natgillin/translations-raw huggingface dataset:
120 It follows that, where the delay arising from such waiting lists appears to exceed in the individual case concerned an acceptable period having regard to an objective medical assessment of all the circumstances of the situation and the clinical needs of the person concerned, the competent institution may not refuse the authorisation sought on the grounds of the existence of those waiting lists, an alleged distortion of the normal order of priorities linked to the relative urgency of the cases to be treated, the fact that the hospital treatment provided under the national system in question is free of charge, the duty to make available specific funds to reimburse the cost of treatment provided in another Member State and/or a comparison between the cost of that treatment and that of equivalent treatment in the competent Member State.
120 Iz navedenoga proizlazi da, kada izgleda da kašnjenje koje proizlazi iz takvih lista čekanja premašuje u dotičnom pojedinačnom slučaju prihvatljivo razdoblje s obzirom na objektivnu medicinsku procjenu svih okolnosti situacije i kliničkih potreba dotične osobe, nadležna institucija ne smije odbiti odobrenje zatraženo na osnovi postojanja tih lista čekanja, navodnog narušavanja uobičajenog redoslijeda prednosti povezanih sa stupnjem nužnosti slučajeva za liječenje, činjenice da je bolničko liječenje u okviru predmetnog nacionalnog sustava besplatno, obveze osiguranja posebnih financijskih sredstava s ciljem nadoknade troškova liječenja u drugoj državi članici i/ili usporedbe između troškova toga liječenja i onih istovjetnog liječenja u nadležnoj državi članici.
121 As regards the factors mentioned in Questions 1(a) and 3(d), to the findings set out in paragraphs 59 to 77 of the present judgment should be added the point that, although Community law does not detract from the power of the Member States to organise their social security systems and decide the level of resources to be allocated to their operation, the achievement of the fundamental freedoms guaranteed by the Treaty nevertheless inevitably requires Member States to make adjustments to those systems. It does not follow that this undermines their sovereign powers in the field (see Müller-Fauré and van Riet, paragraphs 100 and 102).
121 U pogledu čimbenika navedenih u prvom pitanju pod (a) i u trećem pitanju pod (d), analizi razrađenoj u točkama 59. do 77. ove presude valja dodati da, iako pravo Zajednice ne oduzima ovlasti država članica da organiziraju svoje sustave socijalne sigurnosti i odlučuju o visini sredstava namijenjenih njihovom radu, ostvarivanje temeljnih sloboda zajamčenih Ugovorom ipak nedvojbeno zahtijeva od država članica prilagodbe tih sustava, što ne znači da to dovodi u pitanje njihove suverene ovlasti u tom području (vidjeti ranije navedenu presudu Müller-Fauré i van Riet, t. 100. i 102.).
122 As Advocate General Geelhoed observed in point 88 of his Opinion, it must therefore be found that the need for the Member States to reconcile the principles and broad scheme of their healthcare system with the requirements arising from the Community freedoms entails, on the same basis as the requirements arising from Article 22 of Regulation No 1408/71, a duty on the part of the competent authorities of a national health service, such as the NHS, to provide mechanisms for the reimbursement of the cost of hospital treatment in another Member State to patients to whom that service is not able to provide the treatment required within a medically acceptable period as defined in paragraph 68 of the present judgment.
122 Kako je istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 88. svojeg mišljenja, valja stoga utvrditi da obaveza država članica o usklađivanju načela i namjene njihovih sustava zdravstvene skrbi, s jedne strane, i zahtjeva koji proizlaze iz sloboda Zajednice, s druge strane, na istoj osnovi kao i zahtjevi koji proizlaze iz članka 22. Uredbe br. 1408/71 povlači za sobom obvezu nadležnih tijela odgovornih za nacionalnu zdravstvenu službu, kao što je NHS, osiguranja mehanizama nadoknade troškova bolničkog liječenja u drugoj državi članici pacijentima kojima ta služba nije u mogućnosti osigurati potrebno liječenje u medicinski prihvatljivom vremenskom razdoblju u smislu točke 68. ove presude.
123 In the light of the foregoing, the answer to the first four questions must be as follows:
123 S obzirom na navedeno, na prva četiri pitanja valja odgovoriti kako slijedi:
– Article 49 EC applies where a person whose state of health necessitates hospital treatment goes to another Member State and there receives such treatment for consideration, there being no need to determine whether the provision of hospital treatment within the national health service with which that person is registered is in itself a service within the meaning of the Treaty provisions on the freedom to provide services.
"– članak 49. UEZ-a primjenjuje se u situaciji kada osoba čije zdravstveno stanje zahtijeva odlazak na bolničko liječenje u drugu državu članicu i tamo obavi dotično liječenje uz naknadu, bez potrebe za utvrđivanjem je li pružanje bolničkog liječenja u okviru nacionalne zdravstvene službe pri kojoj je ta osoba registrirana samo po sebi usluga u smislu odredaba o slobodnom pružanju usluga;"
– Article 49 EC must be interpreted as meaning that it does not preclude reimbursement of the cost of hospital treatment to be provided in another Member State from being made subject to the grant of prior authorisation by the competent institution.
"– članak 49. UEZ-a treba tumačiti na način da mu nije protivno da nadoknada troškova bolničkog liječenja predviđenog u ustanovi sa sjedištem u drugoj državi članici podliježe davanju prethodnog odobrenja od strane nadležne institucije;"
– A refusal to grant prior authorisation cannot be based merely on the existence of waiting lists intended to enable the supply of hospital care to be planned and managed on the basis of predetermined general clinical priorities, without carrying out an objective medical assessment of the patient’s medical condition, the history and probable course of his illness, the degree of pain he is in and/or the nature of his disability at the time when the request for authorisation was made or renewed.
– odbijanje davanja prethodnog odobrenja ne može se temeljiti samo na postojanju lista čekanja koje omogućuju planiranje i upravljanje ponudom bolničke skrbi na temelju općenito prethodno utvrđenih kliničkih prednosti, bez provođenja u dotičnom pojedinačnom slučaju objektivne medicinske procjene zdravstvenog stanja pacijenta, anamneze i vjerojatnog tijeka bolesti, stupnja boli i/ili prirode nesposobnosti u trenutku podnošenja zahtjeva za odobrenje ili ponovnog podnošenja takvog zahtjeva.
Where the delay arising from such waiting lists appears to exceed an acceptable time having regard to an objective medical assessment of the abovementioned circumstances, the competent institution may not refuse the authorisation sought on the grounds of the existence of those waiting lists, an alleged distortion of the normal order of priorities linked to the relative urgency of the cases to be treated, the fact that the hospital treatment provided under the national system in question is free of charge, the obligation to make available specific funds to reimburse the cost of treatment to be provided in another Member State and/or a comparison between the cost of that treatment and that of equivalent treatment in the competent Member State.
Kada se pokaže da kašnjenje koje proizlazi iz takvih lista čekanja premašuje prihvatljivo vremensko razdoblje s obzirom na objektivnu medicinsku procjenu gore navedenih okolnosti, nadležna institucija ne smije odbiti odobrenje zatraženog na osnovi postojanja tih lista čekanja, navodnog narušavanja uobičajenog redoslijeda prednosti povezanih sa stupnjem nužnosti slučajeva za liječenje, činjenice da je bolničko liječenje u okviru predmetnog nacionalnog sustava besplatno, obveze osiguranja posebnih financijskih sredstava s ciljem nadoknade troškova liječenja u drugoj državi članici i/ili usporedbe između troškova toga liječenja i onih istovjetnog liječenja u nadležnoj državi članici.
124 By this question, the referring court asks essentially whether the reimbursement which a Member State is required by Community law to provide of the cost of hospital treatment in another Member State should be calculated under Article 22 of Regulation No 1408/71 by reference to the legislation of the Member State in which that treatment was provided (the host Member State), or under Article 49 EC by reference to the legislation of the Member State of residence of the patient (the competent Member State). It also wishes to know whether the fact that the hospital treatment is provided free of charge by the national health service in question and the fact that there is therefore no tariff for reimbursement in the legislation of the competent Member State have any bearing on that question. It also asks whether the obligation to fund hospital treatment provided in the host Member State includes the travel and accommodation costs.
124 Ovim pitanjem, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li troškove, koje je država članica obvezna nadoknaditi na temelju prava Zajednice za bolničko liječenje u drugoj državi članici, obračunavati u skladu s člankom 22. Uredbe br. 1408/71 na temelju zakonodavstva države članice u kojoj je liječenje obavljeno (država članica privremenog boravišta) ili u skladu s člankom 49. UEZ-a na temelju zakonodavstva države članice boravišta pacijenta (nadležna država članica). Također želi znati koliko se na to pitanje odnosi činjenica da je bolničko liječenje pruženo u okviru dotične nacionalne zdravstvene službe besplatno i činjenica da u zakonodavstvu nadležne države članice ne postoji tarifa za nadoknadu troškova. Također želi znati uključuje li obveza financiranja bolničkog liječenja u državi članici privremenog boravišta putne troškove i troškove smještaja.
"125 It should, first of all, be noted in this regard that the patient who, having requested authorisation under Article 22(1)(c)(i) of Regulation No 1408/71, was granted that authorisation or received a refusal to authorise subsequently held to be unfounded must, according to the express terms of that provision, be entitled to the benefits in kind provided on behalf of the competent institution by the institution of the host Member State, in accordance with the provisions of the legislation of that State, as if he were registered with that institution (see Vanbraekel, paragraph 32; Inizan, paragraph 20; and Keller, paragraph 65)."
125 S tim u vezi najprije valja podsjetiti da je pacijent kojem je, nakon što je zatražio odobrenje na temelju članka 22. stavka 1. točke (c) alineje (i) Uredbe br. 1408/71, dodijeljeno to odobrenje ili mu je odbijeno odobrenja što se kasnije utvrdilo kao neosnovano, mora, u skladu sa samim uvjetima navedene odredbe, imati pravo na davanja u naravi koja je u korist nadležne institucije osigurala institucija države članice privremenog boravišta, sukladno odredbama zakonodavstva te države, kao da je registriran pri toj instituciji (vidjeti ranije navedene presude Vanbraekel i dr., t. 32., Inizan, t. 20. i Keller, t. 65.).
126 It follows that, in such a case, the rules for reimbursement laid down by the legislation of the host Member State are to be applied, while the competent institution remains responsible for subsequently reimbursing the institution of that State, as provided for in Article 36 of Regulation No 1408/71 (see Vanbraekel, paragraph 33).
126 Iz toga proizlazi da u takvom slučaju treba primjenjivati postupke nadoknade troškova predviđene zakonodavstvom države članice privremenog boravišta, pri čemu nadležna institucija ostaje odgovorna za kasniju nadoknadu troškova instituciji te države pod uvjetima iz članka 36. Uredbe br. 1408/71 (vidjeti ranije navedenu presudu Vanbraekel i dr., t. 33.).
127 The fact that, because the hospital treatment in the national health service in question is free of charge, the legislation of the competent Member State does not include a tariff for reimbursement does not preclude the application of the provisions of Articles 22(1)(c)(i) and 36 of Regulation No 1408/71. The competent institution’s obligation under the system set up by those provisions is to reimburse the institution of the host Member State the costs of the benefits provided by that institution in accordance with the provisions of that State, without there being any need in that regard to refer to any tariff for reimbursement set by the legislation of the competent Member State.
127 Činjenica da zbog toga što je bolničko liječenje u okviru dotične nacionalne zdravstvene službe besplatno, zakonodavstvo nadležne države članice ne sadržava tarifu nadoknade troškova, ne sprečava primjenu odredaba članka 22. stavka 1. točke (c) alineje (i) i članka 36. Uredbe br. 1408/71. Obveza nadležne institucije, u okviru sustava uspostavljenog tim odredbama, je nadoknaditi instituciji države članice privremenog boravišta troškove u visini usluga koje je ta institucija pružila u skladu s odredbama te države, bez potrebe u tom pogledu za upućivanjem na bilo koju tarifu nadoknade troškova navedenu u zakonodavstvu nadležne države članice.
128 Next, it is necessary to consider whether an NHS patient is entitled under Article 49 EC to receive from the competent institution a greater proportion of the cost of hospital treatment received in the host Member State than would be the case under the provisions of the legislation of that State.
128 Nadalje, valja razmotriti ima li pacijent u okviru NHS-a pravo na temelju članka 49. UEZ-a da od nadležne institucije za nadoknadu troškova bolničkog liječenja obavljenog u državi članici privremenog boravišta dobije veći iznos od onoga koji bi dobio na temelju odredaba zakonodavstva te države.
129 It should be noted in that connection that the Court has already held that the fact that the legislation of the competent Member State does not guarantee a patient covered by that legislation, who has been authorised to receive hospital treatment in another Member State in accordance with Article 22(1)(c) of Regulation No 1408/71, a level of payment equivalent to that to which he would have been entitled if he had received hospital treatment in the competent Member State is an unjustified restriction of the freedom to provide services within the meaning of Article 49 EC (see Vanbraekel, paragraphs 43 to 52).
129 S tim u vezi valja podsjetiti da je Sud već presudio da činjenica da zakonodavstvo nadležne države članice ne jamči pacijentu, obuhvaćenom tim zakonodavstvom, kojem je odobreno bolničko liječenje u drugoj državi članici na temelju članka 22. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 1408/71, jednaku razinu plaćanja na koju bi imao pravo da je bolničko liječenje obavio u nadležnoj državi članici, čini neopravdano ograničenje slobodnog pružanja usluga u smislu članka 49. UEZ-a (vidjeti ranije navedenu presudu Vanbraekel i dr., t. 43. do 52.).
130 In the light of that case-law, in the context of national rules which, like those in issue in the main proceedings, provide that hospital treatment in establishments belonging to the national health service instituted by those rules is to be free of charge, it must be found that there is no restriction of the freedom to provide services where the patient registered with that service, who was authorised to receive hospital treatment in another Member State pursuant to Article 22(1)(c)(i) of Regulation No 1408/71 or who received a refusal to authorise subsequently held to be unfounded, is entitled to have the cost of that treatment reimbursed in full pursuant to the provisions of the legislation of the host Member State. That patient is not required in such a case to make any financial contribution to the cost of that treatment.
130 S obzirom na tu sudsku praksu, u kontekstu nacionalnih propisa koji poput onih u glavnom postupku predviđaju besplatno bolničko liječenje u ustanovama koje pripadaju nacionalnoj zdravstvenoj službi uspostavljenoj tim propisima, valja utvrditi da ne postoji ograničenje slobodnog pružanja usluga ako pacijent registriran pri toj službi, kojem je odobreno bolničko liječenje u drugoj državi članici sukladno članku 22. stavku 1. točki (c) alineji (i) Uredbe br. 1408/71 ili je njegov zahtjev odbijen, pa je kasnije utvrđeno da je takvo odbijanje neosnovano, ima pravo na cjelokupnu nadoknadu troškova toga liječenja sukladno odredbama zakonodavstva države članice privremenog boravišta. Takav pacijent u tom slučaju nije dužan financirati troškove toga liječenja.
131 By contrast, where the legislation of the host Member State does not provide for the reimbursement in full of the cost of hospital treatment in that State, in order to place the patient in the position he would have been in had the national health service with which he was registered been able to provide him free of charge, within a medically acceptable period, with treatment equivalent to that which he received in the host Member State, the competent institution must in addition reimburse him the difference between the cost, objectively quantified, of that equivalent treatment up to the total amount invoiced for the treatment received in the host Member State and the amount reimbursed by the institution of that State pursuant to the legislation of that State, where the first amount is greater than the second.
131 Suprotno tome, ako zakonodavstvo države članice privremenog boravišta ne predviđa cjelokupnu nadoknadu troškova bolničkog liječenja u toj državi, što bi pacijenta stavilo u položaj u kojem bi bio da je nacionalna zdravstvena služba pri kojoj je registriran bila u mogućnosti pružiti mu besplatno, u medicinski prihvatljivom vremenskom razdoblju, liječenje istovjetno onomu koje je obavio u državi članici privremenog boravišta, nadležna institucija treba mu dodatno nadoknaditi razliku između, s jedne strane, objektivno izračunatih troškova takvog istovjetnog liječenja do visine ukupnog iznosa fakturiranog za liječenje obavljeno u državi članici privremenog boravišta i, s druge strane, iznosa koji je institucija te države nadoknadila sukladno zakonodavstvu te države, kada je prvi iznos veći od drugoga.
132 Contrary to the view taken by Mrs Watts in her written observations, the obligation of the competent institution in all circumstances to cover the full amount of the difference between the cost of the hospital treatment provided in the host Member State and that of the reimbursement by the institution of that Member State under that State’s provisions, including where the cost of that treatment is greater than the cost of equivalent treatment in the competent Member State, would afford that patient cover in excess of that to which he is entitled under the national health service with which he is registered.
132 Suprotno stajalištu koje je u svojim pisanim očitovanjima iznijela Y. Watts, obveza nadležne institucije da u svim okolnostima pokrije cjelokupan iznos razlike između troškova bolničkog liječenja obavljenog u državi članici privremenog boravišta i iznosa nadoknade od strane institucije te države članice na temelju njezinih odredaba, uključujući i situaciju kada je trošak takvog liječenja veći od troškova istovjetnog liječenja u nadležnoj državi članici, omogućila bi tom pacijentu veće pokriće od onoga na koje ima pravo prema nacionalnoj zdravstvenoj službi pri kojoj je registriran.
133 It should further be noted that in the context of legislation which, like that in the main proceedings, contains, according to the order for reference (see paragraph 22 of the present judgment), rules for calculating the amount of the costs which must in principle be invoiced to particular foreign patients, and recovered from them, for treatment in a hospital covered by the national health service, those rules may be useful reference tools in determining, for the purposes of the calculation referred to in paragraph 131 of the present judgment, the cost in the competent Member State of treatment in a hospital covered by that service, equivalent to that provided to the patient in the host Member State.
133 Nadalje valja napomenuti da u kontekstu zakonodavstva koje poput onog u glavnom postupku sadržava, prema navodima iz zahtjeva za prethodnu odluku (vidjeti t. 22. ove presude), pravila utvrđivanja iznosa troškova koji se u načelu moraju fakturirati određenim stranim pacijentima i naplatiti od njih za liječenje u bolničkoj ustanovi obuhvaćenoj nacionalnom zdravstvenom službom, navedena pravila mogu biti korisni instrumenti upućivanja prilikom utvrđivanja troškova, za potrebe izračuna iz točke 131. ove presude, u nadležnoj državi članici, bolničkog liječenja u ustanovi obuhvaćenoj tom službom, istovjetnog onome koje se pacijentu pruža u državi članici privremenog boravišta.
134 As regards the travel and accommodation costs, it should be noted in the case of the system of authorisation established by Article 22(1)(c)(i) of Regulation No 1408/71 that that provision confers on the patient the right to receive ‘benefits in kind’ provided, on behalf of the competent institution, by the institution of the host Member State according to the provisions implemented by that institution.
134 U vezi s putnim troškovima i troškovima smještaja valja napomenuti u pogledu sustava odobrenja uspostavljenog člankom 22. stavkom 1. točkom (c) alinejom (i) Uredbe br. 1408/71 da takva odredba daje pacijentu pravo na „davanja u naravi” koje u korist nadležne institucije pruža institucija države članice privremenog boravišta prema odredbama koje potonja provodi.
135 As is confirmed by the second subparagraph of Article 22(2) of Regulation No 1408/71, the sole purpose of Article 22(1)(c)(i) of that regulation is to confer on patients covered by the legislation of one Member State and granted authorisation by the competent institution the right to have access to ‘treatment’ in another Member State on conditions for reimbursement as favourable as those enjoyed by patients covered by the legislation of that other State (see Vanbraekel, paragraph 32, and Inizan, paragraph 21).
135 Kako proizlazi iz teksta članka 22. stavka 2. drugog podstavka Uredbe br. 1408/71, jedina svrha stavka 1. točke (c) alineje (i) toga članka je dati pacijentima obuhvaćenim zakonodavstvom jedne države članice i kojima je nadležna institucija dodijelila odobrenje, pravo na pristup „liječenju” u drugoj državi članici pod jednako povoljnim uvjetima nadoknade troškova koje uživaju pacijenti obuhvaćeni zakonodavstvom te druge države članice (vidjeti ranije navedene presude Vanbraekel i dr., t. 32. i Inizan, t. 21.).
136 The obligation imposed on the competent institution by Articles 22 and 36 of Regulation No 1408/71 therefore relates exclusively to the expenditure connected with the healthcare received by the patient in the host Member State, namely, in the case of hospital treatment, the cost of medical services strictly defined and the inextricably linked costs relating to the patient’s stay in the hospital for the purposes of his treatment.
136 Obaveza koju ima nadležna institucija na temelju članaka 22. i 36. Uredbe br. 1408/71 odnosi se stoga isključivo na troškove povezane sa zdravstvenom skrbi koju je pacijent primio u državi članici privremenog boravišta odnosno, u slučaju bolničkog liječenja, troškove zdravstvenih usluga izričito definirane i neodvojivo povezane troškove koji se odnose na boravak pacijenta u bolnici za potrebe njegovog liječenja.
137 The essential characteristic of ‘benefits in kind’ within the meaning of Regulation No 1408/71 is that they are ‘designed to cover care received by the person concerned’ by the direct payment or reimbursement of ‘medical expenses’ incurred by that patient’s state (see, in the context of a statutory scheme of social insurance against the risk of reliance on care, Case C-160/96 Molenaar [1998] ECR I-843, paragraphs 32 and 34).
137 Bitna značajka „davanja u naravi” u smislu Uredbe br. 1408/71 je da su „namijenjena pokrivanju liječenja koje je dotična osoba primila” putem izravnog plaćanja ili nadoknade „medicinskih troškova” nastalih u državi pacijenta (vidjeti, u okviru zakonskog sustava socijalnog osiguranja od rizika ovisnosti, presudu od 5. ožujka 1998., Molenaar, C-160/96, Zb., str. I-843., t. 32. i 34.).