natgillin/translations-raw huggingface dataset:
2. The first paragraph of Article 1386-7 shall read as follows:
2. Prvi stavak članka 1386-7 glasi kako slijedi:
"“The vendor, hirer, except a lessor under a hire purchase agreement or a hirer assimilable thereto, or any other supplier in the course of business shall be liable for safety defects in his products on the same basis as the producer only if the latter is unknown.”;"
„Prodavatelj, najmodavac, osim davatelja leasinga u okviru ugovora o kupoprodaji ili slično, ili bilo koji drugi profesionalni dobavljač odgovoran je za neispravnost svojeg proizvoda na istoj osnovi kao i proizvođač samo ako je proizvođač nepoznat.”
3. The second paragraph of Article 1386-12 is repealed.
3. Drugi stavak članka 1386-12 stavlja se izvan snage.
"14 On 23 February 2005 the French Government also sent the Commission and the Court a copy of Décret No 2005-113 pris pour l’application de l’article 1386-2 du code civil, of 11 February 2005 (Decree No 2005-113 implementing Article 1386-2 of the Civil Code, JORF of 12 February 2005, p. 2408; ‘the 2005 Decree’), Article 1 of which provides:"
14 Francuska vlada je 23. veljače 2005. Komisiji i Sudu isto tako poslala i presliku Décreta br. 2005-113 od 11. veljače 2005., usvojenog za primjenu članka 1386-2 Građanskog zakonika (JORF od 12. veljače 2005., str. 2408., u daljnjem tekstu: Dekret iz 2005.), čijim člankom se propisuje:
‘The amount referred to in Article 1386-2 of the Civil Code is fixed at EUR 500.’
„Iznos iz članka 1386-2 Građanskog zakonika utvrđuje se na 500 eura.”
15 In a letter of 15 April 2005 addressed to the Court and brought to the knowledge of the French Government, the Commission said that it considered that the amendments introduced by the 2004 Law and the 2005 Decree made French legislation compatible with Articles 7 and 9(b) of Directive 85/374. The Commission consequently stated that it intended to withdraw the application in so far as it sought a declaration that the French Republic had failed to fulfil its obligation to comply with the judgment in Case C-52/00 Commission v France with respect to those two provisions of the directive.
15 U dopisu od 15. travnja 2005. naslovljenom na Sud i upućenom na znanje francuskoj vladi, Komisija je navela da smatra da se izmjenama uvedenim Zakonom iz 2004. i Dekretom iz 2005. francusko zakonodavstvo uskladilo s člankom 7. i člankom 9. prvim podstavkom, točkom (b) Direktive 85/374. Slijedom toga Komisija je objavila da namjerava povući tužbu u dijelu u kojem se u tužbi traži utvrđenje da je Francuska Republika povrijedila svoju obvezu izvršenja prethodno navedene presude Komisija/Francuska u pogledu te dvije odredbe navedene direktive.
16 Since, on the other hand, it considered that the 2004 Law did not fully comply with that judgment as regards the transposition of Article 3(3) of Directive 85/374, the Commission stated in that letter that it was maintaining its application on that point, while reducing the extent of the declaration sought in that respect.
16 Budući da je, s druge strane, smatrala da Zakon iz 2004. ne osigurava potpuno izvršenje spomenute presude u pogledu prenošenja članka 3. stavka 3. Direktive 85/374, Komisija je u tom dopisu pojasnila da u toj točki zadržava tužbu, ali smanjuje opseg utvrđenja koje se traži u tom pogledu.
17 The Commission further stated in the letter that, because of the partial compliance with the judgment in Case C-52/00 Commission v France, it intended to reduce the amount of the penalty payment originally suggested to the Court.
17 Komisija je u tom istom dopisu također navela da zbog djelomičnog izvršenja prethodno navedene presude Komisija/Francuska namjerava smanjiti iznos periodičnih penala koje je prvobitno predložio Sud.
18 As a result of that letter, whose terms were repeated by the Commission at the hearing, the Commission now asks the Court to:
18 Komisija na temelju tog dopisa, čiji je sadržaj ponovila na raspravi, sada zahtijeva od Suda da:
"– declare that, by failing to take certain of the measures necessary to comply with the judgment in Case C-52/00 Commission v France concerning the incorrect transposition of Directive 85/374, more particularly by continuing to regard the supplier of a defective product as liable on the same basis as the producer where the producer cannot be identified, even though the supplier has informed the injured person within a reasonable time of the identity of the person who supplied him with the product, the French Republic has failed to fulfil its obligations under Article 228(1) EC;"
"– utvrdi da je Francuska Republika, time što nije poduzela određene mjere za izvršenje prethodno navedene presude Komisija/Francuska koja se odnosi na neispravno prenošenje Direktive 85/374, a osobito time što je distributera neispravnog proizvoda, u slučaju kada proizvođača nije moguće identificirati, nastavila smatrati odgovornim u istom smislu u kojem je odgovoran proizvođač iako je distributer u razumnom roku obavijestio oštećenu osobu o identitetu onoga tko mu je isporučio proizvod, povrijedila obveze koje ima na temelju članka 228. stavka 1. UEZ-a;"
– order the French Republic to pay a penalty payment of EUR 13 715 for each day of delay in complying with that judgment, from delivery of the present judgment.
– Francuskoj Republici naloži plaćanje periodičnih penala u iznosu od 13 715 eura po danu zakašnjenja s izvršenjem spomenute presude, računajući od objave ove presude.
19 Taking note of the partial withdrawal resulting from the new form of order sought by the Commission and the reduction of the amount of the proposed penalty payment, the French Republic stated in a letter to the Court of 27 May 2005 that it took the view that the partial complaint maintained by the Commission in fact constituted a new complaint. That Member State for that reason repeated its request to be heard by the Court at a hearing.
19 Uzimajući na znanje djelomično odustajanje do kojeg je došlo zbog novih zaključaka Komisije i smanjenja iznosa predviđene novčane kazne, Francuska Republika navela je u dopisu od 27. svibnja 2005. da zauzima stajalište da je djelomičan prigovor koji zadržava Komisija u stvari novi prigovor. Ta je država članica zbog toga ponovila svoj zahtjev da je Sud sasluša na raspravi.
The alleged failure to fulfil obligations
Navodna povreda obveze
20 It should be recalled to begin with that the reference date for assessing whether there has been a failure to fulfil obligations under Article 228 EC is the date of expiry of the period prescribed in the reasoned opinion issued under that provision (see Case C-304/02 Commission v France [2005] ECR I-0000, paragraph 30).
20 Najprije valja podsjetiti da je referentni dan za ocjenu postojanja povrede obveze na temelju članka 228. UEZ-a istek razdoblja određenog u obrazloženom mišljenju upućenom na temelju te odredbe (vidjeti presudu od 12. srpnja 2005., Komisija/Francuska, C-304/02, Zb., str. I-6263., t. 30.).
21 Since the Commission seeks the imposition of a penalty payment on the French Republic, it must also be ascertained whether the alleged failure to fulfil obligations has continued up to the Court’s examination of the facts (see, to that effect, Case C-304/02 Commission v France, paragraph 31).
21 Budući da Komisija traži da se Francuskoj Republici naloži plaćanje novčane kazne, valja utvrditi i je li se navodna povreda obveza nastavila do trenutka u kojem Sud ispituje činjenice (vidjeti u tom smislu prethodno navedenu presudu od 12. srpnja 2005., Komisija/Francuska, t. 31.).
22 In the present case, it is common ground that, on the date of expiry of the period prescribed in the reasoned opinion of 11 July 2003, the French Republic had not yet taken any of the measures necessary to comply with the judgment in Case C-52/00 Commission v France.
22 U ovom slučaju neosporno je da na datum isteka razdoblja određenog u obrazloženom mišljenju od 11. srpnja 2003. Francuska Republika još nije poduzela nijednu od mjera potrebnih za izvršenje prethodno navedene presude od 25. travnja 2002., Komisija/Francuska.
23 The Commission has withdrawn its application in so far as it sought a declaration that that judgment had not been complied with as regards the adoption of appropriate measures for bringing French legislation into line with Articles 7 and 9(b) of Directive 85/374.
23 Komisija je u ovom slučaju odustala od tužbe u dijelu u kojem se u tužbi traži utvrđenje da se u pogledu donošenja odgovarajućih mjera za usklađivanje francuskog zakonodavstva s člankom 7. i člankom 9. prvim podstavkom, točkom (b) Direktive 85/374 nije postupilo u skladu sa spomenutom presudom.
24 With respect to the complaint of failure to take the necessary measures to comply with that judgment as regards Article 3(3) of that directive, as follows from paragraph 18 above, the Commission complains that the French Republic has failed to take certain of the appropriate measures for complying with the judgment in Case C-52/00 Commission v France, by continuing to regard the supplier of a defective product as liable on the same basis as the producer where the latter cannot be identified, even though the supplier has informed the injured person within a reasonable time of the identity of the person who supplied him with the product.
24 Što se tiče prigovora koji se odnosi na nepoduzimanje mjera potrebnih za usklađivanje sa zahtjevima iz presude u pogledu članka 3. stavka 3. te direktive, kako proizlazi iz točke 18. ove presude, Komisija prigovara Francuskoj Republici da time što je distributera neispravnog proizvoda, u slučaju kada proizvođača nije moguće identificirati, nastavila smatrati odgovornim u istom smislu u kojem je odgovoran proizvođač iako je distributer u razumnom roku obavijestio oštećenu osobu o identitetu onoga tko je isporučio proizvod, nije poduzela određene odgovarajuće mjere za izvršenje prethodno navedene presude od 25. travnja 2002., Komisija/Francuska.
Arguments of the French Republic
Argumenti Francuske Republike
25 In its letter of 27 May 2005 and at the hearing, the French Government submitted that such a reformulation during the procedure of the form of order sought in the Commission’s application must be regarded as a new claim, so as to render the action inadmissible.
25 U svojem dopisu od 27. svibnja 2005. i na raspravi francuska vlada istaknula je da takvo preformuliranje tužbenog zahtjeva Komisije poduzeto u tijeku postupka treba smatrati novim zahtjevom koji je takav da ima za posljedicu nedopuštenost tužbe.
26 It submits, in particular, that it is apparent both from paragraph 36 of the judgment in Case C-52/00 Commission v France and from the Commission’s application and reply in those proceedings that, in that case, the Commission confined itself to complaining that the French Republic had failed to lay down in its legislation that the supplier’s liability arises only as an alternative to the producer’s liability, where the producer cannot be identified.
26 Osobito iz točke 36. prethodno navedene presude od 25. travnja 2002., Komisija/Francuska kao i iz tužbe i replike Komisije u postupku u kojem je donesena ta presuda proizlazi da se u ovom predmetu ta institucija ograničila na to da Francuskoj Republici prigovara da u svojem zakonodavstvu nije predvidjela da se odgovornost dobavljača ostvaruje tek podredno u odnosu na odgovornost proizvođača i to u slučaju kada identitet proizvođača ostaje nepoznat.
27 The Commission never, on the other hand, claimed in those proceedings that the French Republic had failed to fulfil its obligations under Article 3(3) of Directive 85/374 by not expressly excluding the supplier’s liability where he has informed the injured person of the name of his own supplier.
27 S druge strane, u okviru spomenutog predmeta Komisija nije nikada prigovorila Francuskoj Republici da je povrijedila obveze koje ima na temelju članka 3. stavka 3. direktive 85/374 time što odgovornost dobavljača nije izričito isključila u slučaju kada je on oštećenu osobu obavijestio o imenu svojeg dobavljača.
28 It follows that such a failure to fulfil obligations could not have been found to exist by the Court in its judgment in Case C-52/00 Commission v France, as moreover is confirmed by the operative part of that judgment, which declared merely that the French Republic had failed to fulfil its obligations, inasmuch as its legislation provided that the supplier of a defective product was liable ‘in all cases’ on the same basis as the producer.
28 Iz toga proizlazi da Sud u svojoj presudi od 25. travnja 2002. Komisija/Francuska nije mogao utvrditi da ta povreda obveza postoji, što je konačno i potvrđeno u izreci te presude u kojoj se povreda obveze Francuske Republike utvrđuje jedino zbog toga što je u svojem zakonodavstvu odredila da je distributer neispravnog proizvoda ,u svim slučajevimaʼ odgovoran u istom smislu kao što je odgovoran proizvođač.
29 In those circumstances, it is inadmissible for the Commission, in the present proceedings, to allege a failure to comply with that judgment in the new terms set out in paragraph 18 above. According to the French Government, the adoption of the 2004 Law on the contrary complied fully with the judgment in Case C-52/00 Commission v France, with respect to Article 3(3) of Directive 85/374, since that law has the consequence that the supplier of a defective product is no longer liable ‘in all cases’ on the same basis as the producer.
29 U tim okolnostima Komisiji u okviru ovog postupka nije dopušteno isticati navodno neizvršenje spomenute presude u novom tekstu utvrđenom u točki 18. ove presude. Prema mišljenju francuske vlade, donošenjem Zakona iz 2004. osigurano je upravo suprotno, potpuno izvršenje prethodno navedene presude od 25. travnja 2002., Komisija/Francuska, s obzirom na članak 3. stavak 3. Direktive 85/374 budući da zbog tog zakona distributer neispravnog proizvoda više nije u ,svim slučajevimaʼ odgovoran u istom smislu kao što je odgovoran proizvođač.
30 The French Government further submits that the new claim thus formulated by the Commission is also inadmissible because the Commission did not inform the French Republic in due time that the new version of Article 1386-7 of the Civil Code, which had been communicated to it at draft stage during the pre-litigation procedure, was not capable of putting an end to the alleged infringement.
30 Francuska vlada dalje ističe da je novi prigovor koji je Komisija tako formulirala nedopušten i zato jer nije pravovremeno obavijestila Republiku Francusku da nova verzija članka 1386-7 Građanskog zakonika, koja joj je dostavljena u fazi nacrta tijekom predsudskog postupka, nije takve naravi da bi navodna povreda obveze prestala.
31 According to the government, it was for the Commission, in accordance with its duty of loyal cooperation under Article 10 EC, to inform the French Republic as early as possible of any objections which there might be to the new provisions it was intending to adopt. One of the purposes of the pre-litigation procedure is precisely to enable the Member State concerned to place itself as quickly as possible in a position of complete conformity with Community law.
31 Prema mišljenju te vlade na Komisiji je da u skladu sa svojom obvezom lojalne suradnje koju ima na temelju članka 10. UEZ-a Francusku Republiku što je moguće prije obavijesti o eventualnim prigovorima u pogledu novih odredaba čije se donošenje predlaže. Jedan od ciljeva predsudskog postupka u tom pogledu jest upravo to da se dotičnoj državi članici omogući da se što je prije moguće uskladi s pravom Zajednice.
32 It must be recalled, first, that in the operative part of its judgment in Case C-52/00 Commission v France the Court declared that the French Republic had failed to fulfil its obligations under Article 3(3) of Directive 85/374, by providing in the first paragraph of Article 1386-7 of the Civil Code that the supplier of a defective product is to be liable in all cases and on the same basis as the producer.
32 U tom pogledu valja prvo podsjetiti da je u izreci svoje prethodno navedene presude od 25. travnja 2002., Komisija/Francuska, Sud utvrdio da Francuska Republika, time što je u prvom podstavku članka 1386-7 Građanskog zakonika odredila da je distributer neispravnog proizvoda odgovoran u svim slučajevima i u istom smislu kao što je odgovoran proizvođač, povrijedila obveze koje ima na temelju članka 3. stavka 3. Direktive 85/374.
33 Regardless of the precise terms in which the Commission may have formulated its arguments in support of the form of order sought in its application, that declaration by the Court proceeds from the finding that the French legislation in force did not exempt the supplier from the liability which as a general rule is the producer’s in any of the cases in which Article 3(3) of Directive 85/374 provides for such an exemption.
33 Neovisno o točnoj formulaciji argumenata koje je Komisija mogla navesti u prilog svojem tužbenom zahtjevu, to utvrđenje Suda proizlazi iz utvrđenja prema kojem važeće francusko zakonodavstvo nije dobavljača oslobodilo od odgovornosti koju obično ima proizvođač ni u jednom od slučajeva u kojima članak 3. stavak 3. Direktive 85/374 predviđa takvo oslobođenje.
34 The finding thus made by the Court refers inter alia to the case where such an exclusion of the supplier’s liability is the result of his having informed the injured person within a reasonable time of the identity of his own supplier.
34 Ocjena koju je tako donio Sud odnosi se osobito na slučaj u kojem takvo oslobađanje distributera od odgovornosti proizlazi iz činjenice da je on oštećenu osobu u razumnom roku obavijestio o identitetu svojeg dobavljača.
35 Moreover, it is permissible for the Commission to limit the extent of the failure to fulfil obligations which it asks the Court to find under Article 228 EC, so as to take account of partial measures to comply with the judgment in Case C-52/00 Commission v France adopted during the present proceedings before the Court.
35 Osim toga, kako bi se u obzir uzele djelomične mjere za postupanje u skladu s prethodno navedenom presudom od 25. travnja 2002., Komisija/Francuska, koje su usvojene tijekom ovog postupka pred Sudom, Komisiji je dopušteno ograničiti opseg povrede obveze čije utvrđenje traži na temelju članka 228. UEZ-a.
36 In the present case, since the Commission would, as is apparent from paragraph 22 above, have been entitled to seek a declaration that the French Republic had failed to fulfil its obligations under Article 228(1) EC because it had not, by the date on which the period prescribed in the reasoned opinion expired, made provision for exclusion of suppliers’ liability in any of the cases referred to in Article 3(3) of Directive 85/374, it cannot be criticised for seeking such a declaration with respect to one of those cases only, as a result of the adoption by that Member State of partial measures for compliance with the judgment in Case C-52/00 Commission v France (see, by analogy, Case C-174/91 Commission v Belgium [1993] ECR I-2275, paragraphs 8 to 12).
36 Budući da bi, kako proizlazi iz točke 22. ove presude, u ovom predmetu Komisija mogla imati osnove tražiti utvrđenje da je Francuska Republika povrijedila obveze koje ima na temelju članka 228. stavka 2. UEZ-a zato jer do datuma na koji istječe razdoblje propisano u obrazloženom mišljenju ni u jednom od slučajeva iz članka 3. stavka 3. Direktive 85/374 nije propisala isključenje odgovornosti dobavljača, ne može joj se prigovarati što takvo utvrđenje traži u pogledu samo jednog od tih slučajeva, zato što je ta država članica usvojila djelomične mjere za usklađenje s prethodno navedenom presudom od 25. travnja 2002.,Komisija/Francuska (vidjeti po analogiji presudu od 5. svibnja 1993., Komisija/Belgija, C-174/91, Zb., str. I-2275. t. od 8. do 12.).
37 As follows from the Court’s case-law, the requirement that the subject-matter of proceedings brought under Article 226 EC is circumscribed by the pre-litigation procedure provided for by that provision cannot go so far as to mean that in every case the operative part of the reasoned opinion and the form of order sought in the application must be exactly the same, provided that the subject-matter of the proceedings has not been extended or altered but simply limited. The Court has concluded in particular that, where legislation is altered during the pre-litigation procedure, the action may relate to provisions of national law which are not the same as those referred to in the reasoned opinion (see, in particular, Case C-203/03 Commission v Austria [2005] ECR I-935, paragraph 29).
37 Kao što proizlazi iz sudske prakse Suda, zahtjev prema kojem su granice predmeta tužbenog zahtjeva, u tužbi podnesenoj na temelju članka 226. UEZ-a, određene predsudskim postupkom koji je predviđen tom odredbom, ne može ići tako daleko da u svakom slučaju nameće savršeno podudaranje izreke obrazloženog mišljenja i tužbenog zahtjeva, pod uvjetom da predmet spora nije bio proširivan ili mijenjan nego je, suprotno tome, samo ograničen. Sud je iz toga zaključio da se, osobito u slučaju izmjene zakonodavstva u tijeku predsudskog postupka, tužba može odnositi na odredbe nacionalnog prava koje nisu identične odredbama iz obrazloženog mišljenja (vidjeti osobito presudu od 1. veljače 2005., Komisija/Austrija, C-203/03, Zb., str. I-935., t. 29.).
38 Nothing prevents that from also being the case where legislation is altered after the action has been brought and the complaint maintained by the Commission as regards the altered legislation was necessarily included in the complaint alleging a complete failure to comply with a judgment of the Court (see, by analogy, with respect to Article 226 EC, Case C-456/03 Commission v Italy [2005] ECR I-0000, paragraph 40).
38 Ničemu nije protivno da isto vrijedi i kada se zakonodavstvo izmijeni nakon podnošenja tužbe, a prigovor koji Komisija zadrži u pogledu spomenutog izmijenjenog zakonodavstva je nužno bio uključen u prigovor u kojem se ističe potpuni izostanak izvršenja presude Suda (vidjeti po analogiji u pogledu članka 226. UEZ-a presudu od 16. lipnja 2005., Komisija/Italija, C-456/03, Zb., str. I-5335., t. 40.)
39 By imputing, in the course of the proceedings, its complaints against the old version of Article 1386-7 of the Civil Code, which led to the finding of a failure to fulfil obligations in the judgment in Case C-52/00 Commission v France, to the new version of that article which replaced it during the present judicial proceedings, the Commission did not alter the subject-matter of the dispute (see, by analogy, with respect to Article 226 EC, Case C-42/89 Commission v Belgium [1990] ECR I-2821, paragraph 11).
39 Ističući tijekom postupka prigovore na staru verziju članka 1386-7 Građanskog zakonika, koji su doveli do utvrđenja povrede obveze u prethodno navedenoj presudi od 25. travnja 2002., Komisija/Francuska, i u pogledu nove verzije spomenutoga članka koja je u tijeku postojećeg postupka zamijenila staru, Komisija nije izmijenila predmet spora (vidjeti po analogiji u pogledu članka 226. UEZ-a presudu od 5. srpnja 1990., Komisija/Belgija, C-42/89, Zb., str. I-2821., t. 11.).
40 Not to accept a complaint as admissible in such a case would furthermore induce the Commission to maintain, perhaps against its will, the entire complaint originally made, which would be in the interests neither of the defendant Member State nor of the proper administration of justice.
40 Neprihvaćanje prigovora kao nedopuštenog u takvom slučaju moglo bi potaknuti Komisiju da, možda i protiv svoje volje, u cijelosti zadrži prvobitno istaknuti prigovor, što ne bi bilo ni u interesu države članice protiv koje se tužba podiže ni u interesu dobrog sudovanja.