natgillin/translations-raw huggingface dataset:
11 Government Decree No 18/1999, in the version in force at the time of the dispute in the main proceedings, classes the contractual terms in two categories. The first category contains those contractual terms the use of which is prohibited in consumer contracts, and which are, consequently, null and void. The second category contains terms presumed to be unfair until evidence to the contrary is presented, the party which drafted that term being entitled to rebut that presumption.
11 Uredbom Vlade br. 18/1999, u inačici koja je bila na snazi u vrijeme trajanja glavnog postupka, razvrstavaju se ugovorne odredbe u dvije kategorije. Prva kategorija obuhvaća one ugovorne odredbe čije je korištenje u potrošačkim ugovorima zabranjeno i koje su stoga ništetne. Druga kategorija obuhvaća odredbe za koje se pretpostavlja da su nepoštene dok se ne dokaže suprotno, pri čemu autor takve odredbe može pobijati tu pretpostavku.
12 On 12 December 2004, Mrs Sustikné Győrfi entered into a subscription contract with Pannon for the provision of mobile telephone services. The contract was concluded on the basis of a form supplied by Pannon which stipulated that, by signing the contract, Mrs Sustikné Győrfi acknowledged the applicable terms and conditions, including the general contractual conditions forming an integral part of the contract, and accepted their content.
12 Dana 12. prosinca 2004. godine E. Sustikné Győrfi s Pannonom je sklopila ugovor o pretplati u pogledu pružanja usluga mobilne telefonije. Ugovor je bio sklopljen na temelju obrasca koji je pripremio Pannon i u kojem je bilo određeno da potpisivanjem ugovora E. Sustikné Győrfi prima na znanje uvjete poslovanja koji sadržavaju opće ugovorne uvjete i čine sastavni dio ugovora te da prihvaća njihov sadržaj.
13 Under those terms and conditions, the two parties to the main proceedings accepted that the court for the place where Pannon has its principal place of business has jurisdiction for any dispute arising from the subscription contract or in relation to it. That term conferring jurisdiction was not individually negotiated by the two parties.
13 U skladu s tim uvjetima poslovanja, dvije stranke glavnog postupka priznale su mjesnu nadležnost suda na čijem području Pannon ima glavno mjesto poslovanja za sve sporove koji proizlaze iz ugovora o pretplati ili su s njim povezani. Ta odredba o nadležnosti nije bila predmetom pojedinačnog dogovora tih dviju stranaka.
14 Taking the view that Mrs Sustikné Győrfi had not complied with her contractual obligations, Pannon applied, pursuant to that term, to the Budaörsi Városi Bíróság (Budaörs District Court) for an order for payment, it being the court in the territorial jurisdiction of which Pannon has its principal place of business.
14 Smatrajući da E. Sustikné Győrfi nije postupila u skladu sa svojim ugovornim obvezama, Pannon je u skladu s tom odredbom uložio Budaörsi Városi Bíróság (općinskom sudu u Budaörsiju), na čijem se području nalazi njegovo glavno mjesto poslovanja, zahtjev za izdavanje sudskog naloga za plaćanje.
15 That court made the order sought by Pannon. Mrs Sustikné Győrfi then filed, within the prescribed time-limit, a statement of opposition to that order, and the proceedings thereby became contentious.
15 Taj je sud izdao nalog kako je tražio Pannon. Potom je E. Sustikné Győrfi u propisanom roku uložila prigovor protiv tog naloga, čime je započeo parnični postupak.
16 That court noted that Mrs Sustikné Győrfi’s place of residence was not within its jurisdiction. It held that Mrs Sustikné Győrfi, who receives invalidity benefit, has her place of residence in Dombegyház, in the judicial district of Békés, 275 km from Budaörs, and indicated that means of transport between Budaörs and Dombegyház are very limited on account of the lack of a direct train or bus service.
16 Taj je sud istaknuo da se prebivalište E. Sustikné Győrfi ne nalazi na području njegove nadležnosti. Utvrdio je da se prebivalište E. Sustikné Győrfi, koja je primateljica invalidnine, nalazi u Dombegyházu, na području suda u Békésu, 275 km od Budaörsa, te istaknuo da su prometne veze između Budaörsa i Dombegyháza vrlo ograničene zbog nepostojanja izravnih željezničkih ili autobusnih linija.
17 The Budaörsi Városi Bíróság observed that the applicable rules of procedure provide that the court with territorial jurisdiction is the court for the place where Mrs Sustikné Győrfi resides, that is to say, the Battonyai Városi Bíróság (Battonya District Court).
17 Budaörsi Városi Bíróság je istaknuo da je prema valjanim postupovnim pravilima mjesno nadležan onaj sud na čijem se području nalazi prebivalište E. Sustikné Győrfi, odnosno Battonyai Városi Bíróság (općinski sud u Battonyji).
18 The referring court explained that the Code of Civil Procedure provides that the court, in the district in question, must raise, of its own motion, the issue of territorial jurisdiction. However, as the jurisdiction is not exclusive, it is no longer possible to raise that issue after the first filing by the defendant of her defence to the substance of the dispute. The court which is seised may examine the accuracy of the facts relied on, to establish that it has jurisdiction, only where they are inconsistent with self-evident facts or facts of which the court has knowledge ex officio, or if such facts are impossible to prove or the other party disputes them.
18 Sud koji je uputio zahtjev objasnio je da prema odredbama Zakonika o građanskom postupku sud u predmetnoj općini po službenoj dužnosti pokreće pitanje svoje mjesne nadležnosti. Međutim, budući da nije riječ o isključivoj nadležnosti, sud se o mjesnog nadležnosti može oglasiti najkasnije do upuštanja tuženika u raspravljanje o biti spora. Pri ocjenjivanju nadležnosti sud kojemu je podnesena tužba može ispitivati točnost činjenica na koje su se stranke pozivale samo ako su one u suprotnosti s općepoznatim činjenicama ili s činjenicama s kojima je sud upoznat po službenoj dužnosti ili ako su takve činjenice nevjerojatne ili ih druga stranka osporava.
19 In those circumstances, the Budaörsi Városi Bíróság, entertaining doubts as to the possible unfairness of the term conferring jurisdiction in the general conditions of the contract at issue, decided to stay proceedings and refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
19 U tim je okolnostima Budaörsi Városi Bíróság, sumnjajući u možebitnu nepoštenost odredbe o nadležnosti koja je dio spornih općih uvjeta dotičnog ugovora, odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
‘1. Can Article 6(1) of … Directive [93/13] – pursuant to which Member States are to provide that unfair terms used in a contract concluded with a consumer by a seller or supplier shall, as provided for under their national law, not be binding on the consumer – be construed as meaning that the non-binding nature vis-à-vis the consumer of an unfair term introduced by the seller or supplier does not have effect ipso jure but only where the consumer successfully contests the unfair term by lodging the relevant application?
„1. Može li se članak 6. stavak 1. [...] Direktive [93/13] – prema kojem države članice trebaju osigurati da nepoštene odredbe korištene u ugovoru koji je prodavatelj robe ili pružatelj usluge sklopio s potrošačem nisu, kako je predviđeno na temelju njihovog nacionalnog prava, obvezujuće za potrošača – tumačiti tako da neobvezujuća narav, u pogledu potrošača, nepoštene odredbe koju je unio prodavatelj robe ili pružatelj usluge ne proizlazi po samom pravu iz zakona, nego samo ako potrošač podnošenjem odgovarajućeg zahtjeva uspješno ospori nepoštenu odredbu?
2. Does the consumer protection provided by Directive [93/13] require the national court of its own motion – irrespective of the type of proceedings in question and of whether or not they are contentious – to determine that the contract before it contains unfair terms, even where no application has been lodged, thereby carrying out, of its own motion, a review of the terms introduced by the seller or supplier in the context of exercising control over its own jurisdiction?
2. Zahtijeva li zaštita koja je potrošačima zajamčena Direktivom [93/13] da nacionalni sud po službenoj dužnosti - neovisno o prirodi dotičnog postupka te bez obzira na to je li ili ne riječ o parničnom postupku - čak i kada takav zahtjev ne bi bio podnesen, odnosno kad nepoštenost odredbe ne bi bila istaknuta, presudi o nepoštenosti ugovorne odredbe i tako u okviru ocjenjivanja svoje mjesne nadležnosti po službenoj dužnosti ispita odredbu koju je unio prodavatelj robe ili pružatelj usluge?
3. In the event that the second question is answered in the affirmative, what are the factors which the national court must take into account and evaluate in the context of exercising this control?’
3. U slučaju potvrdnog odgovora na drugo pitanje, koje to čimbenike nacionalni sud mora uzeti u obzir i preispitati u okviru navedenog ocjenjivanja?”
20 By this question, the referring court wishes to know whether Article 6(1) of the Directive, pursuant to which unfair terms used in a contract concluded with a consumer by a seller or supplier are not binding on the consumer, must be interpreted as meaning that it is only where the consumer has successfully challenged such a term that he is not bound by it.
20 Tim pitanjem sud koji je uputio zahtjev želi saznati mora li se članak 6. stavak 1. Direktive, u skladu s kojim nepoštene odredbe iz ugovora koji je prodavatelj robe ili pružatelj usluge sklopio s potrošačem nisu obvezujuće za potrošača, tumačiti tako da takva odredba ne obvezuje potrošača samo ako ju je on uspješno osporio.
21 In order to reply to the question referred, it should be recalled, at the outset, that the obligation imposed on the Member States under Article 6(1) of the Directive is intended to accord a right to the citizen, in his role as a consumer, and defines the result sought by the Directive (see Case C-144/99 Commission v Netherlands [2001] ECR I-3541, paragraph 18, and Case C-478/99 Commission v Sweden [2002] ECR I-4147, paragraphs 16 and 18).
21 Kako bi se odgovorilo na postavljeno pitanje, prvo treba podsjetiti da je cilj obveze uvedene državama članicama člankom 6. stavkom 1. Direktive da se državljaninu, u njegovoj ulozi potrošača, dodijeli pravo te se njome definira rezultat koji se Direktivom želi ostvariti (vidjeti presude od 10. svibnja 2001., Komisija/Nizozemska, C-144/99, Zb., str. I-3541., t. 18., i od 7. svibnja 2002., Komisija/Švedska, C-478/99, Zb., str. I-4147., t. 16. i 18.).
22 Thus, the system of protection introduced by the Directive is based on the idea that the consumer is in a weak position vis-à-vis the seller or supplier, as regards both his bargaining power and his level of knowledge. This leads to the consumer agreeing to terms drawn up in advance by the seller or supplier without being able to influence the content of those terms (Joined Cases C-240/98 to C-244/98 Océano Grupo Editorial and Salvat Editores [2000] ECR I-4941, paragraph 25).
22 Tako se Direktivom uspostavljen sustav zaštite temelji na ideji da je potrošač u odnosu na prodavatelja robe ili pružatelja usluge u podređenom položaju i u pogledu pregovaračke moći i u pogledu razine obaviještenosti, uslijed čega potrošač pristaje na odredbe koje je prethodno sastavio prodavatelj robe ili pružatelj usluge bez mogućnosti utjecanja na njihov sadržaj (presuda od 27. lipnja 2000., Océano Grupo Editorial i Salvat Editores, C-240/98 do C-244/98, Zb., str. I-4941., t. 25.).
23 The Court also held, in paragraph 26 of that judgment, that the aim of Article 6 of the Directive would not be achieved if the consumer were himself obliged to raise the unfairness of contractual terms, and that effective protection of the consumer may be attained only if the national court acknowledges that it has power to evaluate terms of this kind of its own motion.
23 U točki 26. navedene presude Sud je također zaključio da cilj članka 6. Direktive ne bi bilo moguće ostvariti kad bi sâm potrošač bio obvezan istaknuti nepoštenost ugovorne odredbe, kao i da se učinkovita zaštita potrošača može osigurati samo ako se nacionalnom sudu prizna ovlast da odredbe te vrste ispituje po službenoj dužnosti.
24 It must be pointed out, in that regard, that, if that power is to be granted to the national court, Article 6(1) of the Directive cannot be interpreted as meaning that it is only in the event that the consumer has brought a specific application in relation to it, that an unfair contract term is not binding on that consumer. Such an interpretation would rule out the possibility of the national court assessing, of its own motion, in the context of examining the admissibility of the action which is before it, and without a specific application from the consumer to that effect, the unfairness of a contractual term.
24 U tom pogledu treba istaknuti da, ako nacionalnom sudu treba dati tu ovlast, članak 6. stavak 1. Direktive ne može se tumačiti tako da nepoštena ugovorna odredba ne obvezuje potrošača samo ako je u svezi s njom podnio izričit zahtjev. Takvo tumačenje isključilo bi zapravo mogućnost da nacionalni sud ispituje po službenoj dužnosti, u okviru ocjenjivanja dopuštenosti zahtjeva koji mu je podnesen, te bez izričitog potrošačeva zahtjeva u tom smislu, nepoštenost ugovorne odredbe.
25 As regards the legal effects of an unfair term, the Court stated, in Case C-168/05 Mostaza Claro [2006] ECR I-10421, paragraph 36, that the importance of consumer protection has led the Community legislature to lay down, in Article 6(1) of the Directive, that unfair terms used in a contract concluded with a consumer by a seller or supplier ‘shall … not be binding on the consumer’. It emphasised that it is a mandatory provision which, taking into account the weaker position of one of the parties to the contract, aims to replace the formal balance which the latter establishes between the rights and obligations of the parties with an effective balance which re-establishes equality between them.
25 Što se tiče pravnih učinaka nepoštene odredbe, Sud je u presudi od 26. listopada 2006., Mostaza Claro (C-168/05, Zb., str. I-10421., t. 36.), pojasnio da je važnost zaštite potrošača navela zakonodavca Zajednice da u članku 6. stavku 1. Direktive utvrdi da nepoštene odredbe korištene u ugovoru koji je prodavatelj robe ili pružatelj usluge sklopio s potrošačem „nisu obvezujuće za potrošača”. Naglasio je da je riječ o obveznoj odredbi kojom se, vodeći računa o nepovoljnijem položaju jedne od ugovornih stranaka, formalna ravnoteža koja se ugovorom uspostavlja između prava i obveza ugovornih stranaka nastoji zamijeniti stvarnom ravnotežom kojom bi se između ugovornih stranaka ponovno uspostavila jednakost.
26 The Court added further, in paragraph 37 of that judgment, that as the aim of the Directive is to strengthen consumer protection, it constitutes, according to Article 3(1)(t) EC, a measure which is essential to the accomplishment of the tasks entrusted to the European Community and, in particular, to raising the standard of living and the quality of life in its territory.
26 Sud je u točki 37. te presude dodao da Direktiva, kojom se nastoji poboljšati zaštita potrošača, predstavlja prema članku 3. stavku 1. točki (t) UEZ-a mjeru koja je nužna za ostvarenje Europskoj zajednici povjerenih zadaća i, osobito, za poboljšanje standarda i kakvoće života na njezinu teritoriju.
27 Consequently, the expression ‘as provided for under their national law’, set out in Article 6(1) of the Directive, cannot be understood as enabling Member States to subject the non-binding status of an unfair term to a condition such as that mentioned in the first question referred.
27 Slijedom navedenoga, izričaj „prema nacionalnom pravu” korišten u članku 6. stavku 1. Direktive ne može se shvatiti kao da državama članicama dopušta da neobvezujuću narav nepoštene odredbe podredi uvjetu kao što je onaj naveden u prvom prethodnom pitanju.
28 Therefore, the reply to the first question is that Article 6(1) of the Directive must be interpreted as meaning that an unfair contract term is not binding on the consumer, and it is not necessary, in that regard, for that consumer to have successfully contested the validity of such a term beforehand.
28 Stoga na prvo pitanje treba odgovoriti da članak 6. stavak 1. Direktive treba tumačiti tako da nepoštena ugovorna odredba ne obvezuje potrošača i da u tom pogledu nije potrebno da je potrošač prethodno uspješno ospori.
29 By this question, the referring court asks the Court about the obligations on the national court, by reason of the provisions of the directive, in order to determine whether the national court, in the context of assessing its jurisdiction and irrespective of the type of action, must rule, if necessary of its own motion, on the unfairness of a contractual term.
29 Tim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita Sud o obvezama koje nacionalni sud ima na temelju odredaba Direktive kako bi saznao mora li nacionalni sud, u okviru ocjenjivanja svoje nadležnosti te neovisno o vrsti tužbe, presuditi, prema potrebi po službenoj dužnosti, o nepoštenosti ugovorne odredbe.
30 In order to reply to that question, it should be recalled that, in Case C-473/00 Cofidis [2002] ECR-10875, paragraph 34, the Court has held that the protection which the Directive confers on consumers extends to cases in which a consumer who has concluded with a seller or supplier a contract containing an unfair term fails to raise the unfairness of the term, whether because he is unaware of his rights or because he is deterred from enforcing them on account of the costs which judicial proceedings would involve.
30 Kako bi se na to pitanje odgovorilo, treba podsjetiti da je Sud u presudi od 21. studenoga 2002., Cofidis (C-473/00, Zb., str. I-10875., t. 34.), utvrdio da se zaštita koju Direktiva pruža potrošačima proteže i na slučajeve u kojima potrošač koji je s prodavateljem robe ili pružateljem usluge sklopio ugovor koji sadržava nepoštenu odredbu ne ističe nepoštenost odredbe bilo zato što nije upoznat sa svojim pravima bilo zato što ga od njihova ostvarivanja odvraćaju troškovi koji bi nastali uslijed sudskog postupka.
31 It should also be pointed out that the Court has held, in Mostaza Claro, paragraph 38, that the nature and importance of the public interest underlying the protection which the Directive confers on consumers justify the national court being required to assess of its own motion whether a contractual term is unfair, compensating in this way for the imbalance which exists between the consumer and the seller or supplier.
31 Također treba istaknuti da je Sud u točki 38. prethodno citirane presude Mostaza Claro zaključio da narav i važnost javnog interesa na kojem se temelji zaštita koju Direktiva osigurava potrošačima opravdavaju dužnost nacionalnoga suda da po službenoj dužnosti ocijeni je li ugovorna odredba nepoštena i tako izravna neravnotežu koja postoji između potrošača i prodavatelja robe ili pružatelja usluge.
32 The court seised of the action is therefore required to ensure the effectiveness of the protection intended to be given by the provisions of the Directive. Consequently, the role thus attributed to the national court by Community law in this area is not limited to a mere power to rule on the possible unfairness of a contractual term, but also consists of the obligation to examine that issue of its own motion, where it has available to it the legal and factual elements necessary for that task, including when it is assessing whether it has territorial jurisdiction.
32 Stoga je sud pred kojim se vodi postupak dužan osigurati koristan učinak zaštite koja se nastoji zajamčiti odredbama Direktive. Slijedom navedenoga, uloga koju je u tom području pravo Zajednice tako dodijelilo nacionalnom sudu nije ograničena tek na puku ovlast presuđivanja o možebitnoj nepoštenosti određene ugovorne odredbe, nego obuhvaća i obvezu razmatranja tog pitanja po službenoj dužnosti ako sud raspolaže za to potrebnim pravnim i činjeničnim elementima, uključujući kada presuđuje o vlastitoj mjesnoj nadležnosti.
33 In carrying out that obligation, the national court is not, however, required under the Directive to exclude the possibility that the term in question may be applicable, if the consumer, after having been informed of it by that court, does not intend to assert its unfair or non-binding status.
33 Izvršavajući tu obvezu, nacionalni sud nije, međutim, na temelju navedene Direktive obvezan isključiti primjenu predmetne odredbe ako potrošač, nakon što ga na to upozori sud, ne želi istaknuti njezinu nepoštenost i neobvezatnost.
34 In those circumstances, the specific characteristics of the procedure for determining jurisdiction, which takes place under national law between the seller or supplier and the consumer, cannot constitute a factor which is liable to affect the legal protection from which the consumer must benefit under the provisions of the Directive.
34 U tim okolnostima posebne značajke postupka ocjenjivanja nadležnosti, koji se vodi u okviru nacionalnog prava između prodavatelja robe ili pružatelja usluge i potrošača, ne mogu predstavljati čimbenik koji bi mogao utjecati na pravnu zaštitu koju potrošač uživa na temelju odredaba Direktive.
35 The reply, therefore, to the second question is that the national court is required to examine, of its own motion, the unfairness of a contractual term where it has available to it the legal and factual elements necessary for that task. Where it considers such a term to be unfair, it must not apply it, except if the consumer opposes that non-application. That duty is also incumbent on the national court when it is ascertaining its own territorial jurisdiction.
35. Stoga na drugo pitanje treba odgovoriti da je nacionalni sud dužan po službenoj dužnosti razmotriti nepoštenost ugovorne odredbe ako raspolaže sa za to potrebnim pravnim i činjeničnim elementima. Ako takvu odredbu smatra nepoštenom, ne primjenjuje je, osim ako se potrošač tomu ne usprotivi. Nacionalni sud dužan je tako postupiti i kada ocjenjuje svoju mjesnu nadležnost.
36 By this question, the national court seeks guidance on the factors which it must consider in assessing the possible unfairness of a contractual term.
36 Tim pitanjem nacionalni sud traži upute u svezi s čimbenicima koje mora uzeti u obzir prilikom ocjenjivanja možebitne nepoštenosti ugovorne odredbe.
37 In order to reply to that question, it should be noted that in referring to concepts of good faith and significant imbalance between the rights and obligations of the parties, Article 3 of the Directive merely defines in a general way the factors that render unfair a contractual term that has not been individually negotiated (Case C-237/02 Freiburger Kommunalbauten [2004] ECR I-3403, paragraph 19).
37 Kako bi se odgovorilo na to pitanje, valja istaknuti da se čimbenici koji ugovornu odredbu o kojoj se stranke nisu pojedinačno dogovorile čine nepoštenom definiraju člankom 3. Direktive tek općenito, pozivanjem na pojmove dobre vjere i znatne neravnoteže između prava i obveza stranaka (presuda od 1. travnja 2004., Freiburger Kommunalbauten, C-237/02, Zb., str. I-3403., t. 19.).
38 In that context, the Annex to which Article 3(3) of the Directive refers contains only an indicative and non-exhaustive list of terms which may be regarded as unfair (Freiburger Kommunalbauten, paragraph 20).
38 U tom kontekstu, prilog na koji se članak 3. stavak 3. Direktive poziva sadržava tek indikativan i netaksativni popis odredaba koje se mogu smatrati nepoštenima (prethodno citirana presuda Freiburger Kommunalbauten, t. 20.).
39 Furthermore, Article 4 of the Directive provides that the unfairness of a contractual term is to be assessed taking into account the nature of the goods or services for which the contract was concluded and by referring, at the time of conclusion of the contract, to all the circumstances attending the conclusion of it.
39 Nadalje, člankom 4. Direktive predviđa se da se nepoštenost ugovorne odredbe treba ocjenjivati uzimajući u obzir prirodu robe ili usluga koje su predmet ugovora te pozivajući se, u trenutku sklapanja ugovora, na sve okolnosti koje su pratile sklapanje ugovora.