natgillin/translations-raw huggingface dataset:
58 Having regard to those factors, the coefficient of 4 (on a scale of 1 to 20) proposed by the Commission seems adequately to reflect the seriousness of the infringement.
58 Uzimajući u obzir navedene faktore, koeficijent 4 (na ljestvici od 1 do 20) koji predlaže Komisija primjereno odražava težinu povrede.
59 The Commission's proposal to multiply a basic amount by a coefficient of 11.4 based on the gross domestic product of the Kingdom of Spain and on the number of votes it has in the Council is an appropriate way of reflecting that Member State's ability to pay, while keeping the variation between Member States within a reasonable range (see Commission v Greece , paragraph 88).
59 Prijedlog Komisije da se osnovni iznos množi koeficijentom 11,4 koji se temelji na bruto domaćem proizvodu Kraljevine Španjolske i broju glasova koje ona ima u Vijeću primjeren je način koji odražava platežnu sposobnost te države članice i istovremeno zadržava razlike između država članica u razumom okviru (vidjeti gore navedenu presudu Komisija/Grčka, t. 88.).
"60 Multiplying the basic amount of EUR 500 by a coefficient of 11.4 (for ability to pay), 4 (for the seriousness of the breach) and 1.5 (for the duration of the breach) gives an amount of EUR 34 200 per day, or EUR 12 483 000 per year. That amount is based on the consideration that 20% of the bathing areas concerned did not conform to the limit values in the Directive; it must therefore be divided by 20, to obtain an amount corresponding to 1% of areas not in conformity, that is, EUR 624 150 per year."
60 Množenjem osnovice od 500 eura koeficijentom 11,4 (za platežnu sposobnost), 4 (za ozbiljnost povrede) i 1,5 (za trajanje povrede) dobiva se iznos od 34 200 eura po danu, ili 12 483 000 eura godišnje. Taj se iznos temelji na pretpostavci da 20 % predmetnih kupališta nije u skladu s graničnim vrijednostima iz Direktive pa ga stoga valja podijeliti s 20, kako bi se dobio iznos za 1 % kupališta koja nisu usklađena, to jest, 624 150 eura godišnje.
61 The particular circumstances of the case will therefore be properly taken into account if the amount of the penalty payment is fixed at EUR 624 150 per year and per 1% of bathing areas which do not conform to the limit values in the Directive.
61 Stoga će konkretne okolnosti ovog slučaja biti propisno uzete u obzir ako se odredi novčana kazna u iznosu od 624 150 eura godišnje za svakih 1 % kupališta koja nisu u skladu s graničnim vrijednostima iz Direktive.
62 Consequently, the Kingdom of Spain must be ordered to pay to the Commission, into the account European Community own resources, a penalty payment of EUR 624 150 per year and per 1% of bathing areas in Spanish inshore waters which have been found not to conform to the limit values laid down under the Directive for the year in question, as from the time when the quality of bathing water achieved in the first bathing season following delivery of this judgment is ascertained until the year in which the judgment in Commission v Spain is fully complied with.
62 Iz toga slijedi da Kraljevini Španjolskoj valja naložiti da Komisiji na račun „Vlastiti izvori Europske zajednice” plati novčanu kaznu u iznosu od 624 150 eura godišnje, za svakih 1 % kupališta u priobalnim vodama u Španjolskoj za koje je utvrđeno da nisu u skladu s graničnim vrijednostima utvrđenima u skladu s Direktivom za predmetnu godinu, računajući od vremena kada se utvrdi kvaliteta vode za kupanje postignuta u prvoj kupališnoj sezoni koja uslijedi nakon objave ove presude do godine u kojoj gore navedena presuda Komisija/Španjolska bude u potpunosti izvršena.
63 Under Article 69(2) of the Rules of Procedure, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party's pleadings. Since the Commission has applied for costs and the Kingdom of Spain has been unsuccessful in most of its pleas, the latter must be ordered to pay the costs.
63 Sukladno članku 69. stavku 2. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da je Komisija postavila zahtjev da se Kraljevini Španjolskoj naloži snošenje troškova i da ona nije uspjela u postupku, Kraljevini Španjolskoj nalaže se snošenje troškova.
THE COURT (Full Court),
SUD (puni sastav)
hereby:
proglašava i presuđuje:
"1. Declares that, by not taking the measures necessary to ensure that the quality of inshore bathing water in Spanish territory conforms to the limit values set in accordance with Article 3 of Council Directive 76/160/EEC of 8 December 1975 concerning the quality of bathing water, notwithstanding its obligations under Article 4 of that directive, the Kingdom of Spain has not taken all the measures necessary to comply with the Court's judgment of 12 February 1998 in Case C-92/96 Commission v Spain and has accordingly failed to fulfil its obligations under Article 228 EC;"
1. Time što nije poduzela potrebne mjere kako bi osigurala da kvaliteta priobalne vode za kupanje na državnom području Španjolske bude u skladu s graničnim vrijednostima utvrđenima na temelju članka 3. Direktive, unatoč svojim obvezama na temelju članka 4. te direktive Kraljevina Španjolska nije poduzela sve potrebne mjere kako bi postupila u skladu s presudom Suda od 12. veljače 1998. Komisija/Španjolska (C-92/96) te je tako povrijedila obveze koje ima na temelju članka 228. UEZ-a.
"2. Orders the Kingdom of Spain to pay to the Commission of the European Communities, into the account European Community own resources, a penalty payment of EUR 624 150 per year and per 1% of bathing areas in Spanish inshore waters which have been found not to conform to the limit values laid down under Directive 76/160 for the year in question, as from the time when the quality of bathing water achieved in the first bathing season following delivery of this judgment is ascertained until the year in which the judgment in Commission v Spain is fully complied with;"
2. Kraljevini Španjolskoj nalaže se da Komisiji Europskih zajednica na račun „Vlastiti izvori Europske zajednice” plati novčanu kaznu u iznosu od 624.150 godišnje, za svakih 1 % kupališta na priobalnim vodama u Španjolskoj za koje je utvrđeno da nisu u skladu s graničnim vrijednostima utvrđenima na temelju Direktive za predmetnu godinu, računajući od trenutka kada se utvrdi kvaliteta vode za kupanje postignuta u prvoj kupališnoj sezoni koja uslijedi nakon objave ove presude do godine u kojoj gore navedena presuda Komisija/Španjolska bude u potpunosti izvršena.
3. Orders the Kingdom of Spain to pay the costs.
3. Kraljevini Španjolskoj nalaže se snošenje troškova.
Delivered in open court in Luxembourg on 25 November 2003.
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 25. studenoga 2003.
Language of the case: Spanish.
* jezik postupka: španjolski.
Case C-36/02
Predmet C-36/02
Omega Spielhallen- und Automatenaufstellungs-GmbH
Omega Spielhallen- und Automatenaufstellungs-GmbH
v Oberbürgermeisterin der Bundesstadt Bonn
protiv Oberbürgermeisterin der Bundesstadt Bonn
(Reference for a preliminary ruling from the Bundesverwaltungsgericht)
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesverwaltungsgericht)
(Freedom to provide services – Free movement of goods – Restrictions – Public policy – Human dignity – Protection of fundamental values laid down by the national constitution – ‘Playing at killing’)
„Sloboda pružanja usluga – Slobodno kretanje robe – Ograničenja – Javni poredak – Ljudsko dostojanstvo – Zaštita temeljnih vrijednosti utvrđenih nacionalnim ustavom – ,Igranje ubijanjaʼ”
14 October 2004(1)
14. listopada 2004.(1)
(Freedom to provide services – Free movement of goods – Restrictions – Public policy – Human dignity – Protection of fundamental values laid down in the national constitution – ‘Playing at killing’)
„Sloboda pružanja usluga – Slobodno kretanje robe – Ograničenja – Javni poredak – Ljudsko dostojanstvo – Zaštita temeljnih vrijednosti utvrđenih nacionalnim ustavom – ,Igranje ubijanjaʼ”
In Case C-36/02,REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC,from the Bundesverwaltungsgericht (Germany), made by decision of 24 October 2001, received at the Court on 12 February 2002, in proceedings between:
U predmetu C-36/02, povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 234. UEZ-a, koji je uputio Bundesverwaltungsgericht (Njemačka), odlukom od 24. listopada 2001., koju je Sud zaprimio 12. veljače 2002., u postupku
v Oberbürgermeisterin der Bundesstadt Bonn,
protiv Oberbürgermeisterin der Bundesstadt Bonn,
THE COURT (First Chamber),,
SUD (prvo vijeće),
composed of P. Jann, President of the Chamber, A. Rosas (Rapporteur), R. Silva de Lapuerta, K. Lenaerts and S. von Bahr, Judges, and
u sastavu: P. Jann, predsjednik vijeća, A. Rosas (izvjestitelj), R. Silva de Lapuerta, K. Lenaerts i S. von Bahr, suci,
Registrar: M.-F. Contet, Principal Administrator,
tajnik: M.-F. Contet, glavna administratorica,
having regard to the written procedure and further to the hearing on 4 February 2004,after considering the observations submitted on behalf of:
uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 4. veljače 2004., uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
– Omega Spielhallen- und Automatenaufstellungs-GmbH, by P. Tuxhorn, Rechtsanwalt,
– za Omega Spielhallen- und Automatenaufstellungs-GmbH, P. Tuxhorn, Rechtsanwalt,
– Oberbürgermeisterin der Bundesstadt Bonn, by F. Montag, Rechtsanwalt,
– za Oberbürgermeisterin der Bundesstadt Bonn, F. Montag, Rechtsanwalt,
– the German Government, by W.-D. Plessing, acting as Agent,
– za njemačku vladu, W.-D. Plessing, u svojstvu agenta,
– the Commission of the European Communities, by M. Patakia and C. Schmidt, acting as Agents,
– za Komisiju Europskih zajednica, M. Patakia i C. Schmidt, u svojstvu agenata,
after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 18 March 2004,
saslušavši mišljenje nezavisne odvjetnice na raspravi održanoj 18. ožujka 2004.,
1 This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Articles 49 to 55 EC on the freedom to provide services and Articles 28 to 30 EC on the free movement of goods.
1 Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članaka 49. do 55. UEZ-a o slobodi pružanja usluga i članaka 28. do 30. UEZ-a o slobodnom kretanju robe.
2 The question referred to the Court of Justice by the Bundesverwaltungsgericht (Federal Administrative Court, Germany) was raised in an appeal on a point of law before that court by Omega Spielhallen- und Automatenaufstellungs-GmbH (‘Omega’), in which that company challenged the compatibility with Community law of a prohibition order issued against it by the Oberbürgermeisterin der Bundesstadt Bonn (‘the Bonn police authority’) on 14 September 1994.
2 Pitanje koje je Sudu uputio Bundesverwaltungsgericht bilo je postavljeno u okviru „revizije” koju je pred tim sudom zatražilo društvo Omega Spielhallen- und Automatenaufstellungs-GmbH (u daljnjem tekstu: Omega) i kojom je to društvo osporilo sukladnost naloga o zabrani koji je 14. rujna 1994. protiv njega izdao Oberbürgermeisterin der Bundesstadt Bonn (u daljnjem tekstu: policijsko tijelo u Bonnu) s pravom Zajednice.
Facts, main proceedings and question referred
Činjenice, glavni postupak i prethodno pitanje
3 Omega, a German company, had, since 1 August 1994, been operating an installation known as a ‘laserdrome’, normally used for the practice of ‘laser sport’ in Bonn (Germany). The installation continued to be used after 14 September 1994, Omega having obtained authorisation to continue its use on a provisional basis by an order of the Verwaltungsgericht Köln (Administrative Court, Cologne) of 18 November 1994. The equipment used by Omega in its establishment, which included sub-machine-gun-type laser targeting devices and sensory tags fixed either in the firing corridors or to jackets worn by players, was initially developed from a children’s toy freely available on the market. That equipment having proved technically inadequate, Omega turned, from a date not specified but later than 2 December 1994, to equipment supplied by the British company Pulsar International Ltd (which subsequently became Pulsar Advanced Games Systems Ltd, hereinafter referred to as ‘Pulsar’). However, a franchising contract with Pulsar was not concluded until 29 May 1997.
3 Omega je društvo osnovano u skladu s njemačkim pravom koje je od 1. kolovoza 1994. u Bonnu (Njemačka) gospodarski iskorištavalo instalaciju poznatu pod nazivom „laserdrome”, koja je uobičajeno namijenjena za bavljenje „laserskim sportom”. Ta se instalacija nastavila gospodarski iskorištavati i nakon 14. rujna 1994. jer je Verwaltungsgericht Köln (Njemačka) rješenjem od 18. studenoga 1994. Omegi izdao privremeno odobrenje za nastavak gospodarskog iskorištavanja instalacije. Oprema koju je Omega upotrebljavala u svojem objektu, koja je među ostalim uključivala uređaje za ciljanje laserom slične poluautomatskim puškama i senzore učvršćene u koridorima za pucanje ili na jaknama koje nose igrači, prvotno je bila razvijena iz dječje igračke koja je bilo slobodno dostupna na tržištu. Budući da se ta oprema pokazala tehnički neprikladnom, Omega je od neutvrđenog datuma, ali poslije 2. prosinca 1994., počela upotrebljavati opremu koju je isporučilo britansko društvo Pulsar International Ltd (koje je kasnije postalo društvo Pulsar Advanced Games Systems Ltd, u daljnjem tekstu: Pulsar). Međutim, ugovor o franšizi s Pulsarom potpisan je tek 29. svibnja 1997.
4 Even before the public opening of the ‘laserdrome’, a part of the population manifested its opposition to the project. At the beginning of 1994, the Bonn police authority ordered Omega to supply it with a precise description of the working of the game intended in the ‘laserdrome’ and, by letter of 22 February 1994, warned it of its intention to issue a prohibition order in the event of it being possible to ‘play at killing’ people there. Omega replied, on 18 March 1994, that the game merely involved hitting fixed sensory tags installed in the firing corridors.
4 Čak i prije javnog otvaranja „laserdromea” dio je stanovništva iskazao svoje nezadovoljstvo projektom. Početkom 1994. policijsko tijelo u Bonnu naložilo je Omegi da dostavi precizan opis odvijanja igre namijenjene za „laserdrome” te je dopisom od 22. veljače 1994. obavijestilo Omegu o svojoj namjeri izdavanja naloga o zabrani ako bi tamo bilo moguće „igrati se ubijanja” ljudi. Omega je 18. ožujka 1994. odgovorila da igra uključuje samo pucanje na nepokretne senzore postavljene u koridorima za pucanje.
5 Having noticed that the object of the game played in the ‘laserdrome’ also included hitting sensory tags placed on the jackets worn by players, the Bonn police authority issued an order against Omega on 14 September 1994, forbidding it from ‘facilitating or allowing in its […] establishment games with the object of firing on human targets using a laser beam or other technical devices (such as infrared, for example), thereby, by recording shots hitting their targets, “playing at killing” people’, on pain of a DEM 10 000 fine for each game played in breach of the order.
5 Nakon što je utvrdilo da je cilj igre koja se igrala u „laserdromeu” uključivao i gađanje senzora na jaknama koje su nosili igrači, policijsko tijelo u Bonnu izdalo je 14. rujna 1994. nalog protiv Omege kojim joj je zabranjeno „da u svojem […] objektu omogućuje ili dopušta igre koje za cilj imaju pucanje na ljudske mete laserskim zrakama ili drugim tehničkim uređajima (kao što su, na primjer, infracrvene zrake), odnosno ,igranje ubijanjaʼ ljudi bilježenjem uspješnih pogodaka” pod prijetnjom novčane kazne od 10.000 DEM za svaku igru odigranu protivno nalogu.
"6 That order was issued under powers conferred by Paragraph 14(1) of the Ordnungsbehördengesetz Nordrhein-Westfalen (Law governing the North Rhine-Westphalia Police authorities; ‘the OBG NW’), which provides:"
6 Taj je nalog bio izdan na temelju ovlasti dodijeljenih člankom 14. stavkom 1. Ordnungsbehördengesetza Nordrhein-Westfalen (zakona koji se primjenjuje na policijska tijela Sjeverne Rajne-Vestfalije, u daljnjem tekstu: OBG NW), koji propisuje:
‘The police authorities may take measures necessary to avert a risk to public order or safety in an individual case’.
„Policijska tijela mogu poduzeti potrebne mjere kako bi u pojedinačnom slučaju spriječila opasnost za javni red ili sigurnost.”
7 According to the prohibition order of 14 September 1994, the games which took place in Omega’s establishment constituted a danger to public order, since the acts of simulated homicide and the trivialisation of violence thereby engendered were contary to fundamental values prevailing in public opinion.
7 U skladu s nalogom o zabrani od 14. rujna 1994., igre koje su se odvijale u Omeginom objektu bile su opasnost za javni red, jer su simulirano ubijanje ljudi i umanjivanje značaja nasilja koje ono uzrokuje protivni temeljnim vrijednostima koje prevladavaju u javnom mnijenju.
8 Omega’s objection against that order was rejected by the Bezirksregierung Köln (Cologne District Authority) on 6 November 1995. By judgement of 3 September 1998, the Verwaltungsgericht Köln (Cologne Administrative Court) dismissed the ensuing court action. Omega’s appeal was also dismissed, on 27 September 2000, by the Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Higher Administrative Court for the Land of North Rhine-Westphalia) (Germany).
8 Bezirksregierung Köln (lokalno upravno tijelo u Kölnu) odbio je 6. studenoga 1995. prigovor koji je Omega uložila protiv tog naloga. Presudom od 3. rujna 1998. Verwaltungsgericht Köln odbio je spornu tužbu. Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Njemačka) jednako je tako 27. rujna 2000. odbio Omeginu žalbu.
9 Omega then appealed on a point of law to the Bundesverwaltungsgericht (Federal Administrative Court). In support of its appeal, it argued, amongst numerous other pleas, that the contested order infringed Community law, particularly the freedom to provide services under Article 49 EC, since its ‘laserdrome’ had to use equipment and technology supplied by the British company Pulsar.
9 Omega je zatim podnijela zahtjev za reviziju pred Bundesverwaltungsgerichtom. U prilog svojoj reviziji tvrdila je, među brojnim drugim razlozima, da se osporenim nalogom krši pravo Zajednice, osobito sloboda pružanja usluga iz članka 49. UEZ-a, jer su se u njezinom „laserdromeu” morali upotrebljavati oprema i tehnika koje je isporučilo britansko društvo Pulsar.
10 The Bundesverwaltungsgericht takes the view that, under national law, Omega’s appeal must be dismissed. It is, however, uncertain whether that result is compatible with Community law, particularly Articles 49 to 55 EC on the freedom to provide services and Articles 28 to 30 EC on the free movement of goods.
10 Bundesverwaltungsgericht smatra da zahtjev za reviziju koji je podnijela Omega valja odbaciti u skladu s nacionalnim pravom. Međutim, pita se je li to rješenje u skladu s pravom Zajednice, osobito člancima 49. do 55 UEZ-a o slobodi pružanja usluga i člancima 28. do 30. o slobodnom kretanju robe.
11 According to the Bundesverwaltungsgericht, the Oberverwaltungsgericht was right to hold that the commercial exploitation of a ‘killing game’ in Omega’s ‘laserdrome’ constituted an affront to human dignity, a concept established in the first sentence of Paragraph 1(1) of the German Basic (Constitutional) Law.
11 Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, Oberverwaltungsgericht je ispravno presudio da je gospodarsko iskorištavanje „igre ubijanja” u Omeginom „laserdromeu” povreda ljudskog dostojanstva, pojma utvrđenog u članku 1. stavku 1. prvoj rečenici njemačkoga temeljnog zakona.
12 The referring court states that human dignity is a constitutional principle which may be infringed either by the degrading treatment of an adversary, which is not the case here, or by the awakening or strengthening in the player of an attitude denying the fundamental right of each person to be acknowledged and respected, such as the representation, as in this case, of fictitious acts of violence for the purposes of a game. It states that a cardinal constitutional principle such as human dignity cannot be waived in the context of an entertainment, and that, in national law, the fundamental rights invoked by Omega cannot alter that assessment.
12 Sud koji je uputio zahtjev navodi da je ljudsko dostojanstvo ustavno načelo koje može biti povrijeđeno ponižavajućim postupanjem protivnika, što ovdje nije slučaj, ili buđenjem odnosno poticanjem ponašanja igrača kojim se uskraćuje temeljno pravo svake osobe na priznanje i poštovanje, kao što je u ovom slučaju prikazivanje fiktivnih djela nasilja za potrebe igre. Najviše ustavne vrijednosti kao što je ljudsko dostojanstvo nije se moguće odreći u okviru zabave. Temeljnim pravima na koja se poziva Omega ne može se, s obzirom na nacionalno pravo, izmijeniti ta ocjena.
13 Concerning the application of Community law, the referring court considers that the contested order infringes the freedom to provide services under Article 49 EC. Omega concluded a franchising agreement with a British company, which is being prevented from providing services to its German customer, whereas it supplies comparable services in the Member State where it is established. There might also be an infringement of the free movement of goods under Article 28 EC, in so far as Omega wishes to acquire in the United Kingdom goods to equip its ‘laserdrome’, particularly laser targeting devices.
13 U vezi s primjenom prava Zajednice, sud koji je uputio zahtjev smatra da se osporenim nalogom krši sloboda pružanja usluga iz članka 49. UEZ-a. Omega je sklopila ugovor o franšizi s britanskim društvom kojemu se onemogućuje pružanje usluga svojem njemačkom korisniku, pri čemu ono isporučuje usporedive usluge u državi članici u kojoj ima sjedište. Valja uzeti u obzir i moguću povredu slobodnog kretanja robe iz članka 28. UEZ-a u mjeri u kojoj Omega želi u Ujedinjenoj Kraljevini nabavljati robu za opremanje svojeg „laserdromea”, osobito uređaje za ciljanje laserom.
"14 The national court considers that the case in the main proceedings gives an opportunity to spell out in greater detail the conditions which Community law places on the restriction of a certain category of supplies of services or the importation of certain goods. It point out that, under the case-law of the Court of Justice, obstacles to freedom to provide services arising from national measures which are applicable without distinction are permissible only if those measures are justified by overriding reasons relating to the public interest, are such as to guarantee the achievement of the intended aim and do not go beyond what is necessary in order to achieve it. It is immaterial, for the purposes of assessing the need for and the proportionality of those measures, that another Member State may have taken different protection measures (Case C-124/97 Läärä and Others [1999] ECR I-6067, paragraphs 31, 35 and 36; Case C-67/98 Zenatti [1999] ECR I-7289, paragraphs 29, 33 and 34)."
14 Sud koji je uputio zahtjev smatra da je glavni postupak prilika za detaljnije određivanje uvjeta koji su pravom Zajednice utvrđeni za ograničenje određene kategorije usluga ili uvoza određene robe. Ističe da su u skladu sa sudskom praskom Suda prepreke slobodi pružanja usluga proizišle iz nacionalnih mjera koje se primjenjuju bez razlike dopuštene samo ako su te mjere opravdane važnim razlozima u općem interesu, ako su prikladne za osiguranje ostvarenja željenog cilja i ako ne prekoračuju ono što je potrebno za njegovo postizanje. Za ocjenu potrebe za tim mjerama i njihove proporcionalnosti nije od značaja da je druga država članica možda donijela drukčije mjere zaštite (vidjeti presude od 21. rujna 1999., Läärä i dr., C-124/97, Zb., str. I-6067., t. 31., 35. i 36., i od 21. listopada 1999., Zenatti, C-67/98, Zb., str. I-7289., t. 29., 33. i 34.).