natgillin/translations-raw huggingface dataset:
105 Even though Directive 93/104 leaves the Member States a degree of latitude when they adopt rules in order to implement it, particularly as regards the reference period to be fixed for the purposes of applying Article 6 of that directive, and even though it also permits them to derogate from Article 6, those factors do not alter the precise and unconditional nature of Article 6(2).
105 Iako Direktiva 93/104 ostavlja državama članicama određenu marginu prosudbe kada donose pravila za njezinu provedbu, posebno u pogledu referentnog razdoblja koje treba utvrditi s ciljem primjene članka 6. te direktive te iako im također omogućava odstupanje od odredaba toga članka, te okolnosti ne utječu na precizan i bezuvjetan karakter članka 6. točke 2.
First, it is clear from the wording of Article 17(4) of the directive that the reference period can never exceed 12 months and, second, the Member States' right not to apply Article 6 is subject to compliance with all the conditions set out in Article 18(1)(b)(i) of the directive.
S jedne strane, iz teksta članka 17. stavka 4. navedene direktive proizlazi da referentno razdoblje nikada ne može biti dulje od 12 mjeseci i, s druge strane, mogućnost država članica o neprimjeni članka 6. podliježe usklađenosti sa svim uvjetima navedenim u članku 18. stavku 1. točki (b)(i) navedene direktive.
It is therefore possible to determine the minimum protection which must be provided in any event (see, to that effect, Simap, paragraphs 68 and 69).
Stoga je moguće utvrditi najmanju zaštitu koju u svakom slučaju treba predvidjeti (vidjeti u tom smislu ranije navedenu presudu Simap, t. 68. i 69.).
106 As a consequence, Article 6(2) of Directive 93/104 fulfils all the conditions necessary for it to produce direct effect.
106 Članak 6. točka 2. Direktive 93/104 stoga ispunjava potrebne uvjete za stvaranje izravnog učinka.
107 It still remains to determine the legal consequences which a national court must derive from that interpretation in circumstances such as those in the main proceedings, which involve individuals.
107 Potrebno je još utvrditi pravne posljedice koje nacionalni sud mora zaključiti iz takvog tumačenja u okolnostima poput onih u glavnom postupku između pojedinaca.
108 In that regard, the Court has consistently held that a directive cannot of itself impose obligations on an individual and cannot therefore be relied upon as such against an individual (see, inter alia, Case 152/84 Marshall [1986] ECR 723, paragraph 48; Case C-91/92 Faccini Dori [1994] ECR I-3325, paragraph 20; and Case C-201/02 Wells [2004] ECR I-0000, paragraph 56).
108 U tom je pogledu Sud dosljedno presudio da direktiva ne može sama po sebi stvarati obveze za pojedinca te se protiv njega nije moguće pozivati na direktivu kao takvu (vidjeti, osobito, presudu od 26. veljače 1986., Marshall, 152/84, Zb., str. 723., t. 48.; od 14. srpnja 1994., Faccini Dori, C-91/92, Zb., str. I.-3325., t. 20., i od 7. siječnja 2004., Wells, C-201/02, Zb., t. 56.).
109 It follows that even a clear, precise and unconditional provision of a directive seeking to confer rights or impose obligations on individuals cannot of itself apply in proceedings exclusively between private parties.
109 Iz toga proizlazi da se čak i jasna, precizna i bezuvjetna odredba direktive koja pojedincima dodjeljuje prava ili nameće obveze ne može primijeniti kao takva u okviru spora isključivo između pojedinaca.
110 However, it is apparent from case-law which has also been settled since the judgment of 10 April 1984 in Case 14/83 Von Colson and Kamann [1984] ECR 1891, paragraph 26, that the Member States' obligation arising from a directive to achieve the result envisaged by the directive and their duty under Article 10 EC to take all appropriate measures, whether general or particular, to ensure the fulfilment of that obligation is binding on all the authorities of Member States including, for matters within their jurisdiction, the courts (see, inter alia, Case C-106/89 Marleasing [1990] ECR I-4135, paragraph 8; Faccini Dori, paragraph 26; Case C-126/96 Inter-Environnement Wallonie [1997] ECR I-7411, paragraph 40; and Case C-131/97 Carbonari and Others [1999] ECR I-1103, paragraph 48).
110 Međutim, iz ustaljene sudske prakse nakon presude od 10. travnja 1984., Von Colson i Kamann (14/83, Zb., str. 1891., t. 26.) proizlazi da je obveza država članica na postizanje rezultata koju nameće direktiva, te njihova dužnost na temelju članka 10. UEZ-a da poduzmu sve odgovarajuće mjere, opće ili posebne, potrebne da se osigura ispunjenje te obveze, odnosi na sva tijela država članica, uključujući i sudove kad je riječ o stvarima koje potpadaju u njihovu nadležnost (vidjeti osobito presudu od 13. studenoga 1990., Marleasing, C-106/89, Zb., str. I.-4135., t. 8.; ranije navedenu presudu Faccini Dori, t. 26.; presudu od 18. prosinca 1997., Inter-Environnement Wallonie, C-129/96, Zb., str. I.-7411., t. 40. i presudu od 25. veljače 1999., Carbonari i dr., C-131/97, Zb., str. I.-1103., t.
111 It is the responsibility of the national courts in particular to provide the legal protection which individuals derive from the rules of Community law and to ensure that those rules are fully effective.
48.). 111 Na nacionalnim sudovima je da posebno osiguraju pravnu zaštitu za pojedince koja proizlazi iz odredaba prava Zajednice i jamče njihov puni učinak.
112 That is a fortiori the case when the national court is seised of a dispute concerning the application of domestic provisions which, as here, have been specifically enacted for the purpose of transposing a directive intended to confer rights on individuals.
112 Isto vrijedi a fortiori kada nacionalni sud odlučuje o sporu u pogledu primjene nacionalnih odredaba koje su, kao u ovom slučaju, posebno donesene kako bi se prenijela direktiva čija je namjena dodjela prava pojedincima.
The national court must, in the light of the third paragraph of Article 249 EC, presume that the Member State, following its exercise of the discretion afforded it under that provision, had the intention of fulfilling entirely the obligations arising from the directive concerned (see Case C-334/92 Wagner Miret [1993] ECR I-6911, paragraph 20).
U pogledu članka 249. trećeg podstavka UEZ-a, taj sud mora pretpostaviti da je država članica nakon provedbe diskrecijskog prava koje joj je dodijeljeno tom odredbom u potpunosti namjeravala ispuniti obveze koje proizlaze iz dotične direktive (vidjeti presudu od 16. prosinca 1993., Wagner Miret, C-334/92, Zb., str. I.-6911., t.
113 Thus, when it applies domestic law, and in particular legislative provisions specifically adopted for the purpose of implementing the requirements of a directive, the national court is bound to interpret national law, so far as possible, in the light of the wording and the purpose of the directive concerned in order to achieve the result sought by the directive and consequently comply with the third paragraph of Article 249 EC (see to that effect, inter alia, the judgments cited above in Von Colson and Kamann, paragraph 26; Marleasing, paragraph 8, and Faccini Dori, paragraph 26; see also Case C-63/97 BMW [1999] ECR I-905, paragraph 22; Joined Cases C-240/98 to C-244/98 Océano Grupo Editorial and Salvat Editores [2000] ECR I-4941, paragraph 30; and Case C-408/01 Adidas-Salomon and Adidas Benelux [2003] ECR I-0000, paragraph 21).
20.). 113 Nacionalni sud koji prilikom primjene nacionalnog prava mora tumačiti to pravo, a naročito odredaba posebno donesenih s ciljem provedbe zahtjeva neke direktive, obvezan je svoje tumačenje u najvećoj mogućoj mjeri uskladiti s tekstom i svrhom direktive kako bi ostvario njome propisani rezultat i na taj način poštovao obvezu iz članka 249. trećeg podstavka UEZ-a (vidjeti u tom smislu, osobito, ranije navedene presude Von Colson i Kamann, t. 26; Marleasing, t. 8. i Faccini Dori, t. 26.; vidjeti isto tako presudu od 23. veljače 1999., BMW, C-63/97, Zb., str. I.-905., t. 22.; od 27. lipnja 2000., Océano Grupo Editorial i Salvat Editores, C-240/98 do C-244/98, Zb., str. I.-4941., t. 30. i od 23. listopada 2003., Adidas-Salomon i Adidas Benelux, C-408/01, Zb., str. I.-12537, t. 21.).
114 The requirement for national law to be interpreted in conformity with Community law is inherent in the system of the Treaty, since it permits the national court, for the matters within its jurisdiction, to ensure the full effectiveness of Community law when it determines the dispute before it (see, to that effect, Case C-160/01 Mau [2003] ECR I-4791, paragraph 34).
114 Zahtjev usklađenog tumačenja nacionalnog prava s pravom Zajednice svojstven je sustavu Ugovora, s obzirom da dopušta nacionalnom sudu da u okviru svojih nadležnosti osigura punu učinkovitost prava Zajednice kada odlučuje o sporovima pred njim (vidjeti u tom smislu presudu od 15. svibnja 2003., Mau, C-160/01, Zb., str. I.-4791., t. 34.).
115 Although the principle that national law must be interpreted in conformity with Community law concerns chiefly domestic provisions enacted in order to implement the directive in question, it does not entail an interpretation merely of those provisions but requires the national court to consider national law as a whole in order to assess to what extent it may be applied so as not to produce a result contrary to that sought by the directive (see, to that effect, Carbonari, paragraphs 49 and 50).
115 Iako se načelo usklađenog tumačenja nacionalnog prava s pravom Zajednice odnosi poglavito na nacionalne odredbe donesene radi prenošenja predmetne direktive, ono se ne ograničava samo na tumačenje tih odredaba, nego zahtijeva da nacionalni sud u obzir uzme cjelokupno nacionalno pravo kako bi ocijenio u kojoj se mjeri ono može primijeniti na način da ne dovede do rezultata koji je suprotan onome koji predviđa direktiva (vidjeti u tom smislu ranije navedenu presudu Carbonari i dr., t. 49. i 50.).
116 In that context, if the application of interpretative methods recognised by national law enables, in certain circumstances, a provision of domestic law to be construed in such a way as to avoid conflict with another rule of domestic law or the scope of that provision to be restricted to that end by applying it only in so far as it is compatible with the rule concerned, the national court is bound to use those methods in order to achieve the result sought by the directive.
116 U tom pogledu, ako primjena metoda tumačenja koje nacionalno pravo priznaje u određenim okolnostima omogućuje tumačenje odredbe unutarnjeg prava na način da se izbjegne sukob s drugom normom unutarnjeg prava ili da se ograniči područje primjene te odredbe u tom smislu primjenjujući je samo u onoj mjeri u kojoj je ona sukladna s dotičnom normom, nacionalni sud je dužan primijeniti te iste metode kako bi se postigao rezultat koji predviđa direktiva.
117 In such circumstances, the national court, when hearing cases which, like the present proceedings, fall within the scope of Directive 93/104 and derive from facts postdating expiry of the period for implementing the directive, must, when applying the provisions of national law specifically intended to implement the directive, interpret those provisions so far as possible in such a way that they are applied in conformity with the objectives of the directive (see, to that effect, the judgment in Case C-456/98 Centrosteel [2000] ECR I-6007, paragraphs 16 and 17).
117 U ovom predmetu nacionalni sud koji odlučuje o sporovima poput onih u glavnom postupku, koji ulaze u područje primjene Direktive 93/104 i proizlaze iz činjenica nastalih nakon isteka roka za provedbu navedene direktive, prilikom primjene odredaba nacionalnog prava posebno namijenjenih za provedbu te direktive treba tumačiti te odredbe u mjeri u kojoj je to moguće na način da se primjenjuju u skladu s ciljevima direktive (vidjeti u tom smislu presudu od 13. srpnja 2000., Centrosteel, C-456/98, Zb., str. I.-6007., t. 16. i 17.).
118 In this instance, the principle of interpretation in conformity with Community law thus requires the referring court to do whatever lies within its jurisdiction, having regard to the whole body of rules of national law, to ensure that Directive 93/104 is fully effective, in order to prevent the maximum weekly working time laid down in Article 6(2) of the directive from being exceeded (see, to that effect, Marleasing, paragraphs 7 and 13).
118 U ovom slučaju, načelo usklađenog tumačenja stoga zahtijeva od suda koji je uputio zahtjev da poduzme sve što je u njegovoj nadležnosti, uzimajući u obzir sveukupnost pravila nacionalnog prava, kako bi se zajamčila potpuna učinkovitost Direktive 93/104, s ciljem sprečavanja produljenja maksimalnog tjednog radnog vremena utvrđenog u članku 6. stavku 2. te direktive (vidjeti u tom smislu ranije navedenu presudu Marleasing, t. 7. i 13.).
119 Accordingly, it must be concluded that, when hearing a case between individuals, a national court is required, when applying the provisions of domestic law adopted for the purpose of transposing obligations laid down by a directive, to consider the whole body of rules of national law and to interpret them, so far as possible, in the light of the wording and purpose of the directive in order to achieve an outcome consistent with the objective pursued by the directive.
119 Shodno tome valja zaključiti da je nacionalni sud koji postupa u sporu isključivo između pojedinaca dužan, kad primjenjuje odredbe unutarnjeg prava usvojene s ciljem prenošenja obveza predviđenih direktivom, uzeti u obzir sveukupnost pravila nacionalnog prava i u najvećoj mogućoj mjeri tumačiti ih u svjetlu teksta kao i svrhe te direktive radi postizanja rješenja usklađenog s ciljem te direktive.
In the main proceedings, the national court must thus do whatever lies within its jurisdiction to ensure that the maximum period of weekly working time, which is set at 48 hours by Article 6(2) of Directive 93/104, is not exceeded.
U glavnom postupku nacionalni sud stoga treba poduzeti sve što je u njegovoj nadležnosti kako bi se spriječilo produljenje maksimalnog tjednog radnog vremena, koje je na temelju članka 6. stavka 2. Direktive 93/104 utvrđeno na 48 sati.
120 In view of all the foregoing reasoning, the answer to the third question must be that:
120 Uzimajući u obzir sve prethodne zaključke, na treće pitanje valja odgovoriti:
Article 6(2) of Directive 93/104 must be interpreted, in circumstances such as those in the main proceedings, as precluding legislation in a Member State the effect of which, as regards periods of duty time (`Arbeitsbereitschaft') completed by emergency workers in the framework of the emergency medical service of a body such as the Deutsches Rotes Kreuz, is to permit, including by means of a collective agreement or works agreement based on such an agreement, the 48-hour maximum period of weekly working time laid down by that provision to be exceeded; -
Članak 6. stavak 2. Direktive 93/104 treba tumačiti tako da mu se, u okolnostima poput onih u glavnom postupku, protivi propis države članice čiji je učinak, u pogledu razdoblja dežurstva („Arbeitsbereitschaft") koje obavljaju radnici hitne pomoći u okviru službe hitne medicinske pomoći organizacije poput Deutsches Rotes Kreuz, takav da kolektivnim ugovorom ili ugovorom na razini poduzeća koji se temelji na takvom ugovoru dozvoljava prekoračenje maksimalnog razdoblja tjednog radnog vremena od 48 sati, koje je utvrđeno tom odredbom;
the provision fulfils all the conditions necessary for it to have direct effect;
navedena odredba ispunjava sve potrebne uvjete za stvaranje izravnog učinka;
when hearing a case between individuals, the national court is required, when applying the provisions of domestic law adopted for the purpose of transposing obligations laid down by a directive, to consider the whole body of rules of national law and to interpret them, so far as possible, in the light of the wording and purpose of the directive in order to achieve an outcome consistent with the objective pursued by the directive.
nacionalni sud koji postupa u sporu isključivo između pojedinaca dužan je prilikom primjene odredaba unutarnjeg prava usvojenih s ciljem prenošenja obveza predviđenih direktivom uzeti u obzir sveukupnost pravila nacionalnog prava i u najvećoj ih mogućoj mjeri tumačiti u svjetlu teksta i svrhe te direktive radi postizanja rješenja usklađenog s ciljem te direktive.
In the main proceedings, the national court must thus do whatever lies within its jurisdiction to ensure that the maximum period of weekly working time, which is set at 48 hours by Article 6(2) of Directive 93/104, is not exceeded.
U glavnom postupku nacionalni sud treba stoga poduzeti sve što je u njegovoj nadležnosti kako bi se spriječilo produljenje maksimalnog tjednog radnog vremena, koje je na temelju članka 6. stavka 2. Direktive 93/104 utvrđeno na 48 sati.
The costs incurred by parties other than those to the main proceedings in submitting observations to the Court are not recoverable.
Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
On those grounds, the Court (Grand Chamber) rules:
Slijedom navedenoga, Sud (veliko vijeće) odlučuje:
1. (a) Article 2 of Council Directive 89/391/EEC of 12 June 1989 on the introduction of measures to encourage improvements in the safety and health of workers at work and Article 1(3) of Council Directive 93/104/EC of 23 November 1993 concerning certain aspects of the organisation of working time must be construed as meaning that the activity of emergency workers, carried out in the framework of an emergency medical service, such as that at issue before the national court, falls within the scope of the directives.
1. (a) Članak 2. Direktive 89/391/EEZ od 12. lipnja 1989. o uvođenju mjera za poticanje poboljšanja sigurnosti i zdravlja radnika na radu i članak 1. stavak 3. Direktive 93/104/EZ od 23. studenoga 1993. o određenim vidovima organizacije radnog vremena treba tumačiti u smislu da aktivnosti radnika hitne pomoći, koje se provode u okviru službe hitne medicinske pomoći poput ove u glavnom postupku, ulaze u područje primjene tih direktiva.
b) On a proper construction, the concept of `road transport' in Article 1(3) of Directive 93/104 does not encompass the activity of an emergency medical service, even though the latter includes using a vehicle and accompanying a patient on the journey to hospital.
(b) Pojam „cestovni prijevoz" u smislu članka 1. stavka 3. Direktive 93/104 treba tumačiti tako da ne obuhvaća djelatnost službe hitne medicinske pomoći, iako ona barem djelomično obuhvaća korištenje vozila i pratnju pacijenta na putu do bolnice.
2. - The first indent of Article 18(1)(b)(i) of Directive 93/104 is to be construed as requiring consent to be expressly and freely given by each worker individually if the 48-hour maximum period of weekly working time, as laid down in Article 6 of the directive, is to be validly extended.
2. Članak 18. stavak 1. točku (b)(i) prvu alineju Direktive 93/104 treba tumačiti tako da se zahtijeva izričita i slobodno izrečena pojedinačna suglasnost svakog radnika ako se maksimalno tjedno radno vrijeme od najviše 48 sati rada, kako je utvrđeno u članku 6. navedene direktive, valjano produljuje.
3. − Article 6, point 2, of Directive 93/104 must be interpreted, in circumstances such as those in the main proceedings, as precluding legislation in a Member State the effect of which, as regards periods of duty time (`Arbeitsbereitschaft') completed by emergency workers in the framework of the emergency medical service of a body such as the Deutsches Rotes Kreuz, is to permit, including by means of a collective agreement or works agreement based on such an agreement, the 48-hour maximum period of weekly working time laid down by that provision to be exceeded;
3. Članak 6. točku 2. Direktive 93/104 treba tumačiti tako da mu se, u okolnostima poput onih u glavnom postupku, protivi propis države članice čiji je učinak u pogledu razdoblja dežurstva („Arbeitsbereitschaft") koje obavljaju radnici hitne pomoći u okviru službe hitne medicinske pomoći organizacije poput Deutsches Rotes Kreuz takav da kolektivnim ugovorom ili ugovorom na razini poduzeća koji se temelji na takvom ugovoru, dozvoljava prekoračenje maksimalnog razdoblja tjednog radnog vremena od 48 sati, koje je utvrđeno tom odredbom - navedena odredba ispunjava sve uvjete potrebne za stvaranje izravnog učinka;
JUDGMENT OF THE COURT (First Chamber)9 September 2004
PRESUDA SUDA (prvo vijeće) 9. rujna 2004.()
(Directive 2002/15/CE - Organisation of the working time of road transport workers - Self-employed drivers - Legal basis - Freedom to pursue an occupation - Principle of equal treatment - Proportionality - Obligation to state reasons)
„Direktiva 2002/15/EZ - Organizacija radnog vremena radnika u cestovnom prijevozu - Samozaposleni vozači - Pravna osnova - Sloboda obavljanja zanimanja - Načelo jednakog postupanja - Proporcionalnost - Obveza obrazlaganja"
In Joined Cases C-184/02 and C-223/02,ACTIONS for annulment under Article 230 ECbrought on 16 May and 12 June 2002,
U spojenim predmetima C-184/02 i C-223/02, povodom tužbi za poništenje na temelju članka 230. UEZ-a, podnesenih 16. svibnja i 12. lipnja 2002.,
Kingdom of Spain, represented initially by R. Silva de Lapuerta and subsequently by N. Díaz Abad, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg,
Kraljevina Španjolska, koju je prvo zastupala R. Silva de Lapuerta, a zatim N. Díaz Abad, u svojstvu agenata, s izabranom adresom za dostavu u Luxemburgu,
applicant in Case C-184/02,
tužitelj u predmetu C-184/02,
andRepublic of Finland, represented by T. Pynnä, acting as Agent, with an address for service in Luxembourg,
i Republika Finska, koju zastupa T. Pynnä, u svojstvu agenta, s izabranom adresom za dostavu u Luxemburgu,
v European Parliament, represented by M. Gómez-Leal and C. Pennera (C-184/02) and by H. von Hertzen and G. Ricci (C-223/02), acting as Agents, with an address for service in Luxembourg,andCouncil of the European Union, represented by A. Lopes Sabino and G.-L. Ramos Ruano (C-184/02) and by A. Lopes Sabino and H. Erno (C-223/02), acting as Agents,
protiv Europskog parlamenta, koji zastupaju M. Gómez-Leal i C. Pennera (C-184/02), te H. von Hertzen i G. Ricci (C-223/02), u svojstvu agenata, s izabranom adresom za dostavu u Luxemburgu, i Vijeća Europske unije, koje zastupaju A. Lopes Sabino i G.-L. Ramos Ruano (C-184/02), te A. Lopes Sabino i H. Erno (C-223/02), u svojstvu agenata,
defendants,
tuženikâ,
supported byCommission of the European Communities, represented by F. Castillo de la Torre and W. Wils (C-184/02) and by M. Huttunen and W. Wils (C-223/02), acting as Agents, with an address for service in Luxembourg,
koje podupire Komisija Europskih zajednica, koju zastupaju F. Castillo de la Torre i W. Wils (C-184/02), te M. Huttunen i W. Wils (C-223/02), u svojstvu agenata, s izabranom adresom za dostavu u Luxemburgu,
THE COURT (First Chamber),,
SUD (prvo vijeće)
composed of: P. Jann, President of the Chamber, A. Rosas, S. von Bahr, K. Lenaerts (Rapporteur) and K. Schiemann, Judges,
u sastavu: P. Jann, predsjednik Vijeća, A. Rosas, S. von Bahr, K. Lenaerts (izvjestitelj) i K. Schiemann, suci,
Advocate General: C. Stix-Hackl, Registrar: M. Múgica Arzamendi, Principal Administrator,
nezavisna odvjetnica: C. Stix-Hackl, tajnik: M. Múgica Arzamendi, glavna administratorica,
having regard to the written procedure and further to the hearing on 5 February 2004,after considering the observations submitted by the parties,
uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 5. veljače 2004., uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijele stranke,
1 By its application the Kingdom of Spain (C-184/02) seeks the annulment of Directive 2002/15/EC of the European Parliament and of the Council of 11 March 2002 on the organisation of the working time of persons performing mobile road transport activities (OJ 2002 L 80, p. 35, `the contested directive').
1 U svojoj tužbi Kraljevina Španjolska (C-184/02) traži poništenje Direktive 2002/15/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. ožujka 2002. o organizaciji radnog vremena osoba koje obavljaju mobilne djelatnosti cestovnog prijevoza (SL L 80, str. 35.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 6., str. 96.) (u daljnjem tekstu: pobijana direktiva).