natgillin/translations-raw huggingface dataset:
2. The duty to establish which operator has caused the damage or the imminent threat of damage, to assess the significance of the damage and to determine which remedial measures should be taken with reference to Annex II shall rest with the competent authority. To that effect, the competent authority shall be entitled to require the relevant operator to carry out his own assessment and to supply any information and data necessary.
2. Obveza je nadležnog tijela utvrditi operatera koji je prouzročio štetu ili prijeteću opasnost od štete, procijeniti značaj štete i odrediti koje mjere otklanjanja treba poduzeti prema Prilogu II. U tu svrhu nadležno tijelo ima pravo zatražiti od operatera da provede vlastitu procjenu i dostavi sve potrebne podatke i informacije.
4. Any decision taken pursuant to this Directive which imposes preventive or remedial measures shall state the exact grounds on which it is based. Such decision shall be notified forthwith to the operator concerned, who shall at the same time be informed of the legal remedies available to him under the laws in force in the Member State concerned and of the time-limits to which such remedies are subject.’
4. U svakoj se odluci donesenoj prema ovoj Direktivi, kojom se određuju mjere sprečavanja ili otklanjanja, moraju obrazložiti razlozi na kojima se temelji. O takvoj se odluci odmah obavješćuje operater, te istodobno i o pravnim lijekovima koji su mu dostupni na temelju propisa na snazi u dotičnoj državi članici i rokovima koji važe za te pravne lijekove.”
9 Article 12 of Directive 2004/35, entitled ‘Request for action’, is worded as follows:
9 Članak 12. Direktive 2004/35, naslovljen „Zahtjev za djelovanje”, glasi:
‘Natural or legal persons:
„Fizičke ili pravne osobe:
(a) affected or likely to be affected by environmental damage or
"(a) koje su pogođene ili će vjerojatno biti pogođene štetom u okolišu; ili"
(b) having a sufficient interest in environmental decision making relating to the damage or, alternatively,
"(b) koje imaju dovoljan interes u pogledu donošenja odluka o okolišu koje se odnose na štetu ili, alternativno;"
shall be entitled to submit to the competent authority any observations relating to instances of environmental damage or an imminent threat of such damage of which they are aware and shall be entitled to request the competent authority to take action under this Directive.’
imaju pravo iznijeti nadležnom tijelu sve primjedbe koje se odnose na slučajeve štete u okolišu ili prijeteće opasnosti od štete koje su im poznate kao i zahtijevati da nadležno tijelo djeluje na temelju ove Direktive.”
10 Article 16 of Directive 2004/35, entitled ‘Relationship with national law’, provides in paragraph 1 thereof that the directive ‘shall not prevent Member States from maintaining or adopting more stringent provisions in relation to the prevention and remedying of environmental damage, including the identification of additional activities to be subject to the prevention and remediation requirements of this Directive and the identification of additional responsible parties’.
10 U stavku 1. članka 16. Direktive 2004/35, naslovljenog „Odnos s nacionalnim pravom”, predviđeno je da „[d]irektiva ne sprečava države članice da zadrže ili donesu strože odredbe za sprečavanje i otklanjanje štete u okolišu, uključujući utvrđivanje dodatnih djelatnosti koje trebaju podlijegati zahtjevima iz ove Direktive u pogledu sprečavanja i otklanjanja štete kao i utvrđivanje dodatnih odgovornih osoba.”
11 Article 17 of Directive 2004/35, entitled ‘Temporal application’, provides that the directive is not to apply to:
11 Člankom 17. Direktive 2004/35, naslovljenim „Vremensko određenje primjene”, predviđeno je da se ta Direktiva ne primjenjuje:
‘…
„[…]
"– damage caused by an emission, event or incident that took place before the date referred to in Article 19(1);"
"– na štetu koju su prouzročili emisija, događaj ili iznenadni događaj prije datuma iz članka 19. stavka 1.;"
"– damage caused by an emission, event or incident which takes place subsequent to the date referred to in Article 19(1) when it derives from a specific activity that took place and finished before the said date;"
"– na štetu koju su prouzročili emisija, događaj ili iznenadni događaj nakon datuma iz članka 19. stavka 1. ako proizlaze iz posebne djelatnosti koja se obavljala i završila prije navedenog datuma;"
– damage, if more than 30 years have passed since the emission, event or incident, resulting in the damage, occurred.’
– na štetu, ako je od emisije, događaja ili iznenadnog događaja koji je prouzročio štetu prošlo više od 30 godina.”
13 Annex II to Directive 2004/35 is entitled ‘Remedying of environmental damage’. Section 1.3 of that annex, which deals with the choice of the remedial options, is worded as follows:
13 Prilog II. Direktivi 2004/35 naslovljen je „Otklanjanje štete u okolišu”. Odjeljak 1.3. tog priloga o izboru mogućnosti otklanjanja glasi:
‘1.3.1. The reasonable remedial options should be evaluated, using best available technologies, based on the following criteria:
„1.3.1. Primjerene mogućnosti otklanjanja štete trebalo bi procijeniti, primjenjujući najbolje raspoložive tehnologije, na temelju sljedećih kriterija:
– The effect of each option on public health and safety,
– utjecaj svake mogućnosti na javno zdravlje i sigurnost,
– The cost of implementing the option,
– trošak provedbe mogućnosti,
– The likelihood of success of each option,
– vjerojatnost uspjeha svake mogućnosti,
– The extent to which each option will prevent future damage, and avoid collateral damage as a result of implementing the option,
– u kojoj mjeri svaka mogućnost sprečava buduću štetu i izbjegava usputnu štetu kao posljedicu provedbe te mogućnosti,
– The extent to which each option benefits each component of the natural resource and/or service,
– u kojoj mjeri svaka mogućnost donosi korist svakoj komponenti prirodnog dobra i/ili funkcije,
– The extent to which each option takes account of relevant social, economic and cultural concerns and other relevant factors specific to the locality,
– u kojoj mjeri svaka mogućnost vodi računa o odgovarajućim društvenim, gospodarskim i kulturnim aspektima i drugim bitnim čimbenicima specifičnima za to područje,
– The length of time it will take for the restoration of the environmental damage to be effective,
– vrijeme potrebno za učinkovito ispravljanje štete u okolišu,
– The extent to which each option achieves the restoration of site of the environmental damage,
– u kojoj mjeri svaka mogućnost postiže ponovnu uspostavu područja štete u okolišu,
– The geographical linkage to the damaged site.
– zemljopisna povezanost s oštećenim područjem.
14 The Tribunale amministrativo regionale della Sicilia refers to Legislative Decree No 22 of 5 February 1997 transposing Directive 91/156/EEC [of the Council, of 18 March 1991, amending Directive 75/442/EEC on waste] (OJ 1991 L 78, p 32), Directive 91/689/EEC [of the Council, of 12 December 1991] on hazardous waste (OJ 1991 L 377, p. 20) and Directive 94/62/EC [of the European Parliament and of the Council, of 20 December 1994] on packaging and packaging waste (OJ 1994 L 365, p. 10) (GURI No 38, Ordinary Supplement, of 15 February 1997) (‘Legislative Decree No 22/1997’). That decree was repealed and replaced by Legislative Decree No 152 of 3 April 2006 on environmental standards (GURI No 88, Ordinary Supplement, of 14 April 2006), Articles 299 to 318 of which transpose Directive 2004/35 into Italian law.
14 Tribunale amministrativo regionale della Sicilia poziva se na Zakonodavni dekret br. 22 od 5. veljače 1997. kojim je prenesena Direktiva 91/156/EEZ [Vijeća, od 18. ožujka 1991. o izmjeni Direktive 75/442/EEZ o otpadu] (SL L 78, str. 32.), Direktiva 91/689/EEZ [Vijeća, od 12. prosinca 1991.] o opasnom otpadu (SL L 377, str. 20.) i Direktiva 94/62/EZ [Europskog parlamenta i Vijeća, od 20. prosinca 1994.] o ambalaži i ambalažnom otpadu (SL L 365, str. 10.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 64., str. 12.) (redovni dodatak GURI-ju br. 38 od 15. veljače 1997.) (u daljnjem tekstu: Zakonodavni dekret br. 22/1997). Taj je dekret ukinut i zamijenjen Zakonodavnim dekretom br. 152 od 3. travnja 2006. o normama koje se odnose na okoliš (redovni dodatak GURI-ju br. 88 od 14. travnja 2006.), koji u svojim člancima od 299. do 318. Direktivu 2004/35 prenosi u talijanski pravni poredak.
15 Article 17 of Legislative Decree No 22/1997 provides that ‘… any person who exceeds the limits laid down in paragraph 1(a), albeit inadvertently, or creates a tangible and genuine risk of those limits being exceeded, shall be required, at his own expense, to take measures for the safety, decontamination and environmental reinstatement of the polluted areas and the installations which present a threat of pollution’.
15 Člankom 17. Zakonodavnog dekreta br. 22/1997 predviđeno je da „osoba koja, čak i nenamjerno, prekorači ograničenja utvrđena u stavku 1. podstavku (a) ili prouzroči konkretnu i stvarnu opasnost da se ta ograničenja prekorače mora na svoj trošak poduzeti mjere za sigurnost, dekontaminaciju i ponovnu uspostavu stanja okoliša onečišćenih područja i postrojenja koja predstavljaju opasnost od onečišćenja.”
‘The owner of a site or any other person who … intends of his own initiative to initiate the procedures for emergency safety measures and measures for decontamination and environmental reinstatement, in accordance with Article 17(13)(a) of Legislative Decree [No 22/1997], shall be required to communicate to the region, the province and the municipality the situation concerning the pollution found and any emergency safety measures necessary for the protection of health and the environment which have been adopted and are being implemented. The communication must be accompanied by appropriate technical documentation which must disclose the nature of those measures … [T]he municipality or, where the pollution affects the territory of a number of municipalities, the region, shall verify the effectiveness of the emergency safety measures adopted and may impose additional requirements and measures, in particular monitoring measures to be implemented to assess the level of pollution and the controls to be carried out to assess the effectiveness of the measures implemented to protect public health and the immediate environment …’
„Vlasnik područja ili bilo koja druga osoba koja […] namjerava na vlastitu inicijativu započeti postupke hitnih sigurnosnih mjera i mjera dekontaminacije i ponovne uspostave stanja okoliša, u skladu s člankom 17. stavkom 13. podstavkom (a) Zakonodavnog dekreta [br. 22/1997], mora obavijestiti regiju, provinciju i općinu o situaciji u vezi s otkrivenim onečišćenjem i svim potrebnim mjerama za zaštitu zdravlja i okoliša koje su usvojene i koje se provode. Obavijest mora biti popraćena odgovarajućom tehničkom dokumentacijom o karakteru tih mjera […] [O]pćina ili regija, ako je onečišćenjem pogođen niz općina, provjerava učinkovitost usvojenih hitnih sigurnosnih mjera i može odrediti dodatne zahtjeve i mjere, osobito mjere praćenja radi procjene razine onečišćenja i nadzor učinkovitosti provedenih mjera radi zaštite javnog zdravlja i neposrednog okoliša […]”
17 Article 311(2) of Legislative Decree No 152 of 3 April 2006 provides as follows:
17 Člankom 311. stavkom 2. Zakonodavnog dekreta br. 152 od 3. travnja 2006. predviđeno je sljedeće:
‘Any person who, by committing an unlawful act or by failing to act or to exhibit due conduct, thereby infringing the law, regulations or administrative measures, as a result of negligence, incompetence, recklessness or breach of technical rules, damages the environment by altering, spoiling or destroying it in whole or in part shall be required to restore it to its previous condition or, failing which, to pay an equivalent amount by way of compensation to the State.’
„Osoba koja počini nezakonitu radnju ili ne poduzme dužnu radnju ili ne usvoji potrebno ponašanje, čime zbog nemara, nesposobnosti, nesmotrenosti ili kršenja tehničkih pravila prekrši zakon, propise ili administrativne mjere te na taj način prouzroči štetu u okolišu tako da ga potpuno ili djelomično promijeni, naruši ili uništi, dužna je vratiti okoliš u prvobitno stanje, a ako to ne učini, dužna je državi nadoknaditi štetu u ekvivalentnom iznosu.”
19 The applicants in the main proceedings essentially complain that the administrative authorities acted unilaterally in determining measures for remedying the environmental damage to that site. In particular, they criticise the authorities for radically altering, without prior consultation of the interested parties, projects which had already been approved by the authorities. Work had already begun on those projects, which involved, inter alia, the construction of a hydraulic dyke to contain the groundwater. The project currently proposed, in particular for the construction of a physical barrier along the entire shoreline adjacent to the industrial sites of the applicants in the main proceedings, was radically different from the previous project and no environmental impact assessment was carried out in connection with that project. Lastly, the authorities are criticised for unjustly requiring, as a condition for them being able to use their industrial land, that the applicants carry out those works, which, in actual fact, relate to other land or areas owned by the State rather than to land which they own.
19 Tužitelji u glavnom postupku u biti stavljaju na teret administrativnim tijelima da su jednostrano odredila mjere otklanjanja štete u okolišu na tom području. Osobito ih se tereti da su projekte koje su ta tijela već odobrila radikalno mijenjala bez prethodnog savjetovanja sa zainteresiranim stranama. Na tim je projektima rad već započeo, uključujući, inter alia, izgradnju hidrauličnog nasipa za zadržavanje podzemne vode. Trenutačno predloženi projekt, i to za izgradnju fizičke barijere uzduž cijele obale uz susjedna industrijska područja tužitelja u glavnom postupku, radikalno se razlikuje od prethodnog projekta, a u vezi s njim nije izrađena procjena utjecaja na okoliš. Konačno, ta ista tijela tereti se da su izvršenje tih radova nepravedno postavila kao uvjet tužiteljima da mogu upotrebljavati svoje industrijsko zemljište, a u stvarnosti se ti radovi odnose na zemljište ili područja u vlasništvu države, a ne na zemljište čiji su oni vlasnici.
20 The applicants in the main proceedings had previously brought actions before the Tribunale amministrativo regionale della Sicilia, which annulled the measures adopted by those administrative authorities, in particular in Judgment No 1254/2007 of 21 July 2007. That court stated that, since the original projects had already been approved by interministerial decree, which made them definitive, and were at an advanced stage of implementation, any changes to those projects could only be sanctioned by a new interministerial decree. It also considered that it was illogical to seek to conclude the works more quickly by using technology which was totally different from that which had already been approved. Lastly, it was of the view that no reasons were given for the authorities’ decision, which did not entail the slightest technical analysis, and that no assessment had been carried out as to the environmental impact of the new remedial measures imposed on the applicants in the main proceedings.
20 Tužitelji u glavnom postupku prethodno su pokrenuli tužbe pred Tribunale amministrativo regionale della Sicilia, koji je mjere koje su usvojila ta upravna tijela poništio, i to Presudom br. 1254/2007 od 21. srpnja 2007. Sud je izjavio da se, s obzirom na to da su originalni projekti već odobreni međuministarskim dekretom, čime su postali konačni, te da su u poodmakloj fazi provedbe, bilo kakve izmjene tih projekata mogu odobriti samo novim međuministarskim dekretom. Sud je također utvrdio da je nelogično da se radovi pokušavaju brže dovršiti uporabom tehnologije potpuno različite od one koja je već odobrena. Na kraju, utvrdio je da odluke tijela nisu obrazložene i ne sadržavaju ni najmanju tehničku analizu, te da nije provedena procjena utjecaja na okoliš novih mjera otklanjanja štete koje su nametnute tužiteljima u glavnom postupku.
21 Notwithstanding that judgment, the Italian administrative authorities subsequently repeated their requirements for the construction, inter alia, of a physical barrier. Decree No 4486 of 16 April 2008 concerning ‘a final measure … for the adoption of the decision of the interdepartmental meeting held on 6 March 2008 relating to the Priolo Site of National Interest’ was thus adopted. The applicants in the main proceedings brought new proceedings before the Tribunale amministrativo regionale della Sicilia, which entertains doubts as to whether such administrative practice is compatible with the law of the European Union. According to that court, the specific situation of the environmental pollution affecting the Priolo Site of National Interest, which might render any analysis of the risks and liability relating to that site pointless or inconclusive, could nevertheless justify those authorities in, first, acting on their own initiative without complying with the rule that the parties should be heard or the rule that reasons must be given for administrative acts and, second, thus imposing the solutions which they consider the most appropriate in order to contain the effects of industrial production on the environment.
21 Bez obzira na tu presudu, talijanska upravna tijela naknadno su ponovila svoje zahtjeve za izgradnju, inter alia, fizičke barijere. Stoga je donesen Dekret br. 4486 od 16. travnja 2008. o „konačnoj mjeri […] za donošenje odluke međuresornog sastanka održanog 6. ožujka 2008. o području od nacionalnog interesa Priolo”. Tužitelji u glavnom postupku pokrenuli su novi postupak pred Tribunale amministrativo regionale della Sicilia, koji se pita je li takva upravna praksa usklađena s pravom Unije. Prema tom sudu, specifična situacija onečišćenja okoliša na području od nacionalnog interesa Priolo, zbog koje bi svaka analiza rizika i odgovornosti u vezi s tim područjem mogla biti bespredmetna ili neuvjerljiva, ipak bi mogla opravdati ta tijela, prvo u djelovanju po službenoj dužnosti, ne poštujući načelo saslušanja stranke ni pravilo o obrazloženju upravnih akata, i drugo, u nametanju rješenja koja smatraju najprimjerenijima za ograničavanje utjecaja industrijske proizvodnje na okoliš.
‘(1) Does … [Directive 2004/35] … (and, in particular, Article 7 of and Annex II thereto) preclude national legislation which allows the authorities to require, as “reasonable options for remedying environmental damage”, that actions be taken concerning environmental matrices (comprising, in this case, the “physical containment” of the groundwater along the entire seafront) which are different from and go further than those originally chosen at the conclusion of an appropriate investigation carried out an a consultative basis, which have already been approved and put into effect and are being implemented?
„(1) Treba li ... [Direktivu 2004/35] […] (a osobito njezin članak 7. i Prilog II.) tumačiti u smislu da joj je protivan nacionalni propis koji tijelima dopušta da, kao „razumne mogućnosti za otklanjanje štete u okolišu”, zahtijevaju poduzimanje dodatnih mjera na ekološkim matricama (koje se u predmetnom slučaju sastoje od „fizičkog zadržavanja” podzemne vode uzduž cijele morske obale) koje su različite i opsežnije od mjera koje su izvorno odabrane nakon odgovarajuće istrage provedene na osnovi savjetovanja, a koje su već bile odobrene i usvojene i čija je provedba u tijeku?
(2) Does … [Directive 2004/35] … (and, in particular, Article 7 of and Annex II thereto) preclude national legislation which allows the authorities to impose such requirements on its own initiative, that is, without having assessed the site-specific conditions, the costs of implementation of the measures in relation to the reasonably foreseeable benefits, the possible or probable collateral damage and adverse effects on public health and safety, and the necessary time scales for implementation?
(2) Treba li ... [Direktivu 2004/35] […] (a osobito njezin članak 7. i Prilog II.) tumačiti u smislu da joj je protivan nacionalni propis koji tijelima dopušta da takve zahtjeve nametnu po službenoj dužnosti, to jest, a da prethodno nisu procijenili specifične uvjete na području, troškove provedbe mjera u odnosu na razumno predvidljivu korist, moguće ili vjerojatne drugostupanjske štete i štetne utjecaje na javno zdravlje i sigurnost, te potrebne rokove za provedbu?
(3) Given the specificity of the situation prevailing in the Priolo Site of National Interest, does … [Directive 2004/35] … (and, in particular, Article 7 of and Annex II thereto) preclude national legislation which allows the authorities to impose such requirements on its own initiative as conditions for authorisation for the lawful use of areas of land not directly affected by the decontamination measures, in so far as they have already been decontaminated or were not, in any event, polluted, and situated within the confines of the Priolo Site of National Interest?’
(3) S obzirom na posebnu situaciju na području od nacionalnog interesa Priolo, treba li... [Direktivu 2004/35] … (a osobito njezin članak 7. i Prilog II.) tumačiti u smislu da joj je protivan nacionalni propis koji tijelima dopušta da po službenoj dužnosti nametnu takve zahtjeve kao uvjet za odobrenje zakonite uporabe zemljišta na koja se mjere dekontaminacije izravno ne odnose budući da su ta zemljišta već dekontaminirana ili nisu ni bila onečišćena, a nalaze se unutar područja od nacionalnog interesa Priolo?”
24 The Italian Government submits that the reference for a preliminary ruling is inadmissible, in particular because, first, the questions referred would require the Court to examine national legislation and, second, the referring court’s objective is not to resolve the disputes before it but to call into question the case-law of its appeal court.
24 Talijanska vlada ističe da je zahtjev za prethodnu odluku nedopušten osobito zato jer, prvo, prethodna pitanja podrazumijevaju da Sud treba preispitati nacionalni propis i, drugo, jer cilj suda koji je uputio zahtjev nije razriješiti sporove koji se pred njim vode već dovesti u pitanje sudsku praksu žalbenog suda.
26 Moreover, a lower court must be free, if it considers that a higher ruling court’s legal ruling could lead it to give a judgment contrary to EU law, to refer to the Court questions which concern it (see, to that effect, Case 166/73 Rheinmühlen-Düsseldorf [1974] ECR 33, paragraph 4).
26 Stoga sud koji ne sudi u posljednjem stupnju, ako smatra da ga pravna ocjena na višem stupnju može dovesti do presude suprotne pravu Unije, mora biti slobodan obratiti se Sudu s pitanjima o kojima dvoji (vidjeti u tom smislu presudu od 16. siječnja 1974., Rheinmühlen-Düsseldorf, C-166/73, Zb., str. 33., t. 4.).