natgillin/translations-raw huggingface dataset:
10 By letter dated 7 September 2009 and drafted in English, Mr Las was dismissed with immediate effect. Pursuant to Article 8 of the employment contract, PSA Antwerp paid to Mr Las an ‘indemnity in lieu of notice’ equal to three months’ salary and an additional payment equal to six months’ salary.
10 Dopisom od 7. rujna 2009., sastavljenom na engleskom, A. Las je otpušten s trenutačnim učinkom. Na temelju članka 8. ugovora o radu društvo PSA Antwerp je A. Lasu isplatilo otpremninu u slučaju otkaza u visini od tri mjesečne plaće i dodatnu otpremninu u visini od šest mjesečnih plaća.
11 By letter of 26 October 2009, Mr Las’s lawyer stated to PSA Antwerp that the employment contract and, in particular, Article 8 thereof concerning the severance payments payable to Mr Las, were not drafted in Dutch and should therefore be deemed null and void in accordance with the penalty provided for in Article 10 of the Decree on Use of Languages, since PSA Antwerp is an undertaking whose established place of business is located in the Dutch-speaking region of the Kingdom of Belgium. Mr Las’ counsel concluded from this that the parties were not bound by the terms of Article 8 of the employment contract and that Mr Las was entitled to demand more substantial compensation from his former employer.
11 Odvjetnik A. Lasa je u dopisu društvu PSA Antwerp od 26. listopada 2009. istaknuo da ugovor o radu, a posebno njegov članak 8. koji se tiče otpremnina u slučaju otkaza na koje je A. Las imao pravo, nisu bili sastavljeni na nizozemskom i zato bi morali biti ništavi u skladu sa sankcijom predviđenom člankom 10. dekreta o upotrebi jezika, budući da je društvo PSA Antwerp poduzeće čije je sjedište poslovanja u nizozemskom govornom području Kraljevine Belgije. Odvjetnik A. Lasa iz ovoga je zaključio da stranke ne obvezuje članak 8. ugovora o radu i da A. Las ima pravo od svog bivšeg poslodavca tražiti veću otpremninu.
12 As PSA Antwerp and Mr Las failed to reach agreement on that matter, on 23 December 2009 Mr Las brought an action before the Arbeidsrechtbank te Antwerpen so that that court might determine the amount of the sums payable to him.
12 Budući da PSA Antwerp i A. Las nisu postigli dogovor o ovom pitanju, A. Las se 23. prosinca 2009. obratio arbeidsrechtbanku te Antwerpen, kako bi taj sud odlučio o iznosu otpremnina na koje ima pravo.
13 In support of his application, Mr Las repeats the argument that Article 8 of his contract of employment is null and void because it infringes the provisions of the Flemish Decree on Use of Languages. PSA Antwerp contends that the application of that decree must, in the present case, be rejected by the referring court since the employment contract concerns a person who has exercised his right to freedom of movement for workers. The application of that decree constitutes an obstacle to that fundamental freedom which cannot be justified by overriding reasons of general interest within the meaning of case-law of the Court of Justice. PSA Antwerp adds that the employment contract must be respected since that contract is in accordance with the intentions of the parties, expressed in a language that each party could understand, namely English, particularly where the director of that company who signed it is a Singapore national who has no knowledge of Dutch.
13 A. Las je u prilog svom zahtjevu ponovio argument da je članak 8. njegovog ugovora o radu apsolutno ništavan zbog kršenja odredaba dekreta o upotrebi jezika. Društvo PSA Antwerp ističe da sud koji je uputio zahtjev treba izuzeti iz primjene ovaj dekret, budući da se ugovor o radu odnosi na osobu koja koristi svoje pravo na slobodu kretanja radnika. Primjena tog dekreta predstavljala bi prepreku toj temeljnoj slobodi, koja se ne bi mogla opravdati važnim razlozima od općeg interesa u smislu sudske prakse Suda. Društvo PSA Antwerp dodaje da treba poštovati ugovor o radu, jer je on izraz volje stranaka izražene na jeziku koji razumiju obje stranke, a to je engleski, pogotovo jer je predsjednik navedenog društva, koji je potpisao ugovor, singapurski državljanin koji ne zna nizozemski jezik.
14 In addition, it is apparent from the order for reference that the arbeidsrechtbank te Antwerpen has doubts as to whether any requirement arises from a ground of general interest that the employment contract be drafted in Dutch in a cross-border situation in which the parties – in this instance, a Dutch-speaking employee and a non-Dutch-speaking employer – clearly chose, in view of the importance of the post that was to be filled, to draft an employment contract in a language understood by both parties.
14 Osim toga, iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da arbeidsrechtbank te Antwerpen izražava sumnju u to da razlog od općeg interesa zahtijeva da ugovor o radu bude sastavljen na nizozemskom jeziku u pograničnom području u kojem su stranke - u slučaju zaposlenika iz nizozemskog govornog područja i poslodavca koji nije iz nizozemskog govornog područja - zbog važnosti radnog mjesta očito odlučile sastaviti ugovor o radu na jeziku koji razumiju obje stranke.
15 In those circumstances, the arbeidsrechtbank te Antwerpen decided to stay proceedings and to refer the following question to the Court of Justice for a preliminary ruling:
15 U tim je okolnostima arbeidsrechtbank te Antwerpen odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
‘Does the [Decree on Use of Languages] infringe [Article 45 TFEU] concerning freedom of movement for workers within the European Union, in that it imposes an obligation on an undertaking established in the Dutch-speaking region when hiring a worker in the context of employment relations with an international character, to draft all documents relating to the employment relationship in Dutch, on pain of nullity?’
„Krši li [dekret o upotrebi jezika] [članak 45. UFEU-a] o slobodi kretanja radnika u Europskoj uniji tako što svakom poduzeću sa sjedištem u nizozemskom govornom području nameće da pri zapošljavanju radnika na radno mjesto međunarodnog karaktera sve dokumente koji se odnose na radni odnos sastavlja na nizozemskom jeziku pod prijetnjom ništavosti?“
16 By its question, the referring court asks, in essence, whether Article 45 TFEU must be interpreted as precluding legislation of a federated entity of a Member State, such as that in issue in the main proceedings, which requires all employers whose established place of business is located in that entity’s territory to draft cross-border employment contracts exclusively in the official language of that federated entity, failing which the contracts are to be declared null and void by the national courts of their own motion.
16 Sud koji je uputio zahtjev svojim pitanjem u biti pita treba li članak 45. UFEU-a tumačiti na način da mu je protivan propis federalne jedinice države članice kao što je onaj u glavnom postupku, koji obvezuje svakog poslodavca sa sjedištem poslovanja na području te jedinice da prekogranične ugovore o radu sastavlja isključivo na službenom jeziku te federalne jedinice, pod prijetnjom ništavosti tih ugovora, što sud utvrđuje po službenoj dužnosti.
17 It should be pointed out, first of all, that the employment contract at issue in the main proceedings falls within the scope of Article 45 TFEU, since it was concluded between a Netherlands national, resident in the Netherlands, and a company established in the territory of the Kingdom of Belgium.
17 Najprije valja utvrditi da nije sporno da ugovor o radu iz glavnog postupka potpada pod područje primjene članka 45. UFEU-a, budući da je sklopljen između nizozemskog državljanina koji boravi u Nizozemskoj i društva sa sjedištem na državnom području Kraljevine Belgije.
18 In addition, contrary to what the applicant in the main proceedings claims, Article 45 TFEU may be relied on not only by workers themselves, but also by their employers. In order to be truly effective, the right of workers to be engaged and employed without discrimination necessarily entails as a corollary the employer’s entitlement to engage them in accordance with the rules governing freedom of movement for workers (see, to that effect, Case C-208/05 ITC [2007] ECR I-181, paragraph 23, and Case C-379/11 Caves Krier Frères [2012] ECR I-0000, paragraph 28).
18 Osim toga, suprotno tvrdnjama tužitelja u glavnom postupku, na članak 45. UFEU-a se mogu pozvati ne samo radnici već i njihovi poslodavci. Kako bi pravo radnika da se zaposle i budu zaposleni bez diskriminacije bilo učinkovito i korisno, obavezno ga treba dopunjavati pravo poslodavaca da ih zaposle u skladu s pravilima slobode kretanja radnika (vidjeti u tom smislu presude od 11. siječnja 2007., ITC, C-208/05, Zb., str. I-181., t. 23., i od 13. prosinca 2012., Caves Krier Freres, C-379/11, t. 28.).
19 As regards the existence of a restriction, it must be pointed out that the provisions laid down in the FEU Treaty relating to freedom of movement for persons are intended to facilitate the pursuit by nationals of Member States of occupational activities of all kinds throughout the European Union, and preclude measures which might place those nationals at a disadvantage when they wish to pursue an economic activity in the territory of another Member State (Case C-461/11 Radziejewski [2012] ECR I-0000, paragraph 29 and the case-law cited).
19 U pogledu postojanja ograničenja, valja podsjetiti da skup odredaba UFEU-a o slobodi kretanja osoba imaju za cilj olakšati državljanima država članica obavljanje različitih profesionalnih djelatnosti na teritoriju Unije te se suprotstavljaju mjerama koje bi mogle staviti te državljane u nepovoljniji položaj ako žele obavljati gospodarsku djelatnost na državnom području druge države članice (presuda od 8. studenoga 2012., Radziejewski, C-461/11, t. 29. i navedena sudska praksa).
20 Those provisions and, in particular, Article 45 TFEU thus preclude any national measure which, even though applicable without discrimination on grounds of nationality, is capable of hindering or rendering less attractive the exercise by Union nationals of the fundamental freedoms guaranteed by the Treaty (Case C-379/09 Casteels [2011] ECR I-1379, paragraph 22 and the case-law cited).
20 Tim odredbama i posebno članku 45. UFEU-a tako je protivna svaka mjera koja, iako se primjenjuje bez razlike u odnosu na državnu pripadnost, može ometati ili učiniti manje privlačnim izvršavanja temeljnih sloboda državljana Unije zajamčenih Ugovorom (presuda od 10. ožujka 2011., Casteels, C-379/09, Zb., str. I-1379., t. 22. i navedena sudska praksa).
21 In that regard, it is apparent from the file sent to the Court and the information provided by the parties at the hearing that, in the drafting of cross-border employment contracts concluded by employers whose established place of business is located in the Dutch-speaking region of the Kingdom of Belgium, only the Dutch text is authentic.
21 S tim u vezi, iz spisa podnesenog Sudu i očitovanja stranaka na raspravi proizlazi da je pri sastavljanju prekograničnih ugovora o radu koje sklapaju poslodavci sa sjedištem poslovanja na nizozemskom govornom području Kraljevine Belgije vjerodostojan samo nizozemski jezik.
22 However, such legislation is liable to have a dissuasive effect on non-Dutch-speaking employees and employers from other Member States and therefore constitutes a restriction on the freedom of movement for workers.
22 Takva odredba može imati odvraćajući učinak za radnike i poslodavce koji ne razumiju nizozemski i dolaze iz drugih država članica te stoga predstavlja ograničenje slobode kretanja radnika.
23 As regards the justification for such a restriction, according to well-established case-law, national measures capable of hindering the exercise of the fundamental freedoms guaranteed by the Treaty or of making it less attractive may be allowed only if they pursue a legitimate objective in the public interest, are appropriate to ensuring the attainment of that objective, and do not go beyond what is necessary to attain the objective pursued (see, inter alia, Case C-212/06 Government of the French Community and Walloon Government [2008] ECR I-1683, paragraph 55).
23 Što se tiče opravdanja za takvo ograničenje, prema ustaljenoj sudskoj praksi nacionalne mjere koje bi mogle otežati ili učiniti manje privlačnim uživanje temeljnih sloboda zajamčenih Ugovorom mogu se opravdati jedino time da teže ostvarivanju cilja od općeg interesa, da su prikladne za ostvarenje tog cilja i da ne prelaze ono što je nužno za postizanje zadanog cilja (vidjeti posebno presudu od 1. travnja 2008., Gouvernement de la Communauté francaise i gouvernement wallon, C-212/06, Zb., str. I-1683., t. 55.).
24 In that regard, the Belgian Government claims that the legislation at issue in the main proceedings addresses a three-fold need, first, to promote and encourage the use of one of its official languages, next, to ensure the protection of employees by enabling them to examine employment documents in their own language and to enjoy the effective protection of the workers’ representative bodies and administrative and judicial bodies called upon to recognise those documents, and, finally, to ensure the efficacy of the checks and supervision of the employment inspectorate.
24 S tim u vezi belgijska vlada ističe da zakonodavstvo iz glavnog postupka ispunjava sva tri zahtjeva, prije svega promiče i potiče korištenje jednog od službenih jezika Belgije, zatim osigurava zaštitu radnicima tako što im omogućava da pregledaju dokumente o radnom odnosu na svom jeziku te da uživaju učinkovitu zaštitu predstavničkih radničkih institucija te upravnih i sudskih tijela koji priznaju te dokumente i, konačno, osigurava učinkovitost provjera i nadzora radne inspekcije.
25 As regards the first objective invoked by the Belgian Government, it must be pointed out that the provisions of European Union law do not preclude the adoption of a policy for the protection and promotion of one or more official languages of a Member State (see, to that effect, Case C-379/87 Groener [1989] ECR 3967, paragraph 19, and Case C-391/09 Runevič-Vardyn and Wardyn [2011] ECR I-3787, paragraph 85).
25 Što se tiče prvog cilja koji navodi belgijska vlada, valja spomenuti da odredbama prava Unije nije protivno prihvaćanje politike čiji je cilj zaštita i promicanje jednog ili više službenih jezika države članice (vidjeti u tom smislu presude od 28. studenoga 1989., Groener, C-379/87, Zb., str. 3967., t. 19., i od 12. svibnja 2011., Runevič-Vardyn i Wardyn, C-391/09, Zb., str. I-3787., t. 85.).
26 According to the fourth subparagraph of Article 3(3) TEU and Article 22 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union, the Union must respect its rich cultural and linguistic diversity. In accordance with Article 4(2) TEU, the Union must also respect the national identity of its Member States, which includes protection of the official language or languages of those States (see, to that effect, Runevič-Vardyn and Wardyn, paragraph 86).
26 U skladu s člankom 3. stavkom 3. podstavkom 4. UEU-a i člankom 22. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, Unija poštuje svoju bogatu kulturnu i jezičnu raznolikost. U skladu s člankom 4. stavkom 2. UEU-a Unija također poštuje nacionalni identitet svojih država članica, čiji je dio zaštita službenog ili službenih jezika tih država članica (vidjeti u tom smislu navedenu presudu Runevič-Vardyn i Wardyn, t. 86.).
27 Accordingly, the objective of promoting and encouraging the use of Dutch, which is one of the official languages of the Kingdom of Belgium, constitutes a legitimate interest which, in principle, justifies a restriction on the obligations imposed by Article 45 TFEU.
27 Stoga cilj promicanja i poticanja upotrebe nizozemskog jezika, koji je jedan od službenih jezika Kraljevine Belgije, predstavlja legitimni interes koji načelno opravdava ograničenje obveza predviđenih člankom 45. TFEU-a.
28 Concerning the second and third objectives invoked by the Belgian Government and based, respectively, on the social protection of employees and the facilitation of the related administrative controls, the Court has already acknowledged that those objectives are among the overriding reasons in the general interest capable of justifying such restrictions on the exercise of fundamental freedoms recognised in the Treaty (see, to that effect, Case C-490/04 Commission v Germany [2007] ECR I-6095, paragraphs 70 and 71, and Case C-515/08 dos Santos Palhota and Others [2010] ECR I-9133, paragraph 47 and the case-law cited).
28 U pogledu drugog i trećeg cilja koje je navela belgijska vlada i koji se temelje na socijalnoj zaštiti radnika odnosno olakšanju povezanih administrativnih kontrola, Sud je već presudio da su ti ciljevi među odlučujućim razlozima od općeg interesa koji mogu opravdati ograničenje ostvarenja temeljnih sloboda zajamčenih Ugovorom (vidjeti u tom smislu presude od 18. srpnja 2007., Komisija/Njemačka, C-490/04, Zb., str. I-6095., t. 70. i 71., i od 7. listopada 2010., dos Santos Palhota i drugi, C-515/08, Zb., str. I-9133., t. 47. i navedena sudska praksa).
29 However, in order to satisfy the requirements laid down by European Union law, legislation such as that in issue in the main proceedings must be proportionate to those objectives.
29 Međutim, propis kao što je onaj u glavnom postupku treba biti proporcionalan navedenim ciljevima kako bi ispunio zahtjeve prava Unije.
30 In the present case, it is apparent from that legislation that the penalty for breach of the obligation to draft in Dutch an employment contract concluded between a worker and an employer whose established place of business is located in the Dutch-speaking region of the Kingdom of Belgium is the nullity of that contract, which must be declared by the national courts of their own motion provided that that decision does not adversely affect the worker and is without prejudice to the rights of third parties.
30 U ovom slučaju iz navedenog propisa proizlazi da je kršenje obveze sastavljanja ugovora o radu na nizozemskom jeziku između radnika i poslodavca koji ima sjedište poslovanja na nizozemskom govornom području Kraljevine Belgije sankcionirano ništavošću tog ugovora, koju po službenoj dužnosti utvrđuje sudac, pod uvjetom da to utvrđivanje ništavosti ne šteti radniku i ne dovodi u pitanje prava trećih osoba.
31 However, parties to a cross-border employment contract do not necessarily have knowledge of the official language of the Member State concerned. In such a situation, the establishment of free and informed consent between the parties requires those parties to be able to draft their contract in a language other than the official language of that Member State.
31 Međutim, stranke prekograničnog ugovora o radu ne vladaju nužno znanjem službenog jezika dotične države članice. U takvoj situaciji za postizanje slobodne i informirane suglasnosti između stranaka potrebno je da one imaju mogućnost sastaviti svoj ugovor na jeziku koji nije službeni jezik te države članice.
32 Moreover, legislation of a Member State which would not only require the use of the official language of that Member State for cross-border employment contracts, but which also, in addition, would permit the drafting of an authentic version of such contracts in a language known to all the parties concerned, would be less prejudicial to freedom of movement for workers than the legislation in issue in the main proceedings while being appropriate for securing the objectives pursued by that legislation.
32 Osim toga, propis države članice koji bi ne samo zahtijevao upotrebu službenog jezika te države članice za prekogranične ugovore o radu, već bi između ostalog dozvoljavao sastavljanje vjerodostojne inačice takvih ugovora i na jeziku koji razumiju sve dotične stranke, bio bi manje štetan za slobodu kretanja radnika od propisa iz glavnog postupka, pri čemu bi i dalje bio primjeren za ostvarenje ciljeva utvrđenih navedenim propisom.
33 In the light of the foregoing, it must be held that legislation such as that at issue in the main proceedings goes beyond what is strictly necessary to attain the objectives referred to in paragraph 24 of this judgment and cannot therefore be regarded as proportionate.
33 S obzirom na gore navedeno, valja utvrditi da propis kao što je onaj u glavnom postupku prelazi ono što je potrebno za postizanje ciljeva navedenih u točki 24. ove presude i stoga se ne može smatrati proporcionalnim.
34 In those circumstances, the answer to the question is that Article 45 TFEU must be interpreted as precluding legislation of a federated entity of a Member State, such as that in issue in the main proceedings, which requires all employers whose established place of business is located in that entity’s territory to draft cross-border employment contracts exclusively in the official language of that federated entity, failing which the contracts are to be declared null and void by the national courts of their own motion.
34 U ovim okolnostima na postavljeno pitanje valja odgovoriti da članak 45. UFEU-a treba tumačiti na način da mu je protivan propis federalne jedinice države članice, kao što je onaj u glavnom postupku, koji obvezuje svakog poslodavca sa sjedištem poslovanja na području te jedinice da prekogranične ugovore o radu sastavlja isključivo na službenom jeziku te federalne jedinice, inače bi ti ugovori bili ništavi, što sudac utvrđuje po službenoj dužnosti.
Article 45 TFEU must be interpreted as precluding legislation of a federated entity of a Member State, such as that in issue in the main proceedings, which requires all employers whose established place of business is located in that entity’s territory to draft cross-border employment contracts exclusively in the official language of that federated entity, failing which the contracts are to be declared null and void by the national courts of their own motion.
Članak 45. UFEU-a treba tumačiti na način da mu je protivan propis federalne jedinice države članice, kao što je onaj u glavnom postupku, koji obvezuje svakog poslodavca sa sjedištem poslovanja na području te jedinice da prekogranične ugovore o radu sastavlja isključivo na službenom jeziku te federalne jedinice, inače bi ti ugovori bili ništavi, što sudac utvrđuje po službenoj dužnosti.
* Language of the case: Dutch.
*Jezik postupka: nizozemski.
JUDGMENT OF THE COURT (Second Chamber)
Predmet C-249/11 Hristo Byankov protiv Glaven sekretar na Ministerstvo na vatreshnite raboti (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Administrativen sad Sofia-grad) PRESUDA SUDA (drugo vijeće)
4 October 2012 (*)
4. listopada 2012.
(Right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States – Directive 2004/38/EC – Article 27 – Administrative prohibition on leaving the territory on account of failure to pay a debt owed to a private legal person – Principle of legal certainty with regard to administrative acts which have become final – Principles of equivalence and effectiveness)
„Pravo građana Unije i članova njihovih obitelji na slobodno kretanje i boravak na području država članica — Direktiva 2004/38/EZ — članak 27. — Upravna mjera zabrane napuštanja državnog područja zbog neplaćanja duga pravnoj osobi privatnog prava — Načelo pravne sigurnosti u vezi s upravnim aktima koji su postali konačni — Načela ekvivalentnosti i djelotvornosti”
In Case C-249/11,
U predmetu C-249/11,
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 267 TFEU from the Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria), made by decision of 9 May 2011, received at the Court on 19 May 2011, in the proceedings
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, koji je uputio Administrativen sad Sofia-grad (Bugarska), odlukom od 9. svibnja 2011., koju je Sud zaprimio 19. svibnja 2011., u postupku
composed of J.N. Cunha Rodrigues, President of the Chamber, U. Lõhmus, A.Ó Caoimh (Rapporteur), A. Arabadjiev and C.G. Fernlund, Judges,
u sastavu: J. N. Cunha Rodrigues, predsjednik vijeća, U. Lõhmus, A. Ó Caoimh (izvjestitelj), A. Arabadjiev i C. G. Fernlund, suci,
– the European Commission, by C. Tufvesson and V. Savov, acting as Agents,
za Europsku komisiju, C. Tufvesson i V. Savov, u svojstvu agenata,