natgillin/translations-raw huggingface dataset:
54 As regards Article 75 TFEU, its context and tenor differ from those of Articles 60 EC and 301 EC. Article 75 TFEU does not, in fact, refer to the interruption or reduction, in part or completely, of economic relations with one or more third countries. Incorporated in Part Three of the FEU Treaty on Union policies and internal actions, and more specifically in Title V thereof, entitled ‘Area of freedom, security and justice’, that article simply refers to the definition, for the purpose of preventing terrorism and related activities and combating the same, of a framework for administrative measures with regard to capital movements and payments, when this is necessary to achieve the objectives set out in Article 67 TFEU.
54 Što se tiče članka 75. UFEU-a, njegov se kontekst i sadržaj razlikuju od onih članaka 60. UEZ-a i 301. UEZ-a. Članak 75. UFEU-a se naime ne odnosi na prekid ili djelomično ili potpuno smanjenje gospodarskih odnosa s jednom ili više trećih zemalja. Uključen u dio treći Ugovora o FEU-u o politikama i unutarnjem djelovanju Unije, točnije u glavi V. Ugovora o FEU-u čiji je naslov „Područje slobode, sigurnosti i pravde“, taj se članak odnosi samo na definiciju, radi sprečavanja i suzbijanja terorizma i srodnih aktivnosti i borbe protiv njih ako je to potrebno radi ostvarivanja ciljeva određenih člankom 67. UFEU-a, okvira administrativnih mjera u odnosu na kretanja kapitala i platni promet.
– The ambit of Article 215 TFEU
– Područje primjene članka 215. UFEU-a
56 Article 215 TFEU appears in Title IV, entitled ‘Restrictive measures’, of Part Five of the FEU Treaty on external action by the Union.
56 Članak 215. UFEU-a nalazi se u glavi IV. čiji je naslov „Mjere ograničavanja“ u dijelu petom Ugovora o FEU-u o vanjskom djelovanju Unije.
57 Article 215(1) concerns the adoption of measures necessary for the interruption or reduction, in part or completely, of economic and financial relations with one or more third countries. In this context, Article 215(2) concerns the adoption by the Council of ‘restrictive measures […] against natural or legal persons and groups or non-State entities’, without specifically referring to the combating of terrorism and without limiting those measures to those measures alone that concern capital movements and payments.
57 Članak 215. stavak 1. odnosi se na donošenje mjera potrebnih za prekid ili djelomično ili potpuno smanjenje gospodarskih i financijskih odnosa s jednom ili više trećih zemalja. U tom kontekstu, članak 215. stavak 2. odnosi se na donošenje od strane Vijeća „mjer[a] ograničavanja […] protiv fizičkih ili pravnih osoba i skupina ili nedržavnih subjekata“, bez posebnog pozivanja na borbu protiv terorizma i bez ograničavanja odnosnih mjera samo na one koje se odnose na kretanje kapitala i platni promet.
58 Moreover, Article 215(2) TFEU, unlike Article 75 TFEU, provides, as mentioned at paragraph 47 above, that it may not be used until a decision under the CFSP has provided for the adoption of restrictive measures against natural or legal persons, groups or non-State entities. For its part, Article 75 TFEU states that it may be used where necessary to achieve the objectives set out in Article 67 TFEU, that is to say, in connection with creating an area of freedom, security and justice.
58 Usto se člankom 215. stavkom 2. UFEU-a, za razliku od članka 75. UFEU-a, predviđa, kao što je spomenuto u točki 47. ove presude, da se može upotrijebiti samo kada je odlukom u okviru ZVSP-a predviđeno usvajanje mjera ograničavanja protiv fizičkih ili pravnih osoba, skupina ili nedržavnih subjekata. Člankom 75. UFEU-a predviđeno je pak da se može upotrijebiti ako je to potrebno radi ostvarivanja ciljeva određenih člankom 67. UFEU-a odnosno u vezi sa stvaranjem područja slobode, sigurnosti i pravde.
59 In this regard, it is to be borne in mind that, at paragraph 197 of Kadi and Al Barakaat International Foundation v Council and Commission, the Court considered that a bridge had been constructed between the actions of the Community involving economic measures under Articles 60 EC and 301 EC and the objectives of the EU Treaty, as it stood before the Treaty of Lisbon entered into force, in the sphere of external relations, including the CFSP. Article 215 TFEU expressly provides such a bridge, but this is not the case with Article 75 TFEU, which creates no link with decisions taken under the CFSP.
59 U ovom smislu valja imati u vidu da u točki 197. gore navedene presude Kadi i Al Barakaat International Foundation/Vijeće i Komisija Sud smatra da je došlo do premošćivanja između djelovanja Zajednice koje uključuje gospodarske mjere iz članaka 60. UEZ-a i 301. UEZ-a te ciljeva Ugovora o EU-u, na način kako je postojao prije stupanja na snagu Lisabonskog ugovora, u području vanjskih odnosa, što uključuje ZVSP. Člankom 215. UFEU-a izričito je predviđena takva paserela, ali to nije slučaj s člankom 75. UFEU-a koji ne stvara nikakvu vezu s odlukama koje se donose u okviru ZVSP-a.
60 As regards combating terrorism and its funding, it is to be noted that there is nothing in Article 215 TFEU to indicate that measures designed to combat them, taken against natural or legal persons, groups or non-State entities, could not constitute restrictive measures provided for in subparagraph 2 of that article. It is to be observed here that, although neither Article 60 EC nor Article 301 EC referred expressly to combating terrorism, those two provisions did, none the less, constitute the legal basis for the adoption, before the Treaty of Lisbon entered into force, of restrictive measures designed to combat that phenomenon (see, inter alia, in this respect, the measures at issue in Kadi and Al Barakaat International Foundation v Council and Commission).
60 U odnosu na suzbijanje terorizma i financiranja terorizma valja ustvrditi da člankom 215. UFEU-a ni na koji način nije navedeno da mjere za suzbijanje terorizma i njegovog financiranja izrečene protiv fizičkih ili pravnih osoba, skupina ili nedržavnih subjekata ne mogu predstavljati mjere ograničavanja predviđene podstavkom 2. odnosnog članka. Ovdje valja primijetiti da, iako se ni u članku 60. UEZ-a ni u članku 301. UEZ-a ne navodi izričito suzbijanje terorizma, ipak su prije nego što je Lisabonski ugovor stupio na snagu te dvije odredbe bile pravna osnova za usvajanje mjera ograničavanja koje su osmišljene za suzbijanje te pojave (vidjeti u tom smislu osobito mjere koje su predmet gore navedene presude Kadi i Al Barakaat International Foundation/Vijeće i Komisija)
62 Article 21(2)(c) TEU, which forms part of Chapter 1 laying down general provisions on the Union’s external action in Title V of the EU Treaty, provides: ‘The Union shall define and pursue common policies and actions, and shall work for a high degree of cooperation in all fields of international relations, in order to … preserve peace, prevent conflicts and strengthen international security, in accordance with the purposes and principles of the United Nations Charter’. With more specific regard to the CFSP, it is to be noted that, according to the first subparagraph of Article 24(1) TEU, ‘[t]he Union's competence in matters of [the CFSP] shall cover all areas of foreign policy and all questions relating to the Union’s security, including the progressive framing of a common defence policy that might lead to a common defence’.
62 Članak 21. stavak 2. točka (c) UEU-a, koji čini dio poglavlja 1. i kojim se uređuju opće odredbe o vanjskom djelovanju Unije u glavi V. Ugovora o EU-u, glasi kako slijedi. „Unija utvrđuje i provodi zajedničke politike i djelovanja i nastoji ostvariti visok stupanj suradnje u svim područjima međunarodnih odnosa radi [...] očuvanja mira, sprečavanja sukoba i jačanja međunarodne sigurnosti u skladu s ciljevima i načelima Povelje Ujedinjenih naroda.“ S konkretnijim naglaskom na ZVSP, valja istaknuti da u skladu s prvim podstavkom članka 24. stavka 1. UEU-a, „[n]adležnost Unije u pitanjima [ZVSP-a] obuhvaća sva područja vanjske politike i sva pitanja koja se odnose na sigurnost Unije, uključujući i postupno oblikovanje zajedničke obrambene politike koja bi mogla voditi prema zajedničkoj obrani.“
63 Given that terrorism constitutes a threat to peace and international security, the object of actions undertaken by the Union in the sphere of the CFSP, and the measures taken in order to give effect to that policy in the Union’s external actions, in particular, restrictive measures for the purpose of Article 215(2) TFEU, can be to combat terrorism.
63 S obzirom da terorizam predstavlja prijetnju miru i međunarodnoj sigurnosti, cilj djelovanja Unije u području ZVSP-a i mjera poduzetih s ciljem realizacije te politike u okviru vanjskog djelovanja Unije, a posebno mjera ograničavanja za potrebe članka 215. stavka 2. UFEU-a, može biti suzbijanje terorizma.
64 That assertion is borne out by, in particular, the tenor of Article 43(1) TEU, which makes it clear that all the tasks covered by the common security and defence policy ‘may contribute to the fight against terrorism, including by supporting third countries in combating terrorism in their territories’.
64 Ta tvrdnja proizlazi posebno iz područja primjene članka 43. stavka 1. UEU-a iz kojeg proizlazi da sve zadaće obuhvaćene zajedničkom sigurnosnom i obrambenom politikom „mogu doprinijeti borbi protiv terorizma, među ostalim i pružanjem potpore trećim zemljama u suzbijanju terorizma na njihovim državnim područjima.“
65 It follows from the foregoing that Article 215(2) TFEU may constitute the legal basis of restrictive measures, including those designed to combat terrorism, taken against natural or legal persons, groups or non-State entities by the Union when the decision to adopt those measures is part of the Union’s action in the sphere of the CFSP.
65 Iz toga slijedi da članak 215. stavak 2. UFEU-a može biti pravna osnova za mjere ograničavanja, uključujući mjere koje Unija usvaja za suzbijanje terorizma koje se poduzimaju protiv fizičkih ili pravnih osoba, skupina ili nedržavnih subjekata ako je odluka o usvajanju takvih mjera dio djelovanja Unije u okviru ZVSP-a.
– The purpose and tenor of the contested regulation
– Svrha i područje primjene pobijane uredbe
67 As is made clear in paragraphs 3 to 5 above, Regulation No 881/2002, amended by the contested regulation, constitutes one of the instruments by which the European Union put into effect an action decided upon within the Security Council and intended to preserve international peace and security (see, to this effect, the penultimate sentence in the preamble to Resolution 1390 (2002)), namely: the adoption of measures freezing the funds and economic resources of persons designated by the Sanctions Committee, with regard to whom the Union simply reproduces the list. It is common ground that terrorism involving persons and entities associated with Usama ben Laden, the Al-Qaeda network and the Taliban is a phenomenon of international proportions.
67 Kao što proizlazi iz točaka od 3. do 5. gore, Uredba br. 881/2002, kako je izmijenjena pobijanom uredbom, predstavlja jedan od instrumenata kojim je Europska unija realizirala djelovanje o kojem je odluka donesena unutar Vijeća sigurnosti i čija je namjera očuvati međunarodni mir i sigurnosti [vidjeti u tom smislu predzadnju rečenicu preambule Rezolucije 1390 (2002)], odnosno usvajanje mjera kojima se zamrzavaju sredstva i gospodarski izvori osoba i subjekata koje je odredio Odbor za sankcije, a u odnosu na koje Unija jednostavno reproducira popis. Nesporno je da je terorizam koji uključuje osobe i subjekte koji su povezani s Osamom bin Ladenom, mrežom Al-Kaidom i talibanima pojava međunarodnih razmjera.
68 As the Court stated at paragraphs 169 and 184 of Kadi and Al Barakaat International Foundation v Council and Commission, the essential purpose and object of the contested regulation is to combat international terrorism. This objective of Regulation No 881/2002 is recalled in recital 11 in the preamble to the contested regulation, which states that ‘[t]he purpose of Regulation … No 881/2002 is to prevent terrorist crimes, including terrorist financing, in order to maintain international peace and security’.
68 Kao što je Sud utvrdio u točkama 169. i 184. gore navedene resude Kadi i Al Barakaat International Foundation/Vijeće i Komisija, osnovni cilj i svrha Uredbe 881/2002 jesu suzbijanje međunarodnog terorizma. Na ovaj cilj Uredbe br. 881/2002 podsjeća se u uvodnoj izjavi 11. pobijane uredbe koja glasi da je „[s]vrha Uredbe [...] br. 881/2002 […] sprečavanje terorističkih zločina, uključujući financiranje, kako bi se održali međunarodni mir i sigurnost.“
69 As the Parliament has itself stressed, the contested regulation for the most part merely reformulates or clarifies provisions of Regulation No 881/2002 or makes them easier to apply, but does not in any way change the nature of the latter regulation’s content.
69 Kao što je i sam Parlament istaknuo, pobijanom se uredbom većim dijelom jednostavno preformuliraju ili pojašnjavaju odredbe Uredbe br. 881/2002 ili olakšava njihova primjena, ali se njome ni na koji način ne mijenja priroda sadržaja potonje uredbe.
71 To that end, the contested regulation introduces a listing procedure ensuring that the fundamental rights of the defence, in particular the right to be heard, are respected. Together with Common Position 2002/402, Regulation No 881/2002 and the contested regulation thus establish a system of interaction between the Security Council and the Union.
71 U tu svrhu se pobijanom uredbom uvodi postupak uvrštenja na popis kojim se osigurava poštovanje temeljnih prava na obranu, a posebno prava na saslušanje. Uz Zajedničko stajalište 2002/402, Uredba br. 881/2002 i pobijana uredba stvaraju sustav interakcije između Vijeća sigurnosti i Unije.
73 Contrary to what is maintained by the Parliament, the inclusion of Article 308 EC in the legal basis of Regulation No 881/2002 does not shake that conclusion. While it is true that a measure under the CFSP could not have had Article 308 EC for its sole basis, the fact remains that that article could, as held at paragraph 53 above, supplement the legal basis of a measure adopted in reliance on Articles 60 EC and 301 EC in order to cover the adoption of restrictive measures whose addressees were natural or legal persons, groups or non-State entities not linked to the governing regime of a third country. A supplementary legal foundation of such a kind is, however, no longer necessary since Article 215(2) TFEU has expressly made it possible to adopt measures directed to such addressees on the basis of that provision.
73 Suprotno tvrdnji Parlamenta, uključivanjem članka 308. UEZ-a u pravnu osnovu Uredbe br. 881/2002 navedeni se zaključak ne dovodi u pitanje. Istina je da mjera u okviru ZVSP-a nije mogla imati članak 308. UEZ-a kao jedinu pravnu osnovu, no činjenica je da se tim člankom moglo, kao što je navedeno u točki 53. ove presude, nadopuniti pravnu osnovu mjere koja je donesena na temelju članaka 60. UEZ-a i 301. UEZ-a da bi se uključilo usvajanje mjera ograničavanja čiji su adresati fizičke ili pravne osobe, skupine ili nedržavni subjekti koji nisu povezani s vladajućim režimom treće zemlje. Dodatni pravni temelj takve vrste međutim više nije potreban budući da je člankom 215. stavkom 2. UFEU-a izričito predviđena mogućnost da se na temelju njega usvoje mjere usmjerene na takve adresate.
74 Moreover, the Parliament’s argument that it is impossible to distinguish the combating of ‘internal’ terrorism, on the one hand, from the combating of ‘external’ terrorism, on the other, does not appear capable of calling in question the choice of Article 215(2) TFEU as a legal basis of the contested regulation.
74 Štoviše nije vjerojatno da bi argument Parlamenta da je nemoguće razlikovati suzbijanje „unutarnjeg“ terorizma s jedne strane i suzbijanje „vanjskog“ terorizma s druge strane mogao dovesti u pitanje odabir članka 215. stavka 2. UFEU-a kao pravne osnove pobijane uredbe.
76 In the present case, it is to be emphasised that the contested regulation amends Regulation No 881/2002 which, as found at paragraph 67 above, constitutes one of the instruments by which the European Union put into effect an action decided upon within the Security Council and intended to preserve international peace and security. In addition, as observed at paragraph 72 above, in the light of both its objectives and its content, the contested regulation relates to a decision taken by the Union under the CFSP.
76 U ovom slučaju valja istaknuti da se pobijanom uredbom izmjenjuje Uredba br. 881/2002 koja je, kao što proizlazi iz točke 67. ove presude, jedan od instrumenata kojim Europska unija provodi djelovanje o kojem je odluku donijelo Vijeće sigurnosti i čija je namjera očuvanje međunarodnog mira i sigurnosti. Osim toga, kao što je navedeno u točke 72. ove presude, s obzirom na svoje ciljeve i sadržaj pobijana uredba odnosi se na odluku koju je Unija donijela u okviru ZVSP-a.
78 Having regard to those factors, it suffices to find that Article 215(2) TFEU constitutes the appropriate legal basis for measures, such as those at issue in the present case, directed to addressees implicated in acts of terrorism who, having regard to their activities globally and to the international dimension of the threat they pose, affect fundamentally the Union’s external activity.
78 Uzimajući u obzir prethodno navedeno, dovoljno je utvrditi da članak 215. stavak 2. UFEU-a predstavlja odgovarajuću pravnu osnovu za mjere, poput mjera u ovom slučaju, usmjerene protiv adresata koji su upleteni u djela terorizma te koji, s obzirom na njihove aktivnosti na globalnoj razini te na međunarodnu dimenziju prijetnje koju predstavljaju, bitno utječu na vanjsko djelovanje Unije.
– The consequences for the Parliament’s prerogatives of the choice between Articles 75 TFEU and 215 TFEU
– Posljedice odabira između članka 75. UFEU-a i članka 215. UFEU-a na ovlasti Parlamenta
79 While it is true that choosing between Articles 75 TFEU and 215 TFEU as the legal basis for the contested regulation has consequences for the Parliament’s prerogatives, inasmuch as the former provides for recourse to the ordinary legislative procedure whereas, under the latter, the Parliament is merely informed, that fact cannot, however, determine the choice of legal basis.
79 Iako je istina da odabir između članka 75. UFEU-a i članka 215. UFEU-a kao pravne osnove za pobijanu uredbu ima posljedice na ovlasti Parlamenta, u smislu da se prvim predviđa zaštita u sklopu redovnog zakonodavnog postupka, a drugim Parlament tek prima obavijest, ta činjenica međutim ne može utjecati na odabir pravne osnove.
82 Nevertheless, the difference between Article 75 TFEU and Article 215 TFEU, so far as the Parliament’s involvement is concerned, is the result of the choice made by the framers of the Treaty of Lisbon conferring a more limited role on the Parliament with regard to the Union’s action under the CFSP.
82 Međutim, razlika između članka 75. UFEU-a i članka 215. UFEU-a u odnosu na uključenost Parlamenta rezultat je odluke autora Lisabonskog ugovora da ograniče ulogu Parlamenta u pogledu djelovanja Unije u okviru ZVSP-a.
83 So far as concerns the Parliament’s argument that it would be contrary to Union law for it to be possible for measures to be adopted that impinge directly on the fundamental rights of individuals and groups by means of a procedure excluding the Parliament’s participation, it is to be noted that the duty to respect fundamental rights is imposed, in accordance with Article 51(1) of the Charter of Fundamental Rights of the European Union, on all the institutions and bodies of the Union. In addition, under both Article 75 TFEU and Article 215(3) TFEU, the acts referred to in those articles are to include necessary provisions on legal safeguards.
83 Što se tiče argumenta Parlamenta da je suprotno pravu Unije omogućiti da se mjere kojima se izravno zadire u temeljna prava pojedinaca i skupina usvajaju postupkom kojim se isključuje sudjelovanje Parlamenta, valja istaknuti da dužnost poštovanja temeljnih prava obvezuje, u skladu s člankom 51. stavkom 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, sve ustanove i tijela Unije. Osim toga, na temelju članka 75. UFEU-a kao i članka 215. stavka 3. UFEU-a, akti koji se spominju u navedenim člancima uključuju potrebne odredbe o pravnim jamstvima.
84 In consequence, a measure, such as the contested regulation, containing safeguards for the respect of the fundamental rights of the persons whose names appear in the list, may be adopted on the basis of Article 215(2) TFEU. The argument to the contrary, that such a measure may be adopted only on the basis of Article 75 TFEU, would, moreover, render Article 215(2) largely redundant, whereas the duty to respect fundamental rights bears also on Union measures giving effect to resolutions of the Security Council (see, to that effect, Kadi and Al Barakaat International Foundation v Council and Commission, paragraphs 285, 299 and 326).
84 Prema tome, akt, kao što je pobijana uredba, koji sadrži jamstva u pogledu poštovanja temeljnih prava osoba čija se imena nalaze na popisu, može biti donesen na temelju članka 215. stavka 2. UFEU-a. Teza kojom se tvrdi suprotno odnosno da takva mjera može biti donesena samo na temelju članka 75. UFEU-a osim toga u velikoj mjeri lišava korisnog učinka članak 215. stavak 2. UFEU-a, a obveza poštovanja temeljnih prava mora biti sadržana i u aktima Unije kojima se provode rezolucije Vijeća sigurnosti (vidjeti u tom smislu gore navedenu presudu Kadi i Al Barakaat International Foundation/Vijeće i Komisija, t. 285., 299. i 326.).
88 The second plea is divided into two parts. The first concerns failure to comply with the condition relating to a joint proposal from the High Representative and the Commission, and the second concerns the fact that no decision under the CFSP was taken before the contested regulation was adopted.
88 Drugi tužbeni razlog podijeljen je u dva dijela. Prvi se odnosi na nepoštovanje uvjeta koji se odnosi na zajednički prijedlog Visoke predstavnice i Komisije, a drugi se odnosi na činjenicu da prije donošenja pobijane uredbe nije donesena nijedna odluka u okviru ZVSP-a.
– No proposal compatible with the Treaties
– Niti jedan prijedlog nije u skladu s Ugovorima
89 According to the Parliament, when the contested regulation was adopted on 22 December 2009, there was no Commission that could legitimately submit a joint proposal with the High Representative, the term of office of the Commission appointed on 22 November 2004 having expired on 31 October 2009 and the new Commission not taking office until 10 February 2010. Even if it had been acceptable, in the interests of the continuity of the work of that institution, for the Commission appointed in November 2004 to continue to perform certain tasks, its authority would have been confined to dealing with current business. It would not have been empowered to take a major political initiative amending the legal basis of a measure in such a way as to divest it of its legislative nature and to divest the Parliament and the national parliaments of any influence.
89 Prema mišljenju Parlamenta, kada je pobijana uredba donesena 22. prosinca 2009. nije postojala Komisija koja je mogla legitimno podnijeti zajednički prijedlog s Visokom predstavnicom s obzirom da je mandat Komisije koja je preuzela dužnost 22. studenoga 2004. istekao 31. listopada 2009., a nova Komisija nije stupila na dužnost do 10. veljače 2010. Čak i da je bilo prihvatljivo u interesu kontinuiteta rada institucije da Komisija koja je preuzela dužnost u studenome 2004. nastavi obavljati određene zadaće, njezina ovlast bi bila ograničena na tekuće poslove. Ona ne bi bila ovlaštena pokrenuti veliku političku inicijativu kojom se mijenja pravna osnova akta koja bi uključivala gubitak njegovog zakonodavnog obilježja i gubitak utjecaja Parlamenta i nacionalnih parlamenata.