natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘1. The regime of passage through straits used for international navigation established in this Part shall not in other respects affect the legal status of the waters forming such straits or the exercise by the States bordering the straits of their sovereignty or jurisdiction over such waters and their airspace, bed and subsoil.
„1. Režim prolaska tjesnacima koji služe međunarodnoj plovidbi, ustanovljen u ovom dijelu, ni u kojem drugom smislu ne dira u pravni položaj voda u takvim tjesnacima, ni u ostvarivanje suverenosti ili jurisdikcije obalnih država na tjesnacima nad tim vodama, zračnim prostorom iznad njih i njihovim dnom i podzemljem.
2. The sovereignty or jurisdiction of the States bordering the straits is exercised subject to this Part and to other rules of international law.’
2. Suverenost ili jurisdikcija obalnih država na tjesnacima vrše se u skladu s ovim dijelom i drugim pravilima međunarodnog prava.”
7 Article 42 of UNCLOS provides:
7 Članak 42. Konvencije iz Montego Baya predviđa:
‘1. Subject to the provisions of this section, States bordering straits may adopt laws and regulations relating to transit passage through straits, in respect of all or any of the following:
„1. U skladu s odredbama ovoga odsjeka, obalne države na tjesnacu mogu donositi zakone i druge propise o tranzitnom prolasku tjesnacem koji se odnose na sva ili neka od ovih pitanja:
"(b) the prevention, reduction and control of pollution, by giving effect to applicable international regulations regarding the discharge of oil, oily wastes and other noxious substances in the strait;"
"(b) sprečavanje, smanjivanje i nadziranje onečišćenja, provedbu primjenjivih međunarodnih propisa koji se odnose na ispuštanje u tjesnacu nafte [ulja], naftnih otpadaka [uljnog otpada] i drugih škodljivih tvari;"
9 In this Part, Article 56(1) provides:
9 U tom dijelu članak 56. stavak 1. Konvencije iz Montego Baya predviđa:
‘1. In the exclusive economic zone, the coastal State has:
„1. U isključivom gospodarskom pojasu obalna država ima:
"(a) sovereign rights for the purpose of exploring and exploiting, conserving and managing the natural resources, whether living or non-living, of the waters superjacent to the sea-bed and of the sea-bed and its subsoil, and with regard to other activities for the economic exploitation and exploration of the zone, such as the production of energy from the water, currents and winds;"
"(a) suverena prava radi istraživanja i iskorištavanja, očuvanja i gospodarenja živim i neživim prirodnim bogatstvima voda nad morskim dnom i onih morskog dna i njegova podzemlja, te glede drugih djelatnosti radi gospodarskog istraživanja i iskorištavanja pojasa, kao što je proizvodnja energije korištenjem vode, struja i vjetrova;"
10 Article 58(1) provides:
10 Članak 58. stavak 1. Konvencije iz Montego Baya predviđa:
‘In the exclusive economic zone, all States, whether coastal or land-locked, enjoy, subject to the relevant provisions of this Convention, the freedoms referred to in Article 87 of navigation and overflight and of the laying of submarine cables and pipelines, and other internationally lawful uses of the sea related to these freedoms, such as those associated with the operation of ships, aircraft and submarine cables and pipelines, and compatible with the other provisions of this Convention.’
„U isključivom gospodarskom pojasu sve države, obalne i neobalne, uživaju, u uvjetima određenim u relevantnim odredbama Konvencije [iz Montego Baya], slobode plovidbe, prelijetanja i polaganja podmorskih kabela i cjevovoda navedene u članku 87. i druge međunarodnopravno dopuštene upotrebe mora koje se tiču tih sloboda, kao što su one vezane uz iskorištavanje brodova, zrakoplova i podmorskih kabela i cjevovoda, a u skladu su s drugim odredbama Konvencije [iz Montego Baya].”
11 Article 79(1) of UNCLOS states:
11 Članak 79. stavak 1. Konvencije iz Montego Baya predviđa:
‘All States are entitled to lay submarine cables and pipelines on the continental shelf, in accordance with the provisions of this Article.’
„Sve su države ovlaštene polagati podmorske kabele i cjevovode na epikontinentalnom pojasu, u skladu s odredbama ovoga članka.”
12 Article 89 of UNCLOS provides:
12 Članak 89. Konvencije iz Montego Baya predviđa:
‘No State may validly purport to subject any part of the high seas to its sovereignty.’
„Nijedna država nema pravo zahtijevati da podvrgne bilo koji dio otvorenog mora svojoj suverenosti.”
13 Article 90 provides:
13 Članak 90. Konvencije iz Montego Baya predviđa:
‘Every State, whether coastal or land-locked, has the right to sail ships flying its flag on the high seas.’
„Sve države, obalne i neobalne, imaju pravo da na otvorenom moru plove brodovi koji vijore njezinu zastavu”.
14 Article 116 provides:
14 Članak 116. Konvencije iz Montego Baya predviđa:
‘All States have the right for their nationals to engage in fishing on the high seas …’
„Sve države imaju pravo da se njihovi državljani bave ribolovom na otvorenom moru […]”
‘1. States, acting through the competent international organisation or general diplomatic conference, shall establish international rules and standards to prevent, reduce and control pollution of the marine environment from vessels and promote the adoption, in the same manner, wherever appropriate, of routeing systems designed to minimise the threat of accidents which might cause pollution of the marine environment, including the coastline, and pollution damage to the related interests of coastal States. Such rules and standards shall, in the same manner, be re-examined from time to time as necessary.
„1. Države, djelujući preko nadležne međunarodne organizacije ili na općoj diplomatskoj konferenciji, usvajaju međunarodna pravila i standarde radi sprečavanja, smanjivanja i nadziranja onečišćenja morskog okoliša s brodova i potiču prihvaćanje, na isti način, gdje god je to umjesno, sustava plovidbe kojima je svrha umanjiti prijetnju od nezgoda koje bi mogle uzrokovati onečišćenje morskog okoliša, uključujući obalu, te štetu od onečišćenja koja bi se mogla nanijeti s tim povezanim interesima obalnih država. Ta se pravila i standardi, na isti način, ovisno o potrebi, povremeno preispituju.
2. States shall adopt laws and regulations for the prevention, reduction and control of pollution of the marine environment from vessels flying their flag or of their registry. Such laws and regulations shall at least have the same effect as that of generally accepted international rules and standards established through the competent international organisation or general diplomatic conference.
2. Države donose zakone i druge propise za sprečavanje, smanjivanje i nadziranje onečišćenja morskog okoliša s brodova koji vijore njihovu zastavu ili su upisani u upisnik na njihovom području. Ti zakoni i propisi ne smiju biti manje djelotvorni od općeprihvaćenih međunarodnih pravila i standarda usvojenih preko nadležne međunarodne organizacije ili na općoj diplomatskoj konferenciji.
4. Coastal States may, in the exercise of their sovereignty within their territorial sea, adopt laws and regulations for the prevention, reduction and control of marine pollution from foreign vessels, including vessels exercising the right of innocent passage. Such laws and regulations shall, in accordance with Part II, section 3, not hamper innocent passage of foreign vessels.
4. Obalne države mogu, ostvarujući suverenost nad svojim teritorijalnim morem, donijeti zakone i druge propise radi sprečavanja, smanjivanja i nadziranja onečišćenja mora sa stranih brodova, uključujući brodove koji ostvaruju pravo neškodljivog prolaska. Ti zakoni i propisi, u skladu s dijelom II., odsjekom 3. ne smiju ometati neškodljivi prolazak stranih brodova.
...’
[...]”
17 The International Convention for the Prevention of Pollution from Ships, signed in London on 2 November 1973, as supplemented by the Protocol of 17 February 1978 (‘Marpol 73/78’), establishes rules to combat pollution of the marine environment.
17 Međunarodna konvencija o sprečavanju onečišćenja mora s brodova, usvojena u Londonu 2. studenoga 1973., kako je dopunjena protokolom od 17. veljače 1978. (dalje u tekstu: Konvencija MARPOL 73/78) utvrđuje pravila za suzbijanje onečišćenja morskog okoliša.
21 Regulation 11 of that annex, headed ‘Exceptions’, states:
21 Pravilo 11. tog priloga, pod naslovom „Iznimke” glasi:
‘Regulations 9 and 10 of this Annex shall not apply to:
„Pravila 9. i 10. ovog Priloga ne primjenjuju se na:
"(a) the discharge into the sea of oil or oily mixture necessary for the purpose of securing the safety of a ship or saving life at sea; or"
"(a) ispuštanje u more ulja ili smjese ulja potrebno radi osiguranja sigurnosti broda ili spašavanja života na moru; ili"
"(i) provided that all reasonable precautions have been taken after the occurrence of the damage or discovery of the discharge for the purpose of preventing or minimising the discharge; and"
"(i) pod uvjetom da su poduzete sve razumne mjere opreza nakon nastajanja štete ili otkrića ispuštanja radi sprečavanja ispuštanja ili njegova svođenja na najmanju moguću razinu; i"
"(ii) except if the owner or the master acted either with intent to cause damage, or recklessly and with knowledge that damage would probably result; or"
"(ii) osim ako su vlasnik ili zapovjednik postupili s namjerom uzrokovanja štete ili nepažnjom ili znajući da će najvjerojatnije doći do štete; ili"
(c) the discharge into the sea of substances containing oil, approved by the Administration [of the flag State], when being used for the purpose of combating specific pollution incidents in order to minimise the damage from pollution. Any such discharge shall be subject to the approval of any Government in whose jurisdiction it is contemplated the discharge will occur.’
(c) ispuštanje u more tvari koje sadrže ulje, koje je odobrila uprava [države zastave], kad se koriste za sprečavanje određenih incidenata s posljedicom onečišćenja radi svođenja štete od onečišćenja na najmanju moguću mjeru. Svako takvo ispuštanje podliježe odobrenju bilo koje vlade u čijoj se nadležnosti smatra da će doći do ispuštanja.”
23 Regulation 5 of Annex II prohibits discharge into the sea of the substances covered by that annex, except when certain exhaustively listed conditions are satisfied. Regulation 6(a) to (c) of that annex sets out, in analogous terms, the exceptions provided for in Regulation 11(a) to (c) of Annex I.
23 Pravilo 5. Priloga II. zabranjuje ispuštanje u more tvari obuhvaćenih tim prilogom, osim u slučajevima kada su ispunjeni određeni detaljno navedeni uvjeti. U pravilu 6. stavcima od (a) do (c) navode se, na analogan način, iznimke navedene u pravilu 11. stavcima od (a) do (c) Priloga I.
24 Article 3(1) of Directive 2005/35 provides:
24 Članak 3. stavak 1. Direktive 2005/35 predviđa:
‘This Directive shall apply, in accordance with international law, to discharges of polluting substances in:
„Ova Direktiva se primjenjuje, u skladu s međunarodnim pravom, na ispuštanja onečišćujućih tvari u:
"(c) straits used for international navigation subject to the regime of transit passage, as laid down in Part III, section 2, of [UNCLOS], to the extent that a Member State exercises jurisdiction over such straits;"
"(c) tjesnacima koji se koriste za međunarodnu plovidbu po režimu tranzitnog prolaza, u skladu s dijelom III. odjeljkom 2. Konvencije UN-a o pravu mora [iz 1982.], ako država članica provodi nadležnost nad tim prolazima;"
(e) the high seas.’
(e) na otvorenom moru.”
25 Article 4 of Directive 2005/35 provides:
25 Članak 4. Direktive 2005/35 predviđa:
‘Member States shall ensure that ship-source discharges of polluting substances into any of the areas referred to in Article 3(1) are regarded as infringements if committed with intent, recklessly or by serious negligence. These infringements are regarded as criminal offences by, and in the circumstances provided for in, Framework Decision 2005/667/JHA supplementing this Directive.’
„Države članice osiguravaju da se ispuštanja onečišćujućih tvari s brodova u bilo koja od područja navedenih u članku 3. stavku 1. smatraju kršenjima ako su počinjena namjerno, nepažnjom ili teškim nemarom. Ta se kršenja smatraju kaznenim djelima prema Okvirnoj odluci 2005/667/PUP koja dopunjuje ovu Direktivu i to u okolnostima navedenima u toj Okvirnoj odluci.”
‘1. A discharge of polluting substances into any of the areas referred to in Article 3(1) shall not be regarded as an infringement if it satisfies the conditions set out in Annex I, Regulations 9, 10, 11(a) or 11(c) or in Annex II, Regulations 5, 6(a) or 6(c) of Marpol 73/78.
„1. Ispuštanje onečišćujućih tvari u bilo koja od područja navedenih u članku 3. stavku 1. ne smatra se kršenjem ako zadovoljava uvjete utvrđene u Prilogu I. Pravilima 9., 10., Pravilu 11. točkama (a) ili (c) ili u Prilogu II. Pravilu 5., Pravilu 6. točkama (a) ili (c) Konvencije Marpol 73/78.
2. A discharge of polluting substances into the areas referred to in Article 3(1)(c), (d) and (e) shall not be regarded as an infringement for the owner, the master or the crew when acting under the master’s responsibility if it satisfies the conditions set out in Annex I, Regulation 11(b) or in Annex II, Regulation 6(b) of Marpol 73/78.’
2. Ispuštanje onečišćujućih tvari u područja navedena u članku 3. stavku 1. točkama (c), (d) i (e) ne smatraju se kršenjem za vlasnika, zapovjednika ili posadu koja postupa pod odgovornošću zapovjednika ako ispunjava uvjete utvrđene u Prilogu I. Pravilu 11. točki (b) ili Prilogu II. Pravilu 6. točki (b) Konvencije Marpol 73/78.”
27 Article 8 of Directive 2005/35 provides:
27 Članak 8. Direktive 2005/35 predviđa:
28 The claimants in the main proceedings comprise a group of organisations within the maritime shipping industry representing substantial proportions of that industry. They applied to the High Court of Justice of England and Wales, Queen’s Bench Division (Administrative Court), for judicial review in relation to the implementation of Directive 2005/35.
28 Tužitelji u glavnom postupku obuhvaćaju skupinu organizacija iz sektora pomorskog prijevoza, koja predstavlja značajan dio tog sektora. Oni su High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Upravnom sudu) uputili zahtjev za sudski nadzor u vezi s provedbom Direktive 2005/35.
‘(1) In relation to straits used for international navigation, the exclusive economic zone or equivalent zone of a Member State and the high seas, is Article 5(2) of Directive 2005/35/EC invalid in so far as it limits the exceptions in Annex I Regulation 11(b) of [Marpol] 73/78 and in Annex II Regulation (6)(b) of [Marpol] 73/78 to the owners, masters and crew?
„(1) Je li u pogledu tjesnaca koji služe međunarodnoj plovidbi, isključivog gospodarskog ili ekvivalentnog pojasa neke države članice i u pogledu otvorenog mora, članak 5. stavak 2. Direktive 2005/35/EZ nevaljan budući da izuzeća iz pravila 11. stavka (b) Priloga I. [Konvenciji] Marpol 73/78 i iz pravila 6. stavka (b) Priloga II. [Konvenciji] Marpol 73/78 ograničava na vlasnike, zapovjednike i posadu?
"(a) Is Article 4 of the Directive invalid in so far as it requires Member States to treat serious negligence as a test of liability for discharge of polluting substances; and/or"
"(a) Je li članak 4. navedene Direktive nevaljan budući da od država članica zahtijeva da teški nemar tretiraju kao kriterij za odgovornost za ispuštanje onečišćujućih tvari; i/ili"
(4) Does the use of the phrase “serious negligence” in Article 4 of the Directive infringe the principle of legal certainty, and if so, is Article 4 invalid to that extent?’
(4) Krši li uporaba izraza ‚teški nemar’ u članku 4. Direktive [2005/35] načelo pravne sigurnosti i, ako krši, je li članak 4. u tom smislu nevaljan?”
30 The French Government questions whether the reference for a preliminary ruling is admissible, the national court having, in its view, failed to set out the circumstances in which the case has been brought before it. The French Government submits that, in contrast to cases such as that giving rise to the judgment in Case C-491/01 BritishAmerican Tobacco (Investments) and Imperial Tobacco [2002] ECR I-11453, the order for reference does not state that the claimants in the main proceedings have sought to bring an action contesting the transposition of Directive 2005/35 by the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland.
30 Francuska vlada pita je li zahtjev za prethodnu odluku dopušten, budući da po njezinom mišljenju sud koji je uputio zahtjev nije naveo okolnosti u kojima mu je predmet bio upućen. Francuska vlada napominje da, za razliku od predmeta kakav je bio onaj povodom kojega je donesena presuda od 10. prosinca 2002., British American Tobacco (Investments) i Imperial Tobacco (C 491/01, Zb., str. I-11453.), iz zahtjeva za prethodnu odluku ne proizlazi da su tužitelji u glavnom postupku svojom tužbom imali namjeru osporiti prenošenje Direktive 2005/35 koje su izvršile Ujedinjena Kraljevina Velika Britanija i Sjeverna Irska.
31 In that regard, it is to be remembered that, when a question on the validity of a measure adopted by the institutions of the European Community is raised before a national court, it is for that court to decide whether a decision on the matter is necessary to enable it to give judgment and, consequently, whether it should request the Court to rule on that question. Accordingly, where the national court’s questions relate to the validity of a provision of Community law, the Court is obliged in principle to give a ruling (BritishAmerican Tobacco (Investments) and Imperial Tobacco, paragraph 34 and the case-law cited).
31 U tom smislu valja podsjetiti na to da ako se pitanje valjanosti mjere koju donose institucije Europske zajednice postavlja pred nacionalnim sudom, na tom je sudu da odluči je li mu odluka o toj stvari potrebna da bi mogao donijeti presudu i treba li slijedom toga tražiti od Suda da odluči o tom pitanju. S tim u skladu, kada se pitanja nacionalnog suda odnose na valjanost odredbe prava Zajednice, Sud je u načelu dužan donijeti odluku (gore navedena presuda British American Tobacco (Investments) i Imperial Tobacco, t. 34. i navedena sudska praksa).
33 In the present case, it is clear from the order for reference that the claimants in the main proceedings have made an application to the High Court for judicial review of implementation of Directive 2005/35 in the United Kingdom and that they may make such an application even though, when the application was made, the period prescribed for implementation of the directive had not yet expired and no national implementing measures had been adopted.
33 U ovom slučaju iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da su tužitelji u glavnom postupku High Court of Justice [Upravnom sudu] uputili zahtjev za sudski nadzor zakonitosti („judicial review”) Direktive 2005/35 u Ujedinjenoj Kraljevini i da oni mogu uputiti takav zahtjev iako, kada je taj zahtjev upućen, rok propisan za prenošenje te direktive još nije bio istekao i nije bila donesena nijedna nacionalna mjera kojom se ta direktiva prenosi.
37 The claimants in the main proceedings and the Greek, Cypriot and Maltese Governments submit that Articles 4 and 5 of Directive 2005/35 do not comply with Marpol 73/78 or UNCLOS in several respects. In particular, by laying down that liability is to be incurred for serious negligence, those articles establish a stricter liability regime for accidental discharges than that laid down in Article 4 of Marpol 73/78, read in conjunction with Regulations 9 and 11(b) of Annex I, and Regulations 5 and 6(b) of Annex II, to that Convention.
37 Tužitelji u glavnom postupku i grčka, ciparska i malteška vlada tvrde da članci 4. i 5. Direktive 2005/35 s više aspekata nisu u skladu s Konvencijom Marpol 73/78 ni s Konvencijom iz Montego Baya. Utvrđujući posebno da za teški nemar treba snositi odgovornost, ti članci uspostavljaju stroži režim odgovornosti za slučajna ispuštanja od onoga utvrđenog u članku 4. Konvencije Marpol 73/78, u vezi s pravilom 9. i pravilom 11. stavkom (b) Priloga I. Konvenciji Marpol 73/78 i u vezi s pravilom 5. i pravilom 6. stavkom (b) njezinog Priloga II.
39 In their submission, the directive’s legality may also be assessed in the light of Marpol 73/78. They state that UNCLOS defines and governs the extent of the jurisdiction of the Contracting Parties in their actions on the high seas, in their exclusive economic zones and in international straits. Thus, the Community lacks the power to adopt legislation applying to discharges from ships not flying the flag of one of the Member States, save to the extent that UNCLOS accords the Community the right to adopt such legislation. Under UNCLOS, the Contracting Parties have the power only to adopt legislation implementing the international rules and standards in such marine areas, that is to say, in the present case, the provisions of Marpol 73/78. This power is specified with regard to the high seas in Article 211(1) and (2) of UNCLOS, with regard to international straits in Articles 42(1)(b) and 45 of that Convention and with regard to the exclusive economic zone in Article 211(5). The same holds for territorial waters, by virtue of Article 2(3) of UNCLOS.
39 Prema njihovom mišljenju, zakonitost te direktive može se isto tako ocijeniti i s obzirom na Konvenciju Marpol 73/78. Oni tvrde da Konvencija iz Montega Baya definira i uređuje opseg nadležnosti ugovornih stranaka u okviru njihovih djelatnosti na otvorenom moru, u isključivom gospodarskom području i u međunarodnim tjesnacima. Tako Zajednica nema ovlasti za donošenje zakonodavstva koje se primjenjuje na ispuštanja s brodova koji ne vijore zastavu jedne od država članica, osim u onoj mjeri u kojoj joj pravo za donošenje takvog zakonodavstva priznaje Konvencija iz Montego Baya. U skladu s tom konvencijom, ugovorne stranke ovlaštene su samo za donošenje zakonodavstva za provedbu međunarodnih pravila i standarda u tim morskim područjima, to jest, u ovom slučaju, za provedbu odredaba Konvencije Marpol 73/78. Te ovlasti u pogledu otvorenog mora navedene su u članku 211. stavcima 1. i 2. Konvencije iz Montego Baya, u pogledu međunarodnih tjesnaca u članku 42. stavku 1. točki (b) i članku 45. te konvencije i u pogledu isključivog gospodarskog pojasa u članku 211. stavku 5. te konvencije. Isto vrijedi i za teritorijalne vode, u skladu s člankom 2. stavkom 3. Konvencije iz Montego Baya.
40 The claimants in the main proceedings add that the legality of Directive 2005/35 must be assessed in the light of Marpol 73/78 for the further reason that the Community legislature seeks to implement the latter in Community law by means of that directive.
40 Tužitelji u glavnom postupku dodaju da zakonitost Direktive 2005/35 s obzirom na Konvenciju Marpol 73/78 treba ocijeniti i zbog toga što zakonodavac Zajednice tom Direktivom želi prenijeti tu konvenciju u pravo Zajednice.
41 Furthermore, the field of maritime transport is a field where the Community has assumed the function of regulating the implementation of the international obligations of the Member States. The position is analogous to that under the General Agreement on Tariffs and Trade of 30 October 1947 (‘GATT 1947’) before the advent of the Agreement establishing the World Trade Organisation, where the Community, without becoming a party to GATT 1947, succeeded to the obligations of Member States through its actions under the common commercial policy. The field covered by GATT 1947 was thereby brought within the jurisdiction of the Community, its provisions having the effect of binding the Community.
41 Nadalje, područje pomorskog prometa je područje u kojem je Zajednica preuzela funkciju reguliranja provedbe međunarodnih obveza država članica. Situacija je slična onoj koja je u skladu s Općim sporazumom o carinama i trgovini od 30. listopada 1947 (dalje u tekstu: GATT 1947) postojala prije pojave Sporazuma o osnivanju Svjetske trgovinske organizacije, kada je Zajednica kroz svoju djelatnost u okviru zajedničke trgovinske politike naslijedila obveze država članica, a da pritom nije postala stranka GATT-a 1947. Područje koje je obuhvaćao GATT 1947 time je preneseno u nadležnost Zajednice i njegove su odredbe postale za Zajednicu obvezujuće.