natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Article 1 of Directive 83/183 must be interpreted as not precluding, in connection with a transfer of residence of the owner of a vehicle from one Member State to another, a tax such as that laid down by the Law on Car Tax from being charged before the registration or bringing into use of the vehicle in the Member State to which residence is transferred. However, having regard to the requirements deriving from Article 18 EC, it is for the national court to ascertain whether the application of national law is capable of ensuring that, as regards that tax, that owner is not placed in a less favourable situation than that of citizens who have been permanently resident in the Member State in question and, if necessary, whether such a difference of treatment is justified by objective considerations independent of the residence of the persons concerned and proportionate to the legitimate aim pursued by national law.
Članak 1. Direktive 83/183 treba tumačiti u smislu da mu u okviru prijenosa boravišta vlasnika vozila iz jedne države članice u drugu nije protivno naplaćivanje poreza kao što je porez utvrđen Zakonom o porezu na motorna vozila prije registracije vozila ili njegova stavljanja u uporabu u državi članici u koju se boravište prenosi. Međutim, uzimajući u obzir zahtjeve proizišle iz članka 18. UEZ-a, na sudu je koji je uputio zahtjev da provjeri može li se primjenom nacionalnog prava osigurati da u pogledu navedenog poreza dotični vlasnik nije stavljen u nepovoljniji položaj u odnosu na građane koji imaju stalno boravište u predmetnoj državi članici i, kad je to primjenjivo, je li takvo različito postupanje opravdano objektivnim razlozima neovisnim o boravištu dotičnih osoba i proporcionalnim legitimnom cilju koji se želi ostvariti nacionalnim pravom.
37 The costs incurred by the Finnish, Danish and Greek Governments and by the Commission, which have submitted observations to the Court, are not recoverable. Since these proceedings are, for the parties to the main proceedings, a step in the action pending before the national court, the decision on costs is a matter for that court.
37 Troškovi finske, danske i grčke vlade te Komisije, koje su podnijele očitovanja Sudu, ne nadoknađuju se. Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka.
in answer to the question referred to it by the Korkein hallinto-oikeus by order of 10 October 2002, hereby rules:
odlučujući o pitanju koje je uputio Korkein hallinto-oikeus rješenjem od 10. listopada 2002., odlučuje:
Article 1 of Council Directive 83/183/EEC of 28 March 1983 on tax exemptions applicable to permanent imports from a Member State of the personal property of individuals must be interpreted as not precluding, in connection with a transfer of residence of the owner of a vehicle from one Member State to another, a tax such as that laid down by the Autoverolaki (1482/1994) (Law on Car Tax) from being charged before the registration or bringing into use of the vehicle in the Member State to which residence is transferred. However, having regard to the requirements deriving from Article 18 EC, it is for the national court to ascertain whether the application of national law is capable of ensuring that, as regards that tax, that owner is not placed in a less favourable situation than that of citizens who have been permanently resident in the Member State in question and, if necessary, whether such a difference of treatment is justified by objective considerations independent of the residence of the persons concerned and proportionate to the legitimate aim pursued by national law.
Članak 1. Direktive 83/183 od 28. ožujka 1983. o poreznim oslobođenjima koja se primjenjuju na konačni uvoz osobnog vlasništva pojedinaca iz države članice treba tumačiti u smislu da mu u okviru prijenosa boravišta vlasnika vozila iz jedne države članice u drugu nije protivno naplaćivanje poreza kao što je porez određen finskim Autoverolakijem (1482/1994) (Zakon o porezu na motorna vozila) prije registracije vozila ili njegova stavljanja u uporabu u državi članici u koju se boravište prenosi. Međutim, uzimajući u obzir zahtjeve proizišle iz članka 18. UEZ-a, na sudu je koji je uputio zahtjev da provjeri može li se primjenom nacionalnog prava osigurati da u pogledu navedenog poreza dotični vlasnik nije stavljen u nepovoljniji položaj u odnosu na građane koji imaju stalno boravište u predmetnoj državi članici i, kad je to primjenjivo, je li različito postupanje opravdano objektivnim razlozima neovisnim o boravištu dotičnih osoba i proporcionalnim legitimnom cilju koji se želi ostvariti nacionalnim pravom.
Silva de Lapuerta
Silva de Lapuerta
Lenaerts
Lenaerts
Delivered in open court in Luxembourg on 15 July 2004.
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 15. srpnja 2004.
P. Jann
P. Jann
President of the First Chamber
Predsjednik prvog vijeća
13 July 2004(1)
13. srpnja 2014.(1)
(Article 59 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 49 EC) – Directive 89/552/CEE – Television without frontiers – Television broadcasting – Advertising – National measure prohibiting television advertising for alcoholic drinks marketed in that Member State, in the case of indirect television advertising arising from the appearance on screen of hoardings visible during the transmission of sporting events – ‘Loi Evin’ )
„Članak 59. Ugovora o EZ-u (koji je nakon izmjene postao članak 49. UEZ-a) - Direktiva 89/552/EEZ - Televizija bez granica - Televizijsko emitiranje - Oglašavanje - Nacionalna mjera kojom se zabranjuje televizijsko oglašavanje alkoholnih pića koja se stavljaju na tržište u toj državi, u mjeri u kojoj se odnosi na neizravno televizijsko oglašavanje pri čemu se na zaslonu pojavljuju panoi vidljivi tijekom prijenosa sportskih događaja - Zakon ,Evinʼ”
In Case C-429/02,
U predmetu C-429/02,
REFERENCE to the Court under Article 234 EC by the Cour de Cassation (France) for a preliminary ruling in the proceedings pending before that court between
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 234. UEZ-a, koji je uputio Cour de cassation (Francuska), u sporu koji se vodi pred tim sudom između
Bacardi France SAS, formerly Bacardi-Martini SAS,
Bacardi France SAS, prije Bacardi-Martini SAS,
Télévision française 1 SA (TF1), Groupe Jean-Claude Darmon SA,Girosport SARL,
Télévision française 1 SA (TF1), Groupe Jean-Claude Darmon SA, Girosport SARL,
on the interpretation of Council Directive 89/552/CEE of 3 October 1989 on the coordination of certain provisions laid down by law, regulation or administrative action in Member States concerning the pursuit of television broadcasting activities (OJ 1989 L 298, p. 23) and Article 59 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 49 EC),
o tumačenju Direktive Vijeća 89/552/EEZ od 3. listopada 1989. o usklađivanju određenih odredaba zakona i drugih propisa država članica u vezi s obavljanjem aktivnosti televizijskog emitiranja (SL L 298, str. 23.) i članka 59. Ugovora o EZ-u (koji je nakon izmjene postao članak 49. UEZ-a),
composed of: V. Skouris, President, P. Jann (Rapporteur), A. Rosas, C. Gulmann, J.-P. Puissochet and J.N. Cunha Rodrigues (Presidents of Chambers), R. Schintgen, S. von Bahr and R. Silva de Lapuerta, Judges,
u sastavu: V. Skouris, predsjednik, P. Jann (izvjestitelj), A. Rosas, C. Gulmann, J.-P. Puissochet i J. N. Cunha Rodrigues, predsjednici vijeća, R. Schintgen, S. von Bahr i R. Silva de Lapuerta, suci,
Registrar: M. Múgica Arzamendi, Principal Administrator,
tajnik: M. Múgica Arzamendi, glavna administratorica,
having regard to the written observations submitted on behalf of:
uzimajući u obzir pisana očitovanja koja su podnijeli:
– Bacardi France SAS, by C. Niedzielski and J.-M. Cot, avocats,
– za Bacardi France SAS, C. Niedzielski i J. M. Cot, avocats,
– Télévision française 1 SA (TF1), by L. Bousquet and O. Sprung, avocats,
– za Télévision française 1 SA (TF1), L. Bousquet i O. Sprung, avocats,
– the French Government, by G. de Bergues and R. Loosli-Surrans, acting as Agents,
– za francusku vladu, G. de Bergues i R. Loosli-Surrans, u svojstvu agenata,
– the United Kingdom Government, by K. Manji, acting as Agent, and K. Beal, Barrister,
– za vladu Ujedinjene Kraljevine, K. Manji, u svojstvu agenta, uz asistenciju K. Beal, barrister,
– the Commission of the European Communities, by H. van Lier, acting as Agent,
– za Komisiju Europskih zajednica, H. van Lier, u svojstvu agenta,
after hearing the oral observations of Bacardi France SAS, represented by J.-M. Cot, of the French Government, represented by G. de Bergues and R. Loosli-Surrans, of the United Kingdom Government, represented by K. Manji, and of the Commission, represented by H. van Lier and W. Wils, acting as Agent, at the hearing on 25 November 2003,
saslušavši usmena očitovanja Bacardi France SAS, koji zastupa J.-M. Cot, francuske vlade, koju zastupaju G. de Bergues i R. Loosli-Surrans, vlade Ujedinjene Kraljevine, koju zastupa K. Manji, i Komisije, koju zastupaju H. van Lier i W. Wils, u svojstvu agenta, na raspravi održanoj 25. studenoga 2003.,
after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 11 March 2004,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 11. ožujka 2004.,
1 By decision of 19 November 2002, received at the Court on 27 November 2002, the French Cour de Cassation (Court of Cassation) referred to the Court for a preliminary ruling under Article 234 EC two questions on the interpretation of Council Directive 89/552/EEC of 3 October 1989 on the coordination of certain provisions laid down by law, regulation or administrative action in Member States concerning the pursuit of television broadcasting activities (OJ 1989 L 298, p. 23) and Article 59 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 49 EC).
1 Presudom od 19. studenoga 2002., koju je Sud zaprimio 27. studenoga 2002., Cour de cassation uputio je, na temelju članka 234. UEZ-a, dva prethodna pitanja o tumačenju Direktive Vijeća 89/552/EEZ od 3. listopada 1989. o usklađivanju određenih odredaba zakona i drugih propisa država članica u vezi s obavljanjem aktivnosti televizijskog emitiranja (SL L 298, str. 23.), i članka 59. Ugovora o EZ-u (koji je nakon izmjene postao članak 49. UEZ-a).
2 Those questions were raised in proceedings between Bacardi France SAS, formerly Bacardi-Martini SAS (‘Bacardi’), and Télévision française 1 SA (‘TF1’), Groupe Jean-Claude Darmon SA (‘Darmon’) and Girosport SARL (‘Girosport’), seeking an order that the latter three undertakings cease to put pressure on foreign clubs to refuse advertising for alcoholic beverages produced by Bacardi on advertising hoardings placed in venues hosting bi-national sporting events taking place in other Member States.
2 Ova su pitanja postavljena u okviru spora između Bacardi France SAS, prije Bacardi-Martini SAS (u daljnjem tekstu: Bacardi), i Télévision française 1 SA (u daljnjem tekstu: TF1), Groupe Jean-Claude Darmon SA (u daljnjem tekstu: Darmon) i Girosport SARL (u daljnjem tekstu: Girosport), čiji je cilj da se navedenim trima društvima naloži da prestanu vršiti pritisak na strane klubove da odbijaju oglašavanje alkoholnih pića koje proizvodi Bacardi na reklamnim panoima postavljenim na mjestima dvonacionalnih sportskih događaja koji se održavaju na državnom području drugih država članica.
3 Directive 89/552 aims to abolish restrictions on the free movement of services in the broadcasting of television programmes. To that end, it lays down the principle of freedom to receive and transmit programmes across borders and coordinates the laws applicable thereto in the different Member States in fields such as television advertising. According to the system put in place by that directive, it is for the originating Member State to regulate and monitor broadcasts transmitted across borders while observing the minimum rules laid down by the directive. By contrast, in the fields coordinated by the directive the receiving Member States are, generally, no longer competent.
3 Cilj Direktive 89/552 je ukinuti ograničenja slobode pružanja usluga emitiranja televizijskih programa. S tim ciljem ona utvrđuje načelo slobode primanja i prenošenja prekograničnih programa i usklađuje zakone koji se na njih primjenjuju u različitim državama članicama u područjima kao što je televizijsko oglašavanje. Prema sustavu uspostavljenom ovom direktivom, država članica podrijetla treba urediti i nadzirati prekogranične programe poštujući minimalna pravila koja propisuje. Suprotno tome, u područjima koja navedena direktiva usklađuje, države članice primateljice u načelu više nisu nadležne.
4 ‘Television advertising’ is defined in Article 1(b) of Directive 89/552 as ‘any form of announcement broadcast in return for payment or for similar consideration by a public or private undertaking in connection with a trade, business, craft or profession in order to promote the supply of goods or services, including immovable property, or rights and obligations, in return for payment’.
4 Pojam „televizijsko oglašavanje” definiran je u članku 1. točki (b) Direktive 89/552 kao „svaki oblik oglasa emitiran u zamjenu za plaćanje ili za sličnu naknadu od strane javnog ili privatnog poduzeća u vezi s trgovinom, poduzetništvom, obrtništvom ili strukom kako bi se promicala ponuda roba ili usluga, uključujući nepokretnu imovinu, prava i obveze, u zamjenu za plaćanje”. [neslužbeni prijevod]
Substantive rules
Temeljne odredbe
5 The first sentence of Article 2(2) of Directive 89/552 provides:
5 Članak 2. stavak 2. prvi podstavak prva rečenica Direktive 89/552 određuje:
‘Member States shall ensure freedom of reception and shall not restrict retransmission on their territory of television broadcasts from other Member States for reasons which fall within the fields coordinated by this directive.’
„Države članice osiguravaju slobodu prijema i na svojem državnom području ne ograničavaju ponovne prijenose televizijskih emitiranja iz drugih država članica zbog razloga koji pripadaju u područja usklađena ovom direktivom.” [neslužbeni prijevod]
6 Article 10(1) of the directive states:
6 Članak 10. stavak 1. navedene direktive određuje:
‘Television advertising shall be readily recognisable as such and kept quite separate from other parts of the programme service by optical and/or acoustic means.’
„Televizijsko oglašavanje je lako prepoznatljivo kao takvo i potpuno odvojeno od drugih dijelova programa pomoću optičkih i/ili zvučnih sredstava.” [neslužbeni prijevod]
7 The first sentence of Article 11(1) of the directive provides that ‘advertisements shall be inserted between programmes’.
7 Članak 11. stavak 1. prva rečenica iste direktive određuje da „oglasi trebaju biti ubačeni između programa”. [neslužbeni prijevod]
8 According to Article 11(2) of Directive 89/552:
8 U skladu s člankom 11. stavkom 2. Direktive 89/552:
‘In programmes consisting of autonomous parts, or in sports programmes and similarly structured events and performances comprising intervals, advertisements shall only be inserted between the parts or in the intervals.’
„U programima sastavljenim od samostalnih dijelova ili u sportskim programima i slično strukturiranim događajima i izvedbama s prekidima, oglasi se mogu umetnuti samo između samostalnih dijelova ili u prekidima.” [neslužbeni prijevod]
9 Law No 91-32 of 10 January 1991 on the campaign against smoking and alcoholism (‘Loi Evin’) (JORF of 12 January 1991, p. 6615) amended, inter alia, Articles L.17 to L.21 of the Code des débits de boissons et des measures contre l’alcoolisme (Code of licensed premises and measures against alcoholism), which restrict advertising for certain alcoholic beverages, namely beverages whose alcoholic content exceeds 1.2°.
9 Zakonom br. 91-32 od 10. siječnja 1991. o borbi protiv pušenja i alkoholizma, nazvan „zakon Evin” (JORF od 12. siječnja 1991., str. 615., u daljnjem tekstu: zakon Evin) izmijenjeni su osobito članci L.17. do L.21. Code des débits de boissons et des measures contre l’alcoolisme (kodeks o točionicama pića i mjerama protiv alkoholizma), koji ograničavaju oglašavanje određenih alkoholnih pića, to jest pića koja sadrže udio alkohola veći od 1,2 % vol.
10 According to those provisions television advertising for alcoholic beverages, whether direct or indirect, is prohibited and that prohibition is repeated in Article 8 of Decree No 92-280 of 27 March 1992, which was adopted to implement Article 27 of the Law of 30 September 1986 on freedom of communication and laying down the general principles concerning the rules applicable to advertising and sponsorship (JORF of 28 March 1992, p. 4313).
10 Prema navedenim odredbama, izravno ili neizravno televizijsko oglašavanje alkoholnih pića je zabranjeno, a ta je zabrana osim toga ponovljena u članku 8. Uredbe br. 92-280 od 27. ožujka 1992. donesene radi primjene članka 27. Zakona od 30. rujna 1986. o slobodi izražavanja i kojim se utvrđuju opća načela u vezi s pravilima primjenjivim na oglašavanje i sponzorstvo (JORF od 28. ožujka 1992., str. 4313.).
11 Other forms of advertising are, however, permitted by French legislation. Thus it is permissible, for example, to advertise alcoholic beverages in the press, on the radio (except at certain times) or in the form of posters and signboards, including on advertising hoardings placed in sports stadia, etc.
11 Suprotno tome, drugi oblici oglašavanja dozvoljeni su francuskim propisima. Tako je na primjer dopušteno oglašavanje alkoholnih pića u tisku, na radiju (osim u određene sate) ili u obliku plakata i ploča, uključujući reklamne panoe postavljene u sportskim objektima, itd.
12 An infringement of the Loi Evin is classified as a ‘délit’ (misdemeanour) by French criminal law.
12 Povreda zakona Evin prema francuskom kaznenom pravu klasificirana je kao „délit” (kazneno djelo).
Procedural rules
Pravila postupka
13 According to the first paragraph of Article 42 of Law No 86-1067 of 30 September 1986 on the freedom of communication, the ‘Loi Léotard’ (JORF of 1 October 1986, p. 11755), it is for the Conseil supérieur audiovisuel (the Audiovisual Authority, ‘CSA’) to ensure the application of the Loi Evin. In that context, the CSA may call on the distributors of television services to comply with their obligations and, where they do not comply with the requirements imposed on them, it may order administrative penalties against them. Furthermore, the CSA may refer any infringements committed by distributors to the Procureur de la République (Public Prosecutor).
13 U skladu s člankom 42. prvim podstavkom Zakona br. 86-1067 od 30. rujna 1986. o slobodi izražavanja, nazvanog „zakon Léotard“ (JORF od 1. listopada 1986., str. 11755.), Conseil supérieur audiovisuel (audiovizualno vijeće, u daljnjem tekstu: CSA) treba nadzirati primjenu zakona Evin. U tom kontekstu, CSA može pozvati distributere televizijskih usluga da poštuju svoje obveze i u slučaju da ne postupaju u skladu sa zahtjevima koji su im određeni može protiv njih izreći administrativne sankcije. Osim toga, CSA može svaku povredu koju su počinili distributeri uputiti državnom tužitelju (procureur de la République).
14 In 1995 the French authorities, that is to say the CSA and the Ministry for Youth and Sports, and the French television channels drew up a Code of Conduct, published in the Bulletin Official du Ministère de la Jeunesse et des Sports, on the interpretation of the rules of the Loi Evin so far as concerns their application to television broadcasting of sporting events taking place abroad (that is, live broadcasts or retransmissions) in which advertising for alcoholic beverages is visible, for example on advertising hoardings or on sports shirts, and which are, accordingly, likely to contain indirect television advertising for alcoholic beverages within the meaning of that law.
14 Francuska tijela, to jest CSA kao i ministarstvo mladeži i sporta te francuski televizijski kanali 1995. su izradili kodeks dobrog ponašanja, objavljen u Bulletin Official du Ministère de la Jeunesse et des Sports (službeno glasilo ministarstva mladeži i sporta), o tumačenju pravila zakona Evin u pogledu njihove primjene na televizijsko emitiranje sportskih događaja koji se održavaju u inozemstvu (to jest izravni prijenosi ili ponovni prijenosi), tijekom kojih je vidljivo oglašavanje alkoholnih pića, na primjer na reklamnim panoima ili na sportskim dresovima i koji, sukladno tome, mogu sadržavati neizravno televizijsko oglašavanje alkoholnih pića u smislu navedenog zakona.
15 Although it is not legally binding, the Code of Conduct states that in the case of bi-national events taking place abroad, which are described in the Code as ‘other events’, French broadcasters and any other party subject to French law (referred to collectively as ‘French broadcasters’), who do not control filming conditions, must use all available means to prevent the appearance on their channels of brand names of alcoholic beverages. Thus, a French broadcaster must, at the time when it acquires the retransmission rights, inform its foreign partners of the requirements of French law and the rules laid down by the Code of Conduct. Likewise, it must make inquiries, so far as is materially possible and before the sporting event is broadcast, of the holder of the retransmission rights about the advertisements which will be displayed at the venue where that event is to take place. Finally, the French broadcaster must use all the technical means available to avoid showing hoardings advertising alcoholic beverages.
15 Taj kodeks dobrog ponašanja, koji nije pravno obvezujući, određuje da kad se radi o dvonacionalnim događajima koji se održavaju u inozemstvu, koji su u tom kodeksu navedeni kao „drugi događaji“, francuski nakladnici televizije kao i svaka druga strana koja podliježe francuskom zakonu (u daljnjem tekstu, zajedno: francuski nakladnici televizije), koji ne kontroliraju uvjete snimanja, moraju primjenjivati sva raspoloživa sredstva kako bi spriječili pojavljivanje trgovačkih žigova alkoholnih pića na svojim kanalima. Tako francuski nakladnik televizije mora, u trenutku kada je stekao prava na prijenos, obavijestiti svoje strane partnere o zahtjevima francuskog zakonodavstva i pravilima određenim u navedenom kodeksu. Taj nakladnik se u skladu sa svojim materijalnim mogućnostima i prije televizijskog emitiranja sportskog događaja mora kod nositelja prava na prijenos također raspitati o oglašavanjima koja će se pojavljivati na mjestu održavanja događaja. Naposljetku, navedeni nakladnik televizije mora upotrijebiti sva raspoloživa tehnička sredstva kako bi se izbjeglo televizijsko prikazivanje reklamnih panoa za oglašavanje alkoholnih pića.
16 However, in the case of multinational events taking place abroad French broadcasters are not to be suspected of complicity with respect to advertising appearing on the screen where they have no control over the filming conditions of the pictures broadcast.
16 Međutim, kada se radi o međunarodnim događajima koji se održavaju u inozemstvu, francuske nakladnike televizije ne treba sumnjičiti za popustljivost u pogledu oglašavanja koja su se pojavila na zaslonu kada emitiraju slike čije uvjete snimanja ne kontroliraju.
17 In the version applicable to the dispute in the main proceedings, the Code of Conduct defined multinational events as those ‘in respect of which the images being retransmitted in a large number of countries cannot be regarded as being aimed principally at the French public’. Bi-national events were defined as ‘events taking place abroad other than those mentioned in the previous category, where the transmission is specifically aimed at a French audience’.
17 U verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku, kodeks dobrog ponašanja definira međunarodne događaje kao one „čije se slike prenesene u velikom broju zemalja ne mogu smatrati kao da su poglavito namijenjene francuskoj javnosti”. Dvonacionalni događaji bili su definirani kao „događaji koji se održavaju u inozemstvu osim onih navedenih u prethodnom slučaju, kada je prijenos izričito namijenjen francuskoj javnosti”.