natgillin/translations-raw huggingface dataset:
That provision is derived from Article 3 of [the ECHR]. The removal of a person to a country in which he runs a real risk of being subjected to such treatment constitutes an infringement of that article. If that real risk has been or is established, a temporary (asylum) residence permit is in principle issued.
Ova odredba proizlazi iz članka 3. [EKLJP-a]. Izručivanje osobe u zemlju u kojoj će biti izložen stvarnoj opasnosti da bude podvrgnut takvom postupanju predstavlja kršenje ovoga članka. Ako je ta stvarna opasnost bila ili jest utvrđena, u pravilu se izdaje dozvola privremenog boravka (azil).
17 On 13 December 2006 Mr and Mrs Elgafaji submitted applications for temporary residence permits in the Netherlands, together with evidence seeking to prove the real risk to which they would be exposed if they were expelled to their country of origin, in this case, Iraq. In support of their arguments, they relied, in particular, on facts relating to their personal circumstances.
17 Bračni par Elgafaji podnio je 13. prosinca 2006. zahtjev za izdavanje dozvole privremenog boravka u Nizozemskoj, prilažući elemente koji bi trebali dokazati postojanje stvarne opasnosti kojoj bi bili izloženi u slučaju da budu protjerani u svoju zemlju podrijetla, u ovom slučaju, Irak. U svrhu dokazivanja svojeg zahtjeva, oni se posebno pozivaju na činjenice koje se odnose na njihove osobne okolnosti.
18 They pointed out, inter alia, that Mr Elgafaji, who is a Shiite Muslim, had worked from August 2004 until September 2006 for a British firm providing security for personnel transport between the airport and the ‘green’ zone. They stated that Mr Elgafaji’s uncle, employed by the same firm, had been killed by militia, his death certificate stating that his death followed a terrorist act. A short time later, a letter threatening ‘death to collaborators’ was fixed to the door of the residence which Mr Elgafaji shared with his wife, a Sunni Muslim.
18 Oni se, među ostalim, pozivaju na to da je M. Elgafaji, šijitski musliman, od kolovoza 2004. do rujna 2006. radio za britansku tvrtku koja se bavi osiguranjem prijevoza osoblja zračne luke prema tzv. ,zelenojʼ zoni. Oni navode da je ujaka M. Elgafajia, zaposlenog u istom poduzeću, ubila paravojska (milicija), a da se u njegovom smrtnom listu kao uzrok smrti navodi terorističko djelo. Nedugo je nakon toga na vrata stana koji je M. Elgafaji dijelio sa svojim suprugom, sunitskom muslimankom, bilo izvješeno prijeteće pismo u kojem je pisalo „smrt kolaboracionistima”.
"19 By orders of 20 December 2006, the Minister voor Vreemdelingenzaken en Integratie (Minister for Immigration and Integration; ‘the Minister’) – the competent authority until 22 February 2007, the date on which the Staatssecretaris van Justitie became responsible for immigration matters – refused to grant temporary residence permits to Mr and Mrs Elgafaji. He found, inter alia, that they had not proved satisfactorily the circumstances on which they were relying and, therefore, had not established the real risk of serious and individual threat to which they claimed to be exposed in their country of origin. He thus concluded that their situation did not come within the scope of Article 29(1)(b) of the Vw 2000."
19 Odlukama od 20. prosinca 2006., Minister voor Vreemdelingenzaken en Integratie (ministar useljavanja i integracije, u daljnjem tekstu: ministar), na dužnosti do 22. veljače 2007., datuma na koji je Staatssecretaris van Justitie postao nadležan za pitanja useljavanja, odbio je izdati dozvole privremenog boravka bračnom paru Elgafaji. Smatrao je, naime, da nisu dovoljno utvrdili okolnosti na koje se pozivaju te stoga nisu dokazali postojanje stvarne opasnosti od ozbiljnih i individualnih prijetnji kojima su, kako navode, izloženi u svojoj zemlji podrijetla. On je iz toga zaključio da se na njihove okolnosti ne primjenjuje članak 29. stavak 1. točka (b) Vw 2000.
20 According to the Minister, the standard of proof required for the protection granted under Article 15(b) of the Directive is identical to that required for the protection granted under Article 15(c). Those two provisions, like Article 29(1)(b) of the Vw 2000, require applicants to show satisfactorily, in their individual circumstances, the risk of serious and individual threat to which they would be exposed were they to be returned to their country of origin. As Mr and Mrs Elgafaji failed to produce such evidence under Article 29(1)(b) of the Vw 2000, they could not effectively rely on Article 15(c) of the Directive.
20 Prema mišljenju ministra, teret dokazivanja koji je potreban radi zaštite koja se priznaje na temelju članka 15. točke (b) Direktive jednak je zahtjevu za zaštitu koja se priznaje na temelju članka 15. točke (c). Tim se dvjema odredbama, poput članka 29. stavka 1. točke (b) Vw 2000, zahtijeva da podnositelji zahtjeva u dovoljnoj mjeri dokažu, u svojim pojedinačnim okolnostima, opasnost od stvarne i individualne prijetnje kojoj bi bili izloženi u slučaju kada bi se morali vratiti u svoju zemlju podrijetla. Budući da je bračni par Elgafaji propustio dostaviti takav dokaz prema članku 29. stavku 1. točki (b) Vw 2000, oni se ne mogu učinkovito pozivati na članak 15. točku (c) Direktive.
21 Following the refusal of their applications for temporary residence permits, Mr and Mrs Elgafaji brought actions before the Rechtbank te’s-Gravenhage (District Court, The Hague). Their actions before that court were successful.
21 Nakon odbijanja njihovih zahtjeva za izdavanje dozvole za privremeni boravak, bračni par Elgafaji podnio je tužbe pri Rechtbank te ’s-Gravenhage, a njihovi su tužbeni zahtjevi pri tom sudu prihvaćeni.
22 That court held, inter alia, that Article 15(c) of the Directive, which takes account of the existence of armed conflict in the country of origin of the applicant seeking protection, does not require the high degree of individualisation of the threat required by Article 15(b) of the Directive and by Article 29(1)(b) of the Vw 2000. Thus, the existence of a serious and individual threat to the persons seeking protection can be proved more easily under Article 15(c) of the Directive than under Article 15(b).
22 Navedeni je sud, naime, smatrao da se člankom 15. točkom (c) Direktive, kojom se uzima u obzir postojanje oružanog sukoba u zemlji podrijetla podnositelja zahtjeva koji traže zaštitu, ne zahtijeva visoka razina individualizacije prijetnje koja se propisuje člankom 15. točkom (b) Direktive, te člankom 29. stavkom 1. točkom (b) Vw 2000. Stoga se postojanje ozbiljne i individualne prijetnje osobama koje traže zaštitu može lakše dokazati u okviru članka 15. točke (c) Direktive nego u okviru članka 15. točke (b).
23 Consequently, the Rechtbank te ‘s-Gravenhage annulled the orders of 20 December 2006 refusing to grant temporary residence permits to Mr and Mrs Elgafaji, since the proof required under Article 15(c) of the Directive had been aligned with that required in the application of Article 15(b) of the Directive, as reproduced in Article 29(1)(b) of the Vw 2000.
23 Stoga je Rechtbank te’s-Gravenhage ukinuo odluke od 20. prosinca 2006., kojima se odbija izdavanje dozvola za privremeni boravak bračnom paru Elgafaji, s obzirom na to da je dokaz koji se zahtijeva na temelju članka 15. točke (c) Direktive, izjednačen s onim koji se zahtijeva za primjenu članka 15. točke (b) Direktive, kako je preuzet u članku 29. stavku 1. točki (b) Vw 2000.
25 Seised on appeal, the Raad van State (Council of State) held that there were difficulties in interpreting the relevant provisions of the Directive. It held, furthermore, that Article 15(c) of the Directive had not been transposed into Netherlands law by 20 December 2006, the date on which the Minister’s contested orders were made.
25 Povodom žalbe Raad van State je ocijenio da postoje poteškoće u tumačenju mjerodavnih odredaba Direktive. Nadalje, smatrao je da članak 15. točka (c) Direktive nije prenesena u nizozemsko zakonodavstvo do 20. prosinca 2006., datuma na koji je ministar donio osporavane odluke.
‘(1) Is Article 15(c) of [the Directive] to be interpreted as offering protection only in a situation in which Article 3 of the [ECHR], as interpreted in the case-law of the European Court of Human Rights, also has a bearing, or does Article 15(c), in comparison with Article 3 of the [ECHR], offer supplementary or other protection?
„(1) Treba li članak 15. […] točku (c) Direktive […] tumačiti na način da se tom odredbom pruža zaštita samo u okolnostima iz članka 3. [EKLJP-a], kako se tumači u sudskoj praksi Europskog suda za ljudska prava, ili na način da ta prva odredba pruža dodatnu ili drugu zaštitu u odnosu na članak 3. [EKLJP-a]?
(2) If Article 15(c) of the Directive, in comparison with Article 3 of the [ECHR], offers supplementary or other protection, what are the criteria in that case for determining whether a person who claims to be eligible for subsidiary protection status runs a real risk of serious and individual threat by reason of indiscriminate violence within the terms of Article 15(c) of the Directive, read in conjunction with Article 2(e) thereof?’
(2) Ako članak 15. […] točka (c) Direktive pruža dodatnu ili drugu zaštitu u odnosu na članak 3. [EKLJP-a], koji su u tom slučaju kriteriji za određivanje je li osoba koja tvrdi da ispunjava uvjete za supsidijarnu zaštitu izložena stvarnoj opasnosti od ozbiljne i individualne prijetnje zbog općeg nasilja, kako su navedeni u članku 15. […] točki (c) Direktive, u vezi s njezinim člankom 2. […] točkom (e)?”
28 In that regard, while the fundamental right guaranteed under Article 3 of the ECHR forms part of the general principles of Community law, observance of which is ensured by the Court, and while the case-law of the European Court of Human Rights is taken into consideration in interpreting the scope of that right in the Community legal order, it is, however, Article 15(b) of the Directive which corresponds, in essence, to Article 3 of the ECHR. By contrast, Article 15(c) of the Directive is a provision, the content of which is different from that of Article 3 of the ECHR, and the interpretation of which must, therefore, be carried out independently, although with due regard for fundamental rights, as they are guaranteed under the ECHR.
28 U vezi s time treba utvrditi da, iako su temeljna prava zajamčena člankom 3. EKLJP-a sastavni dio općih načela prava Zajednice, čije poštovanje osigurava Sud, te iako je prilikom tumačenja opsega tog prava u pravnom poretku Zajednice uzeta u obzir sudska praksa Europskog suda za ljudska prava, članak 15. točka (b) Direktive odgovara u biti članku 3. EKLJP-a. Suprotno tome, članak 15. točka (c) Direktive je odredba čiji je sadržaj različit od članka 3. EKLJP-a i treba je tumačiti nezavisno uzimajući u obzir temeljna prava, kako su zajamčena EKLJP-om.
30 Having regard to those preliminary observations, and in the light of the circumstances of the case in the main proceedings, the referring court asks, in essence, whether Article 15(c) of the Directive, in conjunction with Article 2(e) thereof, must be interpreted as meaning that the existence of a serious and individual threat to the life or person of the applicant for subsidiary protection is subject to the condition that that applicant adduce evidence that he is specifically targeted by reason of factors particular to his circumstances. If not, the referring court wishes to know the criterion on the basis of which the existence of such a threat can be considered to be established.
30 Uzimajući u obzir uvodna očitovanja te u pogledu okolnosti predmeta u glavnom postupku, sud koji je uputio zahtjev u biti pita, treba li članak 15. točku (c) Direktive, u vezi s njezinim člankom 2. točkom (e) tumačiti u smislu da postojanje ozbiljne i pojedinačne prijetnje životu ili osobi podnositelja zahtjeva za supsidijarnu zaštitu podliježe uvjetu da podnositelj zahtjeva iznese dokaze o tome da je on pogođen tom prijetnjom osobito zbog čimbenika svojstvenih njegovoj situaciji. Ako je odgovor negativan, sud koji je uputio zahtjev želi znati na temelju kojeg se kriterija postojanje takve prijetnje može smatrati dokazanim.
31 In order to reply to those questions, it is appropriate to compare the three types of ‘serious harm’ defined in Article 15 of the Directive, which constitute the qualification for subsidiary protection, where, in accordance with Article 2(e) of the Directive, substantial grounds have been shown for believing that the applicant faces ‘a real risk of [such] harm’ if returned to the relevant country.
31 Za odgovor na ta pitanja valja usporediti tri vrste „ozbiljne nepravde” utvrđene u članku 15. Direktive, koji čine uvjete za ostvarivanje supsidijarne zaštite, ako u skladu s člankom 2. točkom (e) navedene direktive se opravdano vjeruje da bi podnositelj zahtjeva bio izložen „[stvarnoj opasnosti od trpljenja takve] trpljenju ozbiljne nepravde” ako se vrati u predmetnu zemlju.
32 In that regard, it must be noted that the terms ‘death penalty’, ‘execution’ and ‘torture or inhuman or degrading treatment or punishment of an applicant in the country of origin’, used in Article 15(a) and (b) of the Directive, cover situations in which the applicant for subsidiary protection is specifically exposed to the risk of a particular type of harm.
32 U tom pogledu treba napomenuti da izrazi „smrtna kazna”, „smaknuće” i „mučenje i nečovječno ili ponižavajuće postupanje ili kažnjavanje podnositelja zahtjeva u državi podrijetla”, koji su korišteni u članku 15. točkama (a) i (b) Direktive, obuhvaćaju okolnosti u kojima je podnositelj zahtjeva za supsidijarnu zaštitu posebno izložen opasnosti od posebnog oblika nepravde.
33 By contrast, the harm defined in Article 15(c) of the Directive as consisting of a ‘serious and individual threat to [the applicant’s] life or person’ covers a more general risk of harm.
33 Suprotno tome, nepravda utvrđena člankom 15. točkom (c) Direktive, na način da sadržava „ozbiljnu i individualnu prijetnju životu“ podnositelja zahtjeva obuhvaća općenitiji oblik opasnosti od nepravde.
34 Reference is made, more generally, to a ‘threat … to a civilian’s life or person’ rather than to specific acts of violence. Furthermore, that threat is inherent in a general situation of ‘international or internal armed conflict’. Lastly, the violence in question which gives rise to that threat is described as ‘indiscriminate’, a term which implies that it may extend to people irrespective of their personal circumstances.
34 Ovdje je riječ o širem smislu „prijetnje […] životu” ili civilnoj osobi, a ne o određenim djelima nasilja. Nadalje, prijetnja je povezana s općenitom situacijom „međunarodnog ili unutarnjeg oružanog sukoba”. Konačno, predmetno nasilje koje je razlog prijetnji, navedeno je kao „opće” a tim se izrazom pretpostavlja da se može proširiti na ljude bez obzira na njihove osobne okolnosti.
35 In that context, the word ‘individual’ must be understood as covering harm to civilians irrespective of their identity, where the degree of indiscriminate violence characterising the armed conflict taking place – assessed by the competent national authorities before which an application for subsidiary protection is made, or by the courts of a Member State to which a decision refusing such an application is referred – reaches such a high level that substantial grounds are shown for believing that a civilian, returned to the relevant country or, as the case may be, to the relevant region, would, solely on account of his presence on the territory of that country or region, face a real risk of being subject to the serious threat referred in Article 15(c) of the Directive.
35 U tom smislu pojam „individualno” treba shvaćati na način da pokriva nepravdu po civilne osobe, bez obzira na njihov identitet, ako je razina općeg nasilja, koje je značajka postojećeg oružanog sukoba, koju ocjenjuju nadležna nacionalna tijela kojima je podnesen zahtjev za supsidijarnu zaštitu ili sudovi države članice kojima je upućena odluka o odbijanju takvog zahtjeva, tako visoka da se može opravdano vjerovati da bi civilna osoba, ako bi se vratila u predmetnu zemlju ili, ovisno o slučaju, u predmetno područje, samom svojom nazočnosti na državnom području te zemlje ili područja, bila izložena stvarnoj opasnosti od prijetnji navedenih u članku 15. točki (c) Direktive.
36 That interpretation, which is likely to ensure that Article 15(c) of the Directive has its own field of application, is not invalidated by the wording of recital 26 in the preamble to the Directive, according to which ‘[r]isks to which a population of a country or a section of the population is generally exposed do normally not create in themselves an individual threat which would qualify as serious harm’.
36 Takvo tumačenje, koje može osigurati da članak 15. točka (c) Direktive ima vlastito područje primjene, ne isključuje tekst uvodne izjave 26. Direktive, prema kojem „[r]izici kojima je općenito izloženo stanovništvo neke zemlje ili dio stanovništva obično ne stvaraju sami po sebi individualnu prijetnju koja bi se kvalificirala kao ozbiljna nepravda.“
37 While that recital implies that the objective finding alone of a risk linked to the general situation in a country is not, as a rule, sufficient to establish that the conditions set out in Article 15(c) of the Directive have been met in respect of a specific person, its wording nevertheless allows – by the use of the word’normally’ – for the possibility of an exceptional situation which would be characterised by such a high degree of risk that substantial grounds would be shown for believing that that person would be subject individually to the risk in question.
37 Naime, iako se tom uvodnom izjavom pretpostavlja da je samo objektivno utvrđivanje opasnosti povezano s općom situacijom u nekoj zemlji u načelu nedovoljno za utvrđivanje ispunjenja uvjeta iz članka 15. točke (c) u pogledu određene osobe, tekstom se, međutim, dozvoljava, uporabom pojma „obično”, mogućnost iznimne situacije čija bi značajka mogla biti tako visoka razina opasnosti da bi postojali ozbiljni razlozi za vjerovanje da bi ta osoba mogla biti individualno izložena predmetnoj opasnosti.
38 The exceptional nature of that situation is also confirmed by the fact that the relevant protection is subsidiary, and by the broad logic of Article 15 of the Directive, as the harm defined in paragraphs (a) and (b) of that article requires a clear degree of individualisation. While it is admittedly true that collective factors play a significant role in the application of Article 15(c) of the Directive, in that the person concerned belongs, like other people, to a circle of potential victims of indiscriminate violence in situations of international or internal armed conflict, it is nevertheless the case that that provision must be subject to a coherent interpretation in relation to the other two situations referred to in Article 15 of the Directive and must, therefore, be interpreted by close reference to that individualisation.
38 Iznimnost takve situacije naglašava i činjenica da je predmetna zaštita supsidijarna, te struktura članka 15. Direktive, jer nepravda definirana u točkama (a) i (b) toga članka zahtijeva jasnu razinu individualizacije. Iako je nedvojbeno istina da kolektivni faktori igraju značajnu ulogu za primjenu članka 15. točke (c) Direktive, tako da se predmetna osoba kao i sve druge osobe ubrajaju u krug potencijalnih žrtava općeg nasilja u međunarodnom i unutarnjem oružanom sukobu, to ne mijenja na stvari da se ova odredba mora dosljedno tumačiti u pogledu druge dvije situacije iz članka 15. Direktive, te je stoga treba tumačiti u uskoj vezi s tom individualizacijom.
– the geographical scope of the situation of indiscriminate violence and the actual destination of the applicant in the event that he is returned to the relevant country, as is clear from Article 8(1) of the Directive, and
zemljopisno područje situacije općeg nasilja i stvarno odredište podnositelja zahtjeva u slučaju da se vrati u predmetnu zemlju, kako to proizlazi iz članka 8. stavka 1. Direktive, te
– the existence, if any, of a serious indication of real risk, such as that referred to in Article 4(4) of the Directive, an indication in the light of which the level of indiscriminate violence required for eligibility for subsidiary protection may be lower.
ovisno o slučaju, postojanje ozbiljne naznake stvarne opasnosti, kao što je ona iz članka 4. stavka 4. Direktive, i naznake na temelju koje se za ispunjavanje uvjeta za supsidijarnu zaštitu može zahtijevati niži stupanj razine općeg nasilja.
42 According to settled case-law, in applying national law, whether the provisions in question were adopted before or after the directive, the national court called upon to interpret it is required to do so, as far as possible, in the light of the wording and the purpose of the directive in order to achieve the result pursued by the latter and thereby comply with the third paragraph of Article 249 EC (see, inter alia, Case C-106/89 Marleasing [1990] ECR I-4135, paragraph 8, and Case C-188/07 Commune de Mesquer [2008] ECR I-0000, paragraph 84).
42 Naime, prema ustaljenoj sudskoj praksi, nacionalni sud koji prilikom primjene nacionalnog prava mora tumačiti to pravo, neovisno o tome je li riječ o odredbama donesenim prije ili odredbama donesenim nakon direktive, obvezan je svoje tumačenje u najvećoj mogućoj mjeri uskladiti s tekstom i svrhom direktive kako bi ostvario njome propisani rezultat i na taj način poštovao obvezu iz članka 249. podstavka 3. UEZ-a (vidjeti među ostalim presude od 13. studenoga 1990., Marleasing, C‑106/89, Zb., str. I‑4135., t. 8., i od 24. lipnja 2008., Commune de Mesquer, C‑188/07, još neobjavljena u Zborniku, t. 84.).
"– the existence of a serious and individual threat to the life or person of an applicant for subsidiary protection is not subject to the condition that that applicant adduce evidence that he is specifically targeted by reason of factors particular to his personal circumstances;"
"postojanje ozbiljne i individualne prijetnje životu ili osobi podnositelja zahtjeva za supsidijarnu zaštitu ne podliježe uvjetu da podnositelj zahtjeva iznese dokaze o tome da je on pogođen tom prijetnjom osobito zbog čimbenika svojstvenih njegovim osobnim okolnostima;"
– the existence of such a threat can exceptionally be considered to be established where the degree of indiscriminate violence characterising the armed conflict taking place – assessed by the competent national authorities before which an application for subsidiary protection is made, or by the courts of a Member State to which a decision refusing such an application is referred – reaches such a high level that substantial grounds are shown for believing that a civilian, returned to the relevant country or, as the case may be, to the relevant region, would, solely on account of his presence on the territory of that country or region, face a real risk of being subject to that threat.
postojanje takve prijetnje može se iznimno smatrati dokazanim ako je razina općeg nasilja, koje je značajka postojećeg oružanog sukoba, koju ocjenjuju nadležna nacionalna tijela kojima je podnesen zahtjev za supsidijarnu zaštitu ili sudovi države članice kojima je upućena odluka o odbijanju takvog zahtjeva, tako visoka da se može opravdano vjerovati da bi civilna osoba, ako bi se vratila u predmetnu zemlju ili, ovisno o slučaju, u predmetno područje, samom svojom nazočnosti na državnom području te zemlje ili područja, bila izložena stvarnoj opasnosti od navedenih prijetnji.
45 Since these proceedings are, for the parties to the main proceedings, a step in the action pending before the national court, the decision on costs is a matter for that court. Costs incurred in submitting observations to the Court, other than the costs of those parties, are not recoverable.
45 Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
On those grounds, the Court (Grand Chamber) hereby rules:
Slijedom navedenog Sud (veliko vijeće) odlučuje:
* Language of the case: Dutch.
* Jezik postupka: nizozemski
19 January 2010 (*)
19. siječnja 2010. (*)