natgillin/translations-raw huggingface dataset:
149 However, the question arises whether under those instruments the Czech Republic has acquired rights which it can still require the Republic of Austria to respect.
149 Međutim, postavlja se pitanje je li Češka Republika na temelju tih sporazuma stekla prava čije poštovanje još uvijek može zahtijevati od Republike Austrije.
150 It should be recalled that following its break-up on 1 January 1993, the Czech and Slovak Federative Republic, which had itself replaced the Czechoslovak Socialist Republic, ceased to exist and that two new independent States, namely the Czech Republic and the Slovak Republic, succeeded it on the respective parts of its territory.
150 Treba se prisjetiti da je Češka i Slovačka Federativna Republika, koja je zamijenila Čehoslovačku Socijalističku Republiku, prestala postojati nakon raspada 1. siječnja 1993. te da su je naslijedile dvije nove neovisne države, a to su Češka Republika i Slovačka Republika, svaka na odgovarajućem dijelu njezina područja.
151 The question therefore arises whether, in the context of such a succession of States, the bilateral instruments at issue concluded by the Czechoslovak Socialist Republic remained in force following the break-up of the Czech and Slovak Federative Republic, in particular with respect to rights inuring to the benefit of the Czech Republic, such as the ones at issue in the main proceedings, with the effect that those rights and the corresponding obligations on the Republic of Austria remained in force after that break-up and were consequently still in force at the date of the Republic of Austria's accession to the European Union.
151 Stoga se postavlja pitanje jesu li, u kontekstu takve sukcesije država, predmetni bilateralni sporazumi koje je zaključila Čehoslovačka Socijalistička Republika ostali na snazi nakon raspada Češke i Slovačke Federativne Republike, posebno u pogledu prava koja proizlaze iz njih u korist Češke Republike, kao što su ona koja su predmet u glavnom postupku, s takvim učinkom da su ta prava i odgovarajuće obveze Republike Austrije ostali na snazi nakon spomenutog raspada i da su slijedom toga i dalje bili na snazi na datum kada je Republika Austrija pristupila Europskoj uniji.
152 It is common ground that at the date of the break-up, there was a widely accepted international practice based on the principle of the continuity of treaties. According to that practice, unless one of the State parties to a bilateral agreement indicates its intention to renegotiate or denounce the agreement, the agreement is considered in principle to remain in force in relation to the States succeeding the State which has broken up.
152 Neosporno je da je na navedeni datum raspada postojala široko prihvaćena međunarodna praksa utemeljena na načelu kontinuiteta međunarodnih ugovora. U skladu s tom praksom, ako nijedna država ugovornica bilateralnog sporazuma ne pokaže namjeru vođenja novih pregovora ili otkazivanja sporazuma, načelno se smatra da taj sporazum ostaje na snazi u odnosu na države koje su naslijedile raspadnutu državu.
153 At least as far as concerns the specific case of the complete break-up of States, and notwithstanding the possibility of denouncing or renegotiating agreements, it is apparent that the principle of the continuity of treaties, thus understood, constitutes a reference principle which was widely accepted at the time of the break-up in question.
153 Barem u pogledu ovog specifičnog slučaja potpunog raspada država, i ne dovodeći u pitanje mogućnost otkazivanja sporazuma ili vođenja novih pregovora o njima, očigledno je da tako shvaćeno načelo kontinuiteta međunarodnih ugovora čini referentno načelo koje je bilo široko prihvaćeno u doba predmetnog raspada.
154 In any event, and without there being any need for the Court to decide the question whether at the time of the break-up of the Czech and Slovak Federative Republic that principle of the continuity of treaties was a customary rule of international law, it cannot be denied that application of that principle in the international practice of the law of treaties was, at that time, fully consistent with international law.
154 U svakom slučaju, i bez potrebe da Sud odlučuje o pitanju je li u doba raspada Češke i Slovačke Federativne Republike to načelo kontinuiteta međunarodnih ugovora bilo uobičajeno pravilo međunarodnog prava, ne može se osporavati da je primjena tog načela u međunarodnoj praksi prava međunarodnih ugovora u to vrijeme bila potpuno usklađena s međunarodnim pravom.
155 In those circumstances, it must be ascertained whether both the Republic of Austria and the Czech Republic actually intended to apply the principle of the continuity of treaties to the bilateral instruments at issue and whether there is any evidence of their intentions in that regard during the period between the date of the break-up and that of the Republic of Austria's accession to the European Union.
155 U tim okolnostima važno je utvrditi jesu li i Republika Austrija i Češka Republika uistinu namjeravale primijeniti načelo kontinuiteta međunarodnih ugovora na predmetne bilateralne sporazume i postoji li ikakav dokaz o njihovim namjerama u tom pogledu tijekom razdoblja između datuma raspada i datuma pristupanja Republike Austrije Europskoj uniji.
156 As is clear from, in particular, the resolution of the Czech National Council of 17 December 1992 and from Article 5 of Constitutional Law No 4/1993 (see paragraphs 25 and 26 above), the Czech Republic expressly accepted the principle of the automatic continuity of treaties.
156 Kao što proizlazi posebno iz odluke Češkog nacionalnog vijeća od 17. prosinca 1992. i iz članka 5. Ustavnog zakona br. 4/1993 (vidjeti gore navedene točke 25. i 26.), Češka Republika izričito je prihvatila načelo automatskog kontinuiteta međunarodnih ugovora.
157 As to the Republic of Austria's position, it appears traditionally to have advocated what is known as the tabula rasa principle, whereby, with the exception of treaties relating to territory or cases where there is an express agreement to the contrary, the succession of a new State to a contracting State automatically results in the expiry of the treaties concluded by the latter.
157 U pogledu stajališta Republike Austrije, čini se da je ona tradicionalno zastupala načelo poznato pod nazivom tabula rasa, prema kojem, uz iznimku međunarodnih ugovora koji se odnose na državno područje ili slučajeve u kojima se izričito pristaje na suprotno, činjenica da je državu ugovornicu naslijedila nova država automatski dovodi do prestanka važenja međunarodnih sporazuma koje je sklopila država ugovornica.
158 However, the question arises whether in a situation of succession of States such as that resulting from the complete break-up of the former State and, in particular, in relation to the bilateral instruments at issue, the Republic of Austria intended to apply the principle referred to in the preceding paragraph of this judgment.
158 Postavlja se, međutim, pitanje je li u situaciji sukcesije država kao što je ona koja proizlazi iz potpunog raspada bivše države, a posebno u odnosu na predmetne bilateralne sporazume, Republika Austrija namjeravala primijeniti načelo navedeno u prethodnoj točki ove presude.
159 As the Advocate General points out in points 141 and 142 of his Opinion, it seems clear from both the case-law of the Austrian courts and the fact that, in particular in relation to the Czech Republic, the Republic of Austria denounced certain agreements concluded with the Czechoslovak Socialist Republic, but solely with regard to the future, that there are indications in the approach of that Member State, also during the period between the break-up of the Czech and Slovak Federative Republic and the Republic of Austria's accession to the European Union, to show that it had moved away from applying the tabula rasa principle.
159 Kao što nezavisni odvjetnik ističe u točkama 141. i 142. svojeg mišljenja, čini se kako i iz sudske prakse austrijskih sudova i iz činjenice da je Republika Austrija, posebno u odnosu na Češku Republiku, otkazala određene sporazume zaključene s Čehoslovačkom Socijalističkom Republikom, ali isključivo za ubuduće, proizlazi da u pristupu te države članice postoje naznake, također u razdoblju između raspada Češke i Slovačke Federativne Republike i pristupanja Republike Austrije Europskoj uniji, koje pokazuju da se ona odmaknula od primjene načela tabula rasa.
160 The Austrian practice as regards the States succeeding the Czech and Slovak Federative Republic seems to be based on a pragmatic approach, according to which bilateral agreements remain in force unless they have been denounced by one or other of the parties. Such an approach leads to results which are very similar to those resulting from application of the principle of the continuity of treaties.
160 Čini se da je austrijska praksa u pogledu država koje su naslijedile Češku i Slovačku Federativnu Republiku utemeljena na pragmatičnom pristupu, prema kojem bilateralni sporazumi ostaju na snazi ako ih nijedna ugovorna stranka nije otkazala. Takav pristup dovodi do rezultata koji su veoma slični onima koji proizlaze iz primjene načela kontinuiteta međunarodnih ugovora.
161 In that regard, it is for the national court to ascertain whether, at any time between the break-up of the Czech and Slovak Federative Republic, which took place on 1 January 1993, and the Federal Chancellor's communication in 1997, the Republic of Austria indicated its intention to renegotiate or denounce the bilateral instruments at issue.
161 U tom pogledu na sudu koji je uputio zahtjev je da utvrdi je li Republika Austrija, u bilo kojem trenutku između raspada Češke i Slovačke Federativne Republike, do kojeg je došlo 1. siječnja 1993., i priopćenja saveznog kancelara iz 1997., pokazala da ima namjeru ponovno pregovarati o predmetnim bilateralnim sporazumima ili ih otkazati.
162 If confirmed by the national court, that would be particularly significant because, as has been pointed out in paragraph 156 above, at the time of the break-up of its predecessor State, the Czech Republic clearly expressed the point of view that agreements concluded with that predecessor State remained in force. The Czech Republic thus expressly reserved the right to enforce against the Republic of Austria the rights accorded to it under the bilateral instruments at issue in its capacity as the successor State.
162 Ako sud koji je uputio zahtjev potvrdi tu okolnost, to bi bilo od posebnog značaja, jer je, kao što je istaknuto u gore navedenoj točki 156., Češka Republika u vrijeme raspada države prednice jasno izrazila stav da sporazumi sklopljeni s tom državom prednicom ostaju na snazi. Češka Republika time je, u svojstvu države sljednice, izričito zadržala pravo da u odnosu na Republiku Austriju ostvari prava koja je stekla na temelju predmetnih bilateralnih sporazuma.
163 The importance of such a circumstance is, moreover, corroborated by the purpose of the first paragraph of Article 307 EC, the aim of which is to allow a Member State to respect the rights which can be asserted against it by non-member countries on the basis of an agreement which predates that State's accession to the European Union in cases such as the one at issue in the main proceedings (see paragraph 145 above).
163 Važnost takve okolnosti usto je potkrijepljena svrhom prvog stavka članka 307. UEZ-a, čiji je cilj dopustiti državi članici da poštuje prava koja treće zemlje mogu potraživati od nje na temelju sporazuma sklopljenih prije pristupanja te države Europskoj uniji u slučajevima kao što je onaj koji je predmet u glavnom postupku (vidjeti gore navedenu točku 145.).
164 It is for the national court to ascertain whether, in the case at issue in the main proceedings, both the Republic of Austria and the Czech Republic actually intended to apply the principle of the continuity of treaties to the bilateral instruments at issue.
164 Na sudu koji je uputio zahtjev je da utvrdi jesu li, u predmetu u glavnom postupku, i Republika Austrija i Češka Republika uistinu namjeravale primijeniti načelo kontinuiteta međunarodnih ugovora na predmetne bilateralne sporazume.
165 As regards the Republic of Austria, it should again be made clear that it cannot be ruled out a priori that a declaration of intention in that regard, even where made after a certain delay (that is, not until 1997), can nevertheless be taken into account for the purpose of definitively establishing the intention of that Member State to accept the Czech Republic as contracting party to the bilateral instruments at issue and to find that, in the present case, application of those instruments comes within the scope of the first paragraph of Article 307 EC.
165 U pogledu Republike Austrije, treba navesti i to da se ne može a priori odbaciti činjenicu da se izjavu o namjeri u tom pogledu, čak i ako je dana s određenim kašnjenjem (to jest, tek 1997.), ipak može uzeti u obzir u svrhu konačnog utvrđivanja namjere te države članice da prihvati Češku Republiku kao ugovornu stranku predmetnih bilateralnih sporazuma i zaključiti da u predmetnom slučaju primjena tih sporazuma jest obuhvaćena područjem primjene prvog stavka članka 307. UEZ-a.
166 It would be otherwise if, at any time prior to the Federal Chancellor's communication, the Republic of Austria had already clearly expressed the contrary intention.
166 Bilo bi drukčije da je, u bilo kojem trenutku prije objave priopćenja saveznog kancelara, Republika Austrija već jasno izrazila suprotnu namjeru.
167 If, having carried out the checks that are necessary having regard, in particular, to the criteria set out in this judgment, the national court were to reach the conclusion that at the date of the Republic of Austria's accession to the European Union that Member State was bound to the Czech Republic by the bilateral instruments at issue, it would follow that those instruments can be regarded as acts concluded before the date of the Republic of Austria's accession to the European Union for the purposes of the first paragraph of Article 307 EC.
167 Kada bi, nakon što izvrši potrebne provjere, posebno u pogledu elemenata navedenih u ovoj presudi, sud koji je uputio zahtjev zaključio da su na datum pristupanja Republike Austrije Europskoj uniji predmetni bilateralni sporazumi bili obvezujući za tu državu članicu u odnosu na Češku Republiku, iz toga bi proizlazilo da se te sporazume može smatrati aktima sklopljenima prije pristupanja Republike Austrije Europskoj uniji u smislu prvog stavka članka 307. UEZ-a.
168 It should be added that, in accordance with the second paragraph of that provision, the Member States are required to take all appropriate steps to eliminate the incompatibilities between an agreement concluded before a Member State's accession and the Treaty.
168 Treba dodati da se od država članica, u skladu s drugim stavkom te odredbe, zahtijeva da poduzmu sve odgovarajuće korake za otklanjanje neusklađenosti između sporazuma sklopljenog prije pristupanja države članice i Ugovora.
169 It follows that the national court must ascertain whether a possible incompatibility between the Treaty and the bilateral convention can be avoided by interpreting that convention, to the extent possible and in compliance with international law, in such a way that it is consistent with Community law.
169 Iz toga slijedi da je sud koji je uputio zahtjev dužan utvrditi može li se izbjeći moguća neusklađenost između Ugovora i bilateralne konvencije tako što će tu konvenciju, koliko god je to moguće i poštujući međunarodno pravo, protumačiti na način da je usklađena s pravom Zajednice.
170 If it proves impracticable to interpret an agreement concluded prior to a Member State's accession to the European Union in such a way that it is consistent with Community law then, within the framework of Article 307 EC, it is open to that State to take the appropriate steps, while, however, remaining obliged to eliminate any incompatibilities existing between the earlier agreement and the Treaty. If that Member State encounters difficulties which make adjustment of an agreement impossible, an obligation to denounce that agreement cannot therefore be excluded (see Commission v Portugal , paragraph 58).
170 Ako se pokaže neizvedivim neki sporazum sklopljen prije pristupanja države članice Europskoj uniji protumačiti na način da je usklađen s pravom Zajednice, onda se, u okviru članka 307. UEZ-a, toj državi ostavlja mogućnost poduzimanja odgovarajućih mjera, ali ona ostaje obvezna otkloniti sve neusklađenosti koje postoje između ranijeg sporazuma i Ugovora. Ako ta država članica naiđe na poteškoće koje onemogućuju prilagodbu sporazuma, ne može se isključiti obveza otkazivanja tog sporazuma (vidjeti gore navedenu presudu Komisija/Portugal, t. 58.).
171 In that regard, its should be noted that Article 16(3) of the bilateral convention provides that the two contracting parties may denounce the convention by giving notice of at least one year, issued in writing and through diplomatic channels.
171 U tom pogledu treba istaknuti da se člankom 16. stavkom 3. bilateralne konvencije predviđa da dvije ugovorne stranke mogu otkazati konvenciju uz pismenu obavijest diplomatskim kanalima najmanje godinu dana unaprijed.
172 Pending the success of one of the methods referred to in the second paragraph of Article 307 EC in eliminating any incompatibilities between an agreement predating the accession of the Member State concerned to the European Union and the Treaty, the first paragraph of that article permits that State to continue to apply such an agreement in so far as it contains obligations which remain binding on that State under international law.
172 Osim toga, očekujući da će se jednim od koraka iz drugog stavka članka 307. UEZ-a uspješno otkloniti eventualne neusklađenosti između sporazuma sklopljenog prije pristupanja predmetne države članice Europskoj uniji i Ugovora, prvim stavkom toga članka toj se državi dopušta da nastavi primjenjivati takav sporazum ako on sadržava obveze koje za tu državu ostaju obvezujuće u skladu s međunarodnim pravom.
173 In the light of the foregoing, the answer to the third and fourth questions must be that the first paragraph of Article 307 EC is to be interpreted as permitting a court of a Member State, subject to the findings to be made by that court having regard inter alia to the criteria set out in this judgment, to apply the provisions of bilateral agreements such as those at issue in the main proceedings, concluded between that State and a non-member country and according protection to a name from the non-member country, even where those provisions prove to be contrary to the Treaty rules, on the ground that they concern an obligation resulting from agreements concluded before the date of the accession of the Member State concerned to the European Union. Pending the success of one of the methods referred to in the second paragraph of Article 307 EC in eliminating any incompatibilities between an agreement predating that accession and the Treaty, the first paragraph of that article permits that State to continue to apply such an agreement in so far as it contains obligations which remain binding on that State under international law.
173 S obzirom na gore navedeno, na treće i četvrto pitanje valja odgovoriti da prvi stavak članka 307. UEZ-a treba tumačiti na način da se sudu države članice dopušta, uz obvezu tog suda da izvede zaključke, između ostalog, i u pogledu elemenata navedenih u ovoj presudi, da primijeni odredbe bilateralnih sporazuma kao što su oni koji su predmet u glavnom postupku, sklopljenih između te države i treće zemlje, kojima se pruža zaštita nazivu iz treće zemlje, čak i ako se dokaže da su te odredbe u suprotnosti s pravilima Ugovora na osnovi činjenice da se tiču obveze koja proizlazi iz sporazuma sklopljenih prije datuma pristupanja predmetne države članice Europskoj uniji. Očekujući da će se jednim od koraka iz drugog stavka članka 307. UEZ-a uspješno otkloniti eventualne neusklađenosti između sporazuma sklopljenog prije dotičnog pristupanja i spomenutog Ugovora, prvim stavkom toga članka toj se državi dopušta da nastavi primjenjivati takav sporazum ako on sadržava obveze koje za tu državu ostaju obvezujuće u skladu s međunarodnim pravom.
174 The costs incurred by the Austrian, German and French Governments and by the Commission, which have submitted observations to the Court, are not recoverable. Since these proceedings are, for the parties to the main proceedings, a step in the action pending before the national court, the decision on costs is a matter for that court.
174 Troškovi podnošenja očitovanja Sudu koje su imale austrijska, njemačka i francuska vlada, kao i Komisija, ne nadoknađuju se. Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka.
in answer to the questions referred to it by the Handelsgericht Wien by order of 26 February 2001, hereby rules:
odgovarajući na pitanja koja mu je postavio Handelsgericht Wien rješenjem od 26. veljače 2001., odlučuje:
1. Article 28 EC and Council Regulation (EEC) No 2081/92 of 14 July 1992 on the protection of geographical indications and designations of origin for agricultural products and foodstuffs, as amended by Council Regulation (EC) No 535/97 of 17 March 1997, do not preclude the application of a provision of a bilateral agreement between a Member State and a non-member country under which a simple and indirect indication of geographical origin from that non-member country is accorded protection in the importing Member State, whether or not there is any risk of consumers being misled, and the import of a product lawfully marketed in another Member State may be prevented.
1. Primjena odredbe bilateralnog sporazuma između države članice i treće zemlje kojom se jednostavnoj i posrednoj oznaci zemljopisnog podrijetla iz te treće zemlje pruža zaštita u državi članici uvoza bez obzira na to postoji li rizik zavaravanja potrošača, te kojom se može spriječiti uvoz proizvoda koji je zakonito stavljen na tržište u drugoj državi članici nije protivna članku 28. UEZ-a i Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2081/92 od 14. srpnja 1992. o zaštiti oznaka zemljopisnog podrijetla i oznaka izvornosti za poljoprivredne i prehrambene proizvode, kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 535/97 od 17. ožujka 1997.
2. Article 28 EC precludes the application of a provision of a bilateral agreement between a Member State and a non-member country under which a name which in that country does not directly or indirectly refer to the geographical source of the product that it designates is accorded protection in the importing Member State, whether or not there is any risk of consumers being misled, and the import of a product lawfully marketed in another Member State may be prevented.
2. Primjena odredbe bilateralnog sporazuma između države članice i treće zemlje kojom se nazivu koji u toj zemlji ne upućuje ni izravno ni neizravno na zemljopisno podrijetlo proizvoda koji označava pruža zaštita u državi članici uvoza bez obzira na to postoji li rizik zavaravanja potrošača, te kojom se može spriječiti uvoz proizvoda koji je zakonito stavljen na tržište u drugoj državi članici protivna je članku 28. UEZ-a.