natgillin/translations-raw huggingface dataset:
30 By act of 22 July 1999, Budvar brought proceedings before the national court requesting that Ammersin be ordered to refrain from using on Austrian territory, in the course of its commercial activities, the name Bud, or similar designations likely to cause confusion, for beer or similar goods or in connection with such goods, save where Budvar products were concerned. In addition, Budvar also sought the suppression of all designations conflicting with that prohibition, the rendering of accounts and publication of the judgment. The action was accompanied by an application for interim measures.
30 Aktom kojim pokreće postupak Budvar je 22. srpnja 1999. zatražio od suda koji je uputio zahtjev da se Ammersinu u okviru njegovih trgovačkih djelatnosti na austrijskom području zabrani da naziv Bud ili slične oznake koje bi lako mogle izazvati zabunu upotrebljava za pivo ili sličnu robu ili u vezi s takvom robom, osim ako se radi o proizvodima Budvara. Osim toga, Budvar je zatražio uklanjanje svih oznaka protivnih toj zabrani, polaganje računa i objavu presude. Tužba je bila popraćena zahtjevom za privremene mjere.
31 Budvar's action in the main proceedings is essentially based on two different pleas in law.
31 Tužba Budvara u glavnom postupku u biti se zasniva na dva različita tužbena razloga.
32 First of all, Budvar submits that the name American Bud, which is registered as a trade mark in favour of Anheuser-Busch, bears a similarity, likely to cause confusion within the meaning of the legislation on unfair competition, to its own priority trade marks protected in Austria, namely Budweiser, Budweiser Budvar and Bud.
32 Prvo, Budvar ističe da je naziv American Bud, koji je registriran kao žig u korist Anheuser-Buscha, sličan njegovim vlastitim prioritetnim žigovima zaštićenim u Austriji, a to su Budweiser, Budweiser Budvar i Bud, što bi lako moglo dovesti do zabune u smislu zakonodavstva o nepoštenom tržišnom natjecanju.
33 Second, Budvar asserts that the use of the designation American Bud for a beer from a State other than the Czech Republic is contrary to the provisions of the bilateral convention because, pursuant to Article 6 of that convention, the designation Bud, referred to in Annex B to the bilateral agreement, is a protected designation and is therefore reserved exclusively for Czech products.
33 Drugo, Budvar tvrdi da je uporaba oznake American Bud za pivo iz države koja nije Češka Republika protivna odredbama bilateralne konvencije jer je, na temelju članka 6. te konvencije, oznaka Bud, navedena u Prilogu B bilateralnom sporazumu, zaštićena oznaka te je stoga rezervirana isključivo za češke proizvode.
34 On 15 October 1999, the national court granted the interim measures sought by Budvar.
34 Sud koji je uputio zahtjev je 15. listopada 1999. odobrio privremene mjere koje je tražio Budvar.
35 The appeal brought by Ammersin before the Oberlandesgericht Wien (Higher Regional Court, Vienna) (Austria) against those measures was not successful and leave to appeal to the Oberster Gerichtshof (Supreme Court) (Austria) was refused. Now that the interlocutory proceedings have ended, the Handelsgericht Wien is hearing the main application.
35 Tužba protiv tih mjera koju je Ammersin uložio Oberlandesgerichtu Wien (visokom pokrajinskom sudu u Beču) (Austrija) odbijena je, kao i žalba pred Oberster Gerichtshofom (vrhovnim sudom) (Austrija). Nakon završetka postupka privremene pravne zaštite, pred Handelsgerichtom Wien vodi se rasprava o glavnoj tužbi.
36 The national court observes that before bringing the action in the main proceedings, Budvar had already brought an action before the Landesgericht Salzburg (Regional Court, Salzburg) (Austria) which was identical with regard to both its purpose and its legal basis, but which was directed against Josef Sigl.
36 Sud koji je uputio zahtjev primjećuje da je Budvar prije podizanja tužbe u glavnom postupku već podigao tužbu pred Landesgerichtom Salzburg (pokrajinskim sudom u Salzburgu) (Austrija), koja je bila jednaka i u pogledu svrhe i u pogledu zakonske osnove, ali je bila upućena protiv Josefa Sigla.
37 In that parallel case, the Landesgericht Salzburg ordered the interim measures sought by the claimant, and the Oberlandesgericht Linz (Higher Regional Court, Linz) (Austria) dismissed the appeal brought against that order. By order of 1 February 2000, the Oberster Gerichtshof dismissed the appeal brought on a point of law against the order made in the initial appeal proceedings, and upheld the interim measures.
37 U tom usporednom slučaju Landesgericht Salzburg naložio je privremene mjere koje je zatražio tužitelj, a Oberlandesgericht Linz (visoki pokrajinski sud u Linzu) (Austrija) odbio je žalbu uloženu protiv tog naloga. Rješenjem od 1. veljače 2000. Oberster Gerichtshof odbio je zahtjev za reviziju rješenja izdanog u postupku zbog prvotne žalbe i potvrdio privremene mjere.
38 The national court states that the order of the Oberster Gerichtshof is essentially based on the following considerations.
38 Sud koji je uputio zahtjev tvrdi da je nalog Oberster Gerichtshofa u biti zasnovan na sljedećim razlozima.
39 The Oberster Gerichtshof, which confined its examination to the plea related to the bilateral convention, held that the injunction sought against Josef Sigl, the defendant, could constitute an obstacle to the free movement of goods for the purposes of Article 28 EC.
39 Oberster Gerichtshof, koji je ograničio svoje ispitivanje na tužbeni razlog povezan s bilateralnom konvencijom, utvrdio je da traženi sudski nalog protiv Josefa Sigla, tuženika, može predstavljati prepreku slobodnom kretanju robe u smislu članka 28. UEZ-a.
40 However, it held that that obstacle is compatible with Article 28 EC because the protection of the designation Bud provided for in the bilateral convention constitutes protection of industrial and commercial property within the meaning of Article 30 EC.
40 Ustvrdio je, međutim, da je ta prepreka spojiva s člankom 28. UEZ-a jer zaštita oznake Bud predviđena bilateralnom konvencijom jest zaštita industrijskog i trgovačkog vlasništva u smislu članka 30. UEZ-a.
41 According to the national court, the Oberster Gerichtshof held that the designation Bud is a simple geographical indication or ... an indirect reference to source, in other words an indication for which it is not necessary to respect the guarantees associated with designations of origin ─ such as production in compliance with the quality or manufacturing standards adopted and monitored by the authorities, or the specific product characteristics. Moreover, the designation Bud enjoys absolute protection, that is to say, irrespective of whether there is any risk of confusion or of consumers being misled.
41 Nacionalni sud navodi da je Oberster Gerichtshof ustvrdio da je oznaka Bud „jednostavna zemljopisna oznaka ili posredna oznaka podrijetla”, drugim riječima oznaka za koju nije potrebno poštovati jamstva povezana s oznakama izvornosti – kao što su proizvodnja u skladu s normama kakvoće ili proizvodnje, koje donose i nadgledaju tijela, ili posebna svojstva proizvoda. Osim toga, oznaka Bud uživa „apsolutnu zaštitu”, to jest zaštitu neovisnu o postojanju rizika zabune ili zavaravanja potrošača.
42 In the light of the arguments submitted to it, the national court considers that there is reasonable doubt as to the correct answers to the questions of Community law raised in the main proceedings, in particular because it is not possible to ascertain from the Court's case-law whether simple indications of geographical source, which do not carry any risk of consumers being misled, also come within the scope of the protection of industrial and commercial property within the meaning of Article 30 EC.
42 S obzirom na argumente koji su mu podneseni, nacionalni sud smatra da postoji opravdana sumnja u pogledu točnih odgovora na pitanja o pravu Zajednice postavljena u glavnom postupku, posebno zato što na osnovi sudske prakse Suda nije moguće utvrditi jesu li oznake zemljopisnog podrijetla koje se naziva „jednostavne”, kod kojih ne postoji rizik zavaravanja potrošača, također obuhvaćene zaštitom industrijskog i trgovačkog vlasništva u smislu članka 30. UEZ-a.
43 In those circumstances, the Handelsgericht Wien decided to stay proceedings and refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
43 U tim okolnostima Handelsgericht Wien odlučio je prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
(1) Is the application of a provision of a bilateral agreement concluded between a Member State and a non-member country, under which a simple/indirect geographical indication which in the country of origin is the name neither of a region nor a place nor a country is accorded the absolute protection, regardless of any misleading, of a qualified geographical indication within the meaning of Regulation No 2081/92 compatible with Article 28 EC and/or Regulation No 2081/92, if on application of that provision the import of a product which is lawfully put on the market in another Member State may be prevented?
„(1) Je li primjena odredbe bilateralnog sporazuma zaključenog između države članice i treće zemlje, kojom se jednostavnoj/posrednoj oznaci zemljopisnog podrijetla koja u zemlji podrijetla nije naziv regije, mjesta ni države, neovisno o mogućem zavaravanju, pruža apsolutna zaštita kvalificirane oznake zemljopisnog podrijetla u smislu Uredbe br. 2081/92, spojiva s člankom 28. UEZ-a i/ili Uredbom br. 2081/92, ako se primjenom te odredbe može spriječiti uvoz proizvoda koji se zakonito stavlja na tržište u drugoj državi članici?
(2) Does this apply also where the geographical indication which in the country of origin is the name neither of a region nor a place nor a country is not understood in the country of origin as a geographical designation for a specific product, and also not as a simple or indirect geographical indication?
(2) Vrijedi li ovo i ako se oznaka zemljopisnog podrijetla koja u zemlji podrijetla nije naziv regije, mjesta ni države u zemlji podrijetla ne shvaća kao zemljopisna oznaka točno određenog proizvoda, ni kao jednostavna ili posredna oznaka zemljopisnog podrijetla?
(3) Do the answers to Questions 1 and 2 apply also where the bilateral agreement is an agreement which the Member State concluded before its accession to the European Union and continued after its accession to the European Union with a successor State to the original other State party to the agreement by means of a declaration of the Federal Government?
(3) Vrijede li odgovori na prvo i drugo pitanje i u slučaju kada se radi o bilateralnom sporazumu koji je država članica s državom sljednicom izvorne druge države ugovornice sklopila prije pristupanja Europskoj uniji i koji je, na temelju izjave vlade, nastavio vrijediti nakon pristupanja te države članice Europskoj uniji?
(4) Does the second paragraph of Article 307 EC oblige the Member State to interpret such a bilateral agreement, concluded between that Member State and a non-member country before the Member State's accession to the EU, in conformity with Community law as stated in Article 28 EC and/or Regulation No 2081/92, so that the protection laid down therein for a simple/indirect geographical indication which in the country of origin is the name neither of a region nor a place nor a country comprises merely protection against misleading and not the absolute protection of a qualified geographical indication within the meaning of Regulation No 2081/92?
(4) Obvezuje li drugi stavak članka 307. UEZ-a državu članicu da tumači takav bilateralni sporazum, sklopljen između te države članice i treće zemlje prije pristupanja države članice EU-u, u skladu s pravom Zajednice kao što je navedeno u članku 28. UEZ-a i/ili Uredbi br. 2081/92, tako da njima propisana zaštita jednostavne/posredne oznake zemljopisnog podrijetla koja u zemlji podrijetla ne predstavlja naziv regije, mjesta ni države, obuhvaća samo zaštitu od zavaravanja, a ne apsolutnu zaštitu kvalificirane oznake zemljopisnog podrijetla u smislu Uredbe br. 2081/92?
The questions referred by the national court
O prethodnim pitanjima
44 Budvar claims that the case at issue in the main proceedings concerns provisions of a bilateral agreement concluded by a Member State and a non-member country to which, pursuant to the first paragraph of Article 307 EC, Community law does not apply. The interpretation of such provisions comes under the exclusive jurisdiction of the national court. In those circumstances, it is neither necessary nor permissible for the Court to give a ruling on the questions referred by the national court.
44 Budvar tvrdi da se predmet glavnog postupka odnosi na odredbe bilateralnog sporazuma koji su sklopile država članica i treća zemlja na koju se, u skladu s prvim stavkom članka 307. UEZ-a, ne primjenjuje pravo Zajednice. Tumačenje takvih odredaba pod isključivom je nadležnošću nacionalnog suda. U tim okolnostima odlučivanje Suda o prethodnim pitanjima nepotrebno je i nedopušteno.
45 According to the Austrian Government, the part of the first question relating to the compatibility with Regulation No 2081/92 of the protection enjoyed under the bilateral convention is inadmissible. The issue is hypothetical inasmuch as the order for reference contains no evidence that any of the products concerned has been registered or is intended to be registered within the meaning of that regulation.
45 Prema tvrdnji austrijske vlade, dio prvoga pitanja koje se odnosi na spojivost zaštite koja se uživa na temelju bilateralne konvencije s Uredbom br. 2081/92 nije dopušten. Pitanje je hipotetske naravi utoliko što odluka kojom se upućuje prethodno pitanje ne sadržava dokaze o tome da je ijedan od predmetnih proizvoda registriran ili ga se namjerava registrirati u smislu te uredbe.
46 The Commission submits that the question arises whether the questions referred by the national court are hypothetical and, as such, inadmissible, given in particular that, first, the national court clearly does not concur with the interpretation of the bilateral convention given by the Oberster Gerichtshof in its interim order of 1 February 2000 as to the absolute nature of the protection enjoyed under that convention, second, the national court does not state what type of protection is, in its view, enjoyed by the name at issue in the main proceedings and, third, it also does not explain whether it is bound by the interpretation referred to above.
"46 Komisija tvrdi da se postavlja pitanje jesu li prethodna pitanja hipotetske naravi i kao takva nedopuštena, posebno s obzirom na činjenicu da se, kao prvo, sud koji je uputio zahtjev očigledno ne slaže s tumačenjem bilateralne konvencije koje je iznio Oberster Gerichtshof u nalogu za privremenu mjeru od 1. veljače 2000. u pogledu apsolutne naravi zaštite koja se pruža na temelju te konvencije; kao drugo, da sud koji je uputio zahtjev ne navodi koju vrstu zaštite, po njegovu mišljenju, uživa naziv koji je predmet u glavnom postupku; i kao treće, da ne objašnjava ni je li gore navedeno tumačenje za njega obvezujuće"
47 It is settled law that in the context of the cooperation between the Court of Justice and the national courts provided for by Article 234 EC, it is solely for the national court before which the dispute has been brought, and which must assume responsibility for the subsequent judicial decision, to determine in the light of the particular circumstances of the case both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court. Consequently, where the questions submitted by the national court concern the interpretation of Community law, the Court of Justice is, in principle, bound to give a ruling. The Court may refuse to rule on a question referred by a national court only where it is quite obvious that the interpretation of Community law that is sought bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose, where the problem is hypothetical, or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it (see, inter alia, Case C-379/98 PreussenElektra [2001] ECR I-2099, paragraphs 38 and 39).
47 Iz ustaljene sudske prakse proizlazi da je, u okviru suradnje između Suda i nacionalnih sudova koja je određena člankom 234. UEZ-a, isključivo na nacionalnom sucu pred kojim se vodi postupak i koji mora preuzeti odgovornost za sudsku odluku koja će biti donesena da uvažavajući posebnosti predmeta ocijeni nužnost prethodne odluke za donošenje svoje presude i relevantnost pitanja koja postavlja Sudu. Posljedično, ako se postavljena pitanja odnose na tumačenje prava Zajednice, Sud je u načelu dužan donijeti odluku. O prethodnom pitanju koje je postavio nacionalni sud može se odbiti odlučiti samo ako je očito da zatraženo tumačenje prava Zajednice nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom spora u glavnom postupku, ako je problem hipotetski ili ako Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima potrebnima da bi se mogao dati koristan odgovor na upućena pitanja. (vidjeti između ostalog presudu od 13. ožujka 2001., PreussenElektra, C-379/98, Zb., str. I-2099., t. 38. i 39.).
48 According to Budvar, the national court's questions are not admissible because, given the applicability of the first paragraph of Article 307 EC, the case at issue in the main proceedings concerns only the interpretation of rules of national law, namely the bilateral convention and agreement ( the bilateral instruments at issue), since Community law does not apply to that case.
48. Prema tvrdnji Budvara, pitanja suda koji je uputio zahtjev nedopuštena su zato što se, s obzirom na primjenjivost prvoga stavka članka 307. UEZ-a, predmet glavnog postupka tiče samo tumačenja pravila nacionalnog prava, odnosno bilateralne konvencije i sporazuma (u daljnjem tekstu: predmetni bilateralni sporazumi), a na taj se predmet ne primjenjuje pravo Zajednice.
49 In that regard, it need only be noted, first, that the third and fourth questions specifically concern the correct interpretation of Article 307 EC in the light of the circumstances of the case at issue in the main proceedings, while the first and second questions concern the interpretation of provisions of Community law, namely those of Articles 28 EC and 30 EC and of Regulation No 2081/92, in order to enable the national court to determine the compatibility of the national rules at issue with Community law. There can be no doubt as to the relevance of such an examination given the possible application of Article 307 EC to the case in question.
49 U tom pogledu treba samo napomenuti sljedeće: prvo, da se treće i četvrto pitanje odnose upravo na ispravno tumačenje članka 307. UEZ-a s obzirom na okolnosti predmeta glavnog postupka, dok se prvo i drugo pitanje odnose na tumačenje odredaba prava Zajednice, i to članaka 28. i 30. UEZ-a te Uredbe br. 2081/92, kako bi se sudu koji je uputio zahtjev omogućilo utvrđivanje usklađenosti predmetnih nacionalnih pravila s pravom Zajednice. Nema dvojbe o relevantnosti takvog ispitivanja s obzirom na moguću primjenu članka 307. UEZ-a na predmetni slučaj.
50 As regards, next, the Austrian Government's assertion that the part of the first question which relates to Regulation No 2081/92 is hypothetical, it must be observed that the case at issue in the main proceedings concerns Budvar's claim to a right which would result in Ammersin being prohibited from marketing certain goods under a protected designation and whose compatibility with the system established by Regulation No 2081/92 has been called into question, irrespective of whether there has been any registration under the system instituted by that regulation. That question is therefore in no way hypothetical.
50 Nadalje, u pogledu tvrdnje austrijske vlade da je dio prvoga pitanja vezan uz Uredbu br. 2081/92 hipotetske naravi, valja utvrditi da se predmet u glavnom postupku odnosi na zahtjev Budvara da mu se prizna pravo koje bi dovelo do izricanja zabrane Ammersinu da stavlja na tržište određenu robu pod zaštićenom oznakom, čija se sukladnost sa sustavom uspostavljenim Uredbom br. 2081/92 dovodi u pitanje, bez obzira na to je li došlo do registracije u skladu sa sustavom uspostavljenim tom uredbom. Stoga to pitanje ni u kojem slučaju nije hipotetske naravi.
51 Finally, as regards the Commission's arguments, suffice it to say that the various possibilities posited by the national court as to the nature of the name at issue in the main proceedings are merely the premisses on which the questions referred are based, the correctness of which it is not for the Court to examine.
51 Naposljetku, u pogledu argumenata Komisije, dovoljno je reći da su razne hipoteze koje je sud koji je uputio zahtjev postavio o naravi naziva koji je predmet u glavnom postupku samo premise na kojima se temelje postavljena pitanja, čiju ispravnost Sud ne razmatra.
52 It follows from all the foregoing that the reference for a preliminary ruling is admissible.
52 Iz svega gore navedenog može se zaključiti da je zahtjev za prethodnu odluku dopušten.
53 By its first question, the national court is asking essentially whether Regulation No 2081/92 or Article 28 EC precludes the application of a provision of a bilateral agreement between a Member State and a non-member country, under which a simple and indirect indication of geographical source from that non-member country is accorded protection in the importing Member State, irrespective of whether there is any risk of consumers being misled, and the import of a product lawfully marketed in another Member State may be prevented.
53 Prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita je li primjena odredbe bilateralnog sporazuma između države članice i treće zemlje kojom se jednostavnoj i posrednoj oznaci zemljopisnog podrijetla iz te treće zemlje pruža zaštita u državi članici uvoza bez obzira na to postoji li rizik zavaravanja potrošača, te kojom se može spriječiti uvoz proizvoda koji je zakonito stavljen na tržište u drugoj državi članici protivna Uredbi br. 2081/92 ili članku 28. UEZ-a.
54 That question deals with the hypothesis that the name Bud constitutes a simple and indirect indication of geographical source, that is to say, a name in respect of which there is no direct link between a specific quality, reputation or other characteristic of the product and its specific geographical origin, so that it does not come within the scope of Article 2(2)(b) of Regulation No 2081/92 (see Case C-312/98 Warsteiner Brauerei [2000] ECR I-9187, paragraphs 43 and 44), and which, moreover, is not in itself a geographical name but is at least capable of informing the consumer that the product bearing that indication comes from a particular place, region or country (see Case C-3/91 Exportur [1992] ECR I-5529, paragraph 11).
54 To se pitanje bavi hipotezom da je naziv Bud jednostavna i posredna oznaka zemljopisnog podrijetla, to jest naziv koji nije izravno povezan s određenom kakvoćom, ugledom ili drugom karakteristikom proizvoda i njegovim specifičnim zemljopisnim podrijetlom, tako da nije obuhvaćen područjem primjene članka 2. stavka 2. točke (b) Uredbe br. 2081/92 (vidjeti presudu od 7. studenog 2000., Warsteiner Brauerei, C-312/98, Zb., str. I-9187., t. 43. i 44.) i koji usto sam po sebi nije zemljopisni naziv, ali barem može pružiti podatak potrošaču da proizvod koji nosi tu oznaku dolazi iz određenog mjesta, regije ili države (vidjeti presudu od 10. studenog 1992., Exportur, C-3/91, Zb., str. I-5529., t. 11.).
─ Regulation No 2081/92
– Uredba br. 2081/92