natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(2) Whether the amendment of Article 5 of the Regulation during consideration of the draft text by the Conciliation Committee was done in a manner that is inconsistent with the procedural requirements provided for in Article 251 EC and, if so, whether Article 5 of the Regulation is invalid and, if so, whether this (in conjunction with any other relevant factors) affects the validity of the Regulation as a whole?
(2) Je li Odbor za mirenje, razmatrajući nacrt teksta, izmijenio članak 5. Uredbe [br. 261/2004] na način koji nije u skladu s postupovnim zahtjevima predviđenima člankom 251. UEZ-a i, ako da, je li članak 5. [te] uredbe nevaljan i, ako da, utječe li ta činjenica (zajedno s bilo kojim drugim relevantnim elementom) na valjanost te uredbe u cjelini?
(3) Whether Articles 5 and 6 of Regulation No 261/2004 (or part thereof) are invalid on grounds that they are inconsistent with the principle of legal certainty, and if so whether this invalidity (in conjunction with any other relevant factors) affects the validity of the Regulation as a whole?
(3) Jesu li članci 5. i 6. Uredbe br. 261/2004 (u cijelosti ili djelomično) nevaljani zbog toga što nisu u skladu s načelom pravne sigurnosti i, ako da, utječe li ta nevaljanost (zajedno s bilo kojim drugim relevantnim elementom) na valjanost te uredbe u cjelini?
(4) Whether Articles 5 and 6 of Regulation No 261/2004 (or part thereof) are invalid on grounds that they are not supported by any or any adequate reasoning, and if so whether this invalidity (in conjunction with any other relevant factors) affects the validity of the Regulation as a whole?
(4) Jesu li članci 5. i 6. Uredbe br. 261/2004 (u cijelosti ili djelomično) nevaljani zbog toga što nisu obrazloženi ili nisu dovoljno obrazloženi i, ako da, utječe li ta nevaljanost (zajedno s bilo kojim drugim relevantnim elementom) na valjanost te uredbe u cjelini?
(5) Whether Articles 5 and 6 of Regulation No 261/2004 (or part thereof) are invalid on grounds that they are inconsistent with the principle of proportionality required of any Community measure, and if so whether this invalidity (in conjunction with any other relevant factors) affects the validity of the Regulation as a whole?
(5) Jesu li članci 5. i 6. Uredbe br. 261/2004 (u cijelosti ili djelomično) nevaljani zbog toga što nisu u skladu s načelom proporcionalnosti koje je primjenjivo na svako djelovanje [europske] Zajednice i, ako da, utječe li ta nevaljanost (zajedno s bilo kojim drugim relevantnim elementom) na valjanost te uredbe u cjelini?
(6) Whether Articles 5 and 6 of Regulation No 261/2004 (or part thereof) are invalid on grounds that they discriminate, in particular, against the members of the second Claimant organisation in a manner that is arbitrary or not objectively justified, and if so whether this invalidity (in conjunction with any other relevant factors) affects the validity of the Regulation as a whole?
(6) Jesu li članci 5. i 6. Uredbe br. 261/2004 (u cijelosti ili djelomično) nevaljani zbog toga što se njima samovoljno i objektivno neutemeljeno diskriminiraju osobito članovi udruženja koje je drugotuženik i, ako da, utječe li ta nevaljanost (zajedno s bilo kojim drugim relevantnim elementom) na valjanost te uredbe u cjelini?
(7) Is Article 7 of the Regulation (or part thereof) void or invalid on grounds that the imposition of a fixed liability in the event of flight cancellation for reasons that are not covered by the extraordinary circumstances defence is discriminatory, fails to meet the standards of proportionality required of any Community measure, or is not based on any adequate reasoning, and if so whether this invalidity (in conjunction with any other relevant factors) affects the validity of the Regulation as a whole?
(7) Je li članak 7. te uredbe ništetan ili nevaljan (u cijelosti ili djelomično) zato što je unaprijed utvrđena odgovornost u slučaju otkazivanja leta zbog razloga koji nisu obuhvaćeni izuzećem od odgovornosti zbog izvanrednih okolnosti diskriminirajuća, zato što ne zadovoljava kriterije proporcionalnosti koji vrijede u pogledu svake mjere Zajednice, odnosno nije dovoljno obrazložena i, ako da, utječe li ta nevaljanost (zajedno s bilo kojim drugim relevantnim elementom) na valjanost te uredbe u cjelini?
(8) In circumstances where a national court has granted permission to bring a claim in that national court, which raises questions as to the validity of provisions of a Community instrument and which it considers is arguable and not unfounded, are there any principles of Community law in connection with any test or threshold which the national court should apply when deciding under [the second paragraph of Article 234] EC whether to refer those questions of validity to the [Court of Justice of the European Communities]?’
(8) Postoje li, u slučaju kada nacionalni sud dopusti da se pred njim podigne tužba kojom se u pogledu valjanosti odredaba nekog akta Zajednice postavljaju pitanja za koja nacionalni sud smatra da ih je moguće opravdati i da nisu neutemeljena, načela prava Zajednice koja se odnose na kriterij ili prag koji nacionalni sud mora primijeniti kada odlučuje hoće li na temelju [drugog stavka] članka 234. UEZ-a Sudu uputiti ta pitanja o valjanosti?”
21 By order of the President of the Court of 24 September 2004, the referring court’s request that the accelerated procedure provided for in the first paragraph of Article 104a of the Rules of Procedure be applied to the present case was rejected.
21 Rješenjem predsjednika Suda od 24. rujna 2004. zahtjev suda koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku da se o dotičnom predmetu odluči u ubrzanom postupku predviđenom člankom 104.a prvim stavkom Poslovnika odbijen je.
"24 It is settled case-law that a reference from a national court may be refused only if it is quite obvious that the interpretation of Community law sought bears no relation to the actual facts of the main action or to its purpose, or where the problem is hypothetical or the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it (see, inter alia, Case C-415/93 Bosman [1995] ECR I-4921, paragraph 61; Case C-105/94 Celestini [1997] ECR I-2971, paragraph 22; and Case C-355/97 Beckand Bergdorf [1999] ECR I-4977, paragraph 22). Save for such cases, the Court is, in principle, bound to give a preliminary ruling on questions concerning the interpretation of Community law (see Bosman, paragraph 59)."
"24 U tom pogledu, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da je zahtjev nacionalnog suda moguće odbiti samo ako je očito da traženo tumačenje prava Zajednice nema nikakve veze sa stvarnim stanjem ili predmetom glavnog postupka, ako je pitanje hipotetske naravi ili ako Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima potrebnima kako bi na koristan način odgovorio na pitanja koja su mu postavljena (vidjeti osobito presude od 15. prosinca 1995., Bosman, C-415/93, Zb., str. I-4921., t. 61.; od 5. lipnja 1997., Celestini, C-105/94, Zb., str. I-2971., t. 22., i od 7. rujna 1999., Beck i Bergdorf, C-355/97, Zb., str. I-4977., t. 22.). Osim u tim slučajevima, Sud je u načelu obvezan odlučiti o prethodnim pitanjima koja se tiču tumačenja prava Zajednice (vidjeti prethodno navedenu presudu Bosman, t. 59.)."
25 In the main proceedings, when the claimants contested the validity of Regulation No 261/2004 before the referring court the question arose for the latter as to whether that challenge to the regulation’s validity warranted a reference to the Court for a preliminary ruling as provided in Article 234 EC. Accordingly, the interpretation of that article which the referring court seeks by means of the present question cannot be considered to bear no relation to the purpose of the main action. The fact that the referring court has at the same time also referred to the Court questions concerning the validity of Regulation No 261/2004 and that the answers which will be provided to them may dispose of the main proceedings cannot call into question the relevance which the question on the interpretation of Article 234 EC possesses in itself.
25 Kada su u glavnom postupku tužitelji osporavali valjanost Uredbe br. 261/2004 pred sudom koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku, taj se sud zapitao opravdava li to osporavanje valjanosti navedene uredbe da se Sudu uputi zahtjev za prethodnu odluku, kako je to predviđeno člankom 234. UEZ-a. Ne treba smatrati da tumačenje spomenutog članka koje sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku tim pitanjem traži nije ni u kakvoj vezi s predmetom glavnog postupka. Činjenica da je sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku istodobno Sudu također postavio pitanja koja se tiču valjanosti Uredbe br. 261/2004 i da odgovori koji će na njih biti dani mogu biti odlučni za rješenje glavnog postupka ne može dovesti u pitanje relevantnost koju pitanje o tumačenju članka 234. UEZ-a samo po sebi ima.
"27 It is settled case-law that national courts do not have the power to declare acts of the Community institutions invalid. The main purpose of the jurisdiction conferred on the Court by Article 234 EC is to ensure that Community law is applied uniformly by national courts. That requirement of uniformity is particularly vital where the validity of a Community act is in question. Differences between courts of the Member States as to the validity of Community acts would be liable to jeopardise the very unity of the Community legal order and undermine the fundamental requirement of legal certainty (Case 314/85 Foto-Frost [1987] ECR 4199, paragraph 15; Case C-27/95 Bakers of Nailsea [1997] ECR I-1847, paragraph 20; and Case C-461/03 Gaston Schul Douane-expediteur [2005] ECR I-0000, paragraph 21). The Court of Justice alone therefore has jurisdiction to declare a Community act invalid (Joined Cases C-143/88 and C-92/89 Zuckerfabrik Süderdithmarschen and Zuckerfabrik Soest [1991] ECR I-415, paragraph 17, and Case C-6/99 Greenpeace France and Others [2000] ECR I-1651, paragraph 54)."
"27 Valja podsjetiti da prema ustaljenoj sudskoj praksi nacionalni sudovi nemaju ovlast proglasiti nevaljanim akte institucija Zajednice. Osnovni je smisao ovlasti koje su Sudu dodijeljene člankom 234. UEZ-a osigurati da nacionalni sudovi ujednačeno primjenjuju pravo Zajednice. Ovaj zahtjev ujednačenosti osobito je važan kad se ocjenjuje valjanost akta Zajednice. Razlike između sudova u državama članicama u vezi s valjanosti akata Zajednice mogu ugroziti samo jedinstvo pravnog poretka Zajednice te dovesti do odstupanja od temeljnih zahtjeva pravne sigurnosti (presude od 22. listopada 1987., Foto-Frost, 314/85, Zb., str. 4199., t. 15.; od 15. travnja 1997., Bakers of Nailsea, C-27/95, Zb., str. I-1847., t. 20., i od 6. prosinca 2005., Gaston Schul Douane-expediteur, C-461/03, još neobjavljena u Zborniku, t. 21.). Stoga je Sud jedini nadležan za utvrđivanje nevaljanosti akta Zajednice (presude od 21. veljače 1991., Zuckerfabrik Süderdithmarschen i Zuckerfabrik Soest, C-143/88 i C-92/89, Zb., str. I-415., t. 17., i od 21. ožujka 2000., Greenpeace France i dr., C-6/99, Zb., str. I-1651., t. 54.)."
28 Article 234 EC does not constitute a means of redress available to the parties to a case pending before a national court and therefore the mere fact that a party contends that the dispute gives rise to a question concerning the validity of Community law does not mean that the court concerned is compelled to consider that a question has been raised within the meaning of Article 234 EC (see, to this effect, Case 283/81 Cilfit [1982] ECR 3415, paragraph 9). Accordingly, the fact that the validity of a Community act is contested before a national court is not in itself sufficient to warrant referral of a question to the Court for a preliminary ruling.
28 Valja također podsjetiti da članak 234. UEZ-a nije pravni lijek otvoren strankama u sporu koji se vodi pred nacionalnim sucem te stoga nije dovoljno da jedna stranka tvrdi da se u sporu javlja pitanje tumačenja prava Zajednice za to da predmetni sud bude dužan smatrati da se javlja pitanje u smislu članka 234. UEZ-a (vidjeti u tom smislu presudu od 6. listopada 1982., Cilfit i dr., 283/81, Zb., str. 3415., t. 9.). Iz toga proizlazi da, kako bi se opravdalo upućivanje prethodnog pitanja Sudu, nije samo po sebi dovoljno da pred nacionalnim sudom postoji osporavanje koje se odnosi na tumačenje akta Zajednice.
29 The Court has held that courts against whose decisions there is a judicial remedy under national law may examine the validity of a Community act and, if they consider that the arguments put forward before them by the parties in support of invalidity are unfounded, they may reject them, concluding that the act is completely valid. In so doing, they are not calling into question the existence of the Community act (Foto-Frost, paragraph 14).
29 Sud je već presudio da sudovi protiv čijih odluka prema nacionalnom pravu postoji pravni lijek mogu razmatrati valjanost akta Zajednice i da razloge za nevaljanost koje stranke ističu mogu, ako ih smatraju neutemeljenima, odbaciti i tako zaključiti da je akt posve valjan. Postupajući tako, oni zapravo ne dovode u pitanje postojanje akta Zajednice (prethodno navedena presuda Foto-Frost, t. 14.).
30 On the other hand, where such a court considers that one or more arguments for invalidity, put forward by the parties or, as the case may be, raised by it of its own motion (see, to this effect, Case 126/80 Salonia [1981] ECR 1563, paragraph 7), are well founded, it is incumbent upon it to stay proceedings and to make a reference to the Court for a preliminary ruling on the act’s validity.
30 S druge strane, kada takav sud smatra da su jedan ili više razloga nevaljanosti na koje se pozovu stranke, odnosno na koje s obzirom na okolnosti predmet, sud pazi po službenoj dužnosti, (vidjeti u tom smislu presudu od 16. lipnja 1981., Salonia, 126/80, Zb., str. 1563., t. 7.), utemeljeni, taj sud mora prekinuti postupak i obratiti se Sudu putem postupka povodom prethodnog pitanja koje se tiče valjanosti.
32 Consequently, the answer to the eighth question must be that, where a court against whose decisions there is a judicial remedy under national law considers that one or more arguments for invalidity of a Community act which have been put forward by the parties or, as the case may be, raised by it of its own motion are well founded, it must stay proceedings and make a reference to the Court for a preliminary ruling on the act’s validity .
32 Slijedom navedenog, na osmo pitanje valja odgovoriti da sud protiv čijih odluka prema nacionalnom pravu postoji pravni lijek mora, kada smatra da su jedan ili više razloga nevaljanosti akta Zajednice na koje se pozovu stranke, odnosno o kojima sud pazi po službenoj dužnosti, utemeljeni, prekinuti postupak i obratiti se Sudu putem postupka povodom prethodnog pitanja koje se tiče valjanosti.
33 By its first seven questions, the referring court asks, in essence, whether Articles 5, 6 and 7 of Regulation No 261/2004 are invalid and, if relevant, whether their invalidity is liable to result in invalidity of that regulation as a whole.
33 U svojih prvih sedam pitanja sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku u biti pita jesu li članci 5., 6. i 7. Uredbe br. 261/2004 nevaljani te bi li, s obzirom na okolnosti predmeta, njihova nevaljanost mogla prouzročiti nevaljanost te uredbe u cjelini.
The consistency of Article 6 of Regulation No 261/2004 with the Montreal Convention
Usklađenost članka 6. Uredbe br. 261/2004 s Montrealskom konvencijom
34 By its first question, the referring court essentially asks whether Article 6 of Regulation No 261/2004 is inconsistent with Articles 19, 22 and 29 of the Montreal Convention.
34 Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku u biti pita je li članak 6. Uredbe br. 261/2004 nespojiv s člancima 19., 22. i 29. Montrealske konvencije.
35 Article 300(7) EC provides that ‘agreements concluded under the conditions set out in this Article shall be binding on the institutions of the Community and on Member States’. In accordance with the Court’s case-law, those agreements prevail over provisions of secondary Community legislation (Case C-61/94 Commission v Germany [1996] ECR I-3989, paragraph 52, and Case C-286/02 Bellio F.lli [2004] ECR I-3465, paragraph 33).
35 Člankom 300. stavkom 7. UEZ-a predviđeno je da su „sporazumi sklopljeni pod uvjetima određenima tim člankom obvezujući za institucije Zajednice i države članice”. U skladu sa sudskom praksom Suda ti su sporazumi nadređeni sekundarnom pravu Zajednice (presude od 10. rujna 1996., Komisija/Njemačka, C-61/94, Zb., str. I-3989., t. 52., i od 1. travnja 2004., Bellio F.lli, C-286/02, Zb., str. I-3465., t. 33.).
36 The Montreal Convention, signed by the Community on 9 December 1999 on the basis of Article 300(2) EC, was approved by Council decision of 5 April 2001 and entered into force, so far as concerns the Community, on 28 June 2004. Therefore from that last date the provisions of that Convention have, in accordance with settled case-law, been an integral part of the Community legal order (Case 181/73 Haegeman [1974] ECR 449, paragraph 5, and Case 12/86 Demirel [1987] ECR 3719, paragraph 7). It was after that date that, by decision of 14 July 2004, the High Court of Justice made the present order for reference in the judicial review proceedings before it.
36 Montrealska konvencija, koju je Zajednica potpisala 9. prosinca 1999. na temelju članka 300. stavka 2. UEZ-a, odobrena je odlukom Vijeća od 5. travnja 2001. te je s obzirom na Zajednicu stupila na snagu 28. lipnja 2004. Stoga su u skladu s ustaljenom sudskom praksom odredbe te konvencije od ovog potonjeg datuma sastavni dio pravnog poretka Zajednice (presude od 30. travnja 1974., Haegeman, 181/73, Zb., str. 449., t. 5. i od 30. rujna 1987., Demirel, 12/86, Zb., str. 3719., t. 7.). Sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku je nakon tog datuma, odlukom od 14. srpnja 2004., u okviru postupka sudskog nadzora („judicial review”) koji se pred njim vodi uputio Sudu ovaj zahtjev za prethodnu odluku.
37 Article 6 of Regulation No 261/2004 provides that, in the event of a long delay to a flight, the operating air carrier must offer to assist and take care of the passengers concerned. It does not provide that the carrier may escape such obligations in the event of extraordinary circumstances which could not have been avoided even if all reasonable measures had been taken.
37 Člankom 6. Uredbe br. 261/2004 je predviđeno da je u slučaju znatnog kašnjenja leta stvarni zračni prijevoznik dužan dotičnim putnicima ponuditi pomoć i skrb. Njime nije predviđeno da zračni prijevoznik može biti oslobođen takvih obveza u slučaju izvanrednih okolnosti koje ne bi bilo moguće izbjeći čak i da su bile poduzete sve razumne mjere.
38 IATA and ELFAA submitted in their applications to the referring court and submit before this Court that Article 6 of Regulation No 261/2004 is accordingly incompatible with the Montreal Convention which contains, in Articles 19 and 22(1), clauses excluding and limiting the air carrier’s liability in the event of delay in the carriage of passengers and which provides, in Article 29, that any action for damages, however founded, can only be brought subject to the conditions and limits set out in the Convention.
38 U svojim tužbama podnesenima sudu koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku IATA i ELFAA su, kao što to tvrde i pred ovim sudom, ustvrdile da stoga članak 6. Uredbe br. 261/2004 nije u skladu s Montrealskom konvencijom koja u članku 19. i članku 22. stavku 1. sadržava odredbe koje isključuju i ograničavaju odgovornost zračnog prijevoznika u slučaju kašnjenja prijevoza putnika i koja u svojem članku 29. predviđa da se bilo kakav odštetni zahtjev, s bilo koje osnove, može podnijeti samo pod uvjetima i takvim ograničenjima odgovornosti kako je određeno tom konvencijom.
40 It is to be noted with regard to the interpretation of those articles that, in accordance with settled case-law, an international treaty must be interpreted by reference to the terms in which it is worded and in the light of its objectives. Article 31 of the Vienna Convention of 23 May 1969 on the Law of Treaties and Article 31 of the Vienna Convention of 21 March 1986 on the Law of Treaties between States and International Organisations or between International Organisations, which express, to this effect, general customary international law, state that a treaty is to be interpreted in good faith in accordance with the ordinary meaning to be given to its terms in their context and in the light of its object and purpose (see, to this effect, Case C-268/99 Jany and Others [2001] ECR I-8615, paragraph 35).
40 Što se tiče tumačenja navedenih članaka, treba istaknuti da se u skladu s ustaljenom sudskom praksom međunarodni ugovor mora tumačiti s obzirom na njegov izričaj i njegove ciljeve. U članku 31. Bečke konvencije od 23. svibnja 1969. o pravu međunarodnih ugovora i članku 31. Bečke konvencije od 21. ožujka 1986. o pravu međunarodnih ugovora između država i međunarodnih organizacija ili između međunarodnih organizacija, koje u tom smislu odražavaju opće međunarodno običajno pravo, u vezi s tim stoji da međunarodni ugovor treba tumačiti u dobroj vjeri, prema uobičajenom smislu izraza iz ugovora u njihovu kontekstu i u svjetlu predmeta i svrhe ugovora (u tom smislu vidjeti presudu od 20. studenog 2001., Jany i dr., C-268/99, Zb., str. I-8615., t. 35.).
41 It is clear from the preamble to the Montreal Convention that the States party thereto recognised ‘the importance of ensuring protection of the interests of consumers in international carriage by air and the need for equitable compensation based on the principle of restitution’. It is therefore in the light of this objective that the scope which the authors of the Convention intended to give to Articles 19, 22 and 29 is to be assessed.
41 Iz preambule Montrealske konvencije proizlazi da su države potpisnice priznale „značaj zajamčene zaštite interesa korisnika u međunarodnom zračnom prijevozu i potrebe za pravičnom naknadom temeljenom na načelu naknade štete”. Stoga područje primjene koje su autori navedene konvencije namjeravali dati člancima 19., 22. i 29. treba procjenjivati s obzirom na taj cilj.
42 It is apparent from those provisions of the Montreal Convention, which are contained in Chapter III headed ‘Liability of the carrier and extent of compensation for damage’, that they lay down the conditions under which any actions for damages against air carriers may be brought by passengers who invoke damage sustained because of delay. They limit the carrier’s liability to 4 150 SDRs for each passenger.
42 Iz navedenih odredaba Montrealske konvencije, sadržanih u trećem poglavlju naslovljenom „Odgovornost prijevoznika i opseg naknade za štetu”, proizlazi da se njima utvrđuje pod kojim uvjetima putnici koji tvrde da su zbog kašnjenja pretrpjeli štetu mogu protiv zračnih prijevoznika podići tužbe za naknadu štete. Njima se odgovornost prijevoznika ograničava na iznos od 4 150 posebnih prava vučenja po putniku.