natgillin/translations-raw huggingface dataset:
21 The zoskupenie therefore applied to the Ministerstvo životného prostredia to be a ‘party’ to the administrative proceedings concerning the grant of those derogations or authorisations and relied on the Aarhus Convention for that purpose. The Ministerstvo životného prostredia rejected that request and the administrative appeal subsequently brought by the zoskupenie against that rejection.
21 Zoskupenie je, stoga, podnijelo zahtjev Ministerstvu životnéhog prostredia da kao „stranka” sudjeluje u upravnom postupku u vezi s odobravanjem tih odstupanja ili dozvola te se u tu svrhu pozvalo na Aarhušku konvenciju. Ministerstvo životného prostredia odbacilo je taj zahtjev kao i upravno pravno sredstvo koju je nakon toga zoskupenie podnijelo protiv tog odbijanja.
‘1. Is it possible to recognise Article 9 and in particular Article 9(3) of the Aarhus Convention of 25 June 1998, given that the principal objective pursued by that international treaty is to change the classic definition of locus standi by according the status of a party to proceedings to the public, or the public concerned, as having the direct effect of an international treaty (“self-executing effect”) in a situation where the European Union acceded to that international treaty on 17 February 2005 but to date has not adopted Community legislation in order to transpose the treaty concerned into Community law?
„1. Je li moguće priznati da članak 9., a posebno članak 9. stavak 3. Aarhuške konvencije od 25. lipnja 1998., s obzirom da je glavni cilj tog međunarodnog ugovora izmjena klasične definicije aktivnog legitimiteta (locus standi) tako da se javnosti ili zainteresiranoj javnosti odobri status stranke u postupku, ima izravan učinak međunarodnog ugovora („self-executing effect”) u situaciji u kojoj Europska unija, iako je pristupila tom međunarodnom ugovoru 17. veljače 2005., do danas nije donijela mjere Zajednice za prenošenje dotičnog ugovora u pravo Zajednice?
3. If the answer to the first or the second question is in the affirmative, is it then possible to interpret Article 9(3) of the Aarhus Convention, given the principal objective pursued by that international treaty, as meaning that it is necessary also to include within the concept “act of a public authority” an act consisting in the delivery of decisions, that is to say, that the right of public access to judicial hearings intrinsically also includes the right to challenge the decision of an administrative body, the unlawfulness of which lies in its effect on the environment?’
3. Ako je odgovor na prvo ili drugo pitanje potvrdan, može li se tada članak 9. stavak 3. Aarhuške konvencije, s obzirom na glavni cilj tog međunarodnog ugovora, tumačiti tako da pojam „djelovanja tijela vlasti” uključuje i djelovanje koje obuhvaća donošenje odluka, tj. da pravo pristupa javnosti sudskim raspravama intrinzično uključuje i pravo na osporavanje odluke upravnog tijela, čija nezakonitost leži u njezinom učinku na okoliš?
24 By order of the President of the Court of 23 October 2009, the referring court’s request that the accelerated procedure provided for in the first paragraph of Article 104a of the Rules of Procedure be applied to the present case was rejected.
24 Rješenjem predsjednika Suda od 23. listopada 2009. odbija se zahtjev suda koji je postavio prethodno pitanje da se u ovom konkretnom slučaju odluči u ubrzanom postupku predviđenom u prvome stavku članka 104.a Poslovnika.
29 A preliminary point to be made is that Article 300(7) EC provides that ‘[a]greements concluded under the conditions set out in this Article shall be binding on the institutions of the Community and on Member States’.
29 Najprije valja napomenuti kako se člankom 300. stavkom 7. UEZ-a predviđa da su „[s]porazumi sklopljeni pod uvjetima određenima ovim člankom obvezujući za institucije Zajednice i države članice”.
30 The Aarhus Convention was signed by the Community and subsequently approved by Decision 2005/370. Therefore, according to settled case-law, the provisions of that convention now form an integral part of the legal order of the European Union (see, by analogy, Case C-344/04 IATA and ELFAA [2006] ECR I-403, paragraph 36, and Case C-459/03 Commission v Ireland [2006] ECR I-4635, paragraph 82). Within the framework of that legal order the Court therefore has jurisdiction to give preliminary rulings concerning the interpretation of such an agreement (see, inter alia, Case 181/73 Haegeman [1974] ECR 449, paragraphs 4 to 6, and Case 12/86 Demirel [1987] ECR 3719, paragraph 7).
30 Komisija je potpisala Aarhušku konvenciju i naknadno ju odobrila Odlukom 2005/370. Stoga su u skladu s ustaljenom sudskom praksom odredbe te konvencije sada sastavni dio pravnog poretka Unije (vidjeti po analogiji osobito presude od 10. siječnja 2006., IATA i ELFAA, C-344/04, Zb., str. I-403., t. 36., i od 30. svibnja 2006., Komisija/Irska, C-459/03, Zb., str. I-4635., t. 82.). U okviru tog pravnog poretka Sud je stoga nadležan za donošenje prethodne odluke o tumačenju takvog sporazuma (vidjeti osobito presude od 30. travnja 1974., Haegeman, 181/73, Zb., str. 449., t. 4. do 6., i od 30. rujna 1987., Demirel, 12/86, Zb., str. 3719., t. 7.).
31 Since the Aarhus Convention was concluded by the Community and all the Member States on the basis of joint competence, it follows that where a case is brought before the Court in accordance with the provisions of the EC Treaty, in particular Article 234 EC thereof, the Court has jurisdiction to define the obligations which the Community has assumed and those which remain the sole responsibility of the Member States in order to interpret the Aarhus Convention (see, by analogy, Joined Cases C-300/98 and C-392/98 Dior and Others [2000] ECR I-11307, paragraph 33, and Case C-431/05 Merck Genéricos – Produtos Farmacêuticos [2007] ECR I-7001, paragraph 33).
31 Budući da su Zajednica i sve njezine države članice Aarhušku konvenciju sklopile na temelju podijeljene nadležnosti, proizlazi da je u slučaju kada se predmet daje na odlučivanje Sudu u skladu s odredbama Ugovora o EZ-u, a posebno njegova članka 234., za određivanje razgraničenja između obveza koje je preuzela Zajednica i obveza koje ostaju isključiva odgovornost država članica i za tumačenje Aarhuške konvencije nadležan Sud (vidjeti po analogiji presude od 14. prosinca 2000., Dior i drugi., C-300/98 i C-392/98, Zb., str. I-11307., t. 33., i od 11. rujna 2007., Merck Genéricos – Produtos Farmacêuticos, C-431/05, Zb., str. I-7001., t. 33.).
32 Next, it must be determined whether, in the field covered by Article 9(3) of the Aarhus Convention, the European Union has exercised its powers and adopted provisions to implement the obligations which derive from it. If that were not the case, the obligations deriving from Article 9(3) of the Aarhus Convention would continue to be covered by the national law of the Member States. In those circumstances, it would be for the courts of those Member States to determine, on the basis of national law, whether individuals could rely directly on the rules of that international agreement relevant to that field or whether the courts must apply those rules of their own motion. In that case, EU law does not require or forbid the legal order of a Member State to accord to individuals the right to rely directly on a rule laid down in the Aarhus Convention or to oblige the courts to apply that rule of their own motion (see, by analogy, Dior and Others, paragraph 48 and MerckGenéricos – Produtos Farmacêuticos, paragraph 34).
32 Potom valja odrediti je li u području koje obuhvaća članak 9. stavak 3. Aarhuške konvencije, Unija izvršila svoje ovlasti i donijela odredbe za provođenje obveza koje iz njega proizlaze. Ukoliko to nije slučaj, obveze koje proizlaze iz članka 9. stavka 3. Aarhuške konvencije i dalje bi bile obuhvaćene nacionalnim pravom država članica. U tim bi okolnostima na sudovima tih država članica bilo da na temelju svojeg nacionalnog prava odrede mogu li se pojedinci izravno pozivati na pravila tog međunarodnog sporazuma koja se odnose na to područje odnosno moraju li sudovi primjenjivati ta pravila po službenoj dužnosti. U tom slučaju pravo Unije ne zahtijeva niti isključuje da neka država članica u svome pravnom poretku pojedincima prizna pravo da se izravno pozovu na neko pravilo Aarhuške konvencije ili da obveže sudove da po službenoj dužnosti primijene spomenuto pravilo (vidjeti po analogiji gore spomenutu presudu Dior i drugi, t. 48., i Merck Genéricos – Produtos Farmacêuticos, t. 34.).
34 Therefore, it is appropriate to examine whether, in the particular field into which Article 9(3) of the Aarhus Convention falls, the European Union has exercised its powers and adopted provisions to implement obligations deriving from it (see, by analogy, MerckGenéricos – Produtos Farmacêuticos, paragraph 39).
34 Stoga valja ispitati je li Unija, u tom posebnom području na koje se odnosi članak 9. stavak 3. Aarhuške konvencije, izvršila svoje ovlasti i donijela odredbe za provođenje obveza koje iz njega proizlaze (vidjeti po analogiji gore navedenu presudu Merck Genéricos – Produtos Farmacêuticos, t. 39.).
37 In the present case, the dispute in the main proceedings concerns whether an environmental protection association may be a ‘party’ to administrative proceedings concerning, in particular, the grant of derogations to the system of protection for species such as the brown bear. That species is mentioned in Annex IV(a) to the Habitats Directive, so that, under Article 12 thereof, it is subject to a system of strict protection from which derogations may be granted only under the conditions laid down in Article 16 of that directive.
37 U ovome se slučaju glavni postupak odnosi na pitanje može li udruga za zaštitu okoliša imati svojstvo stranke u upravnom postupku u vezi s odobravanjem odstupanja od sustava zaštite vrsta kao što je smeđi medvjed. Ta je vrsta navedena u Prilogu IV. točki (a) Direktive o staništima tako da na temelju članka 12. iste Direktive ulazi u sustav stroge zaštite pa se odstupanja od toga sustava mogu odobriti isključivo pod uvjetima predviđenim u članku 16. te Direktive.
39 It is true that, in its declaration of competence made in accordance with Article 19(5) of the Aarhus Convention and annexed to Decision 2005/370, the Community stated, in particular, that ‘the legal instruments in force do not cover fully the implementation of the obligations resulting from Article 9(3) of the Convention as they relate to administrative and judicial procedures to challenge acts and omissions by private persons and public authorities other than the institutions of the European Community as covered by Article 2(2)(d) of the Convention, and that, consequently, its Member States are responsible for the performance of these obligations at the time of approval of the Convention by the European Community and will remain so unless and until the Community, in the exercise of its powers under the EC Treaty, adopts provisions of Community law covering the implementation of those obligations’.
39 Točno je da u svojoj izjavi o nadležnosti, sastavljenoj prema članku 19. stavku 5. Aarhuške konvencije i priloženoj Odluci 2005/370 Komisija posebice navodi „da pravni instrumenti koji su na snazi ne pokrivaju u potpunosti provedbu obveza koje proizlaze iz članka 9. stavka 3. Konvencije, budući da su one vezane uz administrativne i sudske postupke za ispitivanje djelovanja i propusta privatnih osoba i javnih tijela koja ne pripadaju institucijama Europske zajednice na koje se odnosi članak 2. stavak 2. točka (d) Konvencije i da su prema tome njezine države članice nadležne za izvršavanje tih obveza u razdoblju kad Europska zajednica odobrava Konvenciju i da će tako i ostati ako i do kad Zajednica, izvršavajući vlastite ovlasti u skladu s Ugovorom o EZ, ne donese odredbe u okviru prava Zajednice koje će pokrivati provedbu tih obveza.”
42 Where a provision can apply both to situations falling within the scope of national law and to situations falling within the scope of EU law, it is clearly in the interest of the latter that, in order to forestall future differences of interpretation, that provision should be interpreted uniformly, whatever the circumstances in which it is to apply (see, in particular, Case C-130/95 Giloy [1997] ECR I-4291, paragraph 28, and Case C-53/96 Hermès [1998] ECR I-3603, paragraph 32).
42 Ako se neka odredba može primjenjivati na situacije koje istovremeno ulaze u područje primjene nacionalnog prava kao i prava Unije, postoji jasan interes Unije da se, radi izbjegavanja budućih različitih tumačenja, ta odredba jednako tumači bez obzira na okolnosti u kojima se primjenjuje (vidjeti osobito presude od 17. srpnja 1997., Giloy, C-130/95, Zb., str. I-4291., t. 28., i od 16. lipnja 1998., Hermès, C-53/96, Zb., str. I-3603., t. 32.).
44 In that connection, a provision in an agreement concluded by the European Union with a non-member country must be regarded as being directly applicable when, regard being had to its wording and to the purpose and nature of the agreement, the provision contains a clear and precise obligation which is not subject, in its implementation or effects, to the adoption of any subsequent measure (see, in particular, Case C-265/03 Simutenkov [2005] ECR I-2579, paragraph 21, and Case C-372/06 Asda Stores [2007] ECR I-11223, paragraph 82).
44 S tim u vezi, odredbu iz sporazuma koji Unija sklopi s trećom zemljom treba smatrati izravno primjenjivom ako, s obzirom na njezin tekst te svrhu i prirodu sporazuma, odredba sadržava jasnu i preciznu obvezu koja ne podliježe, u smislu provedbe ili učinaka, usvajanju nikakve naknadne mjere (vidjeti osobito presude od 12. travnja 2005., Simutenkov, C-265/03, Zb., str. I-2579., t. 21., i od 13. prosinca 2007., Asda Stores, C-372/06, Zb., str. I-11223., t. 82.).
45 It must be held that the provisions of Article 9(3) of the Aarhus Convention do not contain any clear and precise obligation capable of directly regulating the legal position of individuals. Since only members of the public who meet the criteria, if any, laid down by national law are entitled to exercise the rights provided for in Article 9(3), that provision is subject, in its implementation or effects, to the adoption of a subsequent measure.
45 Valja utvrditi da odredbe iz članka 9. stavka 3. Aarhuške konvencije ne sadrže nikakvu jasnu ni preciznu obvezu koja bi izravno uređivala pravni položaj pojedinaca. Budući da isključivo članovi javnosti koji ispunjavaju kriterije, ako postoje, utvrđene unutarnjim pravom, mogu koristiti prava predviđena člankom 9. stavkom 3., ta odredba podliježe, u smislu svoje provedbe ili učinaka, usvajanju naknadne mjere.
48 On that basis, as is apparent from well-established case-law, the detailed procedural rules governing actions for safeguarding an individual’s rights under EU law must be no less favourable than those governing similar domestic actions (principle of equivalence) and must not make it in practice impossible or excessively difficult to exercise rights conferred by EU law (principle of effectiveness) (Impact, paragraph 46 and the case-law cited).
48 Na temelju toga, kako proizlazi iz ustaljene sudske prakse, detaljni postupci povodom pravnih lijekova kojima je cilj osigurati zaštitu prava pojedinaca koja proizlaze iz prava Unije ne smiju biti nepovoljniji od onih koji uređuju slične domaće pravne lijekove (načelo ekvivalentnosti) i ne smiju praktično onemogućiti ili pretjerano otežati ostvarivanje prava koja dodjeljuje pravni poredak Unije (načelo djelotvornosti) (Impact, t. 46. i navedena sudska praksa).
52 In those circumstances, the answer to the first and second questions referred is that Article 9(3) of the Aarhus Convention does not have direct effect in EU law. It is, however, for the referring court to interpret, to the fullest extent possible, the procedural rules relating to the conditions to be met in order to bring administrative or judicial proceedings in accordance with the objectives of Article 9(3) of that convention and the objective of effective judicial protection of the rights conferred by EU law, in order to enable an environmental protection organisation, such as the zoskupenie, to challenge before a court a decision taken following administrative proceedings liable to be contrary to EU environmental law.
52 U tim okolnostima na prvo i drugo prethodno pitanje valja odgovoriti da članak 9. stavak 3. Aarhuške konvencije nema izravan učinak u pravuo Unije. Ipak, na sudu koji je uputio zahtjev je da postupovno pravo koje se odnosi na uvjete koje je potrebno ispuniti za pokretanje upravnog ili sudskog postupka tumači u najvećoj mogućoj mjeri u skladu s ciljevima iz članka 9. stavka 3. Aarhuške konvencije i s ciljem učinkovite sudske zaštite prava dodijeljenih pravom Unije, kako bi neka organizacija za zaštitu okoliša, kao što je zoskupenie, mogla pred sudom osporavati odluku donesenu u upravnom postupku koji bi mogao biti u suprotnosti s pravom Unije o okolišu.
54 Since these proceedings are, for the parties to the main proceedings, a step in the action pending before the national court, the decision on costs is a matter for that court. Costs incurred in submitting observations to the Court, other than the costs of those parties, are not recoverable.
54 Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Article 9(3) of the Convention on access to information, public participation in decision-making and access to justice in environmental matters approved on behalf of the European Community by Council Decision 2005/370/EC of 17 February 2005 does not have direct effect in European Union law. It is, however, for the referring court to interpret, to the fullest extent possible, the procedural rules relating to the conditions to be met in order to bring administrative or judicial proceedings in accordance with the objectives of Article 9(3) of that convention and the objective of effective judicial protection of the rights conferred by European Union law, in order to enable an environmental protection organisation, such as the Lesoochranárske zoskupenie, to challenge before a court a decision taken following administrative proceedings liable to be contrary to European Union environmental law.
Članak 9. stavak 3. Konvencije o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša, koja je u ime Europske zajednice odobrena Odlukom Vijeća 2005/370/EZ od 17. veljače 2005., nema izravan učinak u pravu Unije. Ipak, na sudu koji je uputio zahtjev je da postupovno pravo koje se odnosi na uvjete koje je potrebno ispuniti za pokretanje upravnog ili sudskog postupka tumači u najvećoj mogućoj mjeri u skladu s ciljevima iz članka 9. stavka 3. Aarhuške konvencije i s ciljem učinkovite sudske zaštite prava dodijeljenih pravom Unije, kako bi neka organizacija za zaštitu okoliša, kao što je Lesoochranárske zoskupenie, mogla pred sudom osporavati odluku donesenu u upravnom postupku koji bi mogao biti u suprotnosti s pravom Unije o okolišu.
* Language of the case: Slovak.
* Jezik postupka: slovački.
8 July 2010 (*)
8. srpnja 2010.(*)
(Reference for a preliminary ruling – Validity – Directive 2009/30/EC – Article 1(8) – Directive 98/70/EC – Article 8a – Atmospheric pollution – Fuels – Use of metallic additives in fuels – Limit for methylcyclopentadienyl manganese tricarbonyl (MMT) content – Labelling – Impact assessment – Manifest error of assessment – Precautionary principle – Proportionality – Equal treatment – Legal certainty – Admissibility)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Valjanost – Direktiva 2009/30/EZ – Članak 1. stavak 8. – Direktiva 98/70/EZ – Članak 8.a – Atmosfersko onečišćenje – Goriva – Uporaba metalnih aditiva u gorivima – Ograničenje sadržaja metilciklopentadienil manganovog trikarbonila (MMT-a) – Označivanje – Procjena utjecaja – Očita pogreška u ocjeni – Načelo opreznosti – Proporcionalnost – Jednako postupanje – Pravna sigurnost – Dopuštenost”
In Case C-343/09,
U predmetu C-343/09,
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC by the High Court of Justice of England and Wales, Queen’s Bench Division (Administrative Court), made by decision of 2 July 2009, received at the Court on 26 August 2009, in the proceedings
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 234. UEZ-a, koji je uputio High Court of Justice of England & Wales, Queen’s Bench Division (Upravni sud) (Ujedinjena Kraljevina), odlukom od 2. srpnja 2009., koju je Sud zaprimio 26. kolovoza 2009., u postupku
Afton Chemical Limited
Afton Chemical Limited
v Secretary of State for Transport,
protiv Secretary of State for Transport
composed of J.-C. Bonichot, President of the Chamber, C. Toader, K. Schiemann, P. Kūris (Rapporteur) and L. Bay Larsen, Judges,
u sastavu: J.-C. Bonichot, predsjednik vijeća, C. Toader, K. Schiemann, P. Kūris (izvjestitelj) i L. Bay Larsen, suci,
having regard to the written procedure and further to the hearing on 15 April 2010,
uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 15. travnja 2010.,
– Afton Chemical Limited, by J. Stratford and R. Blakeley, barristers, and by J. Flynn QC, instructed by M. Lohn, solicitor,
– za Afton Chemical Limited, J. Stratford i R. Blakeley, barristeri i J. Flynn QC, koje je ovlastio M. Lohn, solicitor,
– the German Government, by M. Lumma and J.Möller, acting as Agents,
– za njemačku vladu, M. Lumma i J. Möller, u svojstvu agenata,
– the Council of the European Union, by M. Moore and M. Simm, acting as Agents,
– za Vijeće Europske unije, M. Moore i M. Simm, u svojstvu agenata,
– the European Parliament, by I. Anagnostopoulou and R. Kaškina, acting as Agents,
– za Europski parlament, I. Anagnostopoulou i R. Kaškina, u svojstvu agenata,
– the European Commission, by A. Alcover San Pedro, E. White and D. Kukovec, acting as Agents,
– za Europsku komisiju, A. Alcover San Pedro, E. White i D. Kukovec, u svojstvu agenata,
after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 6 May 2010,
saslušavši mišljenje nezavisne odvjetnice na raspravi održanoj 6. svibnja 2010.,
1 The reference for a preliminary ruling concerns the validity of Article 1(8) of Directive 2009/30/EC of the European Parliament and of the Council of 23 April 2009 amending Directive 98/70/EC as regards the specification of petrol, diesel and gas-oil and introducing a mechanism to monitor and reduce greenhouse gas emissions and amending Council Directive 1999/32/EC as regards the specification of fuel used by inland waterway vessels and repealing Directive 93/12/EEC (OJ 2009 L 140, p. 88), to the extent that it inserted a new Article 8a(2) and 8a(4) to (6) in Directive 98/70/EC of the European Parliament and of the Council of 13 October 1998 relating to the quality of petrol and diesel fuels and amending Council Directive 93/12/EEC (OJ 1998 L 350, p. 58).
1 Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na valjanost članka 1. stavka 8. Direktive 2009/30/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o izmjeni Direktive 98/70/EZ u pogledu specifikacije benzina, dizelskoga goriva i plinskog ulja i uvođenju mehanizma praćenja i smanjivanja emisija stakleničkih plinova, o izmjeni Direktive Vijeća 1999/32/EZ u pogledu specifikacije goriva koje se koristi na plovilima na unutarnjim plovnim putovima i stavljanju izvan snage Direktive 93/12/EEZ (SL L 140, str. 88.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 55., str. 187.), u mjeri u kojoj su njime novi članak 8.a stavak 2. i članak 8.a stavci od 4. do 6. umetnuti u Direktivu 98/70/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. listopada 1998. o kakvoći benzina i dizelskoga goriva i izmjeni Direktive Vijeća 93/12/EEZ (SL L 350, str. 58.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 61., str. 59.).