natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(4) A licence to operate several public pharmacies is to be granted, on application, if:
(4) Dozvola za vođenje više ljekarni izdaje se na zahtjev, ako:
"1. the applicant fulfils the conditions under subparagraphs 1 to 3 above in respect of each of the pharmacies applied for;"
"1. podnositelj zahtjeva ispunjava zahtjeve određene u gore navedenim podstavcima 1. do 3. u pogledu svake ljekarne koja je predmet zahtjeva;"
2. the pharmacy and branch pharmacies to be operated by him are in the same district (“Kreis”) or town or in neighbouring districts or towns.
2. se ljekarna i podružnice kojima će on upravljati nalaze unutar istog područja („Kreis”) ili grada ili u susjednim područjima ili gradovima.
"1. the operator is required to manage one of the pharmacies (main pharmacy) personally;"
"1. voditelj ljekarne osobno upravlja jednom od ljekarni (glavna ljekarna);"
‘The licence shall oblige the holder to manage the pharmacy personally on his own responsibility. …’
„Dozvola obvezuje farmaceuta da osobno vodi ljekarnu na svoju vlastitu odgovornost. […]ˮ
"‘A number of persons may operate a pharmacy together only in the form of a civil law partnership or commercial partnership; in such cases, each partner requires a licence. …’"
"„Više osoba može zajedno voditi ljekarnu samo u obliku jednostavnog društva i društva s neograničenom odgovornošću; u takvim slučajevima svi sudionici moraju dobiti dozvolu. […]ˮ"
‘Following the death of the licence holder, his heirs may entrust the running of the pharmacy to a pharmacist for a maximum of 12 months.’
„Nakon smrti nositelja dozvole njegovi nasljednici mogu povjeriti vođenje ljekarne farmaceutu na najviše 12 mjeseci.ˮ
10 Under Paragraph 14 of the ApoG, hospitals have the choice of obtaining their supplies of medicinal products from an internal pharmacy, that is to say, a pharmacy on the premises of the hospital concerned, from the pharmacy of another hospital or from a pharmacy outside hospital premises. A licence to operate an internal pharmacy is granted if the hospital demonstrates inter alia that it has recruited a pharmacist who fulfils the conditions laid down in subparagraphs 1 to 4, 7 and 8 of Paragraph 2(1) of the ApoG.
10 U skladu s člankom 14. ApoG-a, bolnice mogu povjeriti opskrbu lijekovima internoj ljekarni što znači ljekarni u prostoru dotične bolnice ili ljekarni druge bolnice ili ljekarni otvorenoj izvan bolnice. Dozvola za vođenje interne ljekarne izdaje se ako bolnica dokaže da je zaposlila farmaceuta koji ispunjava uvjete utvrđene u podstavcima 1. do 4., 7. i 8. stavka 1. članka 2. ApoG-a.
11 DocMorris NV (‘DocMorris’) is a public limited company established in the Netherlands whose business includes the selling of medicinal products by mail order. By decision of 29 June 2006, the Ministry granted it, with effect from 1 July 2006, a licence to operate a branch pharmacy in Saarbrücken (Germany), subject to a condition requiring it to recruit a pharmacist who would be entrusted with managing the pharmacy in question personally and on his own responsibility (‘the decision of 29 June 2006’).
11 DocMorris NV (u daljnjem tekstu: DocMorris) je društvo s ograničenom odgovornošću sa sjedištem u Nizozemskoj čije poslovanje uključuje prodaju lijekova poštanskom narudžbom. Odlukom od 29. lipnja 2006. Ministerium je izdao dozvolu s učinkom od 1. srpnja 2006. za vođenje podružnice u Saarbrückenu (Njemačka) pod uvjetom da to društvo zaposli farmaceuta koji će tu ljekarnu osobno voditi i za nju osobno odgovarati („odluka od 29. lipnja 2006.ˮ).
12 On 2 and 18 August 2006, the claimants in the main proceedings brought actions before the Verwaltungsgericht des Saarlandes (Administrative Court, Saarland) for annulment of the decision of 29 June 2006.
12 2. i 18. kolovoza 2006. tužitelji u glavnom postupku podnijeli su tužbe pred Verwaltungsgericht des Saarlandes (Upravni sud, Saarland) za poništenje odluke od 29. lipnja 2006.
13 In those actions, they submitted that the decision of 29 June 2006 is contrary to the ApoG because it infringes the ‘Fremdbesitzverbot’, that is to say the principle, as resulting from subparagraph 3 of Paragraph 2(1) in conjunction with Paragraphs 7 and 8 of the ApoG, under which the right to own and operate a pharmacy is restricted to pharmacists alone (‘the rule excluding non-pharmacists’).
13 U tim tužbama oni su tvrdili da je odluka od 29. lipnja 2006. u suprotnosti s ApoG-om jer krši načelo pod nazivom „Fremdbesitzverbot”, što znači načelo koje proizlazi iz podstavka 3. stavka 1. članka 2. u vezi s člancima 7. i 8. ApoG-a, prema kojima je pravo posjedovanja i vođenja ljekarne ograničeno samo na farmaceute („pravilo o isključenju osoba koje nisu farmaceutiˮ).
14 The Ministry, supported by DocMorris, contended that the decision of 29 June 2006 is valid because the Ministry was obliged to disapply the abovementioned provisions of the ApoG on the ground that they infringe Article 43 EC which guarantees freedom of establishment. In their submission, a capital company lawfully operating a pharmacy in a Member State does not have access to the German pharmacy market and such a restriction is not necessary for achieving the legitimate objective of protection of public health.
14 Ministerium, kojeg podupire društvo DocMorris, tvrdio je da je odluka od 29. lipnja 2006. valjana, uz obrazloženje da je bio dužan izuzeti iz primjene navedene odredbe ApoG-a zbog toga što krše članak 43. UEZ-a koji jamči slobodu poslovnog nastana. Prema njihovoj tvrdnji, društvo kapitala koje zakonito vodi ljekarnu u državi članici nema pristupa njemačkom tržištu ljekarni, a takvo ograničenje nije nužno za postizanje zakonitog cilja zaštite javnog zdravlja.
‘(1) Are the provisions concerning freedom of establishment for capital companies (Articles 43 EC and 48 EC) to be interpreted as precluding [the rule excluding non-pharmacists], as provided for by subparagraphs 1 to 4 and 7 of Paragraph 2(1), the first sentence of Paragraph 7 and the first sentence of Paragraph 8 of the [ApoG]?
„(1) Treba li odredbe u vezi sa slobodom poslovnog nastana za društva kapitala (članci 43. UEZ-a i 48. UEZ-a) tumačiti tako da im je protivno [pravilo o isključenju osoba koje nisu farmaceuti] predviđeno u podstavcima 1. do 4. i 7. stavka 1. članka 2., prvoj rečenici članka 7. i prvoj rečenici članka 8. [ApoG-a]?
(2) If the first question is answered in the affirmative:
(2) Ako je odgovor na prvo pitanje potvrdan:
Having regard in particular to Article 10 EC and to the principle of effectiveness of Community law, is a national authority entitled and obliged under Community law to disapply national provisions it regards as contrary to Community law even if there is no clear breach of Community law and it has not been established by the Court of Justice … that the relevant provisions are incompatible with Community law?’
Uzimajući u obzir članak 10. UEZ-a i načelo korisnog učinka prava Zajednice, ima li nacionalno tijelo pravo i obvezu na temelju prava Zajednice izuzeti iz primjene nacionalne odredbe za koje smatra da su protivne pravu Zajednice čak i ako se ne radi o očitoj povredi prava Zajednice i ako Sud […] nije ustanovio nespojivost predmetnih odredbi s pravom Zajednice?ˮ
18 First, it is clear, both from the case-law of the Court and from Article 152(5) EC and recital 26 in the preamble to Directive 2005/36, that Community law does not detract from the power of the Member States to organise their social security systems and to adopt, in particular, provisions intended to govern the organisation of health services such as pharmacies. In exercising that power, however, the Member States must comply with Community law, in particular the provisions of the Treaty on the freedoms of movement, including freedom of establishment. Those provisions prohibit the Member States from introducing or maintaining unjustified restrictions on the exercise of those freedoms in the healthcare sector (see, to this effect, Case C-372/04 Watts [2006] ECR I-4325, paragraphs 92 and 146, and Case C-169/07 Hartlauer [2009] ECR I-0000, paragraph 29).
18 Prvo, iz sudske prakse Suda i iz članka 152. stavka 5. UEZ-a kao i iz uvodne izjave 26. Direktive 2005/36 proizlazi da pravo Zajednice ne zadire u nadležnost država članica da urede sustave socijalne sigurnosti, a posebno da donose odredbe koje su namijenjene uređenju i organizaciji zdravstvenih službi kao što su ljekarne. U izvršenju te nadležnosti države članice međutim moraju poštovati pravo Zajednice, a posebno odredbe Ugovora o slobodnom kretanju, uključujući slobodu poslovnog nastana. Te odredbe sadrže zabranu za države članice da uvode ili zadržavaju neopravdana ograničenja provedbe tih sloboda u sektoru zdravstvene zaštite (vidjeti u tom smislu presude od 16. svibnja 2006., Watts, C-372/04, Zb., str. I-4325., t. 92. i 146., i od 10. ožujka 2009., Hartlauer, C-169/07, Zb., str. I-1721., t. 29.).
"19 When assessing whether that obligation has been complied with, account must be taken of the fact that the health and life of humans rank foremost among the assets and interests protected by the Treaty and that it is for the Member States to determine the level of protection which they wish to afford to public health and the way in which that level is to be achieved. Since the level may vary from one Member State to another, Member States must be allowed discretion (see, to this effect, Case C-322/01 Deutscher Apothekerverband [2003] ECR I-14887, paragraph 103; Case C-141/07 Commission v Germany [2008] ECR I-0000, paragraph 51; and Hartlauer, paragraph 30)."
"19 Pri procjeni poštovanja te obveze treba uzeti u obzir činjenicu da su zdravlje i životi ljudi na prvom mjestu vrijednosti i interesa koje štiti Ugovor, a da je u ovlasti država članica donošenje odluke o tome na kojoj će razini osigurati zaštitu javnog zdravlja, kao i način na koji će postići tu razinu. Kako ta razina može biti različita od jedne države članice do druge, državama članicama treba priznati određenu marginu prosudbe (vidjeti u tom smislu presudu od 11. prosinca 2003., Deutscher Apothekerverband, C-322/01, Zb., str. I-14887., t. 103.; od 11. rujna 2008. Komisija/Njemačka, C-141/07, Zb., str. I-06935., t. 51.; i prethodno navedenu presudu Hartlauer, t. 30.)."
20 Second, neither Directive 2005/36 nor any other measure implementing the freedoms of movement guaranteed by the Treaty lays down conditions governing access to activities in the pharmacy field that specify the category of persons who are entitled to operate a pharmacy. Consequently, the national legislation must be examined in the light of the provisions of the Treaty alone.
20 Drugo, valja utvrditi da ni Direktiva 2005/36 ni bilo koja druga mjera kojom se provode slobode kretanja zajamčene Ugovorom ne predviđaju uvjete pristupa djelatnostima farmaceutskog sektora koji bi precizirali kategoriju osoba s pravom vođenja ljekarne. Slijedom toga, nacionalni propis treba ispitati samo s obzirom na odredbe Ugovora.
21 Third, the regime applicable to persons entrusted with the retail supply of medicinal products varies from one Member State to another. Whereas, in certain Member States, only self-employed pharmacists can own and operate pharmacies, other Member States accept that persons not having the status of self-employed pharmacist may own a pharmacy while entrusting its management to employed pharmacists.
21 Treće, valja naglasiti da se režim koji se primjenjuje na osobe odgovorne za distribuciju lijekova na malo razlikuje od jedne države članice do druge. Dok u određenim državama članicama samo samozaposleni farmaceuti mogu posjedovati i voditi ljekarne, druge države članice prihvaćaju da osobe koje nemaju status samozaposlenog farmaceuta mogu posjedovati ljekarnu, a upravljanje povjeriti zaposlenim farmaceutima.
22 According to settled case-law, Article 43 EC precludes any national measure which, even though it is applicable without discrimination on grounds of nationality, is liable to hinder or render less attractive the exercise by Community nationals of the freedom of establishment that is guaranteed by the Treaty (see, in particular, Case C-19/92 Kraus [1993] ECR I-1663, paragraph 32, and Case C-299/02 Commission v Netherlands [2004] ECR I-9761, paragraph 15).
22 U skladu s ustaljenom sudskom praksom članku 43. UEZ-a protivna je svaka nacionalna mjeri koja, čak i kada se primjenjuje bez diskriminacije na temelju državljanstva, državljanima Zajednice može otežati ili učiniti manje privlačnim ostvarivanje slobode poslovnog nastana zajamčene Ugovorom (vidjeti posebno presudu od 31. ožujka 1993., Kraus, C-19/92, Zb., str. I-1663., t. 32., i od 14. listopada 2004., Komisija/Nizozemska, C-299/02, Zb., str. I-9761., t. 15.).
23 Legislation which makes the establishment in the host Member State of an economic operator from another Member State subject to the issue of a prior authorisation and allows self-employed activity to be pursued only by certain economic operators who satisfy predetermined requirements, compliance with which is a condition for the issue of that authorisation, constitutes a restriction within the meaning of Article 43 EC. Such legislation deters or even prevents economic operators from other Member States from pursuing their activities in the host Member State through a fixed place of business (see, to this effect, Hartlauer, paragraphs 34, 35 and 38).
23 Ograničenje u smislu članka 43. UEZ-a je propis koji nastan gospodarskog subjekta iz druge države članice u državi članici domaćinu uvjetuje izdavanjem prethodnog odobrenja i koji dozvoljava samostalnu djelatnost samo određenim gospodarskim subjektima koji zadovoljavaju unaprijed određene zahtjeve čije ispunjenje je uvjet za izdavanje tog odobrenja. Takav propis destimulira, odnosno sprečava, gospodarske subjekte iz drugih država članica, da svoje djelatnosti u državi članici domaćinu obavljaju putem stalne poslovne jedinice (vidjeti u tom smislu gore navedenu presudu Hartlauer, t. 34., 35. i 38.).
30 It is important that, where there is uncertainty as to the existence or extent of risks to human health, a Member State should be able to take protective measures without having to wait until the reality of those risks becomes fully apparent. Furthermore, a Member State may take the measures that reduce, as far as possible, a public-health risk (see, to this effect, Case C-170/04 Rosengren andOthers [2007] ECR I-4071, paragraph 49), including, more specifically, a risk to the reliability and quality of the provision of medicinal products to the public.
30 Važno je da kad postoji nesigurnost o postojanju ili opsegu rizika za zdravlje ljudi, država članica mora biti u stanju poduzeti zaštitne mjere ne čekajući da se ti rizici u potpunosti manifestiraju. Osim toga država članica može donijeti mjere koje smanjuju koliko je god to moguće rizik za javno zdravlje (vidjeti u tom smislu presudu od 5. lipnja 2007., Rosengren i drugi, C-170/04, Zb., str. I-4071., t. 49.), uključujući rizik u vezi sa sigurnom i kvalitetnom opskrbom stanovništva lijekovima.
33 Overconsumption or incorrect use of medicinal products leads, moreover, to a waste of financial resources which is all the more damaging because the pharmaceutical sector generates considerable costs and must satisfy increasing needs, while the financial resources which may be made available for healthcare are not unlimited, whatever the mode of funding applied (see by analogy, with regard to hospital treatment, Case C-385/99 Müller-Fauré and van Riet [2003] ECR I-4509, paragraph 80, and Watts, paragraph 109). There is a direct link between those financial resources and the profits of businesses operating in the pharmaceutical sector because in most Member States the prescription of medicinal products is borne financially by the health insurance bodies concerned.
33 Prekomjerna potrošnja ili nepravilna uporaba lijekova osim toga uzrokuje rasipanje financijskih resursa što je još štetnije jer farmaceutski sektor proizvodi visoke troškove i mora zadovoljiti rastuće potrebe, a istovremeno financijska sredstva koja su na raspolaganju za zaštitu zdravlja nisu neograničena, bez obzira na to koji se sustav financiranja primjenjuje (vidjeti analogno u vezi s bolničkim liječenjem presudu od 13. svibnja 2003. u predmetu Müller-Fauré i van Riet, C-385/99, Zb., str. I-4509., t. 80., i gore navedenu presudu Watts, t. 109.). U tom smislu valja naglasiti da između tih financijskih sredstava i profita gospodarskih subjekata koji djeluju u farmaceutskom sektoru postoji izravna veza, jer u većini država članica propisivanje lijekova ide na teret dotičnih tijela zdravstvenog osiguranja.
34 In the light of those risks to public health and to the financial balance of social security systems, the Member States may make persons entrusted with the retail supply of medicinal products subject to strict requirements, including as regards the way in which the products are marketed and the pursuit of profit. In particular, the Member States may restrict the retail sale of medicinal products, in principle, to pharmacists alone, because of the safeguards which pharmacists must provide and the information which they must be in a position to furnish to consumers (see, to this effect, Delattre, paragraph 56).
34 S obzirom na te rizike za javno zdravlje i na financijsku ravnotežu sustava za zdravstveno osiguranje, države članice mogu uvjetovati da osobe odgovorne za distribuciju lijekova na malo podliježu strogim zahtjevima, uključujući posebno načine trgovanja i ostvarivanja dobiti. Konkretno, države članice mogu ograničiti prodaju lijekova na malo samo na farmaceute zbog jamstava koja moraju pružiti i informacija koje moraju biti u stanju dati potrošačima (vidjeti u tom smislu gore navedenu presudu Delattre, t. 56.).
35 In this connection, given the power accorded to the Member States to determine the level of protection of public health, it must be accepted that Member States may require that medicinal products be supplied by pharmacists enjoying genuine professional independence. They may also take measures which are capable of eliminating or reducing a risk that that independence will be prejudiced because such prejudice would be liable to affect the degree to which the provision of medicinal products to the public is reliable and of good quality.
35 S tim u vezi, s obzirom na ovlasti dane državama članicama da odrede razinu zaštite javnog zdravlja, valja priznati da države članice mogu zahtijevati da lijekove distribuiraju farmaceuti koji su stvarno profesionalno neovisni. Države članice mogu također donijeti mjere kojima se može ukloniti ili smanjiti rizik zadiranja u tu neovisnost, jer bi takvo zadiranje moglo utjecati na razinu sigurnosti i kvalitete opskrbe stanovništva lijekovima.
37 It is undeniable that an operator having the status of pharmacist pursues, like other persons, the objective of making a profit. However, as a pharmacist by profession, he is presumed to operate the pharmacy not with a purely economic objective, but also from a professional viewpoint. His private interest connected with the making of a profit is thus tempered by his training, by his professional experience and by the responsibility which he owes, given that any breach of the rules of law or professional conduct undermines not only the value of his investment but also his own professional existence.
37 Nije moguće negirati da voditelj koji ima status farmaceuta ima za cilj, kao što to imaju i druge osobe, ostvarivanje dobiti. Međutim, činjenica da se radi o farmaceutu po profesiji pretpostavlja da ljekarnu vodi ne samo iz gospodarskog interesa već i zbog profesionalnih razloga. Njegov privatni interes povezan s ostvarivanjem profita je stoga ublažen njegovom izobrazbom, profesionalnim iskustvom i odgovornošću koju ima, s obzirom da svako kršenje zakonskih propisa ili profesionalnog ponašanja ne samo da ugrožava vrijednost njegovog ulaganja već i njegovu vlastitu profesionalnu egzistenciju.
38 Unlike pharmacists, non-pharmacists by definition lack training, experience and responsibility equivalent to those of pharmacists. Accordingly, they do not provide the same safeguards as pharmacists.
38 Za razliku od farmaceuta, osobe koje nisu farmaceuti po definiciji nemaju jednaku izobrazbu, iskustvo i odgovornost kao farmaceuti. U tim uvjetima valja utvrditi da ne pružaju jednaka jamstva kao farmaceuti.
40 It is therefore permissible for a Member State inter alia to assess, in the exercise of that discretion, whether such a risk exists in the case of manufacturers and wholesalers of pharmaceutical products on the ground that they might compromise the independence of employed pharmacists by encouraging them to promote the medicinal products which they produce or market themselves. Likewise, a Member State may determine whether operators lacking the status of pharmacist are liable to compromise the independence of employed pharmacists by encouraging them to sell off medicinal products which it is no longer profitable to keep in stock or whether those operators are liable to make reductions in operating costs which may affect the manner in which medicinal products are supplied at retail level.
40 Osobito je zato državi članici dana mogućnost da u okviru navedene margine prosudbe procijeni postoji li takav rizik u vezi s proizvođačima i trgovcima farmaceutskih proizvoda na veliko zbog toga što bi mogli ugroziti neovisnost zaposlenih farmaceuta potičući ih da promoviraju lijekove koje sami proizvode ili stavljaju na tržište. Na isti način država članica može odrediti ugrožavaju li osobe koje nemaju status farmaceuta neovisnost zaposlenih farmaceuta potičući ih da prodaju lijekove čije držanje na zalihama više nije profitabilno i kolika je odgovornost tih voditelja kad smanjuju operativne troškove koji bi mogli utjecati na način distribucije lijekova na malo.
"42 As to those submissions, it is apparent from the Court’s case-law that national legislation is appropriate for securing attainment of the objective relied upon only if it genuinely reflects a concern to attain that objective in a consistent and systematic manner (see Joined Cases C-338/04, C-359/04 and C-360/04 Placanica and Others [2007] ECR I-1891, paragraphs 53 and 58; Case C-500/06 Corporación Dermoestética [2008] ECR I-0000, paragraphs 39 and 40; and Hartlauer, paragraph 55)."
"42 U vezi s tim iz sudske prakse Suda proizlazi da nacionalno uređenje može jamčiti ostvarenje navedenog cilja samo ako zaista dosljedno i sustavno odražava nastojanje za postizanjem tog cilja (vidjeti presude od 6. ožujka 2007., Placanica i drugi, C-338/04, C-359/04 i C-360/04, Zb., str. I-1891., t. 53. i 58.; od 17. srpnja 2008., Corporación Dermoestética, C-500/06, Zb., str. I-5785., t. 39. i 40.; i gore navedenu presudu Hartlauer, t. 55.)."
45 However, this exception proves justified having regard to protection of the legitimate property rights and interests of the members of the deceased pharmacist’s family. It must be found that the Member States may take the view that the interests of a pharmacist’s heirs are not such as to jeopardise the requirements and guarantees flowing from their respective legal systems which operators who have the status of pharmacist must meet. In this context, account is to be taken especially of the fact that throughout the transitional period a qualified pharmacist must be responsible for operating the inherited pharmacy. Therefore, the heirs cannot, in this specific context, be equated with other operators who do not have the status of pharmacist.
45 Međutim, taj se izuzetak pokazuje opravdanim s obzirom na zaštitu legitimnih vlasničkih prava i interesa članova obitelji pokojnog farmaceuta. U vezi s tim valja utvrditi da države članice mogu smatrati da interesi nasljednika nisu takvi da ugrožavaju zahtjeve i jamstva iz njihovih pravnih sustava koje moraju ispunjavati voditelji koji imaju status farmaceuta. U tom kontekstu potrebno je uzeti u obzir činjenicu da tijekom prijelaznog razdoblja za vođenje naslijeđene ljekarne mora biti odgovoran kvalificirani farmaceut. Stoga nasljednici u tom konkretnom kontekstu ne mogu biti izjednačeni s drugim voditeljima koji nemaju status farmaceuta.