natgillin/translations-raw huggingface dataset:
65 Article 267 TFEU therefore confers on national courts the power and, in certain circumstances, an obligation to make a reference to the Court once the national court forms the view, either of its own motion or at the request of the parties, that the substance of the dispute involves a question which falls within the scope of the first paragraph of that article (Case C-261/95 Palmisani [1997] ECR I-4025, paragraph 20, and Case C-104/10 Kelly [2011] ECR I-0000, paragraph 61). That is the reason why the fact that the parties to the main proceedings did not raise a point of European Union law before the referring court does not preclude the latter from bringing the matter before the Court of Justice (Case 126/80 Salonia [1981] ECR 1563, paragraph 7, and Case C-251/11 Huet [2012] ECR I-0000, paragraph 23).
65 Članak 267. UFEU-a dakle dodjeljuje ovlasti nacionalnim sudovima i u određenim ih okolnostima obvezuje da podnesu zahtjev za prethodnu odluku, nakon što nacionalni sud, bilo po službenoj dužnosti ili na zahtjev stranaka, utvrdi da predmet spora sadržava pitanje koje potpada pod prvi stavak tog članka (presude od 10. srpnja 1997., Palmisani, C-261/95, Zb., str. I-4025., t. 20., i od 21. srpnja 2011., Kelly, C-104/10, Zb., str. I-6813., t. 61.). Iz tog razloga, činjenica da se stranke u glavnom postupku nisu pred sudom koji je podnio zahtjev pozvale na pitanje prava Unije ne isključuje mogućnost da spomenuti sud uputi predmet Sudu (presude od 16. lipnja 1981., Salonia, 126/80, Zb., str. 1563., t. 7., i od 8. ožujka 2012., Huet, C-251/11, t. 23.).
66 A reference for a preliminary ruling is based on a dialogue between one court and another, the initiation of which depends entirely on the national court’s assessment as to whether that reference is appropriate and necessary (Case C-210/06 Cartesio [2008] ECR I-9641, paragraph 91, and Case C-137/08 VB Pénzügyi Lízing [2010] ECR I-10847, paragraph 29).
66 Zahtjev za prethodnu odluku temelji se na dijalogu između sudova, a njegov početak ovisi isključivo o ocjeni nacionalnog suda u vezi s prikladnosti i potrebnosti tog zahtjeva (presude od 16. prosinca 2008., Cartesio, C-210/06, Zb., str. I-9641., t. 91., i od 9. studenog 2010., VB Pénzügyi Lízing, C-137/08, Zb., str. I-10847., t. 29.).
67 Moreover, the existence of a national procedural rule cannot call into question the discretion of national courts to make a reference to the Court of Justice for a preliminary ruling where they have doubts, as in the case in the main proceedings, as to the interpretation of European Union law (Elchinov, paragraph 25, and Case C-396/09 Interedil [2011] ECR I-0000, paragraph 35).
67 Osim toga, postojeća nacionalna pravila postupka ne mogu dovesti u pitanje marginu procjene nacionalnih sudova u vezi s upućivanjem zahtjeva za prethodnu odluku ukoliko imaju dvojbe, u glavnom postupku, oko tumačenja prava Unije (gore navedena presuda Elchinov, t. 25., i presuda od 20. listopada 2011., Interedil, C-396/09, Zb., str. I-9915., t. 35.).
"68 A rule of national law, pursuant to which legal rulings of a higher court bind another national court, cannot take away from the latter court the discretion to refer to the Court of Justice questions of interpretation of the points of European Union law concerned by such legal rulings. That court must be free, if it considers that a higher court’s legal ruling could lead it to deliver a judgment contrary to European Union law, to refer to the Court of Justice questions which concern it (Case C-378/08 ERG and Others [2010] ECR I-1919, paragraph 32; and Elchinov, paragraph 27)."
68 Pravilo nacionalnog prava, prema kojem presude višeg suda obvezuju drugi nacionalni sud, ne uskraćuje tome nacionalnom sudu mogućnost da Sudu uputi zahtjev za prethodnu odluku o tumačenju prava Unije koje se odnosi na takve presude. Sud, ako smatra da ga pravna ocjena na višem stupnju može dovesti do presude suprotne pravu Unije, mora biti slobodan obratiti se Sudu s pitanjima o kojima dvoji (presude od 9. ožujka 2010., ERG i dr., C-378/08, Zb., str. I-1919., t. 32., i gore navedena presuda Elchinov, t. 27.).
69 At this stage, it must be noted that the national court, having exercised the discretion conferred on it by Article 267 TFEU, is bound, for the purposes of the decision to be given in the main proceedings, by the interpretation of the provisions at issue given by the Court of Justice and must, if necessary, disregard the rulings of the higher court if it considers, in the light of that interpretation, that they are not consistent with European Union law (Elchinov, paragraph 30).
69 U ovoj fazi valja naglasiti da je za potrebe odluke koju treba donijeti u glavnom postupku, nakon što iskoristi mogućnost koja mu je dodijeljena člankom 267. UFEU-a, za nacionalni sud tumačenje dotičnih odredaba koje donese Sud obvezujuće i da prema potrebi treba zanemariti ocjene višeg suda ako u svijetlu tog tumačenja smatra da one nisu u skladu s pravom Unije (gore navedena presuda Elchinov, t. 30.)
70 The principles set out in the previous paragraphs apply in the same way to the referring court with regard to the legal position expressed, in the present case in the main proceedings, by the constitutional court of the Member State concerned in so far as it follows from well-established case-law that rules of national law, even of a constitutional order, cannot be allowed to undermine the unity and effectiveness of European Union law (Case 11/70 Internationale Handelsgesellschaft [1970] ECR 1125, paragraph 3, and Case C-409/06 Winner Wetten [2010] ECR I-8015, paragraph 61). Moreover, the Court of Justice has already established that those principles apply to relations between a constitutional court and all other national courts (Joined Cases C-188/10 and C-189/10 Melki and Abdeli [2010] ECR I-5667, paragraphs 41 to 45).
70 Načela utvrđena u prethodnim točkama na isti se način primjenjuju na sud koji je uputio zahtjev u vezi s pravnim stajalištem koje je u ovom glavnom postupku izrazio ustavni sud dotične države članice, budući da iz ustaljene sudske prakse slijedi da se ne smije dopustiti da pravila nacionalnog prava, bila ona i ustavna, ugroze jedinstvo i djelotvornost prava Unije (presude od 17. prosinca 1970., Internationale Handelsgesellschaft, 11/70, Zb.,. str. 1125., t. 3., i od 8. rujna 2010., Winner Wetten, C-409/06, Zb., str. I-8015., t. 61). Sud je već utvrdio da se ta načela primjenjuju na odnose između ustavnog suda i svih drugih nacionalnih sudova (presuda od 22. lipnja 2010., Melki et Abdeli, C-188/10 i C-189/10, Zb., str. I-5667., t. od 41. do 45.).
71 The national rule which obliges the Najvyšší súd Slovenskej republiky to follow the legal position of the Ústavný súd Slovenskej republiky cannot therefore prevent the referring court from submitting a request for a preliminary ruling to the Court of Justice at any point in the proceedings which it judges appropriate, and to set aside, if necessary, the assessments made by the Ústavný súd Slovenskej republiky which might prove to be contrary to European Union law.
71 Nacionalno pravilo prema kojem je Najvyšší súd Slovenskej republiky obvezan poštovati pravno stajalište Ústavný súda Slovenskej republiky ne sprečava sud koji je podnio zahtjev da u bilo kojoj fazi postupka, kad god to smatra prikladnim, dostavi zahtjev za prethodnu odluku i prema potrebi, odbije stajalište Ústavný súda Slovenskej republiky koje bi moglo biti protivno pravu Unije.
72 Finally, as a supreme court, the Najvyšší súd Slovenskej republiky is even required to submit a request for a preliminary ruling to the Court of Justice when it finds that the substance of the dispute concerns a question to be resolved which comes within the scope of the first paragraph of Article 267 TFEU. The possibility of bringing, before the constitutional court of the Member State concerned, an action against the decisions of a national court, limited to an examination of a potential infringement of the rights and freedoms guaranteed by the national constitution or by an international agreement, cannot allow the view to be taken that that national court cannot be classified as a court against whose decisions there is no judicial remedy under national law within the meaning of the third paragraph of Article 267 TFEU.
72 Konačno, Najvyšší súd Slovenskej republiky je kao vrhovni sud obvezan podnijeti zahtjev za prethodnu odluku kada utvrdi da se predmet spora odnosi na neriješeno pitanje koje potpada pod prvi stavak članka 267. UFEU-a. Na temelju mogućnosti da se ustavnom sudu dotične države članice podnese tužba protiv odluke nacionalnog suda, ograničena na preispitivanje moguće povrede prava i sloboda zajamčenih Ustavom ili međunarodnim sporazumom, ne daje se za pravo smatrati da se spomenuti nacionalni sud ne može klasificirati kao sud protiv čijih odluka nema pravnog lijeka u okviru nacionalnog prava u smislu članka 267. trećeg stavka UFEU-a.
73 In the light of the foregoing, the answer to the first question is that Article 267 TFEU must be interpreted as meaning that a national court, such as the referring court, is obliged to make, of its own motion, a request for a preliminary ruling to the Court of Justice even though it is ruling on a referral back to it after its first decision was set aside by the constitutional court of the Member State concerned and even though a national rule obliges it to resolve the dispute by following the legal opinion of that latter court.
73 S obzirom na sve prethodno navedeno, na prvo pitanje valja odgovoriti da članak 267. UFEU-a treba tumačiti u smilsu da je nacionalni sud, kao što je sud koji je podnio zahtjev, obvezan po službenoj dužnosti Sudu podnijeti zahtjev za prethodnu odluku iako se odluka donosi nakon što je predmet vraćen na ponovno suđenje, nakon što je ustavni sud dotične države članice ukinuo njegovu prvu odluku i iako prema nacionalnom pravilu spor treba riješiti poštujući pravno stajalište ustavnog suda.
74 By its second question, the referring court asks, in essence, whether Directive 96/61 must be interpreted as requiring that the public should have access, from the beginning of the authorisation procedure for a landfill site, to an urban planning decision on the location of that installation. It is also uncertain whether the refusal to disclose that decision may be justified by reliance on commercial confidentiality which protects the information contained in that decision, or, failing that, rectified by access to that decision offered to the public concerned during the administrative procedure at second instance.
74 U svojem drugom pitanju sud koji je podnio zahtjev u biti pita treba li Direktivu 96/61 tumačiti u smislu da se njome zahtijeva da odluka o uvjetima provedbe prostornog plana za lokaciju odlagališta otpada bude stavljena na raspolaganje javnosti od samog početka postupka izdavanja dozvole za to postrojenje. Također nije jasno može li se odbijanje da se ta odluka stavi na raspolaganje opravdati pozivanjem na poslovnu tajnu koja štiti podatke sadržane u toj odluci ili, ako to nije slučaj, može li se to odbijanje ispraviti tako da se odluka stavi na raspolaganje zainteresiranoj javnosti tijekom drugostupanjskog upravnog postupka.
75 First of all, it must be noted that it follows from the decision making the reference that the location at issue in the main proceedings is a landfill site receiving more than 10 tonnes of waste per day or with a total capacity exceeding 25 000 tonnes of waste. Therefore, it falls within the scope of Directive 96/61, as this results from Article 1, read in conjunction with point 5.4 of Annex I, thereof.
75 Kao prvo, valja istaknuti da iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da je objekt o kojem je riječ u glavnom postupku odlagalište koje prima više od 10 tona otpada na dan ili ima ukupni kapacitet preko 25 000 tona otpada. Ono, stoga, potpada pod Direktivu 96/61, kako proizlazi iz članka 1., u vezi s točkom 5.4. njezinog Dodatka I.
76 Article 15 of that directive provides for the participation of the public concerned in the procedure for the issuing of permits for new installations and specifies that that participation is to occur under the conditions set out in Annex V to that directive. That annex requires that the public be informed, in particular, of details of the competent authorities from which relevant information can be obtained and an indication of the date and place where that information will be made available to the public.
76 Člankom 15. te direktive predviđa se sudjelovanje zainteresirane javnosti u postupku izdavanja dozvola za nova postrojenja te se navodi da to sudjelovanje podliježe uvjetima iz Priloga V. toj direktivi. U prilogu se zahtijeva da javnost bude detaljno obaviještena kod kojeg nadležnog tijela može dobiti relevantne informacije te da se navede datum i mjesto objavljivanja tih informacija.
77 Those rules on public participation must be interpreted in the light of, and having regard to, the provisions of the Aarhus Convention, with which, as follows from recital 5 in the preamble to Directive 2003/35, which amended in part Directive 96/61, European Union law should be ‘properly aligned’ (Case C-115/09 Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland, Landesverband Nordrhein-Westfalen [2011] ECR I-0000, paragraph 41). However, Article 6(6) of that convention states that the public concerned must be able to have access to all information relevant to the decision-making relating to the authorisation of activities referred to in Annex I to that convention, including in particular landfill sites receiving more than 10 tonnes of waste per day or with a total capacity exceeding 25 000 tonnes of waste.
77 Ta pravila o sudjelovanju javnosti treba tumačiti u svjetlu odredaba Aarhuške konvencije s kojom se pravo Unije treba „uskladiti”, kako slijedi iz 5. uvodne izjave Direktive 2003/35 kojom je djelomično izmijenjena Direktiva 96/61 (presuda od 12. svibnja 2011., Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland, Landesverband Nordrhein-Westfalen, C-115/09, Zb., str. I-3673., 41.). Međutim, u članku 6. stavku 6. te konvencije navodi se da zainteresirana javnost mora imati pristup svim informacijama u vezi s postupkom odlučivanja o odobrenju djelatnosti iz Priloga I. navedenoj konvenciji, a to se posebno odnosi na odlagališta otpada koja primaju više od 10 tona otpada na dan ili imaju ukupni kapacitet preko 25 000 tona otpada.
78 Therefore, the public concerned by the authorisation procedure under Directive 96/61 must, in principle, have access to all information relevant to that procedure.
78 Zainteresirana javnost u postupku izdavanja dozvola prema Direktivi 96/61 načelno mora imati pristup svim informacijama u vezi s tim postupkom.
79 It follows from the decision making the reference and from the file submitted to the Court of Justice that the urban planning decision on the location of the installation at issue in the main proceedings constitutes one of the measures on the basis of which the final decision whether or not to authorise that installation will be taken and that it is to include information on the environmental impact of the project, on the conditions imposed on the operator to limit that impact, on the objections raised by the parties to the urban planning decision and on the reasons for the choices made by the competent authority to issue that urban planning decision. Moreover, the applicable national rules require that that decision be attached to the application for a permit addressed to the competent authority. It follows that that urban planning decision must be considered to include relevant information within the meaning of Annex V to Directive 96/61 and that the public concerned must therefore, in principle, be able to have access to it during the authorisation procedure for that installation.
79 Iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje i spisa koji su dostavljeni Sudu proizlazi da odluka o uvjetima provedbe prostornog plana za lokaciju postrojenja iz glavnog postupka predstavlja jednu od mjera na temelju kojih se donosi konačna odluka o odobrenju i da ona mora uključivati podatke o učinku projekta na okoliš, uvjetima koje operator mora zadovoljiti radi ograničavanja tog učinka, primjedbama koje su iznijele stranke koje su sudjelovale u donošenju odluke o uvjetima provedbe prostornog plana iz glavnog postupka te razlozima na temelju kojih je nadležno tijelo izdalo tu odluku. Osim toga, prema važećim nacionalnim pravilima ta se odluka mora priložiti zahtjevu za izdavanje dozvole koji se upućuje nadležnom tijelu. Iz toga valja zaključiti da odluka o uvjetima provedbe prostornog plana sadržava važne informacije u smislu Priloga V. Direktivi 96/61 i da zainteresirana javnost načelno mora imati osigurani pristup postupku za izdavanje dozvole za to postrojenje.
80 None the less, it follows from Article 15(4) of Directive 96/61 that the participation of the public concerned may be limited by the restrictions laid down in Article 3(2) and (3) of Directive 90/313. At the time of the events in the main proceedings, Directive 90/313 had, however, been repealed and replaced by Directive 2003/4. In the light of the correlation table annexed to that directive, the obligation to align European Union legislation with the Aarhus Convention and the redrafting of Article 15 of Directive 96/61 made during its subsequent codification by Directive 2008/1/EC of the European Parliament and of the Council of 15 January 2008 concerning integrated pollution prevention and control (OJ 2008 L 24, p. 8), it must be held that Article 15(4) of Directive 96/61 must be construed as referring to the restrictions under Article 4(1), (2) and (4) of Directive 2003/4.
80 Unatoč tome, iz članka 15. stavka 4. Direktive 96/61 slijedi da se sudjelovanje zainteresirane javnosti može ograničiti ograničenjima iz članka 3. stavaka 2. i 3. Direktive 90/313. U trenutku činjeničnog stanja u glavnom postupku Direktiva 90/313 bila je izmijenjena Direktivom 2003/4. Uzimajući u obzir korelacijsku tablicu u prilogu te direktive, obvezu za usklađivanjem prava Unije s Aarhuškom konvencijom i tekst članka 15. Direktive 96/61 koji je usvojen prilikom njezine naknadne kodifikacije Direktivom 2008/1/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. siječnja 2008. o integriranom sprečavanju i kontroli onečišćenja (SL L 24, str. 8.), valja zaključiti da članak 15. stavak 4. Direktive 96/61 treba tumačiti u smislu da se odnosi na ograničenja prema članku 4. stavcima 1., 2 i 4. Direktive 2003/4.
81 Under point (d) of the first subparagraph of Article 4(2) of Directive 2003/4, Member States may provide for a request for information to be refused if disclosure of the information would adversely affect the confidentiality of commercial or industrial information where such confidentiality is provided for by national or European Union law to protect a legitimate economic interest.
81 Sukladno članku 4. stavku 2. točki (d) prvom podstavku Direktive 2003/4 države članice mogu predvidjeti mogućnost da se zahtjev za otkrivanjem informacija odbije ako bi se tim otkrivanjem mogla ugroziti povjerljivost poslovnih ili industrijskih podataka, pri čemu je spomenuta povjerljivost predviđena propisima nacionalnog prava ili prava Unije radi zaštite legitimnog ekonomskog interesa.
82 However, taking account of, inter alia, the importance of the location of one or another of the activities referred to in Directive 96/61 and as results from paragraph 79 of this judgment, that cannot be the case with regard to a decision by which a public authority authorises, having regard to the applicable urban planning rules, the location of an installation which falls within the scope of that directive.
82 Međutim, uzimajući u obzir važnost lokacije za jednu ili drugu djelatnost iz Direktive 96/61 i kao što slijedi iz točke 79. ove presude, to ne može biti slučaj kod odluke kojom javno tijelo daje odobrenje za lokaciju postrojenja koje potpada pod tu direktivu, uzimajući u obzir primjenjiva pravila prostornog uređenja.
83 Even if it were not excluded that, exceptionally, certain elements included in the grounds for an urban planning decision may contain confidential commercial or industrial information, it is not in dispute in the present case that the protection of the confidentiality of such information was used, in breach of Article 4(4) of Directive 2003/4, to refuse the public concerned any access, even partial, to the urban planning decision concerning the location of the installation at issue in the main proceedings.
83 Iako nije isključeno da u iznimnim slučajevima određeni elementi sadržani u obrazloženju odluke o uvjetima provedbe prostornog plana mogu sadržavati povjerljive poslovne ili industrijske podatke, u ovome slučaju nije sporno da se zaštita tajnosti tih podataka, suprotno članku 4. stavku 4. Direktive 2003/4, rabila kako bi se zainteresiranoj javnosti onemogućio svaki, čak i djelomičan, pristup odluci o uvjetima provedbe prostornog plana za lokaciju postrojenja iz glavnog postupka.
84 It follows that the refusal to make available to the public concerned the urban planning decision concerning the location of the installation at issue in the main proceedings during the administrative procedure at first instance was not justified by the exception set out in Article 15(4) of Directive 96/61. It is for that reason necessary for the referring court to know whether the access to that decision given to the public concerned during the administrative procedure at second instance is sufficient to rectify the procedural flaw vitiating the administrative procedure at first instance and consequently rule out any breach of Article 15 of Directive 96/61.
84 Iz toga slijedi da odbijanje da se zainteresiranoj javnosti stavi na raspolaganje odluka o uvjetima provedbe prostornog plana za lokaciju postrojenja iz glavnog postupka tijekom prvostupanjskog upravnog postupka nije bilo opravdano izuzećem utvrđenim u članku 15. stavku 4. Direktive 96/61. Iz tog razloga sud koji je podnio zahtjev treba saznati je li činjenica da je spomenuta odluka stavljena na raspolaganje zainteresiranoj javnosti tijekom drugostupanjskog upravnog postupka dostatna da se ispravi povreda u prvostupanjskom upravnom postupku i isključi svako kršenje članka 15. Direktive 96/61.
85 In the absence of rules laid down in this field by European Union law, the detailed procedural rules designed to ensure the protection of the rights which individuals acquire under European Union law are a matter for the legal order of each Member State, provided, however, that they are not less favourable than those governing similar domestic situations (principle of equivalence) and that they do not render impossible in practice or excessively difficult the exercise of rights conferred by the European Union legal order (principle of effectiveness) (Case C-312/93 Peterbroeck [1995] ECR I-4599, paragraph 12, and Case C-378/10 VALE Építési [2012] ECR I-0000, paragraph 48 and the case-law cited).
85 U nedostatku pravila utvrđenih pravom Unije u tom području, na pravnom je poretku svake države članice da detaljno uredi postupke povodom pravnih lijekova kojima je cilj osigurati zaštitu prava pojedinaca koja proizlaze iz prava Unije, pod uvjetom da oni nisu nepovoljniji od onih koji uređuju slične domaće pravne lijekove (načelo ekvivalentnosti) i da u praksi ne onemogućuju ili pretjerano otežavaju ostvarivanje pravâ koja proizlaze iz pravnog poretka Unije (načelo djelotvornosti) (presude od 14. prosinca 1995., Peterbroeck, C-312/93, Zb., str. I-4599., t. 12., i od 12. srpnja 2012., VALE Építési, C-378/10, t. 48. i citirana sudska praksa).