natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In its submission, the correct legal basis in that respect was Article 175(1) EC and it had indeed put forward, on 15 March 2001, a proposal for a Directive of the European Parliament and of the Council on the protection of the environment through criminal law (OJ 2001 C 180 E, p. 238, `the proposed directive'), based on Article 175 EC, the annex to which listed the Community law measures to which the offences set out in Article 3 of the proposal relate.
Prema stajalištu Komisije, valjana pravna osnova u tom smislu treba biti članak 175. stavak 1. UEZ-a, te je ona doista 15. ožujka 2001. Europskom parlamentu i Vijeću predložila donošenje Direktive Europskog parlamenta i Vijeća o zaštiti okoliša putem kaznenog prava (SL C 180 E, str. 238., u daljnjem tekstu: prijedlog direktive), na temelju članka 175. UEZ-a, u čijem su prilogu navedeni akti prava Zajednice na koje se odnose djela navedena u članku 3. tog prijedloga.
12 On 9 April 2002, the European Parliament expressed its view on both the proposed directive, at first reading, and on the draft framework decision.
12 9. travnja 2002. Europski parlament izrazio je svoje stajalište i o prijedlogu direktive u prvom čitanju i o nacrtu okvirne odluke.
13 It concurred with the Commission's view of the scope of the Community's competence, whilst calling on the Council (i) to use the framework decision as a measure complementing the directive that would take effect in relation to the protection of the environment through criminal law solely in respect of judicial cooperation and (ii) to refrain from adopting the framework decision before adoption of the proposed directive (see texts adopted by the Parliament on 9 April 2002 bearing references A5-0099/2002 (first reading) and A5-0080/2002).
13 Složio se s pristupom Komisije što se tiče opsega nadležnosti Zajednice, pozivajući Vijeće da okvirnu odluku iskoristi kao dodatni instrument kojim uz direktivu u području zaštite okoliša putem kaznenog prava može intervenirati samo u pogledu pravosudne suradnje i da se suzdrži od donošenja okvirne odluke prije nego što bude donesena predložena direktiva (vidi tekstove koje je 9. travnja 2002. donio Parlament pod oznakama A5-0099/2002 (prvo čitanje) i A5-0080/2002).
14 The Council did not adopt the proposed directive, but the fifth and seventh recitals to the framework decision are worded as follows:
14 Vijeće nije donijelo predloženu direktivu, nego je petu i sedmu uvodnu izjavu okvirne odluke formuliralo na slijedeći način:
`(5) The Council considered it appropriate to incorporate into the present Framework decision a number of substantive provisions contained in the proposed Directive, in particular those defining the conduct which Member States have to establish as criminal offences under their domestic law.
„(5) Vijeće je smatralo prikladnim u ovu okvirnu odluku uključiti određeni broj materijalnih odredaba sadržanih u prijedlogu Direktive, a posebno one koje uređuju ponašanje koje bi države članice svojim nacionalnim pravom morale propisati kao kažnjivo.
... (7) The Council has considered this proposal but has come to the conclusion that the majority required for its adoption by the Council cannot be obtained.
[...] (7) Vijeće je razmotrilo ovaj prijedlog, ali je zaključilo da se većina koja je potrebna za njegovo prihvaćenje u Vijeću ne može postići.
The said majority considered that the proposal went beyond the powers attributed to the Community by the Treaty establishing the European Community and that the objectives could be reached by adopting a Framework-Decision on the basis of Title VI of the Treaty on European Union.
Ta većina smatra da prijedlog prelazi nadležnosti koje su dodijeljene Zajednici na temelju Ugovora o osnivanju Europske zajednice te da se ti ciljevi mogu postići donošenjem okvirne odluke na temelju glave VI. Ugovora o Europskoj uniji.
The Council also considered that the present Framework Decision, based on Article 34 of the Treaty on European Union, is a correct instrument to impose on the member States the obligation to provide for criminal sanctions.
Vijeće također smatra da je ova okvirna odluka, utemeljena na članku 34. Ugovora o Europskoj uniji, prikladan instrument kojim se državama članicama može nametnuti obaveza uvođenja kaznenih sankcija.
The amended proposal submitted by the Commission was not of a nature to allow the Council to change its position in this respect.'
Izmijenjeni prijedlog koji je dostavila Komisija nije bio takav da bi Vijeće promijenilo svoje stajalište o tom pitanju." [neslužbeni prijevod]
15 The Commission appended the following statement to the minutes of the Council meeting at which the framework decision was adopted:
15 Komisija je zapisniku sa sjednice Vijeća na kojemu je donesena okvirna odluka dodala slijedeću izjavu:
The action
O tužbi
16 By order of the President of the Court of 29 September 2003, the Kingdom of Denmark, the Federal Republic of Germany, the Hellenic Republic, the Kingdom of Spain, the French Republic, Ireland, the Kingdom of the Netherlands, the Portuguese Republic, the Republic of Finland, the Kingdom of Sweden and the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland, on the one hand, and the Parliament, on the other, were granted leave to intervene in support of the form of order sought by the Council and the Commission respectively.
16 Rješenjem Predsjednika Suda od 29. rujna 2003., Kraljevina Danska, Savezna Republika Njemačka, Helenska Republika, Kraljevina Španjolska, Francuska Republika, Irska, Kraljevina Nizozemska, Portugalska Republika, Republika Finska, Kraljevina Švedska i Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske, s jedne strane, i Parlament, s druge strane, dobili su dopuštenje intervenirati u potporu zahtjevu Vijeća odnosno Komisije.
17 By order of 17 March 2004, the President of the Court dismissed the application brought by the European Economic and Social Committee for leave to intervene in support of the form of order sought by the Commission.
17 Rješenjem od 17. ožujka 2004., predsjednik Suda odbio je prijedlog Europskog gospodarskog i socijalnog odbora da se dopusti intervencija u potporu zahtjevu Komisije.
Arguments of the parties
Argumentacija stranaka
18 The Commission challenges the Council's choice of Article 34 EU, in conjunction with Articles 29 EU and 31(e) EU, as the legal basis for Articles 1 to 7 of the framework decision.
18 Komisija osporava to što je Vijeće izabralo članak 34. UEU-a u vezi s člankom 29. UEU-a i člankom 31. točkom (e) UEU-a kao pravnu osnovu za članke od 1. do 7. okvirne odluke.
It submits that the purpose and content of the latter are within the scope of the Community's powers on the environment, as they are stated in Article 3(1) EC and Articles 174 to 176 EC.
Tvrdi da su svrha i sadržaj okvirne odluke u okviru nadležnosti Zajednice u području okoliša, kako stoji u članku 3. stavku 1. točki (l) UEZ-a i člancima od 174. do 176. UEZ-a.
19 Although it does not claim that the Community legislature has a general competence in criminal matters, the Commission submits that the legislature is competent, under Article 175 EC, to require the Member States to prescribe criminal penalties for infringements of Community environmental-protection legislation if it takes the view that that is a necessary means of ensuring that the legislation is effective.
19 Iako ne tvrdi da zakonodavac Zajednice ima opću nadležnost u kaznenim stvarima, Komisija smatra da je na temelju članka 175. UEZ-a zakonodavac nadležan zahtijevati od država članica da propišu kaznene sankcije za povrede propisa Zajednice u području zaštite okoliša ako smatra da je to potrebno kako bi se osigurala učinkovitost tog propisa.
The harmonisation of national criminal laws, in particular of the constituent elements of environmental offences to which criminal penalties attach, is designed to be an aid to the Community policy in question.
Usklađenje nacionalnih kaznenih zakonodavstava, osobito konstitutivnih elemenata djela protiv okoliša za koje se izriču kaznene sankcije, zamišljeno je kao pomoć predmetnoj politici Zajednice.
20 The Commission recognises that there is no precedent in this area.
20 Komisija priznaje da u ovom području ne postoji presedan.
It relies, however, in support of its argument, on the case-law of the Court concerning the duty of loyal cooperation and the principles of effectiveness and equivalence (see, inter alia, Case 50/76 Amsterdam Bulb [1977] ECR 137, paragraph 33, Case C-186/98 Nunes and de Matos [1999] ECR I-4883, paragraphs 12 and 14, and the order of 13 July 1990 in Case C-2/88 IMM Zwartveld and Others [1990] ECR I-3365, paragraph 17).
Ona se, međutim, u prilog svojem argumentu oslanja na sudsku praksu Suda o obavezi lojalne suradnje i načelima djelotvornosti i ekvivalentnosti (vidjeti osobito presude od 2. veljače 1977., Amsterdam Bulb, 50/76, Zb., str. 137., t. 33. i od 8. srpnja 1999., Nunes i de Matos, C-186/98, Zb., str. I-4883., t. 12. i 14., kao i rješenje od 13. srpnja 1990., Zwartveld i dr., C-2/88 IMM, Zb., str. I-3365., t. 17.).
21 Likewise, a number of regulations adopted in the sphere of fisheries and transport policy either require the Member States to bring criminal proceedings or impose restrictions on the types of penalties which those States may impose.
21 Slično tome, određeni broj propisa donesenih u području ribarstvene politike ili prometa zahtijeva od država članica bilo da pokreću kaznene postupke ili propisuju ograničenja u pogledu vrsta kazni koje te države mogu uvesti.
The Commission refers, in particular, to two Community measures which require the Member States to introduce penalties which are necessarily criminal in nature, although that qualification has not been expressly employed (see Article 14 of Council Directive 91/308/EEC of 10 June 1991 on prevention of the use of the financial system for the purpose of money laundering (OJ 1991 L 166, p. 77) and Articles 1 to 3 of Council Directive 2002/90/EC of 28 November 2002 defining the facilitation of unauthorised entry, transit and residence (OJ 2002 L 328, p. 17)).
Komisija osobito upućuje na dva akta Zajednice koja od država članica zahtijevaju uvođenje sankcija koje su po svojoj naravi nužno kaznene, iako se takva kvalifikacija ne spominje izričito (vidjeti članak 14. Direktive Vijeća 91/308/EEZ od 10. lipnja 1991. o sprečavanju uporabe financijskog sustava u svrhu pranja novca (SL L 166, str. 77.) i članke od 1. do 3. Direktive Vijeća 2002/90/EZ od 28. studenoga 2002. o definiranju olakšavanja ulaska, tranzita i boravka (SL L 328, str. 17.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 101.).
22 In addition, the Commission submits that the framework decision must in any event be annulled in part on the ground that Articles 5(2), 6 and 7 thereof leave the Member States free to prescribe penalties other than criminal penalties, even to choose between criminal and other penalties, which undeniably falls within the Community's competence.
22 Dodatno, Komisija ističe da je okvirnu odluku potrebno u svakom slučaju poništiti zbog toga što njezin članak 5. stavak 2. i članci 6. i 7. ostavljaju državama članicama slobodu da propisuju kazne koje nisu kaznene sankcije, te čak i slobodu izbora između kaznenih i drugih sankcija, što neosporno pripada u nadležnost Zajednice.
23 However, the Commission does not maintain that the framework decision as a whole should have been the subject-matter of a directive.
23 Ipak, Komisija smatra da cjelokupni sadržaj okvirne odluke nije trebao biti predmetom direktive.
In particular, it does not dispute that Title VI of the Treaty on European Union is the appropriate legal basis for the provisions of the decision which deal with jurisdiction, extradition and prosecutions of persons who have committed offences.
Komisija ne osporava ni to da je glava VI. Ugovora o Europskoj uniji prikladna pravna osnova za odredbe odluke koje se odnose na nadležnost, izručenje i progon osoba koje su počinile kaznena djela.
However, given that those provisions are incapable of existing independently, it must apply for annulment of the framework decision in its entirety.
Ipak, imajući u vidu da te odredbe ne mogu postojati same za sebe, Komisija mora zatražiti poništenje okvirne odluke u cijelosti.
24 The Commission also puts forward a ground of challenge alleging abuse of process.
24 Osim toga Komisija ističe tužbeni razlog koji se temelji na zloporabi ovlasti.
In that regard, it relies on the fifth and seventh recitals in the preamble to the framework decision, which show that the choice of an instrument under Title VI of the Treaty was based on considerations of expediency, since the proposed directive had failed to obtain the majority required for its adoption because a majority of Member States had refused to recognise that the Community had the necessary powers to require the Member States to prescribe criminal penalties for environmental offences.
U tom smislu oslanja se na petu i sedmu uvodnu izjavu okvirne odluke koje ukazuju na to da je instrument iz glave VI. Ugovora izabran zbog prikladnosti, budući da prijedlog direktive nije dobio većinu potrebnu za donošenje direktive jer je većina država članica odbila prihvatiti da Zajednica ima potrebnu nadležnost da od država članica zahtijeva propisivanje kaznenih sankcija za djela protiv okoliša.
25 The Parliament concurs with the Commission's arguments.
25 Parlament se slaže s argumentima Komisije.
It submits, more specifically, that the Council confused the Community's power to adopt the proposed directive and the power, not claimed by the Community, to adopt the framework decision in its entirety.
On tvrdi, posebno, da je Vijeće zabunom zamijenilo nadležnost Zajednice da donese predloženu direktivu i nadležnost, za koju Zajednica ne tvrdi da je ima, da donese okvirnu odluku u cijelosti.
The matters upon which the Council relies in support of its argument are, in reality, considerations of expediency concerning the choice of whether or not to impose solely criminal penalties, considerations which should have been dealt with in the legislative procedure on the basis of Articles 175 EC and 251 EC.
Pri tome se Vijeće u prilog svojim argumentima u biti oslanja na razloge prikladnosti koji se odnose na izbor treba li propisati samo kaznene sankcije ili ne, što je trebalo riješiti u zakonodavnom postupku, na temelju članaka 175. UEZ-a i 251. UEZ-a.
26 The Council and the Member States which have intervened in these proceedings, with the exception of the Kingdom of the Netherlands, submit that, as the law currently stands, the Community does not have power to require the Member States to impose criminal penalties in respect of the conduct covered by the framework decision.
26 Vijeće i države članice koje su intervenirale u sporu, osim Kraljevine Nizozemske, ističu da, prema trenutačnom stanju prava, Zajednica nema nadležnost da od država članica zahtijeva propisivanje kaznenih sankcija za ponašanja na koja se odnosi okvirna odluka.
27 Not only is there no express conferral of power in that regard, but, given the considerable significance of criminal law for the sovereignty of the Member States, there are no grounds for accepting that this power can have been implicitly transferred to the Community at the time when specific substantive competences, such as those exercised under Article 175 EC, were conferred on it.
27 Ne samo da u tom smislu nema izričite dodjele ovlasti već, s obzirom na značajnu važnost kaznenog prava za suverenost država članica, ne postoji osnova da se prihvati kako je ta nadležnost implicitno prenesena na Zajednicu istovremeno s posebnim materijalnim nadležnostima, poput onih koje Zajednica provodi na temelju članka 175. UEZ-a.
28 Articles 135 EC and 280 EC, which expressly reserve to the Member States the application of national criminal law and the administration of justice, confirm that interpretation.
28 Člancima 135. UEZ-a i 280. UEZ-a, kojima su primjena nacionalnog kaznenog prava i sudovanje rezervirani izričito za države članice, potvrđuje se to tumačenje.
29 That interpretation is also borne out by the fact that the Treaty on European Union devotes a specific title to judicial cooperation in criminal matters (see Articles 29 EU, 30 EU and 31(e) EU), which expressly confers on the European Union competence in criminal matters, in particular as regards the determination of the constituent elements of the relevant offences and penalties.
29 To tumačenje proizlazi i iz činjenice da je u Ugovoru o Europskoj uniji pravosudnoj suradnji u kaznenim stvarima posvećena posebna glava ((vidjeti članak 29. UEU-a, članak 30. UEU-a i članak 31. točku (e) UEU-a)) u kojoj se Europskoj uniji izričito dodjeljuje nadležnost u kaznenim stvarima, osobito u pogledu određivanja konstitutivnih elemenata kaznenih dijela i primjenjivih sankcija.
The Commission's position is therefore contradictory, since it amounts, on the one hand, to claiming that the authors of the Treaty on European Union and the EC Treaty intended to confer by implication on the Community competence in criminal matters and, on the other, to disregarding the fact that the same authors expressly attributed such a competence to the European Union.
Stajalište Komisije je dakle kontradiktorno jer s jedne strane ističe da su autori Ugovora o Europskoj uniji i Ugovora o EZ-u nadležnost u kaznenim stvarima željeli implicitno dodijeliti Zajednici, a s druge strane zanemaruje činjenicu da su isti autori izričito povjerili tu istu nadležnost Europskoj uniji.
30 None of the judgments or secondary legislation to which the Commission refers lends support to its argument.
30 Nijedna presuda i nijedan akt sekundarnog prava na koje se Komisija poziva ne podupire njezin argument.
31 First, the Court has never obliged the Member States to adopt criminal penalties.
31 Kao prvo, Sud nije nikada obvezao države članice da usvoje kaznene sankcije.
According to its case-law, it is certainly the responsibility of the Member States to ensure that infringements of Community law are penalised under conditions, both procedural and substantive, which are analogous to those applicable to infringements of national law of a similar nature and importance, and the penalty must, moreover, be effective, dissuasive and proportionate to the infringement; furthermore, the national authorities must proceed with respect to infringements of Community law with the same diligence as that which they bring to bear in implementing corresponding national laws (see, in particular, Case 68/88 Commission v Greece [1989] ECR 2965, paragraphs 24 and 25).
Prema njegovoj sudskoj praksi, države članice u svakom slučaju dužne su osigurati da se povrede prava Zajednice sankcioniraju u materijalno-pravnim i procesno-pravnim uvjetima koji su istovrsni onima koji se primjenjuju na povrede nacionalnog prava slične naravi i važnosti, a kazna mora biti učinkovita, odvraćajuća i proporcionalna povredi; nadalje, nacionalna tijela moraju povodom povreda prava Zajednice postupati s istom marljivošću kao i kada provode odgovarajuća nacionalna zakonodavstva (vidjeti osobito presudu od 21. rujna 1989., Komisija/Grčka, C-68/88, Zb., str. 2965., t. 24. i 25.)
However, the Court has not held, either expressly or by implication, that the Community is competent to harmonise the criminal laws applicable in the Member States.
Međutim, Sud nije nikada odlučio, ni izričito ni implicitno, da je Zajednica nadležna uskladiti kaznena pravila primjenjiva u državama članicama.
It has rather held that the choice of penalties is a matter for the Member States.
Naprotiv, Sud je smatrao da je izbor sankcija stvar država članica.
32 Second, legislative practice is in keeping with that interpretation.
32 Kao drugo, zakonodavna praksa u skladu je s tim tumačenjem.
The various pieces of secondary legislation restate the traditional form of words, by virtue of which `effective, proportionate and dissuasive sanctions' are to be prescribed (see, for example, Article 3 of Directive 2002/90), but do not call into question the freedom of the Member States to choose between proceeding under administrative or criminal law.
Različiti akti sekundarnog prava ponavljaju tradicionalni izričaj na temelju kojega se moraju propisivati „učinkovite, proporcionalne i odvraćajuće sankcije" (vidi npr. članak 3. Direktive 2002/90), ali ne dovode u pitanje slobodu država članica da biraju između postupaka upravnog ili kaznenog prava.
On the rare occasions when the Community legislature has specified that the Member States are to bring criminal or administrative proceedings, it has merely stated expressly the choice which was open to them in any event.
U rijetkim situacijama kada je zakonodavac Zajednice odredio da države članice pokreću kazneni ili upravni postupak, bilo je dovoljno da izričito navede da uvijek imaju mogućnost izbora.
33 Furthermore, whenever the Commission has proposed to the Council that a Community measure having implications for criminal matters be adopted, the Council has detached the criminal part of that measure so that it may be dealt with in a framework decision (see Council Regulation (EC) No 974/98 of 3 May 1998 on the introduction of the euro (OJ 1998 L 139, p. 1), which had to be supplemented by Council Framework Decision 2000/383/JHA of 29 May 2000 on increasing protection by criminal penalties and other sanctions against counterfeiting in connection with the introduction of the euro (OJ 2000 L 140, p. 1); see also Directive 2002/90, supplemented by Council Framework Decision 2002/946/JHA of 28 November 2002 on the strengthening of the penal framework to prevent the facilitation of unauthorised entry, transit and residence (OJ 2002 L 328, p. 1)).
33 Nadalje, uvijek kada je Komisija Vijeću predlagala donošenje nekog akta Zajednice koji ima implikacije u kaznenim stvarima, Vijeće je odvojilo kazneni dio akta tako da se taj dio može urediti okvirnom odlukom (vidjeti Uredbu Vijeća (EZ) br. 974/98 od 3. svibnja 1998. o uvođenju eura (SL L 139, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 10., svezak 3., str. 38.), koju se moralo dopuniti Okvirnom odlukom Vijeća 2000/383/PUP od 29. svibnja 2000. o povećanju zaštite kaznenim i drugim sankcijama protiv krivotvorenja povezanoga s uvođenjem eura (SL L 140, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19. svezak 4., str. 179.); vidjeti također Direktivu 2002/90, dopunjenu Okvirnom odlukom Vijeća 2002/946/PUP od 28. studenoga 2002. o jačanju kaznenopravnog okvira za sprečavanje olakšavanja neovlaštenog ulaska, tranzita i boravka (SL L 328, str. 1.)
34 In this instance, regard being had to both its purpose and content, the framework decision concerns the harmonisation of criminal law.
34 U ovom slučaju okvirna se odluka, uzimajući u obzir i njezinu svrhu i njezin sadržaj, odnosi na usklađivanje kaznenog prava.
The mere fact that it seeks to combat environmental offences is not such as to found the Community's competence.
Činjenica da je usmjerena na borbu protiv djela protiv okoliša sama po sebi nije takve naravi da bi utemeljila nadležnost Zajednice.
In fact, the framework decision supplements Community law on environmental protection.
U biti, okvirnom se odlukom pravo Zajednice o zaštiti okoliša dopunjava.
35 In addition, the Council contends that the plea alleging abuse of process is based on an incorrect reading of the preamble to the framework decision.
35 Osim toga, Vijeće smatra da tužbeni razlog koji se temelji na zloporabi ovlasti počiva na pogrešnom razumijevanju uvodnih izjava okvirne odluke.
36 The Kingdom of the Netherlands, whilst supporting the form of order sought by the Council, adopts a slightly more qualified argument than the Council.
36 Kraljevina Nizozemska podupire zahtjev Vijeća, no zauzima stajalište koje je neznatno kvalificiranije od stajališta Vijeća.