natgillin/translations-raw huggingface dataset:
40 The presumption that questions referred by national courts for a preliminary ruling are relevant may be rebutted only in exceptional cases, where it is quite obvious that the interpretation of European Union law that is sought bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose, where the problem is hypothetical, or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it (see, to this effect, inter alia Paint Graphos, paragraph 31 and the case-law cited).
40 Presumpcija relevantnosti za prethodna pitanja koja upućuju nacionalni sudovi može se oboriti samo u iznimnim slučajevima, kada je očito da traženo tumačenje prava Unije nije ni u kakvoj vezi s činjeničnim stanjem ni predmetom spora u glavnom postupku, ako je problem hipotetski ili ako Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima potrebnima da bi dao koristan odgovor na pitanja koja su mu upućena (u tom smislu posebno vidjeti navedenu presudu Paint Graphos i dr., t. 31. i navedenu sudsku praksu).
41 Here, it is apparent from the order for reference that the national legislation to which the Haparanda tingsrätt makes reference is not the legislation applicable to the dispute in the main proceedings and currently does not exist in Swedish law.
41 U ovom slučaju iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da nacionalno pravo na koje se Haparanda tingsrätt poziva nije pravo primjenjivo na predmet u glavnom postupku i trenutačno ne postoji u švedskom pravu.
42 The fifth question must therefore be declared inadmissible, as the function entrusted to the Court within the framework of Article 267 TFEU is to contribute to the administration of justice in the Member States and not to deliver advisory opinions on general or hypothetical questions (see, inter alia, Paint Graphos, paragraph 32 and the case-law cited)
42 Peto pitanje stoga valja proglasiti nedopuštenim jer je funkcija koja je povjerena Sudu u okviru članka 267. UFEU-a doprinos izvršavanju sudske vlasti u državama članicama, a ne donošenje savjetodavnih mišljenja o općenitim ili hipotetskim pitanjima (vidjeti, osobito, navedenu presudu Paint Graphos i dr., t. 32. i navedenu sudsku praksu).
43 By its first question, the Haparanda tingsrätt asks the Court, in essence, whether a national judicial practice is compatible with European Union law if it makes the obligation for a national court to disapply any provision contrary to a fundamental right guaranteed by the ECHR and by the Charter conditional upon that infringement being clear from the instruments concerned or the case-law relating to them.
43 Svojim prvim pitanjem Haparanda tingsrätt u biti pita Sud je li nacionalna sudska praksa u skladu s pravom Unije ako predviđa da je obveza nacionalnog suda da izuzme od primjene svaku odredbu suprotnu temeljnom pravu koje je zajamčeno EKLJP-om i Poveljom pod uvjetom da navedena suprotnost jasno proizlazi iz relevantnih pravnih propisa ili povezane sudske prakse.
44 As regards, first, the conclusions to be drawn by a national court from a conflict between national law and the ECHR, it is to be remembered that whilst, as Article 6(3) TEU confirms, fundamental rights recognised by the ECHR constitute general principles of the European Union's law and whilst Article 52(3) of the Charter requires rights contained in the Charter which correspond to rights guaranteed by the ECHR to be given the same meaning and scope as those laid down by the ECHR, the latter does not constitute, as long as the European Union has not acceded to it, a legal instrument which has been formally incorporated into European Union law.
44 Prvo, s obzirom na zaključke koje nacionalni sud treba donijeti u pogledu sukoba između nacionalnog prava i EKLJP-a, valja podsjetiti da iako temeljna prava koja predviđa EKLJP predstavljaju opća načela prava Unije, kao što potvrđuje članak 6. stavak 3. UEU-a, i iako se člankom 52. stavkom 3. Povelje predviđa da prava sadržana u Povelji koja odgovaraju pravima zajamčenim EKLJP-om trebaju imati isto značenje i opseg kao prava utvrđena u EKLJP-u, potonja ne predstavlja, sve dok joj Unija ne pristupi, pravni instrument koji je službeno postao dio prava Unije.
Consequently, European Union law does not govern the relations between the ECHR and the legal systems of the Member States, nor does it determine the conclusions to be drawn by a national court in the event of conflict between the rights guaranteed by that convention and a rule of national law (see, to this effect, Case C-571/10 Kamberaj [2012] ECR, paragraph 62).
Slijedom toga, pravo Unije ne primjenjuje se na odnose između EKLJP-a i pravnih sustava država članica i ne određuje zaključke koje donosi nacionalni sud u slučaju sukoba između prava zajamčenih tom konvencijom i nacionalnim pravnim pravilom (vidjeti, u tom smislu, presudu od 24. travnja 2012., Kamberaj, C-571/10, t. 62.).
45 As regards, next, the conclusions to be drawn by a national court from a conflict between provisions of domestic law and rights guaranteed by the Charter, it is settled case-law that a national court which is called upon, within the exercise of its jurisdiction, to apply provisions of European Union law is under a duty to give full effect to those provisions, if necessary refusing of its own motion to apply any conflicting provision of national legislation, even if adopted subsequently, and it is not necessary for the court to request or await the prior setting aside of such a provision by legislative or other constitutional means (Case 106/77 Simmenthal [1978] ECR 629 [HYPERLINK: http://eur-lex.europa.eu/query.html?DN=61977??0106&locale=EN], paragraphs 21 and 24; Case C-314/08 Filipiak [2009] ECR I-11049 [HYPERLINK: http://eur-lex.europa.eu/query.html?DN=62008C?0314&locale=EN], paragraph 81; and Joined Cases C-188/10 and C-189/10 Melki and Abdeli [2010] ECR I-5667 [HYPERLINK: http://eur-lex.europa.eu/query.html?DN=62010C?0188&locale=EN], paragraph 43).
45 Nadalje, s obzirom na zaključke koje mora donijeti nacionalni sud na temelju sukoba između odredaba njegovog nacionalnog prava i prava zajamčenih Poveljom, iz ustaljene prakse suda proizlazi da nacionalni sud koji u sklopu svoje nadležnosti primjenjuje odredbe prava Unije ima obvezu osigurati puni pravni učinak tih odredaba te izuzeti od primjene, ako je potrebno, sve suprotne odredbe nacionalnog zakonodavstva, čak i ako su usvojene naknadno, a da ne treba tražiti ili čekati prethodno ukidanje te odredbe zakonodavnim ili drugim ustavnim postupkom (presude od 9. ožujka 1978., Simmenthal, 106/77, Zb., str. 629., t. 21. i 24.; od 19. studenoga 2009., Filipiak, C-314/08, Zb., str. I-11049., t. 81.; i od 22. lipnja 2010., Melki i Abdeli, C-188/10 i C-189/10, Zb., str. I-5667., t. 43.).
46 Any provision of a national legal system and any legislative, administrative or judicial practice which might impair the effectiveness of European Union law by withholding from the national court having jurisdiction to apply such law the power to do everything necessary at the moment of its application to set aside national legislative provisions which might prevent European Union rules from having full force and effect are incompatible with those requirements, which are the very essence of European Union law (Melki and Abdeli, paragraph 44 and the case-law cited).
46 Svaka odredba nacionalnog pravnog poretka i svaka zakonodavna, upravna ili sudska praksa koja bi umanjivala učinkovitost prava Unije tako da uskraćuje nacionalnom sudu nadležnom za primjenu tog prava ovlast da već u samom trenutku primjene učini sve što je potrebno da ostavi po strani nacionalne zakonodavne odredbe koje bi mogle spriječiti puni učinak pravnih pravila Unije, ne bi bila u skladu sa zahtjevima koji čine samu bit prava Unije (navedena presuda Melki i Abdeli, t. 44. i navedena sudska praksa).
47 Furthermore, in accordance with Article 267 TFEU, a national court hearing a case concerning European Union law the meaning or scope of which is not clear to it may or, in certain circumstances, must refer to the Court questions on the interpretation of the provision of European Union law at issue (see, to this effect, Case 283/81 Cilfit and Others [1982] ECR 3415 [HYPERLINK: http://eur-lex.europa.eu/query.html?DN=61981??0283&locale=EN]).
47 Osim toga, u skladu s člankom 267. UFEU-a, nacionalni sud pred kojim se vodi postupak koji se odnosi na pravo Unije, a čije mu značenje ili opseg nije jasno, može odnosno, u određenim okolnostima, mora uputiti Sudu pitanja o tumačenju predmetne odredbe prava Unije (vidjeti, u tom smislu, presudu od 6. listopada 1982., Cilfit i dr., 283/81, Zb., str. 3415.).
48 It follows that European Union law precludes a judicial practice which makes the obligation for a national court to disapply any provision contrary to a fundamental right guaranteed by the Charter conditional upon that infringement being clear from the text of the Charter or the case-law relating to it, since it withholds from the national court the power to assess fully, with, as the case may be, the cooperation of the Court of Justice, whether that provision is compatible with the Charter.
48 Iz navedenog proizlazi da je pravu Unije protivna sudska praksa koja obvezu nacionalnog suda da izuzme od primjene svaku odredbu koja je suprotna temeljnom pravu zajamčenom Poveljom uvjetuje time da kršenje jasno proizlazi iz teksta Povelje ili povezane sudske prakse, jer nacionalnom sudu ne daje ovlast da utvrdi u potpunosti, po potrebi uz suradnju Suda, je li odnosna odredba u skladu s Poveljom.
49 In the light of the foregoing considerations, the answer to the first question is:
49 Uzimajući u obzir sva prethodna razmatranja, na prvo pitanje valja odgovoriti:
-- European Union law does not govern the relations between the ECHR and the legal systems of the Member States, nor does it determine the conclusions to be drawn by a national court in the event of conflict between the rights guaranteed by that convention and a rule of national law;
pravo Unije ne uređuje odnose između EKLJP-a i pravnih poredaka država članica i ne određuje zaključke koje nacionalni sud treba izvući u slučaju sukoba između prava zajamčenih tom konvencijom i nacionalnog pravnog pravila;
-- European Union law precludes a judicial practice which makes the obligation for a national court to disapply any provision contrary to a fundamental right guaranteed by the Charter conditional upon that infringement being clear from the text of the Charter or the case-law relating to it, since it withholds from the national court the power to assess fully, with, as the case may be, the cooperation of the Court of Justice, whether that provision is compatible with the Charter.
pravu Unije protivna je sudska praksa koja obvezu nacionalnog suda da izuzme od primjene svaku odredbu koja je suprotna temeljnom pravu zajamčenom Poveljom uvjetuje time da kršenje proizlazi iz teksta Povelje ili povezane sudske prakse jer nacionalnom sudu ne daje ovlast da utvrdi u potpunosti, po potrebi uz suradnju Suda, je li odnosna odredba u skladu s Poveljom.
1. The ne bis in idem principle laid down in Article 50 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union does not preclude a Member State from imposing successively, for the same acts of non-compliance with declaration obligations in the field of value added tax, a tax penalty and a criminal penalty in so far as the first penalty is not criminal in nature, a matter which is for the national court to determine.
1. Načelu ne bis in idem predviđenom člankom 50. Povelje Europske unije o temeljnim pravima nije protivno da za iste radnje nepoštovanja obveza prijave podataka u vezi s porezom na dodanu vrijednost država članica odredi uzastopno poreznu kaznu i kaznenu sankciju, ako prva kazna nije kaznenopravne prirode, a na nacionalnom je sudu da to provjeri.
2. European Union law does not govern the relations between the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms, signed in Rome on 4 November 1950, and the legal systems of the Member States, nor does it determine the conclusions to be drawn by a national court in the event of conflict between the rights guaranteed by that convention and a rule of national law.
2. Pravo Unije ne uređuje odnose između Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda potpisane u Rimu 4. studenoga 1950. i pravnih poredaka država članica i ne određuje zaključke koje nacionalni sud treba izvući u slučaju sukoba između prava zajamčenih tom konvencijom i nacionalnog pravnog pravila.
European Union law precludes a judicial practice which makes the obligation for a national court to disapply any provision contrary to a fundamental right guaranteed by the Charter of Fundamental Rights of the European Union conditional upon that infringement being clear from the text of the Charter or the case-law relating to it, since it withholds from the national court the power to assess fully, with, as the case may be, the cooperation of the Court of Justice of the European Union, whether that provision is compatible with the Charter.
Pravu Unije protivna je sudska praksa koja obvezu nacionalnog suda da izuzme od primjene svaku odredbu koja je suprotna temeljnom pravu zajamčenom Poveljom Europske unije o temeljnim pravima uvjetuje time da kršenje proizlazi iz teksta Povelje ili povezane sudske prakse jer nacionalnom sudu ne daje ovlast da utvrdi u potpunosti, po potrebi uz suradnju Suda Europske unije, je li odnosna odredba u skladu s Poveljom.
JUDGMENT OF THE COURT (Fourth Chamber) 21 June 2012 ( *1 [HYPERLINK: https://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/?qid=1545305910826&uri=CELEX:62011CJ0005] ) ‛Free movement of goods -- Industrial and commercial property -- Sale of copies of works in a Member State in which the copyright on those works is not protected -- Transport of those goods to another Member State in which the infringement of the copyright is sanctioned under criminal law -- Criminal proceedings against the transporter for aiding and abetting the unlawful distribution of a work protected by copyright law'
PRESUDA SUDA (četvrto vijeće) od 21. lipnja 2012. () „Slobodno kretanje robe -- Industrijsko i komercijalno vlasništvo -- Prodaja kopija djela u državi članici u kojoj ta djela nisu zaštićena autorskim pravom -- Prijevoz te robe u drugu državu članicu u kojoj je kršenje autorskih prava kažnjivo prema kaznenom zakonu -- Kazneni postupak protiv prijevoznika zbog potpomaganja u nedozvoljenoj distribuciji djela zaštićenog autorskim pravomˮ
1 This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Articles 34 TFEU and 36 TFEU.
1 Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članaka 34. i 36. UFEU-a.
2 The reference has been made in the context of criminal proceedings brought before the German courts against Mr Donner, who was sentenced to a suspended term of imprisonment of two years for aiding and abetting the prohibited commercial exploitation of copyright-protected works.
2 Zahtjev je upućen u kaznenom postupku koji je pokrenut pred njemačkim sudovima protiv T. Donnera, koji je bio osuđen na uvjetnu kaznu zatvora od dvije godine za potpomaganje u nedozvoljenom komercijalnom iskorištavanju autorskih djela.
European Union law
Pravo Europske unije
3 The Copyright Treaty (`the CT'), adopted by the World Intellectual Property Organisation (WIPO) in Geneva on 20 December 1996, was approved on behalf of the European Community by Council Decision 2000/278/EC of 16 March 2000 (OJ 2000 L 89, p. 6 [HYPERLINK: https://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/AUTO/?uri=OJ:L:2000:089:TOC]).
3 Ugovor o autorskom pravu (dalje u tekstu: UAP), koji je usvojila Svjetska organizacija za intelektualno vlasništvo (WIPO) u Ženevi 20. prosinca 1996., odobren je u ime Europske zajednice Odlukom Vijeća 2000/278/EZ od 16. ožujka 2000. (SL L 89, str. 6.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 122., str. 77.-78.) 4 Članak 6.
4 Article 6 of the CT, entitled `Right of distribution', provides:
UAP-a, pod naslovom „Pravo stavljanja u prometˮ predviđa:
Authors of literary and artistic works shall enjoy the exclusive right of authorising the making available to the public of the original and copies of their works through sale or other transfer of ownership.
Autori književnih i umjetničkih djela uživaju isključivo pravo davanja dopuštenja za stavljanje na raspolaganje javnosti izvornika i primjeraka njihovih djela prodajom ili drugim prijenosom vlasništva.
2. Nothing in this Treaty shall affect the freedom of Contracting Parties to determine the conditions, if any, under which the exhaustion of the right in paragraph 1 applies after the first sale or other transfer of ownership of the original or a copy of the work with the authorisation of the author.'
2. Ništa u ovom Ugovoru ne utječe na slobodu ugovornih stranaka da odrede uvjete, ako ih ima, pod kojim se iscrpljuje pravo iz stavka 1. nakon prve prodaje izvornika ili primjerka djela ili drugog prijenosa vlasništva uz dopuštenje autora." 5 U uvodnoj izjavi 15.
5 Recital 15 in the preamble to Directive 2001/29/EC of the European Parliament and of the Council of 22 May 2001 on the harmonisation of certain aspects of copyright and related rights in the information society (OJ 2001 L 167, p. 10 [HYPERLINK: https://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/AUTO/?uri=OJ:L:2001:167:TOC]) states that that directive serves inter alia to implement a number of the obligations under the CT.
Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu (SL 2001 L 167, str. 10.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 119.-128.) navodi se da ta direktiva služi inter alia za provedbu niza obveza u okviru UAP-a.
6 Article 4 of that directive, entitled `Distribution right', states:
6 Članak 4. te direktive pod naslovom „Pravo distribucijeˮ navodi:
Member States shall provide for authors, in respect of the original of their works or of copies thereof, the exclusive right to authorise or prohibit any form of distribution to the public by sale or otherwise.
Države članice moraju predvidjeti autorima isključivo pravo davanja ovlaštenja ili zabrane za bilo koji oblik distribucije javnosti izvornika ili primjeraka njihovih djela prodajom ili na koji drugi način.
2. The distribution right shall not be exhausted within the Community in respect of the original or copies of the work, except where the first sale or other transfer of ownership in the Community of that object is made by the rightholder or with his consent.'
2. Pravo distribucije unutar Zajednice ne iscrpljuje se u pogledu izvornika ili primjeraka djela, osim kada je prva prodaja ili drugi prijenos vlasništva nad tim predmetom u Zajednici izvršen od strane nositelja prava ili uz njegov pristanak.ˮ
German law
Njemačko pravo
7 The German Law on copyright (Urheberrechtsgesetz, BGBl.
7 Zakon o autorskom pravu i srodnim pravima (Urheberrechtsgesetz, BGBl.
I, p. 1273), as amended (`the UrhG'), transposes Directive 2001/29 into German law.
I, str. 1273.), kako je izmijenjen (dalje u tekstu: UrhG), prenosi Direktivu 2001/29 u njemačko pravo.
8 Paragraph 17(1) and (2) of the UrhG, entitled `Right of distribution', states:
8 Članak 17. stavci 1. i 2. UrhG-a pod naslovom „Pravo distribucijeˮ navodi:
`(1) The right of distribution is the right to offer to the public or put into circulation the original work or copies thereof.
„(1) Pravo distribucije je pravo da se izvornik ili primjerci djela ponude javnosti ili se stavljaju u promet.
(2) If the original work or copies thereof are put into circulation by sale in the territory of the European Union or in another of the Contracting States to the Convention on the European Economic Area with the consent of the party having distribution rights the further distribution thereof, with the exception of rental rights, shall be permitted.'
(2) Ako se izvornik ili primjerci djela stavljaju u promet prodajom na teritoriju Europske unije ili druge države potpisnice Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru, uz pristanak nositelja prava distribuiranja, njihova daljnja distribucija je, osim u slučaju zakupa, dozvoljena.ˮ
9 Under Paragraph 106 of the UrhG, the distribution of a protected work without the consent of the copyright proprietor is a crime punishable by a maximum of three years' imprisonment or by a fine.
9 U skladu s člankom 106. UrhG-a, distribucija zaštićenih djela bez pristanka vlasnika tog prava kažnjiva je kaznom zatvora do tri godine ili novčanom kaznom.
Paragraph 108a of the UrhG provides that, where the perpetrator in cases under Paragraphs 106 acts in a commercial capacity the crime is to be punishable by a maximum of five years' imprisonment or by a fine.
Članak 108.a UrhG-a predviđa da, ukoliko se kršenje članka 106. počini u komercijalne svrhe, ono se kažnjava kaznom zatvora do pet godina ili novčanom kaznom.
10 Paragraph 27 of the Criminal Code (Strafgesetzbuch), entitled `Aiding and abetting', provides that anyone who deliberately assists a third party in the commission of a deliberate offence by that party is to be guilty of the offence of aiding and abetting that offence.
10 Članak 27. Kaznenog zakona (Strafgesetzbuch), pod naslovom „Pomoćˮ predviđa da će se onaj tko namjerno pomaže trećoj osobi da namjerno počini kazneno djelo kazniti kao suučesnik u tom kaznenom djelu.
11 Mr Donner, a German national, was, at the time of the facts in the main proceedings, the principal director and shareholder of In.Sp.Em.
11 T. Donner, njemački državljanin, bio je u vrijeme nastanka činjenica iz glavnog postupka glavni direktor i dioničar prijevozne tvrtke In.Sp.Em.
Srl (`Inspem'), a freight forwarding company established in Bologna (Italy) and essentially conducted his business from his place of residence in Germany.
Srl (dalje u tekstu: Inspem), sa sjedištem u Bologni (Italija) i poslovanje je vodio prvenstveno iz mjesta svog boravišta u Njemačkoj.
12 Inspem ensured the transport of goods sold by Dimensione Direct Sales Srl (`Dimensione'), a company also established in Bologna, the head office of which was situated in immediate proximity of that of Inspem.
12 Tvrtka Inspem je osiguravala prijevoz robe koju je prodavala tvrtka Dimensione Direct Sales Srl (dalje u tekstu: Dimensione), također sa sjedištem u Bologni, čiji se glavni ured nalazio u neposrednoj blizini sjedišta tvrtke Inspem.
Dimensione used advertisements and supplements in newspapers, direct publicity letters and a German-language internet website to offer replicas of furnishings in the so-called `Bauhaus' style for sale to customers residing in Germany, without having a licence to market them in Germany.
Tvrtka Dimensione je koristila oglase i priloge u novinama, izravna reklamna pisma te internetsku stranicu na njemačkom jeziku kako bi ponudila replike namještaja u tzv. stilu „Bauhausˮ za prodaju kupcima s prebivalištem u Njemačkoj, bez licence za stavljanje na tržište u Njemačkoj.
These included replicas of: --
Proizvodi su uključivali replike:
chairs from the Aluminium Group, designed by Charles and Ray Eames, licensed proprietor Vitra Collections AG;
stolica „Aluminum Groupˮ, koje su dizajnirali Charles i Ray Eames, vlasnik licence je bila tvrtka Vitra Collections AG;
-- Wagenfeld lights, designed by Wilhelm Wagenfeld, licensed proprietor Tecnolumen GmbH & Co.
svjetiljke „Wagenfeld", koje je dizajnirao Wilhelm Wagenfeld, vlasnik licence je bila tvrtka Tecnolumen GmbH & Co.
KG;
KG;
-- seating, designed by Le Corbusier, licensed proprietor Cassina SpA; --
stolice koje je dizajnirao Le Corbusier, vlasnik licence je bila tvrtka Cassina SpA;
the occasional table called the `Adjustable Table' and `Tubelight' lamps, designed by Eileen Gray, licensed proprietor Classicon GmbH;
stolovi za odlaganje koji se nazivaju „Adjustable Tableˮ i svjetiljke „Tubelight", koje je dizajnirala Eileen Gray, vlasnik licence je bila tvrtka Classicon GmbH;
-- tubular steel cantilever chairs, designed by Mart Stam, licensed proprietor Thonet GmbH.
stolice cantilever od čelika, koje je dizajnirao Mart Stam, vlasnik licence je bila tvrtka Thonet GmbH.