natgillin/translations-raw huggingface dataset:
10 Under Paragraph 25(1) of that law, ‘[t]he tax on one privately owned taxable vehicle imported in connection with a person’s transfer of residence to the country is reduced by up to FIM 80 000’, if the conditions set out in that provision are satisfied.
10 U skladu s člankom 25. stavkom 1. navedenog zakona, „[p]orez na oporezivo vozilo u vlasništvu kućanstva, koje se uvozi u okviru prijenosa boravišta u Finsku umanjuje se za najviše 80 000 FIM” [neslužbeni prijevod] ako su zadovoljeni uvjeti određeni tom odredbom.
11 After residing in other Member States, Ms Lindfors moved permanently to Finland, and in connection with that transfer of residence imported into Finland on 4 August 1999 a private vehicle which was her personal property, which she had brought into use in the Netherlands in 1995 after buying it in Germany.
11 Nakon boravka u drugoj državi članici M. Lindfors preselila se za stalno u Finsku te je u okviru prijenosa boravišta 4. kolovoza 1999. u Finsku uvezla osobno vozilo koje je bilo u njezinom osobnom vlasništvu i koje je stavila u uporabu u Nizozemskoj 1995. nakon što ga je kupila u Njemačkoj.
12 In a tax assessment of 4 August 1999, the Hangon tullikamari (Hanko Customs Board) (Finland) granted Ms Lindfors a tax reduction of FIM 80 000 and fixed the car tax payable by her at FIM 16 556, plus value added tax of FIM 3 642, making a total of FIM 20 198 (approximately EUR 3 400).
12 Poreznim rješenjem od 4. kolovoza 1999. Hangon tullikamari (carinski ured iz Hanka) (Finska) odobrio je M. Lindfors poreznu olakšicu od 80 000 FIM i odredio joj autovero koji je bila dužna platiti u iznosu od 16 556 FIM, uz porez na dodanu vrijednost u iznosu od 3 642 FIM, što je ukupno iznosilo 20 198 FIM (približno 3 400 EUR).
13 Ms Lindfors brought proceedings against that decision in the Helsingin hallinto-oikeus (Helsinki Administrative Court) (Finland). She considered that autovero constituted a consumption tax prohibited under Article 1(1) of Directive 83/183.
13 M. Lindfors podnijela je pritužbu protiv te odluke pred Helsingin hallinto-oikeus (Upravni sud Helsinki) (Finska). Ona smatra da autovero predstavlja porez na potrošnju koji je zabranjen člankom 1. stavkom 1. Direktive 83/183.
14 Her action was dismissed. The Helsingin hallinto-oikeus held that, as a tax connected with the registration or use in traffic of a vehicle in Finland, autovero was to be regarded as a specific tax connected with the use of property within the country within the meaning of Article 1(2) of Directive 83/183, such a tax being outside the scope of that directive.
14 Njezina je pritužba odbijena. Helsingin hallinto-oikeus presudio je da se autovero kao porez koji se odnosi na registraciju vozila ili njegovu uporabu u prometu u Finskoj treba smatrati posebnim porezom koji se odnosi na uporabu vlasništva unutar zemlje u smislu članka 1. stavka 2. Direktive 83/183, a takav je porez izvan područja primjene navedene direktive.
15 Ms Lindfors sought leave from the Korkein hallinto-oikeus to appeal against the decision of the Helsingin hallinto-oikeus.
15 M. Lindfors zatražila je od Korkein hallinto-oikeus dopuštenje za podnošenje žalbe na odluku Helsingin hallinto-oikeus.
16 The Korkein hallinto-oikeus decided to stay the proceedings and refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
16 Korkein hallinto-oikeus odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
‘Is Article 1 of Directive 83/183 … to be interpreted as meaning that car tax (autovero) charged under the Law on Car Tax (Autoverolaki) on a vehicle imported into Finland from another Member State in connection with a transfer of residence is a consumption tax within the meaning of Article 1(1) of the directive, or is it a specific duty or tax connected with the use of such property within the country within the meaning of Article 1(2)?’
„Valja li članak 1. Direktive 83/183 [...] tumačiti u smislu da je porez na motorna vozila (autovero), koji se u skladu sa Zakonom o porezu na motorna vozila (Autoverolaki) naplaćuje za vozilo uvezeno u Finsku iz druge države članice u okviru prijenosa boravišta porez na potrošnju u smislu članka 1. stavka 1. te direktive ili je on poseban porez koji se odnosi na uporabu navedenog vlasništva unutar zemlje u smislu članka 1. stavka 2.?”
Preliminary remarks
Uvodna očitovanja
17 The Court has already held, in its judgment of 19 September 2002 in Case C-101/00 Tulliasiamies and Siilin [2002] ECR I-7487, paragraphs 61 and 80, that autovero constitutes discriminatory internal taxation prohibited by Article 90 EC in so far as the amount of that tax on an imported used car exceeds the amount of the residual tax incorporated in the value of a similar used car already registered in Finnish territory.
17 Svojom je presudom od 19. rujna 2002., Tulliasiamies i Siilin (C-101/00, Zb., str. I-7487., t. 61. i 80.), Sud već presudio da autovero predstavlja diskriminatorno unutarnje oporezivanje koje je zabranjeno člankom 90. UEZ-a u mjeri u kojoj iznos tog poreza na uvezeno rabljeno vozilo prelazi iznos preostalog poreza uključenog u vrijednost sličnoga rabljenog vozila koje je već registrirano na finskom državnom području.
18 The national court’s question concerns solely the lawfulness of levying a tax such as autovero – regardless of its method of calculation or amount – on the occasion of a transfer of residence from one Member State to another.
18 Prethodno se pitanje odnosi isključivo na zakonitost naplaćivanja poreza kao što je autovero, bez obzira na način njegova izračuna ili njegov iznos, u slučaju prijenosa boravišta iz jedne države članice u drugu.
19 Ms Lindfors submits that autovero is a consumption tax which is levied because of the importation of a vehicle into Finnish territory. Such a tax should fall within the exemption laid down in Article 1(1) of Directive 83/183.
19 M. Lindfors tvrdi da je autovero porez na potrošnju koji se naplaćuje zbog uvoza vozila na finsko državno područje. Takav bi porez trebao biti obuhvaćen oslobođenjem utvrđenim u članku 1. stavku 1. Direktive 83/183.
20 That autovero is a consumption tax within the meaning of that provision follows, according to Ms Lindfors, not only from the characteristics of that tax but also indirectly from the scope of Council Directive 83/182/EEC of 28 March 1983 on tax exemptions within the Community for certain means of transport temporarily imported into one Member State from another (OJ 1983 L 105, p. 59) and from proposal 98/C 108/12 for a Council Directive governing the tax treatment of private motor vehicles moved permanently to another Member State in connection with a transfer of residence or used temporarily in a Member State other than that in which they are registered (OJ 1998 C 108, p. 75, and – amended proposal – OJ 1999 C 145, p. 6).
20 Prema mišljenju M. Lindfors, činjenica da je autovero porez na potrošnju u smislu navedene odredbe proizlazi ne samo iz značajki tog poreza, već i neizravno iz područja primjene Direktive Vijeća 83/182/EEZ od 28. ožujka 1983. o oslobođenju od poreza unutar Zajednice za određena prijevozna sredstva koja se privremeno uvoze iz jedne države članice u drugu (SL L 105, str. 59.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 3.) i iz prijedloga Direktive Vijeća 98/C 108/12 o uređenju poreznog tretmana privatnih motornih vozila koja su trajno preseljena u drugu državu članicu zbog promjene boravišta ili se privremeno upotrebljavaju u državi članici u kojoj nisu registrirana (SL 1998, C 108, str. 75., i – izmijenjeni prijedlog – SL 1999, C 145, str. 6.).
21 The Finnish, Danish and Greek Governments observe that autovero cannot be equated to a tax which normally applies to personal property imported permanently from another Member State by private individuals within the meaning of Article 1(1) of Directive 83/183. The determining circumstance for liability to the tax is the use of the vehicle on the highway in Finland, even if that tax is usually charged on the occasion of registration. In any event, autovero, as a specific tax connected with use or registration, is expressly excluded from the scope of that directive by virtue of Article 1(2) of the directive.
21 Finska, danska i grčka vlada smatraju da se autovero ne može izjednačiti s porezom koji se uobičajeno primjenjuje na osobno vlasništvo koje privatne osobe trajno uvoze iz druge države članice u smislu članka 1. stavka 1. Direktive 83/183. Odlučujuća je okolnost za poreznu obvezu uporaba vozila na javnim cestama u Finskoj, čak i ako se predmetni porez uobičajeno naplaćuje pri registraciji. U svakom je slučaju autovero kao poseban porez koji se odnosi na uporabu ili registraciju izričito isključen iz područja primjene navedene direktive na temelju njezina članka 1. stavka 2.
22 The Commission notes that Article 1(2) of Directive 83/183 excludes ‘motor vehicle registration fees’ from the scope of the directive. In contrast to taxes which are intended to contribute to the financing of the public administration, ‘fees’ constitute the consideration for services provided by the public authorities. According to the Commission, autovero is not a ‘fee’ charged on registration but a consumption tax prohibited by Article 1(1) of that directive in connection with a transfer of residence. That prohibition relates to taxes whose chargeable event is the importation of property in connection with a transfer of residence.
22 Komisija ističe da su člankom 1. stavkom 2. Direktive 83/183 isključene „naknade za registraciju motornog vozila” [neslužbeni prijevod] iz njezina područja primjene. Za razliku od poreza čija je namjena doprinos financiranju javne uprave, „naknade” predstavljaju naknade za usluge koje pružaju javna tijela. Prema mišljenju Komisije, autovero nije „naknada” koja se naplaćuje pri registraciji, već porez na potrošnju koji je zabranjen člankom 1. stavkom 1. navedene direktive u okviru prijenosa boravišta. Navedena se zabrana odnosi na poreze čiji je oporezivi događaj uvoz vlasništva u okviru prijenosa boravišta.
23 The Commission submits that tax has already been charged on the registration of the vehicle and its bringing into use in the State of origin. Freedom of movement would be compromised if the Member State of destination could charge tax again on that basis. The provisions of Directive 83/183 must be interpreted in the light of the fundamental right to freedom of movement enshrined in Article 18 EC for citizens of the Union.
23 Komisija tvrdi da je porez već plaćen pri registraciji vozila i njegovom stavljanju u uporabu u državi podrijetla. Bila bi ugrožena sloboda kretanja ako bi država članica odredišta mogla ponovno naplaćivati porez na toj osnovi. Odredbe Direktive 83/183 valja tumačiti u svjetlu temeljnog prava na slobodno kretanje građana Unije propisanog člankom 18. UEZ-a.
Findings of the Court
Odgovor Suda
24 It must first be examined whether, as Ms Lindfors and the Commission claim, autovero falls within the scope of Article 1(1) of Directive 83/183. It should be noted in this respect that the name given to a tax in national law is not as such decisive for the assessment of whether the tax in question is one referred to in that provision.
24 Prvo valja ispitati je li autovero, kako tvrde M. Lindfors i Komisija, obuhvaćen područjem primjene članka 1. stavka 1. Direktive 83/183. S tim u vezi treba istaknuti da nazivanje poreza kao takvog u nacionalnom pravu nije odlučujuće za ocjenu odnosi li se ta odredba na predmetni porez.
25 Reading Paragraphs 1 and 2 of the Law on Car Tax together shows that autovero is payable before the registration or bringing into use of a private vehicle in Finland. It is apparent from the case-file, in particular from Paragraph 2 of that law and the observations of the Finnish Government and Ms Lindfors, that, with the exception of temporary import, the use of a vehicle on the Finnish road system entails the charging of autovero. Thus the Government explains that the determining circumstance for the charging of that tax is the use of the car in traffic, even though the tax is usually charged on the occasion of registration. Ms Lindfors similarly confirms that the Law on Car Tax is based on the principle that any use of the vehicle, however minimal, entails the charging of the tax.
25 Ako se članci 1. i 2. Zakona o porezu na motorna vozila čitaju zajedno, vidljivo je da se autovero plaća prije registracije osobnog vozila ili njegova stavljanja u uporabu u Finskoj. Iz spisa, a osobito iz članka 2. tog zakona i očitovanja finske vlade i M. Lindfors proizlazi da se taj porez naplaćuje, uz iznimku privremenog uvoza, kao posljedica uporabe vozila u finskom cestovnom sustavu. Dakle, vlada objašnjava da je odlučujuća okolnost za naplaćivanje autovera uporaba vozila u prometu, čak i ako se porez uobičajeno naplaćuje pri registraciji. I M. Lindfors tvrdi da se Zakon o porezu na motorna vozila temelji na načelu da svaka uporaba vozila, bez obzira koliko minimalna bila, uključuje naplatu poreza.
26 In those circumstances, a tax such as autovero cannot be regarded as a tax connected with importation falling within the scope of the exemption laid down in Article 1(1) of Directive 83/183. The chargeable event for that tax is the use of a vehicle on Finnish territory, which is not necessarily connected with the act of importation (see, to that effect, Case C-387/01 Weigel [2004] ECR I-0000, paragraph 47).
26 U tim se okolnostima porez kao što je autovero ne može smatrati porezom povezanim s uvozom koji ne ulazi u područje primjene oslobođenja utvrđenog člankom 1. stavkom 1. Direktive 83/183. Oporezivi je događaj za taj porez uporaba vozila na finskom državnom području, koja nije nužno povezana s uvozom (u tom smislu vidjeti presudu od 29. travnja 2004., Weigel, C-387/01, Zb., str. I-4981., t. 47.).
27 It follows that a tax with the characteristics of autovero does not fall within the scope of the tax exemption laid down in Article 1(1) of Directive 83/183.
27 Iz toga proizlazi da porez sa značajkama autovera ne ulazi u područje primjene oslobođenja od poreza predviđenog člankom 1. stavkom 1. Direktive 83/183.
28 That conclusion is supported by Article 1(2) of Directive 83/183. Since autovero is payable as a result of the use of a vehicle in Finland, taxes such as that at issue in the main proceedings constitute ‘specific … duties and taxes connected with the use of … property within the country’ within the meaning of that provision.
28 Taj je zaključak potkrijepljen člankom 1. stavkom 2. Direktive 83/183. Budući da se autovero plaća kao posljedica uporabe vozila u Finskoj, porezi kao što je onaj o kojem je riječ u glavnom postupku predstavljaju „posebne poreze povezane s uporabom […]vlasništva unutar zemlje” [neslužbeni prijevod] u smislu te odredbe.
29 Nor can Ms Lindfors base her argument on the scope of Directive 83/182, which concerns tax exemptions applicable on the temporary import of certain means of transport. The circumstance that, in accordance with Article 1 of that directive, a citizen of the Union who temporarily imports a vehicle into Finland is exempted from autovero does not allow the conclusion that that tax is within the tax exemption established by Directive 83/183, which relates to the permanent import of vehicles.
29 M. Lindfors svoj argument ne može temeljiti ni na Direktivi 83/182, koja se odnosi na oslobođenja od poreza primjenjiva na privremeni uvoz određenih prijevoznih sredstava. Na temelju okolnosti da je, u skladu s člankom 1. navedene direktive, građanin Unije koji privremeno uvozi vozila u Finsku oslobođen plaćanja autovera, ne može se zaključiti da se na predmetni porez primjenjuje oslobođenje od poreza utvrđeno Direktivom 83/183, koja se odnosi na konačni uvoz vozila.
30 The proposal for a directive 98/C 108/12 does not allow Directive 83/183 to be interpreted as Ms Lindfors and the Commission do. On the contrary, it is apparent from the fourth, fifth and seventh recitals in the preamble to that proposal that the adoption of a directive prohibiting the Member States from imposing, as stated in Article 1 of the proposal, ‘excise duties, registration taxes or other consumption taxes … on private motor vehicles registered in other Member States and brought into that Member State permanently in connection with the transfer of normal residence of a private individual’ has become necessary precisely because of the inadequacy of the rules laid down by Directive 83/183, as Advocate General Tizzano pointed out in his Opinion in Weigel (point 52).
30 Prijedlogom direktive 98/C 108/12 nije dopušteno tumačenje Direktive 83/183 tako kako je tumače M. Lindfors i Komisija. Naprotiv, iz četvrte, pete i sedme uvodne izjave navedenog prijedloga proizlazi da je donošenje direktive o zabrani državama članicama da, kako je navedeno u članku 1. prijedloga, primjenjuju „trošarine, poreze na registraciju ili druge poreze na potrošnju […] na osobna motorna vozila registrirana u drugoj državi članici i konačno stavljena u uporabu u toj državi članici u okviru prijenosa uobičajenog boravišta privatne osobe” [neslužbeni prijevod] postalo neophodno upravo zbog nedostatnosti pravila utvrđenih Direktivom 83/183, kako je istaknuo nezavisni odvjetnik Tizzano u svojem mišljenju u predmetu Weigel (gore navedena presuda, t. 52.).
31 It is true that, as the Commission points out, autovero is capable of having a negative influence on decisions of citizens of the Union to exercise their right to freedom of movement as enshrined in particular by Article 18 EC.
31 Točno je, kako ističe Komisija, da autovero može imati negativan učinak na odluku građana Unije u vezi s ostvarivanjem njihovog prava na slobodno kretanje kako je predviđeno osobito člankom 18. UEZ-a.
"32 Although the national court has formally limited its question to the interpretation of Article 1 of Directive 83/183, that does not preclude the Court from providing the national court with all those elements for the interpretation of Community law which may be of assistance in adjudicating on the case pending before it, whether or not that court has specifically referred to them in its question (see, to that effect, Case C-241/89 SARPP [1990] ECR I-4695, paragraph 8; Case C-315/92 Verband Sozialer Wettbewerb (‘Clinique’) [1994] ECR I-317, paragraph 7; Case C-87/97 Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola [1999] ECR I-1301, paragraph 16; and Weigel, paragraph 44)."
32 Iako je sud koji je uputio zahtjev formalno ograničio svoje pitanje na tumačenje članka 1. Direktive 83/183, to ne sprečava Sud da nacionalnom sudu pruži sve elemente za tumačenje prava Zajednice koji bi mogli biti korisni za presudu u predmetu koji se pred njim vodi, neovisno o tome odnosi li se na to sadržaj pitanja nacionalnog suda ili ne (u tom smislu vidjeti presude od 12. prosinca 1990., SARPP, C-241/89, Zb., str. I-4695., t. 8., od 2. veljače 1994., Verband Sozialer Wettbewerb, pod nazivom „Clinique”, C-315/92, Zb., str. I-317., t. 7., i od 4. ožujka 1999., Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola, C-87/97, Zb., str. I-1301., t. 16., i gore navedenu presudu Weigel, t. 44.).
33 The Court must therefore examine the effect of Article 18 EC, so that the national court can assess whether the application of autovero in a case such as that in the main proceedings is compatible with the requirements deriving from that provision.
33 Stoga valja ispitati učinak članka 18. UEZ-a kako bi sud koji je uputio zahtjev mogao ocijeniti je li primjena autovera u slučaju kao što je onaj u glavnom postupku u skladu sa zahtjevima proizišlima iz te odredbe.
34 It has already been held that the EC Treaty offers no guarantee to a citizen of the Union that transferring his activities to a Member State other than that in which he previously resided will be neutral as regards taxation. Given the disparities in the tax legislation of the Member States, such a transfer may be to the citizen’s advantage in terms of indirect taxation or not, according to circumstance. It follows that, in principle, any disadvantage, by comparison with the situation in which that citizen carried on activities prior to that transfer, is not contrary to Article 18 EC, provided that the legislation concerned does not place that citizen at a disadvantage as compared with those already subject to such a tax (see Weigel, paragraph 55).
34 S tim je u vezi već bilo presuđeno da se Ugovorom o EZ-u građaninu Unije ne nudi nikakvo jamstvo da će prijenos njegovih djelatnosti u državu članicu koja nije država članica u kojoj je prethodno boravio biti neutralan u pogledu oporezivanja. Uzimajući u obzir razlike u poreznim zakonodavstvima država članica, takav prijenos može za građanina biti povoljan ili nepovoljan u pogledu neizravnog oporezivanja, ovisno o okolnostima. Iz toga u načelu proizlazi da eventualni nepovoljan položaj u usporedbi sa situacijom u kojoj je dotični građanin obavljao djelatnosti prije prijenosa nije u suprotnosti s člankom 18. UEZ-a, pod uvjetom da se predmetnim zakonodavstvom dotičnog građanina ne stavlja u nepovoljan položaj u odnosu na one koji već podliježu takvom porezu (vidjeti gore navedenu presudu Weigel, t. 55.).
35 The case-file shows that the Law on Car Tax provides, in Paragraph 25(1), for a tax reduction of up to FIM 80 000 (EUR 13 455) inter alia for citizens of the Union exercising their right to freedom of movement in connection with a transfer of residence to Finland. It will be for the national court to ascertain whether the application of that provision and any other provisions of national law is capable of ensuring that, as regards that tax, Ms Lindfors is not placed in a less favourable position than that of citizens who have been permanently resident in Finland. Should the national court find that such a less favourable situation exists, it will have to examine whether that difference in treatment is justified by objective considerations independent of the residence of the persons concerned and proportionate to the legitimate aim pursued by national law (see Case C-224/98 D’Hoop [2002] ECR I-6191, paragraph 36).
35 Iz spisa proizlazi da je Zakonom o porezu na motorna vozila u članku 25. stavku 1. predviđena porezna olakšica u iznosu do 80 000 FIM (13 455 EUR) osobito za građane Unije koji ostvaruju svoje pravo slobodnog kretanja u okviru prijenosa boravišta u Finsku. Na sudu je koji je uputio zahtjev da provjeri može li se primjenom te odredbe i drugih odredaba nacionalnog prava osigurati da M. Lindfors u pogledu predmetnog poreza ne bude stavljena u nepovoljniji položaj u odnosu na građane koji imaju stalno boravište u Finskoj. Ako sud koji je uputio zahtjev utvrdi postojanje takvoga nepovoljnog položaja, morat će ispitati je li ta razlika u postupanju opravdana objektivnim razlozima neovisnim o boravištu dotičnih osoba i proporcionalnim legitimnom cilju koji se želi ostvariti nacionalnim pravom (vidjeti presudu od 11. srpnja 2002., D’Hoop, C-224/98, Zb., str. I-6191., t. 36.).
36 In the light of all the foregoing, the national court’s question must be answered as follows:
36 S obzirom na sva prethodna razmatranja, na prethodno pitanje valja odgovoriti kako slijedi: