natgillin/translations-raw huggingface dataset:
18 By the first two questions, which it is appropriate to deal with together, the referring court essentially asks whether Articles 5(1)(o) and 6(1)(b)(iii) of Directive 64/433 in conjunction with Articles 5(1), 7 and 8 of Directive 89/662 place producers and distributors of pigmeat, in the event of incorrect transposition or application of those directives, in a legal position which can give rise to a claim seeking reparation on account of State liability for the breach of Community law and whether, in those circumstances, they can rely on a breach of Article 28 EC in order to substantiate a claim seeking reparation on account of such State liability.
18 Svojim prvim dvama pitanjima, koja valja rješavati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita stavlja li se odredbama članka 5. stavka 1. točke (o) i članka 6. stavka 1. točke (b) podtočke iii. Direktive 64/433 u vezi s člankom 5. stavkom 1., člankom 7. i člankom 8. Direktive 89/662 proizvođače i distributere svinjskog mesa u pravni položaj u kojem mogu zahtijevati naknadu štete na temelju odgovornosti države zbog povrede prava Zajednice u slučaju nepravilnog prenošenja ili nepravilne primjene tih direktiva i mogu li se u tim okolnostima pozvati na povredu članka 28. UEZ-a kako bi opravdali zahtjev za naknadu štete na temelju takve odgovornosti države.
19 It is to be recalled first of all that, in accordance with settled case-law, the principle of State liability for loss and damage caused to individuals as a result of breaches of Community law for which the State can be held responsible is inherent in the system of the EC Treaty (Joined Cases C-6/90 and C-9/90 Francovich and Others [1991] ECR I-5357, paragraph 35; Joined Cases C-46/93 and C-48/93 Brasserie du Pêcheur and Factortame [1996] ECR I-1029, paragraph 31; Case C-5/94 Hedley Lomas [1996] ECR I-2553, paragraph 24; and Joined Cases C-178/94, C-179/94 and C-188/94 to C-190/94 Dillenkofer and Others [1996] ECR I-4845, paragraph 20).
19 U tom pogledu prvo valja podsjetiti da je prema ustaljenoj sudskoj praksi načelo odgovornosti države za štetu koja je pojedincima prouzročena povredama prava Zajednice za koje je odgovorna država sastavni dio sustava Ugovora o EZ-u (presude od 19. studenoga 1991., Francovich i dr., C-6/90 i C-9/90, Zb., str. I-5357., t. 35., od 5. ožujka 1996., Brasserie du pêcheur i Factortame, C-46/93 i C-48/93, Zb., str. I-1029., t. 31., od 23. svibnja 1996., Hedley Lomas, C-5/94, Zb., str. I-2553., t. 24., i od 8. listopada 1996., Dillenkofer i dr., C-178/94, C-179/94 i C-188/94 do C-190/94, Zb., str. I-4845., t. 20.).
20 The Court has held that individuals harmed have a right to reparation where three conditions are met: the rule of Community law infringed must be intended to confer rights on them; the breach of that rule must be sufficiently serious; and there must be a direct causal link between the breach and the loss or damage sustained by the individuals (see Brasserie du pêcheur and Factortame, paragraph 51; Hedley Lomas, paragraph 25; and Dillenkofer and Others, paragraph 21).
20 Sud je presudio da oštećeni pojedinci imaju pravo na naknadu ako su ispunjene tri pretpostavke; povrijeđeno pravno pravilo Zajednice mora imati za cilj dodjelu prava pojedincima, povreda mora biti dovoljno ozbiljna i, naposljetku, mora postojati izravna uzročna veza između povrede i štete koju su pretrpjele oštećene strane (vidjeti gore navedene presude Brasserie du pêcheur i Factortame, t. 51., Hedley Lomas, t. 25., i Dillenkofer i dr., t. 21.).
21 With regard to the first condition, the Court has had the opportunity to examine Member State liability for breach of Community law in the case of failure to transpose directives designed to complete the internal market (see, in particular, Francovich and Others and Dillenkofer and Others).
21 Sud je vezi s prvom pretpostavkom imao priliku ispitati odgovornost države članice za povredu prava Zajednice u slučaju neprenošenja direktiva za uspostavu unutarnjeg tržišta (vidjeti osobito gore navedene presude Francovich i dr. te Dillenkofer i dr.).
However, unlike the cases giving rise to those two judgments, where only secondary law had created a legal framework according rights to individuals, the main proceedings concern an instance in which one of the parties thereto, namely Danske Slagterier, submits that Article 28 EC already confers upon it the rights which it invokes.
Međutim, za razliku od predmeta u kojima su bile donesene te dvije presude i u kojima je samo sekundarnim pravom bio uspostavljen pravni okvir u skladu s kojim su pojedincima bila dodijeljena prava, predmet u glavnom postupku odnosi se na slučaj u kojem jedna od stranaka, odnosno Danske Slagterier, tvrdi da su joj već člankom 28. UEZ-a dodijeljena prava na koja se poziva.
22 It should be recalled that it is undisputed that Article 28 EC has direct effect in the sense that it confers on individuals rights upon which they are entitled to rely directly before the national courts and that breach of that provision may give rise to reparation (Brasserie du pêcheur and Factortame, paragraph 23).
22 U tom pogledu valja podsjetiti da nije sporno da članak 28. UEZ-a ima izravan učinak u smislu da dodjeljuje pojedincima prava na koja su se oni ovlašteni pozivati izravno pred nacionalnim sudovima i da povreda takve odredbe može biti osnova za traženje naknade štete (gore navedena presuda Brasserie du pêcheur i Factortame, t. 23.).
23 Danske Slagterier also relies on the provisions of Directives 64/433 and 89/662.
23 Danske Slagterier poziva se i na odredbe direktiva 64/433 i 89/662.
As is apparent from the wording of the title of Directive 89/662 and of the first recital in its preamble, that directive was adopted with a view to the completion of the internal market, and so was Directive 91/497 amending Directive 64/433, as made clear by the third recital in the preamble to Directive 91/497.
Kao što proizlazi iz naslova i prve uvodne izjave Direktive 89/662, ta je direktiva donesena s ciljem uspostave unutarnjeg tržišta, kao i Direktiva 91/497 o izmjeni Direktive 64/433, kako je pojašnjeno u trećoj uvodnoj izjavi Direktive 91/497.
The free movement of goods is thus one of the objectives of those directives, which, through the elimination of the differences existing between the Member States with regard to health requirements for fresh meat, are designed to encourage intra-Community trade.
Slobodno kretanje robe stoga je jedan od ciljeva tih direktiva, kojima se nastoji potaknuti trgovina unutar Zajednice uklanjanjem postojećih razlika među državama članicama u pogledu zdravstvenih zahtjeva za svježe meso.
The right conferred by Article 28 EC is thus defined and given concrete expression by those directives.
Pravo dodijeljeno člankom 28. UEZ-a stoga je preciznije utvrđeno i konkretizirano tim direktivama.
24 Regarding the content of Directives 64/433 and 89/662, it should be noted that they govern, amongst other matters, health controls for, and certification of, fresh meat produced in one Member State and delivered to another.
24 U pogledu sadržaja direktiva 64/433 i 89/662 valja istaknuti da su njima uređene, među ostalim, zdravstvene kontrole i certifikati za svježe meso proizvedeno u jednoj državi članici i dostavljeno u drugu državu članicu.
As is apparent in particular from Article 7(1)(b) of Directive 89/662, the Member States can prevent imports of fresh meat only where the goods do not meet the conditions laid down by Community directives or in certain very specific circumstances such as in the event of epidemics.
Kao što proizlazi osobito iz članka 7. stavka 1. točke (b) Direktive 89/662, države članice mogu spriječiti uvoz svježeg mesa samo ako roba nije u skladu s uvjetima utvrđenima direktivama Zajednice ili u određenim vrlo specifičnim okolnostima, na primjer u slučaju epidemije.
The prohibition on the Member States' preventing importation gives individuals the right to market in another Member State fresh meat that complies with the Community requirements.
Zabranom sprečavanja uvoza koja je određena državama članicama pojedincima se daje pravo da na tržište druge države članice stave svježe meso koje je u skladu sa zahtjevima Zajednice.
25 It is, moreover, apparent from Directive 64/433 in conjunction with Directive 89/662 that measures for the detection of a pronounced sexual odour from uncastrated male pigs have been harmonised at Community level (Case C-102/96 Commission v Germany, paragraph 29).
25 Osim toga, iz odredaba Direktive 64/433 u vezi s Direktivom 89/662 proizlazi da su mjere za otkrivanje intenzivnog spolnog mirisa kod nekastriranih mužjaka svinja usklađene na razini Zajednice (gore navedena presuda Komisija/Njemačka, t. 29.).
This harmonisation consequently prevents the Member States, in the field harmonised exhaustively, from justifying an obstacle to the free movement of goods on grounds other than those envisaged by Directives 64/433 and 89/662.
Slijedom toga, tim se usklađivanjem države članice sprečava da u potpuno usklađenom području opravdaju prepreke slobodnom kretanju robe razlozima koji nisu predviđeni direktivama 64/433 i 89/662.
26 Accordingly, the answer to the first two questions is that individuals who have been harmed by the incorrect transposition and application of Directives 64/433 and 89/662 may rely on the right to the free movement of goods in order to be able to render the State liable for the breach of Community law.
26 Stoga na prva dva pitanja valja odgovoriti da se pojedinci kojima je nepravilnim prenošenjem i nepravilnom primjenom direktiva 64/433 i 89/662 nanesena šteta mogu pozvati na pravo na slobodno kretanje robe kako bi utvrdili odgovornost države za povredu prava Zajednice.
27 By its third question, the referring court essentially asks whether, where the Commission of the European Communities has brought infringement proceedings under Article 226 EC, Community law requires the limitation period laid down by national legislation for a claim seeking reparation on account of State liability for breach of Community law to be interrupted or suspended during those proceedings, if there is no effective legal remedy in the State in question to compel it to transpose a directive.
27 Svojim trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita zahtijeva li se pravom Zajednice da se, ako je Komisija Europskih zajednica pokrenula postupak zbog povrede obveza u skladu s člankom 226. UEZ-a, tijekom tog postupka prekine ili suspendira rok zastare za zahtjev za naknadu štete na temelju odgovornosti države za povredu prava Zajednice koji je utvrđen nacionalnim propisom ako u dotičnoj državi ne postoji učinkovito pravno sredstvo kojim je se može prisiliti na prenošenje direktive.
28 Light can be shed on this question by setting out the chronology of the facts in the main proceedings.
28 To se pitanje može pojasniti kronologijom činjenica u glavnom postupku.
It is apparent from the order for reference that the infringement proceedings against the Federal Republic of Germany which gave rise to the judgment in Case C-102/96 Commission v Germany were brought on 27 March 1996.
Iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da je postupak zbog povrede obveza protiv Savezne Republike Njemačke, u okviru kojeg je donesena gore navedena presuda Komisija/Njemačka, pokrenut 27. ožujka 1996.
The first harmful effects were sustained by the injured parties in 1993, but it was not until December 1999 that they brought an action for damages against that State.
Prvi štetni učinci za oštećene stranke nastali su 1993., međutim one sve do prosinca 1999. nisu podnijele tužbu za naknadu štete protiv države.
If, as the referring court envisages, the three-year limitation period laid down in Paragraph 852(1) of the BGB is applied, that period would begin to run in the middle of 1996, when, according to the referring court, the injured parties became aware of the damage and the identity of the person liable to pay compensation.
Ako se, kako je predvidio sud koji je uputio zahtjev, primijeni rok zastare od tri godine iz članka 852. stavka 1. BGB-a, taj rok počinje teći sredinom 1996., kada su, prema mišljenju tog suda, oštećene stranke saznale za štetu i identitet osobe koja je dužna platiti naknadu.
Consequently, in the main proceedings, the action against the State for damages is liable to be time-barred.
Slijedom toga, u predmetu u glavnom postupku tužba za naknadu štete protiv države možda je već zastarjela.
For that reason, it is relevant for deciding the main proceedings to know whether the institution of infringement proceedings by the Commission had effects on that limitation period.
Zbog toga je za rješavanje glavnog postupka važno znati utječe li na taj rok zastare činjenica da je Komisija podnijela tužbu zbog povrede obveza.
29 However, in order to give an answer that is helpful for the referring court, it is appropriate to examine first of all the question implicitly raised by it, namely whether Community law precludes the application by analogy of the three-year limitation period laid down by Paragraph 852(1) of the BGB in the main proceedings.
29 Međutim, kako bi se sudu koji je uputio zahtjev dao koristan odgovor, prvo valja ispitati pitanje koje je implicitno postavio, odnosno je li pravu Zajednice protivno da se trogodišnji rok zastare iz članka 852. stavka 1. BGB-a po analogiji primijeni u predmetu u glavnom postupku.
30 Regarding the application of Paragraph 852(1) of the BGB, Danske Slagterier has bemoaned the lack of clarity in the legal position in Germany as to the national limitation rule applicable to claims seeking reparation on account of State liability for breach of Community law, stating that this question has not yet been dealt with by any legislative measure or any decision of the highest court, while academic legal writers are also divided on the issue as several legal bases are possible.
30 U pogledu primjene članka 852. stavka 1. BGB-a, Danske Slagterier žali se na nejasnoću pravnog položaja u Njemačkoj u vezi s nacionalnim pravilom o zastari koje se primjenjuje na zahtjeve za naknadu štete na temelju odgovornosti države za povredu prava Zajednice i navodi da to pitanje još nije riješeno nijednom zakonodavnom mjerom ili odlukom najvišeg suda te da je pravna teorija podijeljena u pogledu tog pitanja jer je moguće više pravnih osnova.
In its view, application, for the first time and by analogy, of the time-limit laid down in Paragraph 852 of the BGB to actions for damages against a State for breach of Community law would infringe the principles of legal certainty and legal clarity as well as the principles of effectiveness and equivalence.
Prema njegovom mišljenju, činjenicom da je rok zastare iz članka 852. BGB-a primijenjen prvi put i po analogiji u tužbama za naknadu štete protiv države zbog povrede prava Zajednice krše se načela pravne sigurnosti i pravne jasnoće te načela djelotvornosti i ekvivalentnosti.
31 In that regard, it is settled case-law that, in the absence of Community legislation, it is for the internal legal order of each Member State to designate the competent courts and lay down the detailed procedural rules for legal proceedings intended fully to safeguard the rights which individuals derive from Community law.
31 U tom pogledu valja istaknuti da iz ustaljene sudske prakse proizlazi da je u nedostatku propisa Zajednice na unutarnjem pravnom poretku svake države članice da odredi nadležne sudove i uredi postupovna pravila za sudske postupke koji trebaju osigurati punu zaštitu prava koja pojedinci uživaju na temelju prava Zajednice.
It is thus on the basis of the rules of national law on liability that the State must make reparation for the consequences of the loss or damage caused, provided that the conditions, including time-limits, for reparation of loss or damage laid down by national law are not less favourable than those relating to similar domestic claims (principle of equivalence) and are not so framed as to make it in practice impossible or excessively difficult to obtain reparation (principle of effectiveness) (see, inter alia, Francovich and Others, paragraphs 42 and 43, and Case C-261/95 Palmisani [1997] ECR I-4025, paragraph 27).
Država je dužna nadoknaditi štetu u skladu s nacionalnim odštetnim pravom, pri čemu pretpostavke za naknadu štete propisane nacionalnim pravom, uključujući rokove, ne smiju biti manje povoljne od onih koje se odnose na slične zahtjeve u nacionalnom pravu (načelo ekvivalentnosti) niti smiju biti takve da u praksi onemogućavaju ili pretjerano otežavaju ostvarivanje naknade štete (načelo djelotvornosti) (vidjeti osobito gore navedenu presudu Francovich i dr., t. 42. i 43., i presudu od 10. srpnja 1997., Palmisani, C-261/95, Zb., str. I-4025., t. 27.).
32 As regards the latter principle, the Court has stated that it is compatible with Community law to lay down reasonable time-limits for bringing proceedings in the interests of legal certainty which protects both the taxpayer and the authorities concerned (Case C-228/96 Aprile [1998] ECR I-7141, paragraph 19 and the case-law cited).
32 U pogledu potonjeg načela, Sud je presudio da je spojivo s pravom Zajednice odrediti razumne rokove za podnošenje pravnog sredstva pod prijetnjom gubitka prava u interesu pravne sigurnosti poreznih obveznika i tijela o kojima je riječ (vidjeti presudu od 17. studenoga 1998., Aprile, C-228/96, Zb., str. I-7141., t. 19., i navedenu sudsku praksu).
Such time-limits are not liable to make it in practice impossible or excessively difficult to exercise the rights conferred by Community law.
Ti rokovi nisu takve naravi da se njima u praksi onemogućuje i pretjerano otežava ostvarivanje prava dodijeljenih pravom Zajednice.
In that regard, a national limitation period of three years appears to be reasonable (see, in particular, Aprile, paragraph 19, and Case C-62/00 Marks & Spencer [2002] ECR I-6325, paragraph 35).
U tom je pogledu nacionalni trogodišnji rok zastare razuman (vidjeti osobito gore navedenu presudu Aprile, t. 19., i presudu od 11. srpnja 2002., Marks & Spencer, C-62/00, Zb., str. I-6325., t. 35.).
33 However, it is also apparent from Marks & Spencer, paragraph 39, that in order to serve their purpose of ensuring legal certainty, limitation periods must be fixed in advance.
33 Međutim, iz točke 39. gore navedene presude Marks & Spencer proizlazi da rokove zastare obvezno treba unaprijed odrediti da bi se njima ispunila svrha osiguravanja pravne sigurnosti.
A situation marked by significant legal uncertainty may involve a breach of the principle of effectiveness, because reparation of the loss or damage caused to individuals by breaches of Community law for which a Member State can be held responsible could be rendered excessively difficult in practice if the individuals were unable to determine the applicable limitation period with a reasonable degree of certainty.
Situacija koja je obilježena znatnom pravnom nesigurnošću može značiti povredu načela djelotvornosti jer se naknada štete uzrokovane pojedincima povredama prava Zajednice za koje je odgovorna država članica može u praksi pretjerano otežati ako pojedinci ne mogu s razumnom sigurnošću utvrditi primjenjivi rok zastare.
34 It is for the national court, taking account of all the features of the legal and factual situation at the time material to the main proceedings, to determine, in light of the principle of effectiveness, whether the application by analogy of the time-limit laid down in Paragraph 852(1) of the BGB to claims for reparation of loss or damage caused as a result of the breach of Community law by the Member State concerned was sufficiently foreseeable for individuals.
34 Na nacionalnom je sudu da s obzirom na načelo djelotvornosti i uzimajući u obzir sve elemente pravne i činjenične situacije u trenutku nastanka okolnosti iz glavnog postupka provjeri je li primjena roka zastare iz članka 852. stavka 1. BGB-a po analogiji u zahtjevima za naknadu štete uzrokovane povredom prava Zajednice koju je počinila dotična država članica bila u dovoljnoj mjeri predvidiva za pojedince.
35 In addition, so far as concerns whether the application by analogy of that time-limit is compatible with the principle of equivalence, it is likewise for the national court to determine whether, as a result of its application, the conditions for reparation of loss or damage caused to individuals by the breach of Community law by that Member State would have been less favourable than those applicable to the reparation of similar domestic loss or damage.
35 Osim toga, na nacionalnom je sudu jednako tako da u pogledu usklađenosti primjene tog roka zastare po analogiji s načelom ekvivalentnosti provjeri jesu li zbog te primjene pretpostavke za naknadu štete uzrokovane pojedincima povredom prava Zajednice koju je počinila ta država članica bile manje povoljne od onih koje se primjenjuju na naknadu slične štete u skladu s nacionalnim pravom.
36 As regards interruption or suspension of the limitation period when infringement proceedings are brought, it follows from the foregoing considerations that it is for the Member States to determine detailed procedural matters of this type in so far as the principles of equivalence and effectiveness are observed.
36 U pogledu prekida ili suspenzije roka zastare u slučaju podnošenja tužbe zbog povrede obveza, iz prethodnih razmatranja proizlazi da je na državama članicama da takva detaljna postupovna pravila urede tako da se poštuju načela ekvivalentnosti i djelotvornosti.
37 It should be observed that reparation of loss or damage cannot be made conditional upon the requirement that there must have been a prior finding by the Court of an infringement of Community law attributable to the State (see Brasserie du pêcheur and Factortame, paragraphs 94 to 96, and Dillenkofer and Others, paragraph 28).
37 U tom pogledu valja istaknuti da se naknada štete ne može uvjetovati postojanjem prethodne odluke Suda kojom se utvrđuje povreda prava Zajednice za koju odgovara neka država (vidjeti gore navedene presude Brasserie du pêcheur i Factortame, t. 94. do 96., i Dillenkofer i dr., t. 28.).
38 The finding of an infringement is admittedly an important factor, but is not indispensable when verifying that the condition that the breach of Community law must be sufficiently serious is met.
38 Iako je utvrđivanje povrede obveze važan element, ono nije nužno potrebno kada se provjerava je li ispunjena pretpostavka da je povreda prava Zajednice dovoljno ozbiljna.
Nor can rights for individuals depend on the Commission's assessment of the expediency of taking action against a Member State pursuant to Article 226 EC or on the delivery by the Court of any judgment finding an infringement (see Brasserie du pêcheur and Factortame, paragraphs 93 and 95).
Osim toga, prava u korist pojedinaca ne mogu ovisiti o Komisijinoj procjeni svrsishodnosti tužbe protiv države članice na temelju članka 226. UEZ-a ni o donošenju odluke Suda kojom se utvrđuje povreda (vidjeti gore navedenu presudu Brasserie du pêcheur i Factortame, t. 93. i 95.).
39 An individual may therefore bring an action seeking reparation under the detailed rules laid down for that purpose by national law without having to wait until a judgment finding that the Member State has infringed Community law has been delivered.
39 Stoga pojedinac može podnijeti zahtjev za naknadu štete u okviru detaljnih pravila koja su u tu svrhu utvrđena nacionalnim pravom i nema potrebe čekati na donošenje presude kojom se utvrđuje da je država članica prekršila pravo Zajednice.
Consequently, the fact that institution of infringement proceedings does not have the effect of interrupting or suspending the limitation period does not make it impossible or excessively difficult for individuals to exercise the rights which they derive from Community law.
Slijedom toga, činjenicom da se podnošenjem tužbe zbog povrede obveze ne prekida ili ne suspendira rok zastare pojedincima se ne onemogućava, odnosno pretjerano im se ne otežava ostvarivanje prava koja imaju na temelju prava Zajednice.