natgillin/translations-raw huggingface dataset:
20 Also by judgment of 6 October 2003, the High Court set out the grounds of its reference for a preliminary ruling. The question, as worded in a decision of 23 October 2003, is as follows:
20 High Court jednako je tako presudom od 6. listopada 2003. obrazložio svoj zahtjev za prethodnu odluku. Pitanje, kako je formulirano u odluci od 23. listopada 2003., glasi:
‘Are Article 1(1)(b) of Directive 2002/02 and/or Article 1(4) of Directive 2002/02, to the extent that it amends Article 5c(2)(a) of Directive 79/373 by requiring percentages to be listed, invalid by reason of:
„Jesu li odredbe članka 1. stavka 1. točke (b) Direktive 2002/2 i/ili odredbe članka 1. stavka 4. Direktive 2002/2, u mjeri u kojoj se njima izmjenjuje članak 5.c stavak 2. točka (a) Direktive 79/373 tako da se zahtijeva navođenje postotaka, nevaljane zbog:
"a. the absence of a legal basis in Article 152(4)(b) EC;"
"(a) nepostojanja pravne osnove u članku 152. stavku 4. točki (b) UEZ-a;"
"b. infringement of the fundamental right to property;"
"(b) povrede temeljnog prava vlasništva;"
c. infringement of the principle of proportionality?’
(c) povrede načela proporcionalnosti?”
21 By application lodged at the Registry of the Court on 18 February 2004, the company Lambey SA sought leave to intervene in Case C-453/03, in accordance with Article 40 of the Statute of the Court of Justice, with a view to submitting its observations. That application was declared inadmissible by order of the President of the Court of 30 March 2004.
21 Tužbom podnesenom tajništvu Suda 18. veljače 2004. društvo Lambey SA podnijelo je zahtjev za dopuštenje intervencije u predmetu C-453/03 u skladu s člankom 40. Statuta Suda s ciljem podnošenja svojih očitovanja. Rješenjem predsjednika Suda od 30. ožujka 2004. taj je zahtjev proglašen nedopuštenim.
22 Directive 2002/2 was transposed in Italian law by way of a decree of the Minister for Agricultural and Forestry Policy of 25 June 2003, concerning additions and amendments to the annexes to Law No 281 of 15 February 1963 on the rules for the preparation and marketing of animal feedingstuffs and implementing Directive 2002/2/EC of 28 January 2002 (GURI No 181 of 6 August 2003) (‘Law No 281/1963’), which applied with effect from 6 November 2003.
22 Direktiva 2002/2 prenesena je u talijansko pravo dekretom ministra za poljoprivrednu i šumarsku politiku od 25. lipnja 2003. o dopunama i izmjenama priloga Zakonu br. 281 od 15. veljače 1963. o pravilima za pripremu i stavljanje na tržište hrane za životinje te o provedbi Direktive 2002/2/EZ od 28. siječnja 2002. (GURI br. 181 od 6. kolovoza 2003., u daljnjem tekstu: Zakon br. 281/1963), koji se primjenjivao od 6. studenoga 2003.
23 As the Consiglio di Stato (Council of State) points out in the decisions to refer which underlie Cases C-11/04 and C-12/04, the effect of that decree was to make it compulsory for manufacturers of compound feedingstuffs to set out on the labelling the list of the feed materials, indicating, in descending order, the percentages in relation to the total weight. In accordance with Directive 2002/2, those feed materials must be designated by their specific name, which may be replaced by the name of the category to which they belong, by following the categories grouping together several feed materials established in accordance with Article 10(a) of Directive 79/373, which was implemented by way of Commission Directive 91/357/EEC of 13 June 1991 laying down the categories of ingredients which may be used for the purposes of labelling compound feedingstuffs for animals other than pet animals (OJ 1991 L 193, p. 34).
23 Kao što Consiglio di Stato objašnjava u svojim odlukama kojima se upućuje zahtjev za prethodnu odluku u predmetima C-11/04 i C-12/04, posljedica tog dekreta bila je obveza proizvođača krmnih smjesa da na oznakama navedu popis krmiva uz navođenje, od najvećeg prema najmanjeg, masenih udjela u odnosu na ukupnu masu. U skladu s Direktivom 2002/2, ta krmiva moraju biti navedena pod svojim posebnim nazivima, pri čemu se naziv krmiva može zamijeniti nazivom kategorije kojoj krmivo pripada, poštujući pritom kategorije kojima je objedinjeno više krmiva i koje su uspostavljene u skladu s člankom 10. točkom (a) Direktive 79/373, koji je uveden Direktivom Komisije 91/357/EEZ od 13. lipnja 1991. o utvrđivanju kategorije sastojaka koji se mogu koristiti za potrebe označivanja krmnih smjesa za druge životinje osim kućnih ljubimaca (SL L 193, str. 34.).
24 The Consiglio di Stato points out in this connection that Directive 91/357, which was adopted pursuant to the abovementioned Article 10(a), was revoked by Directive 2002/2 with effect from 6 November 2003, without the Commission having been able to submit a draft measure containing the positive list of feed materials which could be used. The Italian authorities referred to the provisional list of feed materials contained in Annex VII, Part A, to Law No 281/1963 and, for those feed materials not featuring on that list, to the designations contained in Part B, that is to say, specifically to the general categories laid down by Directive 91/357.
24 Sud koji je uputio zahtjev s tim u vezi podsjeća da je Direktiva 91/357, koja je donesena na temelju gore navedenog članka 10. točke (a), stavljena izvan snage Direktivom 2002/2 s učinkom od 6. studenoga 2003., a da Komisija nije imala mogućnost podnijeti prijedlog akta koji bi sadržavao pozitivan popis krmiva koja bi se mogla upotrebljavati. Talijanska tijela upućivala su na privremeni popis krmiva iz dijela A Priloga VII. Zakonu br. 281/1963 i, u slučaju krmiva koja nisu navedena na tom popisu, na nazive iz dijela B, odnosno točno na opće kategorije utvrđene Direktivom 91/357.
25 The appellants in the main proceedings, which specialise in the manufacture of compound animal feedingstuffs, brought appeals before the Consiglio di Stato against decisions by the Tribunale amministrativo di Lazio (Lazio Administrative Court). They seek the annulment of the rules adopted for the purpose of transposing, in Italian law, the contested provisions of Directive 2002/2. The Consiglio di Stato, by two separate decisions, suspended temporarily the implementation of those rules.
25 Tužitelji u glavnom postupku, koji su specijalizirani za proizvodnju krmnih smjesa za životinje, podnijeli su pred Consiglio di Stato žalbe protiv odluka Tribunale amministrativo regionale del Lazio. Zahtijevali su poništenje propisa donesenog za prenošenje spornih odredaba Direktive 2002/2 u talijansko pravo. Dvjema različitim odlukama sud koji je uputio zahtjev privremeno je suspendirao primjenu tog propisa.
26 With regard to the protection of public health, the Consiglio di Stato points out that plant-based animal feedingstuffs present less risks than compound feedingstuffs containing meat and bone meal, the use of which lay behind the emergence of BSE. Moreover, Article 152(4)(b) EC covers only measures relating to animal diseases and treatment, whereas the question of the labelling of plant-based animal feedingstuffs would not directly have the objective of protecting public health.
26 U pogledu zaštite javnog zdravlja, taj sud ističe da hrana za životinje biljnog podrijetla predstavlja manji rizik od krmnih smjesa koje sadržavaju mesno-koštano brašno, čijom je upotrebom uzrokovan BSE. Osim toga, člankom 152. stavkom 4. točkom (b) UEZ-a obuhvaćene su samo mjere koje se odnose na bolesti životinja i postupanje sa životinjama, međutim izravni cilj pitanja označivanja hrane za životinje biljnog podrijetla nije zaštita javnog zdravlja.
28 In the decision to refer underlying Case C-12/04, the Consiglio di Stato expresses uncertainty as to whether Directive 2002/2 is applicable. In its view, the failure to draw up the list of feed materials which may be used renders the Community legislation incomplete and makes it impossible to impose guidelines as to the labelling of the products intended for animal feedingstuffs and renders obligations as to food safety pointless.
28 U odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku u predmetu C-12/04 Consiglio di Stato postavlja pitanje primjenjivosti Direktive 2002/2. Prema mišljenju tog suda, time što ne postoji popis krmiva koja se mogu upotrebljavati uzrokuje se nepotpunost propisa Zajednice te je stoga nemoguće odrediti smjernice o označivanju proizvoda za hranu za životinje odnosno obveze povezane sa sigurnošću hrane.
29 The Consiglio di Stato also points out, in its reference in Case C-12/04, that the obligation to indicate the quantities of feed materials is not provided for under the legislation on the labelling of foodstuffs, that is to say, Directive 2000/13/EC of the European Parliament and of the Council of 20 March 2000 on the approximation of the laws of the Member States relating to the labelling, presentation and advertising of foodstuffs (OJ 2000 L 109, p. 29). From this it concludes that, paradoxically, compound animal feedingstuffs are subject to a much stricter regime, with regard to the obligations concerning the information on labelling, than that applicable to foodstuffs intended for human consumption.
29 Consiglio di Stato u toj odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku ističe da ni obveza navođenja količina krmiva nije predviđena propisom o označivanju hrane, odnosno Direktivom 2000/13/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. ožujka 2000. o usklađivanju zakonodavstava država članica o označivanju, prezentiranju i oglašavanju hrane (SL L 109, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 7., str. 77.). Na temelju toga zaključuje da krmne smjese za životinje u pogledu obveze navođenja informacija na oznakama podliježu, paradoksalno, puno strožem režimu nego hrana namijenjena prehrani ljudi.
‘1. Must Article 152(4)(b) EC be interpreted as being the correct legal basis for the adoption of measures on labelling, contained in Directive 2002/2/EC, where they refer to the labelling of vegetable feedingstuffs?
„1. Treba li članak 152. stavak 4. točku (b) UEZ-a tumačiti u smislu da je pravilna pravna osnova za donošenje odredaba u području označivanja sadržanih u Direktivi 2002/2/EZ, ako se odnose na označivanje hrane za životinje biljnog podrijetla?
3. In so far as it fails to respect the principle of proportionality, does Directive 2002/2/EC conflict with the fundamental right of property of the citizens of the Member States?’
3. Ako se njome ne poštuje načelo proporcionalnosti, je li Direktiva 2002/2/EZ u suprotnosti s temeljnim pravom vlasništva koje je priznato građanima država članica?”
‘1. [Question identical to the first question referred in Case C-11/04]
„1. (Pitanje je jednako prvom pitanju iz predmeta C-11/04.)
4. Is Directive 2002/2/EC to be regarded as unlawful on the grounds of infringement of the principle of equal treatment and non-discrimination to the detriment of feedingstuff producers when compared with the producers of foodstuffs for human consumption in so far as the former are subject to rules requiring indications of the quantities of feed materials in compound feedingstuffs?’
4. Treba li Direktivu 2002/2/EZ smatrati nezakonitom zbog povrede načela jednakog postupanja i nediskriminacije na štetu proizvođača hrane za životinje u odnosu na proizvođače hrane namijenjene prehrani ljudi u mjeri u kojoj se na prve primjenjuje režim kojim se nalaže navođenje količina krmiva u krmnim smjesama za životinje?”
32 In each of the cases in the main proceedings the Consiglio di Stato states that similar questions were referred to the Court by the High Court of Justice on [23] October 2003 but that the respective decisions to refer are justified in order not to prejudice the appellants’ right to a fair hearing before the Community Court.
32 U svakom od glavnih predmeta Consiglio di Stato navodi da je slična pitanja Sudu uputio High Court of Justice [23.] listopada 2003., ali da su odgovarajuće odluke kojima se upućuje zahtjev za prethodnu odluku opravdane kako se ne bi dovelo u pitanje pravo tužiteljâ na obranu pred sudom Zajednice.
In Case C-194/04
U predmetu C-194/04
34 The Nederlandse Vereniging Diervoederindustrie (Nevedi) (Netherlands Association for the Animal Feedingstuff Industry) (‘Nevedi’), the claimant in the main proceedings, applied for suspension of the legislation adopted to transpose the contested provisions of Directive 2002/2 in Netherlands law.
34 Nederlandse Vereniging Diervoederindustrie (Nevedi) (Nizozemsko industrijsko udruženje za krmne smjese za životinje, u daljnjem tekstu: Nevedi), tužitelj u glavnom postupku, zatražio je suspenziju propisa donesenog s ciljem prenošenja osporavanih odredaba Direktive 2002/2 u nizozemsko pravo.
35 The Productschap Diervoeder (Commodity Board for Animal Feedingstuffs) (‘the Productschap’), the defendant in the main proceedings, is a public body within the terms of the Law on the organisation of undertakings (Wet op de Bedrijfsorganisatie). Under that legislation the Productschap is empowered to adopt regulations concerning animal feedingstuffs. Such regulations must, however, be approved by the Netherlands Minister for Agriculture, Nature and Food Quality.
35 Productschap Diervoeder (u daljnjem tekstu: Productschap), tuženik u glavnom postupku, javno je tijelo u smislu Zakona o organizaciji poduzeća (Wet op de Bedrijfsorganisatie). Tim se Zakonom Productschap ovlašćuje za donošenje propisa o hrani za životinje. Međutim, te propise mora odobriti nizozemski ministar za poljoprivredu, prirodu i kvalitetu hrane.
36 Article 1(4) of Directive 2002/2 was transposed in Netherlands law, with effect from 6 November 2003, in Articles 7.3.2(1) and 7.3.1(1)(1) of the 2003 Productschap Diervoeder regulation on animal feedingstuffs (Verordening PDV Diervoeders 2003), in the version resulting from amending regulation No PDV-25 of 11 April 2003 (PBO Blad No 42 of 27 June 2003).
36 Članak 1. stavak 4. Direktive 2002/2 prenesen je u nizozemsko pravo, s učinkom od 6. studenoga 2003., u članak 7.3.2. stavak 1. i članak 7.3.1. stavak 1. točku 1. propisa Productschap Diervoeder iz 2003. o hrani za životinje (Verordening PDV Diervoeders 2003) u verziji koja je proizišla iz propisa o izmjeni br. PDV-25 od 11. travnja 2003. (PBO Blad br. 42 od 27. lipnja 2003.).
37 By letter of 24 November 2003, the Productschap called on the Minister for Agriculture, Nature and Food Quality to approve a new regulation abrogating the rules on labelling which resulted from the transposition of the provisions of Directive 2002/2. In his response to that request, that Minister, on 19 January 2004, refused to approve the proposal submitted to him on the ground that it was incompatible with Community law. The Minister stated that only the Court of Justice or a national court – the latter pending a decision by the Court of Justice – had jurisdiction, in certain cases, to suspend the implementation of measures giving effect to Community law. The national authority itself, he stated, did not enjoy any such competence.
37 Dopisom od 24. studenoga 2003. Productschap je pozvao ministra za poljoprivredu, prirodu i kvalitetu hrane da odobri novi propis kojim se ukidaju pravila o označivanju proizišla iz prenošenja odredaba Direktive 2002/2. U svojem odgovoru na taj zahtjev ministar je 19. siječnja 2004. odbio odobriti podneseni prijedlog uz obrazloženje da nije u skladu s pravom Zajednice. Ministar je naveo da su samo Sud ili nacionalni sud, potonji samo dok se čeka odluka Suda, nadležni u određenim slučajevima suspendirati primjenu mjera za provedbu prava Zajednice. Naveo je da samo nacionalno tijelo nema takvu nadležnost.
38 Nevedi requested the Rechtbank ’s-Gravenhage to suspend the regulation transposing Directive 2002/2 pending a decision by the Court of Justice on the validity of that directive. It referred, inter alia, to a question referred for a preliminary ruling in this regard by a court in the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland.
38 Nevedi je od suda koji je uputio zahtjev zatražio suspenziju propisa o prenošenju Direktive 2002/2 do odluke Suda o valjanosti te direktive. Pritom se pozvao, među ostalim, na prethodno pitanje koje je s tim u vezi postavio sud Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske.
39 By its decision making the reference, the chamber of the Rechtbank ’s-Gravenhage responsible for granting interim relief upheld the application for suspension brought before it, and decided to stay the proceedings in respect of the remaining heads of claim and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
39 Odlukom kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku sudac privremene pravne zaštite Rechtbank ’s-Gravenhagea uvažio je zahtjev za suspenziju koji mu je bio podnesen te je odlučio prekinuti postupak u pogledu preostalih zahtjeva i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
"(a) the absence of a legal basis in Article 152(4)(b) EC;"
"(a) nemaju pravnu osnovu u članku 152. stavku 4. točki (b) UEZ-a;"
"(b) infringement of fundamental rights, such as the right to property and the right freely to exercise a trade or profession;"
"(b) krše temeljna prava, kao što su pravo vlasništva i pravo slobodnog obavljanja djelatnosti;"
2. If the conditions are satisfied under which a national court of a Member State is entitled to suspend implementation of a contested measure of the Community institutions, in particular also the condition that the question concerning the validity of the contested measure has already been referred by a national court of that Member State to the Court of Justice, are the competent public authorities of the other Member States themselves also entitled, without judicial intervention, to suspend the contested measure until such time as the Court … has given a ruling on the validity of that measure?’
2. Ako su zadovoljeni uvjeti prema kojima nacionalni sud države članice ima pravo suspendirati primjenu spornog akta institucija Zajednice, a osobito uvjet da je nacionalni sud te države članice Sudu već postavio pitanje koje se odnosi na valjanost spornog akta, imaju li i nadležna nacionalna tijela drugih država članica pravo bez posredovanja sudova suspendirati taj osporavani akt dok Sud […] ne donese odluku o valjanosti tog akta?”
41 By letter of 9 May 2005 Fratelli Martini & Co. SpA (‘Fratelli Martini’) and Cargill Srl, the appellants in the main proceedings in Case C-11/04, requested the Court to order, pursuant to Article 61 of the Rules of Procedure, that the oral procedure be reopened. As the basis for their application, they submitted that they had established scientific errors in the example given in the course of the hearing by the Agent of the Danish Government, and that that example has been used by the Advocate General as a basis for his reasoning. They attached a technical report to that application.
41 Dopisom od 9. svibnja 2005. Fratelli Martini & C. Spa (u daljnjem tekstu: Fratelli Martini) i Cargill Srl, tužitelji u glavnom postupku u predmetu C-11/04, zatražili su od Suda da u skladu s člankom 61. Poslovnika ponovno otvori usmeni postupak. Svoj su zahtjev obrazložili time da su utvrdili znanstvene pogreške u primjeru koji je tijekom rasprave iznio agent danske vlade i koji je nezavisni odvjetnik upotrijebio kao osnovu svojeg obrazloženja. Tom su zahtjevu priložili tehničko vještačenje.
43 In the present case, however, the Court, after hearing the Advocate General, takes the view that it has all the information necessary for it to answer the questions referred for a preliminary ruling. The application for the oral procedure to be reopened must therefore be dismissed.
43 Međutim, u ovom slučaju Sud nakon saslušanja nezavisnog odvjetnika smatra da su mu na raspolaganju svi potrebni podaci te da može odgovoriti na postavljena prethodna pitanja. Slijedom navedenog valja odbiti zahtjev za ponovno otvaranje usmenog postupka.
44 The Parliament, the Council and the Commission submit that the questions referred for preliminary ruling are inadmissible on the ground that the Rechtbank ’s-Gravenhage has failed to set out in sufficient detail the factual and legislative context or the reasons which induced it to refer those questions. In particular, they argue, the Rechtbank ’s-Gravenhage does not in any way explain the breaches of fundamental rights and infringement of the principle of proportionality relied on, no more than in regard to the second question referred.
44 Parlament, Vijeće i Komisija ističu da su prethodna pitanja nedopuštena jer sud koji je uputio zahtjev nije dovoljno detaljno utvrdio činjenični i pravni okvir ni razloge zbog kojih je postavio ta pitanja. Osobito tvrde da navedeni sud ne daje nikakvo obrazloženje povreda temeljnih prava i načela proporcionalnosti na koje se poziva, također ni u pogledu drugog postavljenog pitanja.
45 On this point, according to settled case-law, the need to provide an interpretation of Community law which will be of use to the national court makes it necessary that the national court should define the factual and legislative context of the questions it is asking or, at the very least, explain the factual circumstances on which those questions are based (see, inter alia, the order in Case C-190/02 Viacom [2002] ECR I-8287, paragraph 15 and the references there cited, and the judgments in Case C-134/03 Viacom Outdoor [2005] ECR I-1167, paragraph 22, and Case C-145/03 Keller [2005] ECR I-2529, paragraph 29).
"45 U tom pogledu iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da potreba za tumačenjem prava Zajednice koje će biti korisno nacionalnom sucu zahtijeva da on odredi činjenični i zakonodavni okvir unutar kojeg se nalaze pitanja koja postavlja ili da barem objasni činjenične tvrdnje na kojima se ona temelje (vidjeti osobito rješenje od 8. listopada 2002., Viacom, C-190/02, Zb., str. I-8287., t. 15., i navedena upućivanja; presude od 17. veljače 2005., Viacom Outdoor, C-134/03, Zb. str. I-1167., t. 22., i od 12. travnja 2005., Keller, C-145/03, Zb. str. I-2529., t. 29.)."
46 The Court has also stressed that it is important for the referring court to set out the precise reasons why it was unsure as to the interpretation of Community law and why it considered it necessary to refer questions to the Court for a preliminary ruling. The Court has thus ruled that it is essential that the referring court provide at the very least some explanation of the reasons for the choice of the Community provisions which it requires to be interpreted and of the link it establishes between those provisions and the national legislation applicable to the dispute (see, inter alia, the order in Viacom, cited above, paragraph 16, and the judgment in Case C-318/00 Bacardi-Martini and Cellier des Dauphins [2003] ECR I-905, paragraph 43).
46 Sud je također naglasio da je važno da nacionalni sudac navede jasne razloge koji su ga naveli na to da postavi pitanje o tumačenju prava Zajednice i objasni zašto je smatrao nužnim upućivanje prethodnih pitanja Sudu. Prema tome, Sud je presudio da je nužno da nacionalni sudac minimalno obrazloži razloge zbog kojih je izabrao odredbe prava Zajednice čije tumačenje zahtijeva i povezanost između tih odredaba i nacionalnog zakonodavstva mjerodavnog za spor (vidjeti osobito gore navedeno rješenje Viacom, t. 16., i presudu od 21. siječnja 2003., Bacardi-Martini i Cellier des Dauphins, C-318/00, Zb., str. I-905., t. 43.).
"47 One of the reasons for those requirements is that the information provided in orders for reference must not only be such as to enable the Court to reply usefully but must also enable the Governments of the Member States and other interested parties to submit observations pursuant to Article 23 of the Statute of the Court of Justice (orders in Case C-422/98 Colonia Versicherung and Others [1999] ECR I-1279, paragraph 5, and in Viacom, paragraph 14; judgment in Keller, cited above, paragraph 30)."
47 Jedan od razloga za te zahtjeve jest da podaci dostavljeni u zahtjevima za prethodnu odluku ne služe samo tome da omoguće Sudu da pruži korisne odgovore, već i da omoguće vladama država članica kao i drugim zainteresiranim osobama podnošenje očitovanja u skladu s člankom 23. Statuta Suda (rješenje od 2. ožujka 1999., Colonia Versicherung i dr., C-422/98, Zb., str. I-1279., t. 5., gore navedeno rješenje Viacom, t. 14., i gore navedena presuda Keller, t. 30.).