natgillin/translations-raw huggingface dataset:
"59 However, even if it were to be supposed that, by adopting Decision 2007/445, the Council intended to remedy the lack of a statement of reasons for placing DHKP-C on the list during the period prior to 29 June 2007, that decision cannot, in any circumstances, be relied upon, in conjunction with Paragraph 34(4) of the AWG, as a basis for a criminal conviction in respect of facts relating to that period, without infringing the principle of the non-retroactivity of provisions which may form the basis for a criminal conviction (see, by analogy, Case 63/83 Kirk [1984] ECR 2689, paragraphs 21 and 22; Case C-331/88 Fedesa and Others [1990] ECR I-4023, paragraph 44; and Joined Cases C-387/02, C-391/02 and C-403/02 Berlusconi and Others [2005] ECR I-3565, paragraphs 74 to 78)."
"59 Međutim, čak i ako bi se pretpostavilo da je, donošenjem Odluke 2007/445, Vijeće imalo namjeru ispraviti izostanak obrazloženja za uključivanje DHKP-C-a u popis tijekom razdoblja prije 29. lipnja 2007., ta odluka nikako ne može, zajedno s točkom 34. stavkom 4. AWG-a, biti temelj za osuđujuću presudu u kaznenom postupku za činjenice koje se odnose na to razdoblje, bez povrede načela zabrane retroaktivnog djelovanja odredbi koje predstavljaju temelj za osuđujuću presudu u kaznenom postupku (vidjeti po analogiji presude od 10. srpnja 1984., Kirk, 63/83, Zb., str. 2689., t. 21. i t. 22.; i od 13. studenoga 1990., Fedesa i drugi, C-331/88 str. I-4023., t. 44., kao i od 3. svibnja 2005., Berlusconi i drugi, C-387/02, C-391/02 i C-403/02, Zb., str. I-3565., t. 74. do t. 78.)."
64 In the light of the information provided in the order for reference, the point of those two questions is to ascertain whether acts such as those by which the defendants, in their capacity as members of DHKP-C, transferred to that organisation – or, to be exact, to its highest executive bodies – the funds obtained from third persons through annual campaigns to collect donations, and through events and sales of publications, imply that those funds were made available for the benefit of that organisation within the meaning of Regulation No 2580/2001.
64 S obzirom na informacije u zahtjevu za prethodnu odluku, tim se pitanjima želi utvrditi proizlazi li iz djela kao što su ona kojima su tuženici, u svojstvu članova DHKP-C-a, prenijeli toj organizaciji, ili, točnije, njezinim najvišim izvršnim tijelima, sredstva dobivena od trećih osoba putem godišnjih akcija prikupljanja donacija i putem događanja i prodaje publikacija, da su ta sredstva stavljena na raspolaganje u korist te organizacije u smislu Uredbe br. 2580/2001.
67 The expression ‘made available’ has a wide meaning, encompassing all the acts necessary if a person, a group or an entity on the list is effectively to obtain full power of disposal in respect of the funds, other financial assets and economic resources concerned (see, by analogy, Möllendorf and Möllendorf-Niehuus, paragraph 51).
67 Izraz „dostupni[AR1]“ [stavljaju se na raspolaganje] ima široko značenje te uključuje sve potrebne radnje koje treba obaviti kako bi osoba, skupina ili subjekt na popisu iz članka 2. stavka 3. Uredbe br. 2580/2001 zaista dobila puno pravo raspolaganja financijskim sredstvima, ostalom financijskom imovinom i gospodarskim izvorima o kojima je riječ (vidjeti prema analogiji gore navedenu presudu Möllendorf i Möllendorf-Niehuus, t. 51.).
68 That meaning is independent of the existence or absence of a relationship between the perpetrator of the act of ‘making available’ and the beneficiary. As the Generalbundesanwalt maintained, and contrary to the position argued for by F, there is nothing in Regulation No 2580/2001 – in any of its various language versions – to suggest that the transfer of funds by a member of an organisation on the list to that same organisation is not covered by that meaning.
68 To je značenje neovisno o postojanju ili nepostojanju odnosa između počinitelja djela omogućavanja „dostupnosti“ [stavljanja na raspolaganje] i korisnika. Kako je tvrdio Generalbundesanwalt i suprotno stajalištu koje je zauzeo F, ništa u Uredbi br. 2580/2001, ili bilo kojoj od njezinih jezičnih inačica, ne upućuje na to da se tim značenjem ne obuhvaća prijenos sredstava od strane člana organizacije na popisu toj istoj organizaciji.
69 The notion of ‘funds, other financial assets and economic resources’ as used in Regulation No 2580/2001 also takes on, by virtue of the related definition given in Article 1(1) of that regulation, a wide meaning which covers assets of every kind, however acquired. It is not important, in that regard, whether own assets or assets which have been collected or obtained from third persons are concerned.
69 Pojam „financijskih sredstava, ostale financijske imovine i gospodarskih izvora“ kako se rabi u Uredbi br. 2580/2001, također, prema definiciji iz članka 1. stavka 1. te uredbe dobiva široko značenje koje obuhvaća imovinu svake vrste bez obzira kako je stečena. U tom smislu nije važno radi li se o vlastitim sredstvima ili sredstvima koja su prikupljena ili dobivena od trećih osoba.
70 It should be added that, for the purposes of interpreting Regulation No 2580/2001, it is necessary to take account of the wording and purpose of Common Position 2001/931, which that regulation – according to recital 5 in the preamble thereto – is intended to implement.
70 Potrebno je dodati da prilikom tumačenja Uredbe br. 2580/2001 treba voditi računa o tekstu i svrsi Zajedničkog stajališta 2001/931, koje ta uredba, u skladu s njezinom 5. uvodnom izjavom, ima za cilj provesti.
71 The prohibition laid down in Article 3 of Common Position 2001/931 is framed in terms as general as those used in Article 2(1)(b) of Regulation No 2580/2001. Moreover, Article 1(3) of Common Position 2001/931, to which Article 1(4) of that regulation refers, attributes a wide meaning to the term ‘terrorist act’, which encompasses, under Article 1(3)(iii)(k), ‘funding ... in any way’ the activities of a terrorist group.
71 Zabrana iz članka 3. Zajedničkog stajališta 2001/931 izrečena je jednako općenito kao i ona iz članka 2. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 2580/2001. Štoviše, članak 1. stavak 3. zajedničkog stajališta na koji se odnosi članak 1. stavak 4. uredbe dodjeljuje pojmu „terorističko djelo" široko značenje, koje uključuje, u skladu s člankom 1. stavkom 3. alinejom (iii) točkom (k) „svaki oblik financiranja“ aktivnosti terorističke skupine.
72 As the European Commission has argued, the interpretation of Regulation No 2580/2001 also implies that account must be taken of the wording and purpose of Resolution 1373 (2001), to which the third recital in the preamble to that regulation refers (see, by analogy, Möllendorf and Möllendorf-Niehuus, paragraph 54, and Case C-340/08 M and Others [2010] ECR I-0000, paragraph 45).
72 Prema tvrdnjama Europske komisije, pri tumačenju Uredbe br. 2580/2001 također treba uzeti u obzir tekst i svrhu Rezolucije 1373(2001), na koju upućuje treća uvodna izjava te uredbe (vidjeti prema analogiji gore navedenu presudu Möllendorf i Möllendorf-Niehuus, t. 54. kao i presudu od 29. travnja 2010., M i drugi, C-340/08. Zb., str. I-391. t. 45. ).
73 However, Point 1(d) of Resolution 1373 (2001) lays down a general prohibition on, amongst other things, making funds available for the benefit of persons or entities which commit or attempt to commit acts of terrorism. Point 1(b) of that resolution provides, in addition, that States are to ‘[c]riminalise the wilful provision or collection, by any means, directly or indirectly, of funds by their nationals or in their territories with the intention that the funds should be used, or in the knowledge that they are to be used, in order to carry out terrorist acts’.
73 Međutim, točkom 1. (d) Rezolucije 1373(2001) navodi se opća zabrana, između ostalog, stavljanja na raspolaganje financijskih sredstava u korist osoba ili drugih subjekata koji počine ili pokušaju počiniti terorističko djelo. Točkom 1. (b) te rezolucije propisuje se također da države trebaju „odrediti kaznenim djelom svjesno pružanje ili prikupljanje, bilo kojim sredstvima, posredno ili neposredno, financijskih sredstava od strane svojih državljana ili na svojim državnim područjima s namjerom da se ta financijska sredstva upotrijebe ili uz saznanje ta će ona biti upotrjebljena za počinjenje kaznenih djela" [neslužbeni prijevod].
75 As the Commission has argued, the foregoing analysis is not called into question by the defendants’ contention that, once in their possession, the funds at issue were already accessible, indirectly, to DHKP-C and that, as a consequence, their subsequent transfer to the executive bodies of that organisation did not constitute making them available for the benefit of the organisation, within the meaning of Regulation No 2580/2001.
75 Kako tvrdi Komisija, prethodna analiza nije dovela u pitanje navode tuženikâ da su, kad su dospjela u njihov posjed, predmetna financijska sredstva već bila posredno dostupna DHKP-C-u te da, posljedično, njihov naknadni prijenos izvršnim tijelima te organizacije nije značilo njihovo stavljanje na raspolaganje u korist organizacije u smislu Uredbe br. 2580/2001.
76 Particularly in view of the structure of DHKP-C, which – as the Generalbundesanwalt explained at the hearing – is composed of central management bodies and four main units, which are in turn composed of national, regional and local sub-units, the fact that members of that organisation hold funds received from third persons is not enough to support a finding that the executive bodies which embody the organisation, and specified as such on the list, have the funds available themselves. In the present case, the transfer of those funds to those executive bodies was necessary if DHKP-C was in fact to obtain full power of disposal in respect of those funds – which, up till then, it did not have – for the attainment of its objectives.
76 Posebno s obzirom na strukturu DHKP-C-a, koji se, kako je objasnio Generalbundesanwalt tijekom rasprave, sastoji od središnjih upravljačkih tijela i četiri glavne jedinice, koje su pak sastavljene od nacionalnih, regionalnih i lokalnih podjedinica, činjenica da članovi te organizacije imaju financijska sredstva koja su primili od trećih osoba nije dostatna da bi dovela do zaključka da su izvršnim tijelima koja predstavljaju organizaciju, te su kao takva navedena na popisu, ta sredstva na raspolaganju. U ovom slučaju, prijenos tih financijskih sredstava tim izvršnim tijelima bio je potreban da bi DHKP-C zaista imao pravo raspolagati tim sredstvima, koja do tada nije imao, za ostvarivanje svojih ciljeva.
77 As for the defendants’ contention that it has not been established that the funds which they transferred were actually used by DHKP-C to finance terrorist activities, it should be pointed out that both the definition in Article 1(1) of Regulation No 2580/2001 and the terms of Article 2(1)(b) of that regulation render it irrelevant. Funds made available for the benefit of an organisation on the list carry with them the danger that they may be diverted in order to support such activities (see, by analogy, M and Others, paragraph 57). Such ‘making available’ is thus covered by the prohibition laid down in Article 2(1)(b) and is punishable by the criminal penalties provided for under the applicable national law, regardless of whether it has been established that the funds were actually used by the organisation at issue for activities of that nature.
77 Što se tiče navoda tuženikâ da nije utvrđeno da je financijska sredstva koja su oni prenijeli DHKP-C zaista upotrijebio za financiranje terorističkih aktivnosti, potrebno je naglasiti da je to prema definiciji iz članka 1. stavka 1. Uredbe br. 2580/2001 i uvjetima iz članka 2. stavka 1. točke (b) te uredbe nevažno. Postoji opasnost da se financijska sredstva stavljena na raspolaganje u korist organizacije na popisu iskoriste za podupiranje takvih aktivnosti (vidi prema analogiji gore navedenu presudu M i drugi, t. 57). Takva „dostupnost“ [stavljanje na raspolaganje] obuhvaćeno je dakle zabranom iz članka 2. stavka 1. točke (b) te kažnjivo kaznenopravnim sankcijama predviđenim u skladu s mjerodavnim nacionalnim pravom, neovisno o tomu je li utvrđeno da je predmetna organizacija zaista upotrijebila ta financijska sredstva za aktivnosti te naravi.
1. In respect of the period prior to 29 June 2007, the inclusion of Devrimci Halk Kurtulus Partisi-Cephesi (DHKP-C) on the list provided for in Article 2(3) of Council Regulation (EC) No 2580/2001 of 27 December 2001 on specific restrictive measures directed against certain persons and entities with a view to combating terrorism is illegal and, accordingly, can form no part of the basis for a criminal conviction linked to an alleged infringement of that regulation.
1 Uključivanje Devrimci Halk Kurtulus Partisi-Cephesi (DHKP-C) u popis iz članka 2. stavka 3. Uredbe Vijeća (EZ) br. 2580/2001 od 27. prosinca 2001. o posebnim mjerama ograničavanja protiv određenih osoba i subjekata s ciljem borbe protiv terorizma nije valjano te stoga ne može biti temelj za osuđujuću presudu u kaznenom postupku povezanom s kršenjem te uredbe u razdoblju prije 29. lipnja 2007.
2. Article 2(1)(b) of Regulation No 2580/2001 must be interpreted as covering the transfer to a legal person, group or entity on the list provided for in Article 2(3) of that regulation, by a member of that legal person, group or entity, of funds and other financial assets or economic resources collected or obtained from third persons.
2 Članak 2. stavak 1. točka b. Uredbe br. 2580/2001 treba tumačiti u smislu da predviđa prijenos pravnoj osobi, skupini ili subjektu na popisu iz članka 2. stavka 3. navedene uredbe, od strane člana te pravne osobe, skupine ili subjekta, financijskih sredstava, ostale financijske imovine ili gospodarskih izvora prikupljenih ili dobivenih od trećih osoba.
15 March 2011 (*)
15. ožujka 2011. (*)
(Rome Convention on the law applicable to contractual obligations – Contract of employment – Choice made by the parties – Mandatory rules of the law applicable in the absence of choice – Determination of that law – Notion of the country in which the employee ‘habitually carries out his work’ – Employee carrying out his work in more than one Contracting State)
„Rimska konvencija o pravu koje se primjenjuje na ugovorne obveze - Ugovor o radu - Izbor od strane stranaka - Prisilne norme prava koje se primjenjuju u nedostatku izbora - Određivanje tog prava - Pojam države u kojoj radnik ,obično obavlja svoj posaoʼ - Radnik koji obavlja svoj posao u više država ugovornica”
In Case C-29/10,
U predmetu C-29/10,
REFERENCE for a preliminary ruling under the First Protocol of 19 December 1988 on the interpretation by the Court of Justice of the European Communities of the Convention on the law applicable to contractual obligations from the Cour d’appel de Luxembourg (Luxembourg), made by decision of 13 January 2010, received at the Court on 18 January 2010, in the proceedings
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju Protokola od 19. prosinca 1988. o tumačenju Suda Europskih zajednica Konvencije o pravu koje se primjenjuje na ugovorne obveze, koji je uputio Cour d’appel de Luxembourg (Luksemburg), odlukom od 13. siječnja 2010. koju je Sud zaprimio 18. siječnja 20101. u postupku
Heiko Koelzsch
Heiko Koelzsch
v État du Grand-Duché de Luxembourg,
protiv État du Grand-Duché de Luxembourg,
composed of V. Skouris, President, A. Tizzano, J.N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts and J.-C. Bonichot, Presidents of Chambers, A. Borg Barthet, M. Ilešič, J. Malenovský, U. Lõhmus, P. Lindh and C. Toader (Rapporteur), Judges,
u sastavu: V. Skouris, predsjednik, A. Tizzano, J. N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts and J.-C. Bonichot, predsjednici vijeća, A. Borg Barthet, M. Ilešič, J. Malenovský, U. Lõhmus, P. Lindh and C. Toader (izvjestiteljica), suci,
having regard to the written procedure and further to the hearing on 26 October 2010,
uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 26. listopada 2010.,
– Mr Koelzsch, by P. Goergen, avocat,
– za Koelzscha, P. Goergen, avocat,
– État du Grand-Duché de Luxembourg, by G. Neu and A. Corre, avocats,
– za État du Grand-Duché de Luxembourg, G. Neu i A. Corre, avocats,
– the Greek Government, by T. Papadopoulou and K. Georgiadis, acting as Agents,
– za vladu Grčke, T. Papadopoulou i K. Georgiadis, u svojstvu agenata,
– the European Commission, by A.-M. Rouchaud-Joët and M. Wilderspin, acting as Agents,
– za Europsku komisiju, A.-M. Rouchaud-Joët i M. Wilderspin, u svojstvu agenata,
1 The present reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Article 6(2)(a) of the Convention on the law applicable to contractual obligations, opened for signature in Rome on 19 June 1980 (OJ 1980 L 266, p. 1) (‘the Rome Convention’), which relates to individual employment contracts.
1 Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 6. stavka 2. točke (a) Konvencije o pravu koje se primjenjuje na ugovorne obveze otvorene za potpisivanje u Rimu 19. lipnja 1980. (SL 1980 L 266, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 13., str. 7.) (u daljnjem tekstu: Rimska konvencija), koja se odnosi na pojedinačne ugovore o radu.
2 The reference has been made in the context of an action for a declaration of liability brought by Mr Koelzsch against the État du Grand-Duché de Luxembourg (State of the Grand Duchy of Luxembourg) and based on an alleged breach of that provision of the Rome Convention by the judicial authorities of that State. Those authorities had been called upon to rule in an action for damages brought by Mr Koelzsch against the international transport undertaking Ove Ostergaard Luxembourg SA, formerly Gasa Spedition Luxembourg (‘Gasa’), established in Luxembourg, with which he had entered into a contract of employment.
2 Zahtjev je upućen u okviru tužbe za utvrđivanje odgovornosti („action en responsabilité”) H. Koelzscha protiv État du Grand-Duché de Luxembourg (Veliko Vojvodstvo Luksemburg), koja se temelji na navodnom kršenju te odredbe Rimske konvencije od strane pravosudnih tijela te države. Navedena tijela trebala su odlučiti u tužbi za naknadu štete („action en dommages”) protiv međunarodnog prijevoznika, društva Ove Ostergaard Luxembourg SA, ranije Gasa Spedition Luxembourg (u daljnjem tekstu: Gasa) sa sjedištem u Luxembourgu, s kojima je sklopio ugovor o radu.
The rules on the law applicable to contractual obligations and on jurisdiction in civil and commercial matters
Odredbe prava koje se primjenjuje na ugovorne obveze i nadležnost u građanskim i trgovačkim stvarima
The Rome Convention
Rimska konvencija
3 Article 3(1) of the Rome Convention states:
3 Članak 3. stavak 1. Rimske konvencije glasi:
‘A contract shall be governed by the law chosen by the parties. The choice must be expressed or demonstrated with reasonable certainty by the terms of the contract or the circumstances of the case. By their choice the parties can select the law applicable to the whole or a part only of the contract.’
„Na ugovor se primjenjuje pravo koje izaberu ugovorne stranke. Izbor mora biti izražen ili proizlaziti s razumnom sigurnošću iz uvjeta ugovora ili okolnosti slučaja. Stranke mogu odabrati pravo koje se primjenjuje na cijeli ugovor ili samo na neki dio ugovora.“
4 Article 6 of the Rome Convention, entitled ‘Individual employment contracts’, provides:
4 Člankom 6. Rimske konvencije, naslovljen „Pojedinačni ugovor o radu“, predviđa se:
‘1. Notwithstanding the provisions of Article 3, in a contract of employment a choice of law made by the parties shall not have the result of depriving the employee of the protection afforded to him by the mandatory rules of the law which would be applicable under paragraph 2 in the absence of choice.
„1. Neovisno o odredbama članka 3., u slučaju ugovora o radu, izbor prava stranaka [pravo koje izaberu stranke]radniku ne uskraćuje zaštitu koju mu daju prisilne norme prava koje bi se primjenjivalo na temelju stavka 2. u slučaju neizbora prava [da pravo nije odabrano].
2. Notwithstanding the provisions of Article 4, a contract of employment shall, in the absence of choice in accordance with Article 3, be governed:
2. Neovisno o odredbama članka 4., na ugovore o radu primjenjuje se, u slučaju nedostatka izbora u skladu s člankom 3.:
"(a) by the law of the country in which the employee habitually carries out his work in performance of the contract, even if he is temporarily employed in another country; or"
"a) pravo države u kojoj radnik obično obavlja svoj posao sukladno ugovoru, čak ako je privremeno zaposlen u drugoj državi; ili"
"(b) if the employee does not habitually carry out his work in any one country, by the law of the country in which the place of business through which he was engaged is situated;"
"b) ako radnik obično ne obavlja svoj posao u samo jednoj državi, pravo one države u kojoj se nalazi mjesto poslovanja preko kojeg je zaposlen;"
unless it appears from the circumstances as a whole that the contract is more closely connected with another country, in which case the contract shall be governed by the law of that country.’
osim ako iz okolnosti u cjelini proizlazi da je ugovor više povezan s drugom državom, u kojem slučaju se na ugovor primjenjuje pravo te države.“
5 Article 2 of the First Protocol on the interpretation by the Court of Justice of the European Communities of the Convention on the law applicable to contractual obligations, opened for signature in Rome on 19 June 1980, (OJ 1998 C 27, p. 47) (‘the First Protocol on the interpretation of the Rome Convention’) provides:
5 Člankom 2. Prvog protokola o tumačenju Suda Europskih zajednica Konvencije o pravu koje se primjenjuje na ugovorne obveze, otvorenoj za potpisivanje u Rimu 19. lipnja 1980., (SL 1998 C 27, str. 47.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 13., str. 37.) (u daljnjem tekstu: Protokol o tumačenju Rimske konvencije) predviđa se:
‘Any of the courts referred to below may request the Court of Justice to give a preliminary ruling on a question raised in a case pending before it and concerning interpretation of the provisions contained in the instruments referred to in Article 1 if that court considers that a decision on the question is necessary to enable it to give judgment:
„Svaki od dolje navedenih sudova može od Suda zatražiti da donese odluku o prethodnom pitanju postavljenom u slučaju u tijeku pred tim sudom i koje se odnosi na tumačenje odredaba sadržanih u pravnim aktima iz članka 1. ako taj sud smatra da je odluka o tom pitanju potrebna radi donošenja presude
(b) the courts of the Contracting States when acting as appeal courts.’
b) sudovi država ugovornica kada djeluju kao žalbeni sudovi.”
Regulation (EC) No 593/2008
Uredba (EZ) br. 593/2008
6 Regulation (EC) No 593/2008 of the European Parliament and of the Council of 17 June 2008 on the law applicable to contractual obligations (Rome I) (OJ 2008 L 177, p. 6) has replaced the Rome Convention. This regulation applies to contracts concluded after 17 December 2009.
6 Uredba (EZ) br. 593/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 2008. o pravu koje se primjenjuje na ugovorne obveze (Rim I) (SL 2008 L 177, str. 6.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 6., str. 109.) zamijenila je Rimsku konvenciju. Ova uredba primjenjuje se na ugovore sklopljene počevši od 17. prosinca 2009.
7 Article 8 of Regulation No 593/2008, entitled ‘Individual employment contracts’, provides:
7 Člankom 8. Uredbe br. 593/2008, naslovljenim „Pojedinačni ugovor o radu“, predviđa se:
‘1. An individual employment contract shall be governed by the law chosen by the parties in accordance with Article 3. Such a choice of law may not, however, have the result of depriving the employee of the protection afforded to him by provisions that cannot be derogated from by agreement under the law that, in the absence of choice, would have been applicable pursuant to paragraphs 2, 3 and 4 of this Article.
„1. Individualni ugovor o radu podliježe pravu koje odaberu ugovorne stranke u skladu s člankom 3. Međutim, takav izbor prava ne može za posljedicu imati lišavanje zaposlenika [radnika] zaštite koju im osiguravaju odredbe od kojih se ne može sporazumno odstupiti na temelju prava koje bi, u slučaju da ono nije odabrano, bilo mjerodavno na temelju stavaka 2., 3. i 4. ovog članka.