu pred kojim se vodi postupak i koji mora preuzeti odgovornost za sudsku odluku koja će biti donesena da ocijeni, uvažavajući posebnosti predmeta, nužnost prethodne odluke za donošenje svoje presude i relevantnost pitanja koja postavlja Sudu. Slijedom navedenog, s obzirom na to da se postavljena pitanja odnose na tumačenje prava Unije, Sud je načelno dužan donijeti odluku (presuda od 10. ožujka 2009., Hartlauer, C-169/07, Zb., str. I-1721., t. 24., i od 19. srpnja 2012., Garkalns, C-470/11, t. 17.).
54 It follows that questions relating to European Union law enjoy a presumption of relevance. The Court may refuse to rule on a question referred by a national court only where it is quite obvious that the interpretation of European Union law that is sought bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose, where the problem is hypothetical, or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it (Joined Cases C-570/07 and C-571/07 Blanco Pérez and Chao Gómez [2010] ECR I-4629, paragraph 36, and Case C-509/10 Geistbeck [2012] ECR I-0000, paragraph 48).
54 Iz toga slijedi da za pitanja koja se odnose na pravo Unije vrijedi pretpostavka relevantnosti. Sud može odbaciti zahtjev koji je postavio nacionalni sud samo ako je očito da traženo tumačenje prava Unije nije ni u kakvoj vezi sa stvarnim stanjem ili predmetom glavnog postupka, ako je pitanje hipotetske prirode ili ako Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima potrebnima kako bi na koristan način odgovorio na pitanja koja su mu postavljena (presuda od 1. lipnja 2010., Blanco Pérez i Chao Gómez, C-570/07 i C-571/07, Zb., str. I-4629., t. 36., i od 5. srpnja 2012., Geistbeck, C-509/10, t. 48.).
55 However, the argument relating to the completeness of national law does not enable it to be established that the interpretation of the rules of European Union law cited by the referring court clearly bear no relation to the dispute in the main proceedings, particularly as it is not disputed that the applicable national provisions are in part measures transposing European Union acts. Therefore, that argument does not suffice to reverse the presumption of relevance referred to in the previous paragraph.
55 Međutim, tvrdnja da tumačenje pravnog pravila Unije koje je naveo sud koji je uputio zahtjev očito nema nikakve veze s predmetom glavnog postupka, osobito jer nije sporno da su akti Unije djelomično preneseni važećim nacionalnim propisima, ne može se zasnivati na argumentu o potpunosti nacionalnog prava. Stoga taj argument nije dostatan da se opovrgne pretpostavka relevantnosti iz prethodne točke.
"56 It must be stated that the alleged absence of direct effect of the directives at issue does not alter that analysis because the Court has jurisdiction, under Article 267 TFEU, to give preliminary rulings concerning the interpretation of acts of the institutions of the European Union, irrespective of whether they are directly applicable (Case C-373/95 Maso and Others [1997] ECR I-4051, paragraph 28; Case C-254/08 Futura Immobiliare and Others [2009] ECR I-6995, paragraph 34; and Case C-370/12 Pringle [2012] ECR I-0000, paragraph 89). Moreover, as regards the assumed irrelevance of the request for a preliminary ruling by reason of the clarity of the applicable rules, it must be recalled that Article 267 TFEU always allows a national court, if it considers it desirable, to refer questions of interpretation to the Court (see, to that effect, Joined Cases C-165/09 to C-167/09 Stichting Natuur en Milieu and Others [2011] ECR I-0000, paragraph 52 and the case-law cited)."
"56 Valja napomenuti da navodni izostanak izravnog učinka spomenutih direktiva ne utječe na ovu analizu budući da je sukladno članku 267. UFEU-a Sud nadležan za donošenje prethodne odluke o tumačenju akata institucija Unije bez obzira na to imaju li izravni učinak ili ne (presuda od 10. srpnja 1997., Maso i dr., C-373/95, Zb., str. I-4051., t. 28.; presuda od 16. srpnja 2009., Futura Immobiliare i dr., C-254/08, Zb., str. I-6995., t. 34., i presuda od 27. studenog 2012., Pringle, C-370/12, t. 89.). Nadalje, u vezi s navodnom irelevantnosti zahtjeva za prethodnu odluku s obzirom na to da se primjenjuju jasna pravila, valja podsjetiti da članak 267. UFEU-a uvijek dopušta nacionalnom sudu da, ukoliko to smatra prikladnim, Sudu uputi pitanja koja se odnose na tumačenje (u tom smislu vidjeti presudu od 26. svibnja 2011., Stichting Natuur en Milieu i dr., od C-165/09 do C-167/09, Zb., str. I-4599., t. 52. i citiranu sudsku praksu)."
57 The other arguments put forward by the inšpekcia and Ekologická skládka to demonstrate the inadmissibility of the request for a preliminary ruling in its entirety concern the purpose of the first question and will for that reason be addressed by the Court when it examines that question.
57 Ostali argumenti koje su inšpekcia i Ekologická skládka iznijele kako bi dokazale nedopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku u cijelosti se odnose na predmet prvog pitanja te će se iz tog razloga Sud o njima izjasniti kada bude preispitivao to pitanje.
58 As regards the factors arising from the separation of the various proceedings under national law, it is important to note that the referring court adopts a view of the consequences which must be drawn from that separation under national law which is very different from that supported by the inšpekcia and Ekologická skládka. However, in the procedure laid down by Article 267 TFEU, the functions of the Court of Justice and those of the referring court are clearly distinct, and it falls exclusively to the latter to interpret national legislation (Case C-295/97 Piaggio [1999] ECR I-3735, paragraph 29, and Case C-500/06 Corporación Dermoestética [2008] ECR I-5785, paragraph 21). Consequently, those factors are insufficient to show that the questions raised are manifestly unconnected with the facts or subject-matter of the dispute.
58 Što se tiče elemenata koji se odnose na odvojenost različitih postupaka prema nacionalnom pravu, važno je naglasiti da sud koji je podnio zahtjev donosi stajalište o posljedicama koje proizlaze iz te odvojenosti iz aspekta nacionalnog prava, a koje se znatno razlikuje od onog koje zagovaraju inšpekcia i Ekologická skládka. Međutim, u okviru postupka iz članka 267. UFEU-a funkcije Suda jasno su odijeljene od funkcija suda koji je podnio zahtjev, a tumačenje nacionalnog zakonodavstva pripada isključivo ovom posljednjem (presude od 17. lipnja 1999., Piaggio, C-295/97, Zb., str. I-3735., t. 29., i od 17. srpnja 2008., Corporación Dermoestética, C-500/06, Zb., str. I-5785., t. 21.). Slijedi da ti elementi nisu dovoljni da bi se dokazalo kako postavljena pitanja očigledno nemaju veze s činjenicama ili predmetom spora.
59 With regard to the admissibility of the fourth question, it is apparent from the decision making the reference that the Najvyšší súd Slovenskej republiky adopted new interim measures designed to suspend the effect of the decisions at issue in the main proceedings. Moreover, Ekologická skládka states in its written observations that it considered it useful to bring an action challenging those measures. In those circumstances, it does not appear that the fourth question can be regarded as hypothetical.
59 Što se tiče dopuštenosti četvrtog pitanja, iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da je Najvyšší súd Slovenskej republiky donio nove privremene mjere radi suspenzije učinaka odluka iz glavnog postupka. Osim toga, Ekologická skládka u svojim pisanim očitovanjima navodi da je smatrala korisnim uložiti pritužbu protiv tih mjera. U tim okolnostima četvrto pitanje ne može se smatrati hipotetskim.
60 Finally, so far as the admissibility of the fifth question is concerned, it is not in dispute that the Ústavný súd Slovenskej republiky held that the Najvyšší súd Slovenskej republiky had infringed Ekologická skládka’s right to property by its judgment of 28 May 2009, which found that the integrated permit had been granted under circumstances incompatible with European Union law. In so far as the referring court continues to have doubts as to the compatibility with European law of the decisions contested in the case in the main proceedings, the fifth question is not purely hypothetical. Moreover, it is apparent from the wording of that question that it does not concern the interpretation of national constitutional law.
60 Konačno, u vezi s dopuštenosti petog pitanja, nije sporno da Ústavný súd Slovenskej republiky smatra da je Najvyšší súd Slovenskej republiky povrijedio pravo vlasništva Ekologicke skládke svojom presudom od 28. svibnja 2009., u kojoj se navodi da je integrirana dozvola odobrena u okolnostima koje nisu u skladu s pravom Unije. U mjeri u kojoj sud koji je podnio zahtjev i dalje ima dvojbe oko usklađenosti pobijanih odluka iz glavnog postupka s pravom Unije, peto se pitanje ne može smatrati čisto hipotetskim. Osim toga, iz samog teksta tog pitanja proizlazi da se ono ne odnosi na tumačenje nacionalnog ustavnog prava.
61 The questions submitted by the referring court must accordingly be declared admissible.
61 Pitanja suda koji je uputio zahtjev stoga valja proglasiti dopuštenima.
62 By its first question, the referring court asks, in essence, whether Article 267 TFEU must be interpreted as meaning that a national court may, of its own motion, refer a question to the Court of Justice for a preliminary ruling even though it rules following a referral back after the constitutional court of the Member State concerned has annulled its first decision and although a national rule obliges it to resolve the dispute by following the legal opinion of that latter court. It also asks whether Article 267 TFEU must be interpreted as obliging that same national court to refer a case to the Court of Justice although its decisions may form the subject, before a constitutional court, of an action limited to examining whether there has been an infringement of the rights and freedoms guaranteed by the national Constitution or by an international agreement.
62 U svojem prvom pitanju sud koji je podnio zahtjev u biti pita treba li članak 267. UFEU-a tumačiti u smislu da je nacionalni sud obvezan po službenoj dužnosti Sudu podnijeti zahtjev za prethodnu odluku iako se odluka donosi nakon što je predmet vraćen na ponovno suđenje, nakon što je ustavni sud dotične države članice ukinuo njegovu prvu odluku i iako prema nacionalnom pravilu spor treba riješiti poštujući pravno stajalište ustavnog suda. Sud koji je dostavio zahtjev također pita treba li članak 267. UFEU-a tumačiti u smislu da je isti nacionalni sud obvezan uputiti predmet Sudu iako njegove odluke mogu biti predmet ustavne tužbe koja se ograničava na ispitivanje moguće povrede prava i sloboda zajamčenih nacionalnim Ustavom ili međunarodnim sporazumom.
63 Firstly, it must be noted that, by its first question, the Najvyšší súd Slovenskej republiky also wishes to know whether European Union law allows it to disapply a national rule which prohibits it from raising a ground alleging infringement of that law which was not relied on by the parties to the main proceedings. However, it is apparent from the decision making the reference that that question concerns only Directive 85/337 and that it is consequently necessary to rule on that matter only if it appears, in the light of the response given to the third question, that that directive is applicable in the dispute in the main proceedings.
63 Kao prvo, valja naglasiti da Najvyšší súd Slovenskej republiky svojim prvim pitanjem želi saznati i to je li mu prema pravu Unije dopušteno odstupiti od nacionalnog pravila koje mu zabranjuje da navodi tužbeni razlog koji se odnosi na kršenje tog prava, na što se nije pozvala nijedna stranka u glavnom postupku. Međutim, iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da se to pitanje odnosi isključivo na Direktivu 85/337 te da se o tom pitanju treba izjasniti samo ako se, u svjetlu odgovora na treće pitanje, ustanovi da je ta direktiva primjenjiva u glavnom postupku.
64 As regards the other aspects of the first question referred, it is settled case-law that Article 267 TFEU gives national courts the widest discretion in referring matters to the Court if they consider that a case pending before them raises questions involving interpretation of provisions of European Union law, or consideration of their validity, which are necessary for the resolution of the case (Case C-348/89 Mecanarte [1991] ECR I-3277, paragraph 44, and Case C-173/09 Elchinov [2010] ECR I-8889, paragraph 26).
64 Što se tiče ostalih aspekata prvog postavljenog pitanja, prema ustaljenoj sudskoj praksi članak 267. UFEU-a nacionalnim sudovima daje najširu mogućnost obraćanja Sudu ako smatraju da predmet koji se vodi pred njima otvara pitanja koja zahtijevaju tumačenje odredaba prava Unije potrebno za rješavanje spora koji se pred njim vodi. (presuda od 27. lipnja 1991., Mecanarte, C-348/89, Zb., str. I-3277., t. 44., i od 5. listopada 2010., Elchinov, C-173/09, Zb., str. I-8889., t. 26.).