natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The ECJ judgment in Case C-528/15, Al Chodor [11], related to the definition of ‘risk of absconding’ in Article 2(n) [12] of the Dublin Regulation, which text is in essence identical to the definition of Article 3(7) of the Return Directive, indirectly confirms this.
Države članice uživaju veliku diskreciju u pogledu oblika (odluka ili akt, sudska ili upravna) u kojem može biti donesena odluka o vraćanju.
In this judgment, the ECJ established that such objective criteria must be clearly set in binding provisions of general application and that settled national case-law confirming a consistent administrative practice cannot suffice.
Odluke o vraćanju mogu se donositi u obliku zasebnog akta ili odluke ili zajedno s drugim odlukama, kao u slučaju naloga za udaljavanje ili odluke o ukidanju zakonitog boravka (vidjeti odjeljak 12.1. u nastavku).
The ECJ also concluded that, in the absence of such criteria in legally binding provisions of general application, detention must be declared unlawful.
U odluci o vraćanju utvrđuje se nezakonitost boravka u državi članici koja donosi odluku te se navodi obveza napuštanja državnog područja država članica EU-a i država pridruženih Schengenu.
While Member States enjoy a wide discretion in determining such criteria, they should take into due account the following ones as an indication that an illegally staying third-country national may abscond:
Nadalje, treba naglasiti da, u skladu s člankom 11., odluke o vraćanju mogu biti popraćene zabranom ulaska koja se primjenjuje na cijeli EU (obvezujuća je za sve države članice koje obvezuje Direktiva o vraćanju).
lack of documentation,
Fleksibilnom definicijom „odluke o vraćanju” nije isključeno da odluka kojom se određuje obveza vraćanja ne može biti donesena u obliku sudske presude i u kontekstu kaznenog postupka – vidjeti presudu Suda EU-a u predmetu C-430/11, Sagor [10] (točka 39.).1.5.
lack of residence, fixed abode or reliable address,
Pravna osnova: Direktiva o vraćanju – članak 3. stavak 5. i članak 8. stavak 3.
failing to report to relevant authorities,
Upravna ili sudska odluka ili akt kojima se nalaže izvršenje obveze vraćanja, posebno fizički prijevoz iz države članice.
explicit expression of intent of non-compliance with return-related measures (for instance return decision, measures for preventing absconding),
Nalog za udaljavanje može se izdati zajedno s odlukom o vraćanju (postupak od jednog koraka) ili zasebno (postupak od dva koraka).
existence of conviction for a criminal offence, including for a serious criminal offence in another Member State [13],ongoing criminal investigations and proceedings,
U slučajevima u kojima se odluka o vraćanju i nalog za udaljavanje donose zajedno u postupku od jednog koraka, mora biti jasno navedeno – u slučajevima u kojima je odobreno vrijeme za dobrovoljni povratak – da će udaljavanje biti izvršeno samo ako nije ispunjena obveza vraćanja u vremenu za dobrovoljni povratak.
non-compliance with a return decision, including with an obligation to return within the period for voluntary departure,
S obzirom na obvezu država članica da uvijek poštuju načelo zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja, udaljavanje (fizički prijevoz iz države članice) se ne može izvršiti na neodređeno odredište već samo u navedenu zemlju vraćanja.
prior conduct (i.e. escaping),
Povratnik mora biti unaprijed obaviješten o odredištu u postupku udaljavanja kako bi mogao navesti razloge zašto vjeruje da bi udaljavanje u predloženo odredište predstavljalo povredu načela zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja te može iskoristiti svoje pravo žalbe.
lack of financial resources,
Komisija preporučuje navođenje zemlje vraćanja u zasebnoj odluci o udaljavanju (postupak od dva koraka) ili navođenje zemlje u koju će osoba biti udaljena ako ne ispuni obvezu povratka, u kombiniranoj odluci o vraćanju i udaljavanju (postupak od jednog koraka), ili obavješćivanje državljanina treće zemlje drugom odlukom ili aktom.
being subject of a return decision issued by another Member State,
Pravna osnova: Direktiva o vraćanju – članak 3. stavak 7., uvodna izjava 6.
non-compliance with the requirement to go to the territory of another Member State that granted a valid residence permit or other authorisation offering a right to stay,
Postojanje razloga u konkretnom slučaju koji se temelje na objektivnim kriterijima utvrđenim zakonom, na temelju kojih se može smatrati da državljanin treće zemlje koji je u postupku vraćanja može pobjeći.
illegal entry into the territory of the EU Member States and of the Schengen Associated countries.
Postojanje (ili nepostojanje) „opasnosti od bijega” odlučujući je element za odlučivanje hoće li vrijeme za dobrovoljni povratak biti odobreno, kao i za donošenje odluke o potrebi zadržavanja.
National legislation may establish other objective criteria to determine the existence of a risk of absconding.
Države članice moraju svoju procjenu postojanja opasnosti od bijega temeljiti na objektivnim kriterijima utvrđenim u nacionalnom zakonodavstvu.
According to general principles of Union law, in particular the principle of proportionality, all decisions taken under the Return Directive must be adopted on the basis of an individual assessment of each case.
Presuda Suda EU-a u predmetu C-528/15, Al Chodor [11], povezana s definicijom „opasnosti od bijega” iz članka 2. točke (n) [12] Dublinske uredbe, čiji je tekst u biti identičan onom iz članka 3. stavka 7.
The above list of criteria should be taken into account at any stage during the return procedure as an element in the overall assessment of each individual situation, but it cannot be the sole basis for assuming automatically a risk of absconding, as frequently it will be a combination of several of the above-listed criteria that will provide a basis for concluding the existence of such a risk.
Direktive o vraćanju, neizravno to potvrđuje.
Any automatic conclusion, such as that illegal entry or lack of documents mean the existence of a risk of absconding, must be avoided.
U toj je presudi Sud EU-a utvrdio da takvi objektivni kriteriji moraju biti jasno utvrđeni u opće primjenjivim obvezujućim odredbama i da ustaljena sudska praksa koja potvrđuje dosljednu upravnu praksu ne može biti dovoljna.
Such individual assessment must take into account all relevant factors, including the age and the health and social conditions of the persons concerned that may be directly affecting the risk that the third-country national may abscond, and may in certain cases lead to the conclusion that there is no risk of absconding even though one or more of the criteria fixed in national law are fulfilled.
Sud EU-a ujedno je zaključio da se u nedostatku takvih kriterija u opće primjenjivm pravno obvezujućim odredbama zadržavanje mora proglasiti nezakonitim.
In addition to the criteria mentioned above that may indicate the existence of a risk of absconding, and without prejudice to the rights of third-country nationals concerned to be heard and to an effective remedy, national legislation may also qualify certain objective circumstances as constituting a rebuttable presumption that there is a risk of absconding (i.e. the third-country national should rebut that, notwithstanding the existence of the circumstances below, such risk does not exist), such as:
Iako države članice uživaju opsežno diskrecijsko pravo u utvrđivanju takvih kriterija, one bi trebale uzimati u obzir sljedeće kriterije kao naznaku da postoji opasnost da bi državljanin treće zemlje s nezakonitim boravkom mogao pobjeći:
refusing to cooperate in the identification process, using false or forged identity documents, destroying or otherwise disposing of existing documents, or refusing to provide fingerprints;
neposjedovanje isprava,
opposing violently or fraudulently the return operation;
nepostojanje prebivališta, boravišta ili pouzdane adrese,
not complying with a measure aimed at preventing absconding (see section 6.2),
propuštanje prijavljivanja nadležnim tijelima,
not complying with an existing entry ban,
izričito izražavanje namjere nepoštovanja mjera povezanih s vraćanjem (na primjer odluke o vraćanju, mjera za sprječavanje bijega),
engaging in unauthorised secondary movement to another Member State.
postojanje osude za kazneno djelo, uključujući za teško kazneno djelo u drugoj državi članici [13],kriminalističke istrage i postupci koji su u tijeku,
The Commission recommends providing for such rebuttable presumptions in national legislation.
nepoštovanje odluke o vraćanju, uključujući obveze vraćanja u vremenu za dobrovoljni povratak,
Legal basis: Return Directive — Article 3(8)
prethodni postupci (tj. bijeg),
Compliance with the obligation to return within the time-limit fixed for that purpose in the return decision.
manjak financijskih sredstava,
Voluntary departure in the context of the Union return acquis refers to the voluntary compliance with an obligation to return to a third country.
protiv osobe je u drugoj državi članici izdana odluka o vraćanju,
The term ‘voluntary departure’ does not cover cases in which legally staying third-country nationals decide to go back to their home country based on their own decision.
nepoštovanje obveze odlaska na državno područje druge države članice koja je izdala valjanu boravišnu dozvolu ili drugo odobrenje koje im omogućuje pravo na boravak,
Such ‘truly’ voluntary return (scenario 1 in the below picture) falls outside the scope of the Return Directive, because it concerns legally staying third-country nationals.
nezakoniti ulazak na državno područje država članica ili zemalja pridruženih schengenskom području.
The departure of illegally staying third-country nationals who have not been detected or apprehended yet (for instance, overstayers) can be considered as covered by the definition of ‘voluntary departure’.
Nacionalnim zakonodavstvom mogu se utvrditi i drugi objektivni kriteriji za utvrđivanje postojanja opasnosti od bijega.
These persons are already under an ‘abstract’ obligation to return under the Return Directive and may receive a return decision as well as an entry ban once the authorities obtain knowledge of their illegal stay (at the latest upon exit check — see sections 5.1 and 11.3).
U skladu s općim načelima prava Unije, a posebno u skladu s načelom proporcionalnosti, sve odluke koje se donose na temelju Direktive o vraćanju moraju se donositi na temelju pojedinačne procjene svakog slučaja.
The Return Directive therefore covers only scenarios 2 and 3 below:
Prethodno navedeni popis kriterija trebalo bi uzimati u obzir u svim fazama tijekom postupka vraćanja kao element u općoj procjeni pojedine situacije, ali on ne može biti isključiva osnova za automatsko pretpostavljanje da postoji opasnost od bijega jer će često kombinacija nekoliko navedenih kriterija moći poslužiti kao osnova za donošenje zaključka o postojanju opasnosti od bijega.
2 + 3 = ‘Return’ (within the meaning of Article 3(3) Return Directive)
Mora se izbjeći svako automatsko zaključivanje, primjerice da nezakoniti ulazak ili neposjedovanje isprava znači postojanje opasnosti od bijega.
REMOVAL: enforced compliance with an obligation to return of illegally staying third-country nationals
Takvom pojedinačnom procjenom moraju se uzeti u obzir svi važni čimbenici, uključujući dob te zdravstveno i socijalno stanje predmetnih osoba koji izravno mogu utjecati na opasnost od bijega državljana trećih zemalja, i u određenim slučajevima ona može dovesti do zaključka da nema opasnosti od bijega iako su ispunjeni jedan ili više kriterija utvrđenih u nacionalnom zakonodavstvu.
VOLUNTARY DEPARTURE: voluntary compliance with an obligation to return of illegally staying third-country nationals
Osim prethodno navedenih kriterija koji mogu upućivati na postojanje opasnosti od bijega, i ne dovodeći u pitanje pravo predmetnih državljana trećih zemalja na saslušanje i učinkovit pravni lijek, nacionalnim zakonodavstvom također se mogu utvrditi određene objektivne okolnosti koje se mogu smatrati oborivom pretpostavkom o postojanju opasnosti od bijega (tj. državljanin treće zemlje treba pobiti postojanje takve opasnosti bez obzira na postojanje okolnosti navedenih u nastavku), kao što su sljedeće:
VOLUNTARY RETURN: voluntary return of legally staying third-country nationals
odbijanje suradnje u postupku identifikacije, upotreba lažnih ili krivotvorenih osobnih isprava, uništavanje ili drukčije odbacivanje postojećih isprava ili odbijanje davanja otisaka prstiju,
Going from the national territory of one Member State to the territory of another Member State in accordance with Article 6(2) (see below section 5.4) cannot be considered as voluntary departure.
opiranje vraćanju, nasilno ili prijevarom,
The definition of voluntary departure always requires departure to a third country.
nepoštovanje mjera usmjerenih na sprječavanje bijega (vidjeti odjeljak 6.2.),
Specific rules on transit by land through territories of other Member States in the context of voluntary departure are set out in section 6.4 below.
nepoštovanje važeće zabrane ulaska,
Legal basis: Return Directive — Article 3(9)
upuštanje u nezakonito sekundarno kretanje u drugu državu članicu.
The need to pay specific attention to the situation of vulnerable persons and their specific needs in the return context is, however, not limited to the categories of vulnerable persons expressly enumerated in Article 3(9).
Izvršavanje obveze vraćanja u roku koji je određen u tu svrhu u odluci o vraćanju.
The Commission recommends that Member States should also pay attention to other special situations of vulnerability, such as those mentioned in the asylum acquis — being a victim of human trafficking or of female genital mutilation, being a person with serious illness or with mental disorders.
Dobrovoljni odlazak u kontekstu pravne stečevine Unije o vraćanju odnosi se na dobrovoljno izvršavanje obveze vraćanja u treću zemlju.
The need to pay specific attention to the situation of vulnerable persons should not be limited to the situations expressly referred to by the Return Directive (during the period for voluntary departure, during postponed return and during detention).
Naziv „dobrovoljni odlazak” ne odnosi se na slučajeve kada državljani treće zemlje sa zakonitim boravkom odluče vratiti se u svoju domovinu vlastitom odlukom.
The Commission therefore recommends that Member States should pay attention to the needs of vulnerable persons at all stages of the return procedure, as part of the assessment of the individual circumstances of each case.
Takav „stvarno” dobrovoljni povratak (scenarij 1. na slici u nastavku) izvan je područja primjene Direktive o vraćanju jer se odnosi na državljane trećih zemalja sa zakonitim boravkom.
Legal basis: Return Directive — Articles 2 and 4(4)
Može se smatrati da su definicijom „dobrovoljnog odlaska” obuhvaćeni državljani treće zemlje s nezakonitim boravkom koji još nisu otkriveni ili uhićeni (na primjer oni koji su prekoračili dopušteni boravak).
The scope of the Return Directive is broad and covers any third-country national staying illegally on the territory of a Member State.
Te osobe već imaju „apstraktnu” obvezu vraćanja u skladu s Direktivom o vraćanju i u odnosu na njih može biti donesena odluka o vraćanju te zabrana ulaska kada nadležna tijela saznaju za njihov nezakoniti boravak (najkasnije u trenutku provjere izlaska – vidjeti odjeljke 5.1. i 11.3.).
The following Member States are currently bound by the Return Directive:
Direktivom o vraćanju stoga su obuhvaćeni samo scenariji 2. i 3. u nastavku:
all EU Member States, except UK and Ireland,
2 + 3 = „Vraćanje” (u smislu članka 3. stavka 3.
Switzerland, Norway, Iceland and Liechtenstein.
Direktive o vraćanju)
Member States may decide not to apply the Directive to certain categories of third-country nationals:
UDALJAVANJE: prisilno izvršenje obveze vraćanja državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom
‘border cases’, in accordance with Article 2(2)(a) of the Return Directive (see section 2.1), and
DOBROVOLJNI ODLAZAK: dobrovoljno izvršenje obveze vraćanja državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom
‘criminal law cases’, in accordance with Article 2(2)(b) of the Return Directive (see section 2.2).
DOBROVOLJNI POVRATAK: dobrovoljni povratak državljana trećih zemalja sa zakonitim boravkom
The decision of a Member State to make use of the derogation and not to apply the Directive to ‘border cases’ or ‘criminal law cases’ must be made clear, in advance, in the national implementing legislation [16], otherwise it can develop no legal effects.
Odlazak s nacionalnog državnog područja jedne države članice na državno područje druge države članice u skladu s člankom 6. stavkom 2. (vidjeti odjeljak 5.4. u nastavku) ne može se smatrati dobrovoljnim odlaskom.
There are no specific formal requirements for making known such decision.
Definicija dobrovoljnog odlaska uvijek zahtijeva odlazak u treću zemlju.
It is, however, important that it clearly derives — explicitly or implicitly — from the national legislation if and to which extent a Member State makes use of the derogation.
Posebna pravila o tranzitu kopnom kroz državna područja drugih država članica u kontekstu dobrovoljnog odlaska navedena su u odjeljku 6.4. u nastavku.
If a Member State has not made public, in advance, its decision to use the derogations under Article 2(2)(a) or (b) of the Return Directive, these provisions cannot be used as a justification for not applying the Return Directive subsequently in individual cases.
Pravna osnova: Direktiva o vraćanju – članak 3. stavak 9.
Nothing prevents Member States from limiting the use of the derogation of Article 2(2)(a) or 2(2)(b) of the Return Directive to certain categories of persons (for example, only refusals of entry at air borders or sea borders), provided that this is made clear in the implementing national legislation.
Maloljetnici, maloljetnici bez pratnje, osobe s posebnim potrebama, starije osobe, trudnice, samohrani roditelji s maloljetnom djecom, osobe koje su bile podvrgnute mučenju, silovanju ili drugim oblicima psihološkog, fizičkog i spolnog nasilja.
Member States can decide to make use of the derogation at a later stage following the initial transposition of the Return Directive into national law.
Komisija preporučuje da bi države članice trebale obratiti pozornost i na druge posebne situacije u pogledu ranjivosti, kao što su one navedene u pravnoj stečevini o azilu – žrtve trgovanja ljudima ili genitalnog sakaćenja žena, teško bolesne osobe ili osobe s psihičkim poremećajima.
This must, however, not have disadvantageous consequences with regard to those persons who were already able to avail themselves of the effects of the Return Directive (see the judgment of the ECJ in Case C-297/12, Filev and Osmani [17]: ‘[…] in so far as a Member State has not yet made use of that discretion […] it may not avail itself of the right to restrict the scope of the persons covered by that directive pursuant to Article 2(2)(b) thereof with regard to those persons who were already able to avail themselves of the effects of that directive’).
Potreba posvećivanja posebne pozornosti situaciji ranjivih osoba ne bi trebala biti ograničena na situacije koje se izričito spominju u Direktivi o vraćanju (tijekom vremena za dobrovoljni odlazak, tijekom odgođenog povratka ili tijekom zadržavanja).
Persons who have been refused entry and who are present in a transit zone or in a border area of a Member State are frequently subject to special rules in Member States: by virtue of a ‘legal fiction’, these persons are sometimes not considered to be ‘staying in the territory of the Member State’ concerned and specific rules are applied.
Komisija stoga preporučuje da bi države članice trebale posvetiti pozornost potrebama ranjivih osoba u svim fazama postupka vraćanja kao dio postupka procjene pojedinačnih okolnosti svakog slučaja.
The Return Directive does not follow this approach and it considers any third-country national physically staying on Member State territory as covered by its scope.
Pravna osnova: Direktiva o vraćanju – članak 2. i članak 4. stavak 4.
Member States are, however, free to decide not to apply the Directive to ‘border cases’, defined as third-country nationals who:
Područje primjene Direktive o vraćanju široko je i obuhvaća državljane trećih zemalja koji nezakonito borave na državnom području države članice.
are subject to a refusal of entry in accordance with Article 13 of the Schengen Borders Code [18], or
Direktiva o vraćanju trenutačno obvezuje sljedeće države članice:
are apprehended or intercepted by the competent authorities in connection with the irregular crossing by land, sea or air of the external border of a Member State and who have not subsequently obtained an authorisation or a right to stay in that Member State.
sve države članice EU-a, osim UK-a i Irske,
The use of this derogation can be useful, for instance, in the case of frontline Member States experiencing significant migratory pressure, when this can provide for more effective procedures; in such cases, the Commission recommends making use of such derogation.
Švicarsku, Norvešku, Island i Lihtenštajn.
National procedures for ‘border cases’ must respect the general principles of international law and the fundamental rights of the third-country nationals concerned, as well as the safeguards set by Article 4(4) of the Return Directive (see section 2.2).
Države članice mogu odlučiti da neće primjenjivati Direktivu na određene kategorije državljana trećih zemalja:
Article 2(2)(a) implies a direct temporal and spatial link with the crossing of the external border.
„granične slučajeve” u skladu s člankom 2. stavkom 2. točkom (a) Direktive o vraćanju (vidjeti odjeljak 2.1.), i
It therefore concerns third-country nationals who have been apprehended or intercepted by the competent authorities at the very time of the irregular crossing of the external border or near that external border after it has been crossed — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum (paragraph 72).
„kaznenopravne slučajeve” u skladu s člankom 2. stavkom 2. točkom (b) Direktive o vraćanju (vidjeti odjeljak 2.2.).
The following categories of persons are for instance covered by the term ‘apprehended or intercepted by the competent authorities in connection with the irregular crossing […] of the external border’ because there is still a DIRECT connection to the act of irregular border crossing:
Odluka države članice da iskoristi odstupanje i da ne primjenjuje Direktivu na „granične slučajeve” ili „kaznenopravne slučajeve” mora biti unaprijed jasno navedena u nacionalnom provedbenom zakonodavstvu [16] jer u protivnom ne može imati pravne učinke.
persons arriving irregularly by boat who are apprehended upon or shortly after arrival,
Nema posebnih formalnih zahtjeva za objavu takve odluke.
persons arrested by the police after having climbed a border fence,
Međutim, važno je da iz nacionalnog zakonodavstva jasno proizlazi (eksplicitno ili implicitno) primjenjuje li država članica to odstupanje i u kojoj mjeri.
irregular entrants who are leaving the train/bus that brought them directly into the territory of a Member State (without previous stopover in Member State territory).
Ako država članica nije unaprijed objavila svoju odluku o primjeni odstupanja iz članka 2. stavka 2. točaka (a) ili (b) Direktive o vraćanju, te se odredbe ne mogu naknadno upotrijebiti kao opravdanje za neprimjenjivanje Direktive o vraćanju u pojedinim slučajevima.
The following categories of persons are not covered by the term ‘apprehended or intercepted by the competent authorities in connection with the irregular crossing […] of the external border’ because there is no more DIRECT connection to the act of irregular border crossing:
Ništa ne sprječava države članice da ograniče primjenu odstupanja od članka 2. stavka 2. točaka (a) ili (b) Direktive o vraćanju na određene kategorije osoba (na primjer, samo one kojima je odbijen ulazak na zračnim ili morskim vanjskim granicama), pod uvjetom da je to jasno navedeno u nacionalnom provedbenom zakonodavstvu.
irregular entrants who are apprehended within the Member State's territory, within a certain period after irregular entry,
Države članice mogu odlučiti iskoristiti odstupanje u kasnijoj fazi nakon početnog prenošenja Direktive o vraćanju u nacionalno pravo.