natgillin/translations-raw huggingface dataset:
42 As is clear in particular from recital 15 in the preamble to Directive 2000/78, the assessment of the facts from which it may be inferred that there has been discrimination is a matter for national judicial or other competent bodies, in accordance with national law or practice (see Case C-415/10 Meister [2012] ECR I-0000, paragraph 37). In accordance with the mechanism laid down in Article 10(1) thereof, if such facts are established, it is for the respondent to prove that there has been no breach of the principle of equal treatment within the meaning of Article 2(1).
42 Kako proizlazi osobito iz uvodne izjave 15. Direktive 2000/78, procjena činjenica na temelju kojih je moguće izvesti zaključak o postojanju diskriminacije je u nadležnosti nacionalnih pravosudnih ili drugih nadležnih tijela, u skladu s pravilima nacionalnog prava ili prakse (vidjeti presudu od 19. travnja 2012., Meister, C-415/10, t. 37.). U skladu sa sustavom iz članka 10. stavka 1. te direktive, ako se utvrde takve činjenice, tuženik mora dokazati da nije bilo povrede načela jednakog postupanja u smislu članka 2. stavka 1.
43 That said, the Court may provide the national court with all guidance on the interpretation of EU law that could be useful for its decision (see, in particular, Feryn, paragraph 19 and the case-law cited, as well as Case C-163/10 Patriciello [2011] ECR I-0000, paragraph 21).
43 S obzirom na navedeno Sud može nacionalnom sudu predočiti sve elemente za tumačenje prava Unije koje bi moglo biti korisno za donošenje odluke (vidjeti osobito presudu Feryn, gore navedena, t. 19. i navedenu sudsku praksu, i presudu od 6. rujna 2011., Patriciello, C-163/10, Zb., str. I-7565., t. 21.).
44 In that connection, it follows from Articles 1 and 3(1)(a) of Directive 2000/78 that that directive applies in circumstances, such as those from which the dispute in the main proceedings arises, that involve, in employment and occupation, statements concerning ‘conditions for access to employment … including … recruitment conditions’.
44 U tom pogledu valja navesti da iz članka 1. i članka 3. stavka 1. točke (a) Direktive 2000/78 proizlazi da se ta direktiva primjenjuje u okolnostima kao što su one iz glavnog postupka, koje se u pitanjima zapošljavanja i rada odnose na izjave o „uvjetima za pristup zapošljavanju [...] uključujući [...] uvjete za primanje u radni odnos”.
45 It is irrelevant in that regard that, as was stressed in the main proceedings, the system of recruitment of professional footballers is not based on a public tender or direct negotiation following a selection procedure requiring the submission of applications and pre-selection of players having regard to their interest for the employer. Indeed, it is clear from well-established case-law that, having regard to the objectives of the European Union, sport is subject to European Union law to the extent that it constitutes an economic activity (see, in particular, Case 13/76 Donà [1976] ECR 1333, paragraph 12, and Case C-325/08 Olympique Lyonnais [2010] ECR I-2177, paragraph 27). That is the case as regards the activities of professional or semi-professional footballers where they are in gainful employment or provide a remunerated service (Case C-415/93 Bosman [1995] ECR I-4921, paragraph 73).
45 Na to utvrđenje nema utjecaja činjenica da se, kako je istaknuto u glavnom postupku, postupak zapošljavanja profesionalnih nogometaša ne temelji na javnom natječaju ni na izravnim pregovorima nakon postupka odabira koji podrazumijeva podnošenje prijava i prethodni odabir igrača s obzirom na interes poslodavca. Naime, iz ustaljene sudske prakse slijedi da, uzimajući u obzir ciljeve Unije, sportske djelatnosti ulaze u područje prava Europske unije u mjeri u kojoj su one gospodarske djelatnosti (vidjeti osobito presudu od 14. srpnja 1976., Donà, 13/76, Zb., str. 1333., t. 12 i presudu od 16. ožujka 2010., Olympique Lyonnais, C-325/08, Zb., str. I-2177., t. 27.). To je slučaj djelatnosti profesionalnih ili polu-profesionalnih igrača nogometa ako su zaposleni za plaću ili pružaju usluge za naknadu (presuda od 15. prosinca 1995., Bosman, C-415/93, Zb., str. I-4921., t. 73.).
46 As the referring court, in substance, points out, in the specific dispute which gave rise to the judgment in Feryn, at issue were statements by one of the directors of Feryn NV who, as is apparent in particular from the formulation of the questions referred for a preliminary ruling in the case which gave rise to that judgment, had legal capacity to determine the recruitment policy of that company (see Feryn, paragraphs 2, 16, 18 and 20).
46 Kao što u biti sud koji je uputio zahtjev ističe, u samom postupku koji je doveo do gore navedene presude Feryn, u pitanju su bile izjave jednog od direktora društva Feryn NV, koji je, kako proizlazi osobito iz formulacije prethodnih pitanja, postavljenih u predmetu u kojem je ta presuda donesena, imao pravnu sposobnost da određuje politiku zapošljavanja u tom poduzeću (vidjeti presudu Feryn, gore navedena, t. 2., 16., 18. i 20.).
47 However, Feryn does not suggest that, in order to establish the existence of ‘facts from which it may be presumed that there has been … discrimination’, in accordance with Article 10(1) of Directive 2000/78, the person who made the statements concerning the recruitment policy of a particular entity must necessarily have legal capacity directly to define that policy or to bind or represent that entity in recruitment matters.
47 Međutim, gore navedena presuda Feryn ne ukazuje na to da radi utvrđivanja „činjenica iz kojih se može pretpostaviti da je došlo do [...] diskriminacije, u skladu s člankom 10. stavkom 1. Direktive 2000/78, osoba koja je dala izjave o politici zapošljavanja određenog poduzeća mora nužno imati pravnu sposobnost da izravno određuje takvu politiku ili da obvezuje ili predstavlja to poduzeće u pitanjima zapošljavanja.
48 The mere fact that statements such as those at issue in the main proceedings might not emanate directly from a given defendant is not necessarily a bar to establishing, with respect to that defendant, the existence of ‘facts from which it may be presumed that there has been … discrimination’ within the meaning of Article 10(1) of that directive.
48 Sama činjenica da izjave poput onih iz glavnog postupka ne potječu izravno od tuženika nije nužno protivna tome da se u pogledu tuženika može utvrditi postojanje „činjenica iz kojih se može pretpostaviti da je došlo do [...] diskriminacije” u skladu s člankom 10. stavkom 1. te direktive.
49 It follows that a defendant employer cannot deny the existence of facts from which it may be inferred that it has a discriminatory recruitment policy merely by asserting that statements suggestive of the existence of a homophobic recruitment policy come from a person who, while claiming and appearing to play an important role in the management of that employer, is not legally capable of binding it in recruitment matters.
49 Iz toga slijedi da postojanje činjenica iz kojih se može pretpostaviti diskriminirajuća politika zapošljavanja tuženi poslodavac ne može opovrgnuti samo na temelju tvrdnji da izjave koje ukazuju na postojanje homofobne politike zapošljavanja potječu od osobe koja nema pravnu sposobnost da obveže to poduzeće u pitanjima zapošljavanja iako tvrdi i izgleda kao da ima važnu ulogu u upravljanju tog poduzeća.
50 In a situation such as that at the origin of the dispute in the main proceedings, the fact that such an employer might not have clearly distanced itself from the statements concerned is a factor which the court hearing the case may take into account in the context of an overall appraisal of the facts.
50 U situaciji kao što je ona iz koje proizlazi glavni postupak, činjenica da se takav poslodavac nije jasno ogradio od dotičnih izjava je element koji sud pred kojim se postupak vodi može uzeti u obzir u kontekstu opće ocjene činjenica.
51 In that connection, it should be recalled that the perception of the public or social groups concerned may be relevant for the overall assessment of the statements at issue in the main proceedings (see, to that effect, Case C-470/03 AGM-COS.MET [2007] ECR I-2749, paragraphs 55 to 58).
51 S tim u vezi valja podsjetiti da percepcija javnosti ili dotičnih društvenih skupina može biti značajan element za opću ocjenu izjava koje su predmet glavnog postupka (vidjeti u tom smislu presudu od 17. travnja 2007., AGM-COS.MET, C-470/03, Zb., str. I-2749., t. 55. do 58.).
52 Furthermore, contrary to the CNCD’s assertions in both its written and oral submissions to the Court, the fact that a professional football club such as that at issue in the main proceedings might not have started any negotiations with a view to recruiting a player presented as being homosexual does not preclude the possibility of establishing facts from which it may be inferred that that club has been guilty of discrimination.
52 Osim toga, suprotno očitovanjima koje je CNCD podnio Sudu u pisanom obliku ili usmeno, činjenica da profesionalni nogometni klub, kao što je onaj iz glavnog postupka, nije započeo pregovore o angažmanu igrača prikazanog kao homoseksualca, ne isključuje mogućnost utvrđivanja činjenica iz kojih se može zaključiti da je taj klub postupio na diskriminirajući način.
53 In light of the foregoing, the answer to the first and second questions is that Articles 2(2) and 10(1) of Directive 2000/78 must be interpreted as meaning that facts such as those from which the dispute in the main proceedings arises are capable of amounting to ‘facts from which it may be presumed that there has been … discrimination’ as regards a professional football club, even though the statements concerned come from a person presenting himself and being perceived in the media and among the general public as playing a leading role in that club without, however, necessarily having legal capacity to bind it or to represent it in recruitment matters.
53 U svjetlu gore navedenog, na prvo i drugo pitanje valja odgovoriti da članak 2. stavak 2. i članak 10. stavak 1. Direktive 2000/78 treba tumačiti u smislu da se činjenice kao što su one iz kojih proizlazi glavni postupak, što se tiče profesionalnog nogometnog kluba, mogu kvalificirati kao „činjenice iz kojih se može pretpostaviti da je došlo do diskriminacije”, iako dotične izjave dolaze od osobe koja se predstavlja kao osoba koja ima glavnu upravljačku funkciju u tom klubu te se kao takva doživljava u javnosti, s tim da nije nužno da ona ima pravnu sposobnost da obvezuje klub ili da ga zastupa u pitanjima zapošljavanja.
54 By its third question, the referring court asks, in essence, whether, if facts such as those from which the dispute in the main proceedings arises were considered to be ‘facts from which it may be presumed that there has been direct or indirect discrimination’ based on sexual orientation in the recruitment of players by a professional football club, the modified burden of proof laid down in Article 10(1) of Directive 2000/78 would not require evidence impossible to adduce without interfering with the right to privacy.
54 Trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita ne zahtijeva li, u slučaju da se činjenice kao što su one iz kojih proizlazi glavni postupak mogu smatrati „činjenicama iz kojih se može pretpostaviti da je došlo do izravne ili neizravne diskriminacije” na temelju spolnog opredjeljenja pri zapošljavanju igrača u profesionalnom nogometnom klubu, izmijenjeni teret dokazivanja iz članka 10. stavka 1. Direktive 2000/78 dokaze koje je nemoguće iznijeti bez kršenja prava na privatnost.
55 In that connection, it is apparent from the case-law of the Court that, where facts from which it may be inferred that there has been discrimination within the meaning of that directive have been established, the effective application of the principle of equal treatment then requires that the burden of proof should fall on the defendants concerned, who must prove that there has been no breach of that principle (see, to that effect, Case C-303/06 Coleman [2008] ECR I-5603, paragraph 54).
55 S tim u vezi, iz sudske prakse Suda proizlazi da se u slučaju kada se utvrde činjenice iz kojih se može zaključiti da je došlo do diskriminacije u smislu te direktive, za učinkovitu primjenu načela jednakog postupanja teret dokazivanja tada mora vratiti na dotičnog tuženika koji mora dokazati da se to načelo nije prekršilo (vidjeti u tom smislu presudu od 17. srpnja 2008., Coleman, C-303/06, Zb., str. I-5603., t. 54.).
56 In that context, defendants may refute the existence of such a breach before the competent national bodies or courts by establishing, by any legally permissible means, inter alia, that their recruitment policy is based on factors unrelated to any discrimination on grounds of sexual orientation.
56 U tom kontekstu tuženici mogu pred nadležnim nacionalnim tijelima ili sudovima opovrgnuti postojanje spomenutog kršenja načela tako da svim pravnim sredstvima dokažu da se njihova politika zapošljavanja temelji na čimbenicima koji nisu ni na koji način povezani s diskriminacijom na temelju spolnog opredjeljenja.
57 In order to rebut the non-conclusive presumption that may arise under the application of Article 10(1) of Directive 2000/78, it is unnecessary for a defendant to prove that persons of a particular sexual orientation have been recruited in the past, since such a requirement is indeed apt, in certain circumstances, to interfere with the right to privacy.
57 Kako bi oborio nekonkluzivnu pretpostavku do koje može doći iz primjene članka 10. stavka 1. Direktive 2000/78, nije nužno da tuženik dokaže da su se u prošlosti zapošljavale osobe određenog spolnog opredjeljenja, budući da bi u određenim okolnostima takav zahtjev uistinu kršio pravo na privatnost.
58 In the overall assessment carried out by the national body or court hearing the matter, a prima facie case of discrimination on grounds of sexual orientation may be refuted with a body of consistent evidence. As Accept has, in essence, submitted, such a body of evidence might include, for example, a reaction by the defendant concerned clearly distancing itself from public statements on which the appearance of discrimination is based, and the existence of express provisions concerning its recruitment policy aimed at ensuring compliance with the principle of equal treatment within the meaning of Directive 2000/78.
58 U okviru opće ocjene nacionalnog suda slučaj diskriminacije na temelju spolnog opredjeljenja se na prvi pogled može osporiti nizom suglasnih pokazatelja. Kao što je u biti naveo Accept, ti pokazatelji mogu uključivati reakciju dotičnog tuženika kojom se jasno ograđuje od javnih izjava na temelju kojih je došlo do diskriminacije, kao i donošenje hitnih odredbi u području zapošljavanja kojima se osigurava poštovanje načela jednakog postupanja u smislu Direktive 2000/78.
59 Having regard to the foregoing, the answer to the third question is that Article 10(1) of Directive 2000/78 must be interpreted as meaning that, if facts such as those from which the dispute in the main proceedings arises were considered to be ‘facts from which it may be presumed that there has been … discrimination’ based on sexual orientation in the recruitment of players by a professional football club, the modified burden of proof laid down in Article 10(1) of Directive 2000/78 would not require evidence impossible to adduce without interfering with the right to privacy.
59 Uzimajući u obzir gore navedeno, na treće pitanje valja odgovoriti da članak 10. stavak 1. Direktive 2000/78 treba tumačiti u smislu da, u slučaju da se činjenice kao što su one iz kojih proizlazi glavni postupak mogu smatrati „činjenicama iz kojih se može pretpostaviti da je došlo do diskriminacije” na temelju spolnog opredjeljenja pri zapošljavanju igrača u profesionalnom nogometnom klubu, izmijenjeni teret dokazivanja iz članka 10. stavka 1. Direktive 2000/78 ne zahtijeva dokaze koje je nemoguće iznijeti bez kršenja prava na privatnost.
60 By its fourth question, the referring court asks, in essence, whether Article 17 of Directive 2000/78 must be interpreted as meaning that it precludes national rules by virtue of which, where there is a finding of discrimination on grounds of sexual orientation, it is possible only to impose a warning such as that at issue in the main proceedings where such a finding is made after the expiry of a limitation period of six months from the date on which the facts occurred.
60 Svojim četvrtim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 17. Direktive 2000/78 tumačiti tako da mu je protivan nacionalni propis prema kojem se u slučaju utvrđivanja diskriminacije na temelju spolnog opredjeljenja, kada do tog utvrđenja dođe nakon isteka roka od šest mjeseci od datuma kada su se činjenice dogodile, može izreći jedino opomena, kao što je ona iz glavnog postupka,.
61 Article 17 of Directive 2000/78 confers on Member States responsibility for determining the rules on sanctions applicable to infringements of the national provisions adopted pursuant to that directive and for taking all measures necessary to ensure that they are applied. Although it does not call for the adoption of specific sanctions, that article requires that the sanctions applicable to infringements of national provisions adopted to implement that directive must be effective, proportional and dissuasive.
61 U skladu s člankom 17. Direktive 2000/78 odgovornost za određivanje pravila o sankcijama koje se primjenjuju na kršenja odredbi nacionalnog prava donesenih u skladu s ovom Direktivom i poduzimanje svih potrebnih mjera kako bi se osigurala primjena tih pravila povjerena je državama članicama. Iako se njime ne uvode određene sankcije, u tom se članku zahtijeva da sankcije koje se odnose na kršenje odredbi nacionalnog prava, donesenih radi provedbe te direktive, budu djelotvorne, proporcionalne i odvraćajuće.
62 In proceedings in which an association empowered by law to that effect seeks a finding of discrimination, within the meaning of Article 2(2) of Directive 2000/78, and the imposition of a sanction, the sanctions that Article 17 of Directive 2000/78 requires to be laid down in national law must also be effective, proportionate and dissuasive, regardless of whether there is an identifiable victim (see, by analogy, Feryn, paragraphs 38 and 40).
62 U postupku u kojem udruženje, koje je za to zakonom ovlašteno, traži da se u smislu članka 2. stavka 2. Direktive 2000/78 utvrdi i kazni diskriminacija, sankcije koje treba u skladu s člankom 17. Direktive 2000/78 utvrditi u nacionalnom pravu, moraju također biti djelotvorne, proporcionalne i odvraćajuće, uključujući i kada žrtvu nije moguće identificirati (vidjeti po analogiji presudu Feryn, gore navedena, t. 38. i 40.).
63 It follows that the rules on sanctions put in place in order to transpose Article 17 of Directive 2000/78 into the national law of a Member State must in particular ensure, in parallel with measures taken to implement Article 9 of that directive, real and effective legal protection of the rights deriving from it (see, by analogy, in particular, Case C-180/95 Draehmpaehl [1997] ECR I-2195, paragraphs 24, 39 and 40). The severity of the sanctions must be commensurate to the seriousness of the breaches for which they are imposed, in particular by ensuring a genuinely dissuasive effect (see, to that effect, in particular, Case C-383/92 Commission v United Kingdom [1994] ECR I-2479, paragraph 42, and Draehmpaehl, paragraph 40), while respecting the general principle of proportionality (see, to that effect, Case C-101/01 Lindqvist [2003] ECR I-12971, paragraphs 87 and 88, and Case C-430/05 Ntionik and Pikoulas [2007] ECR I-5835, paragraph 53).
63 Iz toga slijedi da sustavom kazni uspostavljenim radi prenošenja članka 17. Direktive 2000/78 u pravni poredak države članice mora osobito osigurati, istodobno s mjerama poduzetim za provedbu članka 9. te direktive, stvarna i djelotvorna zaštita prava koja iz nje proizlaze (vidjeti po analogiji osobito presudu od 22. travnja 1997., Draehmpaehl, C-180/95, Zb., str. I-2195., t. 24., 39. i 40.). Strogost sankcija mora odgovarati težini povrede koju suzbija i posebno osigurati stvarno odvraćajući učinak (vidjeti u tom smislu presude od 8. lipnja 1994., Komisija/Ujedinjena Kraljevina, C-383/92, Zb., str. I-2479., t. 42., i presudu Draehmpaehl, gore navedena, t. 40.), poštujući pritom opće načelo proporcionalnosti (vidjeti u tom smislu osobito presude od 6. studenog 2003., Lindqvist, C-101/01, Zb., str. I-12971., t. 87. i 88. i presudu od 5. srpnja 2007., Ntionik i Pikoulas, C-430/05, Zb., str. I-5835., t. 53.).
64 In any event, a purely symbolic sanction cannot be regarded as being compatible with the correct and effective implementation of Directive 2000/78.
64 U svakom slučaju čisto simbolična sankcija ne može se smatrati spojivom s ispravnim i učinkovitim provođenjem Direktive 2000/78.
65 In the present case, it is apparent from the file before the Court that the limitation period of six months laid down in Article 13(1) of GD No 2/2001 starts to run from the date on which the relevant facts occurred, while the limitation period for bringing action laid down in Article 20 of GD No 137/2000, which is one year, starts to run at the same time. It follows that it is possible for a complainant to bring an action before the CNCD for discrimination within the meaning of Directive 2000/78 between 6 and 12 months after the facts on which that complaint is based occurred even though, according to the interpretation of national law favoured by the CNCD, the sanction provided for in Article 26(1) of GD No 137/2000 is no longer available. In any event, it emerges from the observations submitted to the Court that, even where a complaint is lodged well before the expiry of that six-month period, and notwithstanding the provisions of Article 20(7) of GD No 137/2000, a decision of the CNCD concerning an allegation of discrimination on grounds of sexual orientation might not be delivered until after the expiry of that six-month limitation period.
65 Iz spisa koji su podneseni Sudu u ovom predmetu proizlazi da rok od šest mjeseci iz članka 13. stavka 1. OG-a br. 2/2001 počinje od datuma kada su se dogodile relevantne činjenice i da rok od jedne godine za pokretanje tužbe u skladu s člankom 20. OG-a br. 137/2000 počinje u isto doba. Iz toga slijedi da podnositelj pritužbe može pred CNCD-om podnijeti pritužbu zbog diskriminacije u smislu Direktive 2000/78 u roku od šest do dvanaest mjeseci nakon što su se dogodile činjenice na kojima se temelji pritužba, iako se prema tumačenju nacionalnog prava koje podržava CNCD, sankcije iz članka 26. stavka 1. OG-a br. 137/2000 više ne mogu primijeniti. U svakom slučaju, iz očitovanja koja su podnesena Sudu proizlazi da, čak i kad se pritužba podnese mnogo prije isteka šestomjesečnog roka i bez obzira na odredbe iz članka 20. stavka 7. OG-a br. 137/2000, može se dogoditi da odluka CNCD-a o navodnoj diskriminaciji na temelju spolnog opredjeljenja bude donesena tek nakon isteka navedenog šestomjesečnog roka.
66 In such situations, as can be seen in particular from paragraphs 17, 21 and 34 of the present judgment, the CNCD’s practice, whatever the seriousness of discrimination found, is not to impose the fine provided for by GD No 137/2000, which is intended in particular to transpose Directive 2000/78, but to apply a non-pecuniary sanction, laid down by general provisions of national law, consisting, essentially, in a verbal or written warning together with a ‘recommendation to comply with the law’.
66 U takvim situacijama, kao što se može vidjeti osobito iz točaka 17., 21. i 34. ove presude, praksa CNCD-a je da bez obzira na ozbiljnost dokazane diskriminacije ne određuje novčane kazne predviđene OG-om br. 137/2000, koji ima za cilj osobito prenošenje Direktive 2000/78, nego nenovčane sankcije predviđene općim odredbama nacionalnog prava, koje se u biti sastoje od pisane ili usmene opomene uz „preporuku da zakonske odredbe treba poštovati”.