natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Companies that are not resident in Ireland and do not trade through a branch or agency in Ireland are only liable to income tax on any Irish-source income and to capital gains tax on gains arising on the disposal of certain Irish assets (principally Irish land) [56], subject to any treaty relief that may be available.
Kako je objašnjeno u uvodnoj izjavi 15. odluke o pokretanju postupka, multinacionalna društva mogu raspodijeliti dobit unutar grupe društava primjenom transfernih cijena između različitih društava iste grupe društava.
To prevent a company being taxed twice on the same income (once with income tax, once with corporation tax), Section 21(2) TCA 97 provides that income tax is not chargeable on the income of a company if the company is resident in Ireland, or, in the case of a company which is not resident in Ireland, if the income is chargeable to corporation tax.
Određivanje transfernih cijena odnosi se na cijene koje su obračunane za poslovne transakcije između različitih društava iste grupe društava.
By Section 42 of the Finance Act 2010, Part 35A was inserted into the TCA 97.
Međutim, određivanje transfernih cijena može se provesti i unutar jednog društva ako društvo ima stalnu poslovnu jedinicu u drugoj jurisdikciji.
According to Ireland, that insertion was the first time that Irish tax law formally recognised the application of the ‘arm's length principle’ as laid down in Article 9 of the OECD Model Tax Convention on Income and on Capital (hereinafter: the ‘OECD Model Tax Convention’) and elaborated upon in the OECD's Transfer Pricing Guidelines for Multinational Enterprises and Tax Administrations (hereinafter: the ‘OECD TP Guidelines’).
To zahtijeva raspodjelu dobiti tog društva između njegove stalne poslovne jedinice i drugih dijelova društva.
Part 35A applies to arrangements entered into between associated persons (companies).
Predložak porezne konvencije OECD-a, koji je temelj mnogih bilateralnih poreznih ugovora između država članica OECD-a i sve većeg broja država nečlanica, sadržava odredbe o određivanju transfernih cijena između povezanih društava jedne grupe i raspodjeli dobiti unutar društva.
However, based on the definition of a ‘person’ in Ireland's domestic tax legislation, any arrangement entered into between a head office and its branch does not fall within the scope of Part 35A.
Člankom 9. stavkom 1. predloška porezne konvencije OECD-a o „povezanim poduzećima” predviđeno je sljedeće: „[Ako] su dva [povezana] poduzeća u svojim poslovnim ili financijskim odnosima povezana ugovorenim ili nametnutim uvjetima koji se razlikuju od uvjeta koje bi ugovorila neovisna poduzeća, dobit koju bi jedno od poduzeća ostvarilo bez tih uvjeta, ali je ipak nije ostvarilo zbog tih uvjeta, može biti uključena u dobit tog poduzeća i oporezovana na odgovarajući način”.
GUIDANCE ON TRANSFER PRICING AND PROFIT ALLOCATION TO PERMANENT ESTABLISHMENTS
Smatra se da se tom odredbom utvrđuje mjerodavna izjava za potrebe međunarodnog oporezivanja u skladu s „načelom tržišnih uvjeta” OECD-a za određivanje transfernih cijena između povezanih društava jedne grupe.
THE OECD FRAMEWORK AND THE OECD's ARM'S LENGTH PRINCIPLE
U skladu s tim načelom porezne uprave trebale bi prihvaćati samo transferne cijene između društava iste grupe koje se plaćaju kao da su utvrđene pregovorima između neovisnih društava u usporedivim okolnostima po tržišnim uvjetima.
The OECD has produced several non-binding guidance documents on international taxation.
Na taj se način multinacionalna društva sprječava u manipulaciji transfernim cijenama tako da što manje dobiti raspodjeljuju u jurisdikcije u kojima ta dobit podliježe većim porezima i što više dobiti raspodjeljuju u jurisdikcije u kojima ta dobit podliježe manjim porezima [58].
Given their non-binding nature, the tax administrations of the OECD member countries, of which Ireland is one [57], are simply encouraged to follow the OECD's framework.
OECD je pružio smjernice za primjenu načela tržišnih uvjeta u Smjernicama OECD-a o transfernim cijenama, čija je najnovija verzija objavljena 2010.
Nevertheless, the OECD's framework serves as a focal point and exerts a clear influence on the tax practices of OECD member (and even non-member) countries.
(dalje u tekstu: „Smjernice OECD-a o transfernim cijenama iz 2010.”) [59].
Moreover, in numerous OECD member countries guidance documents forming part of that framework have been given the force of law or serve as a reference for the purpose of interpreting domestic tax law.
U članku 7. stavku 2. predloška porezne konvencije OECD-a o „dobiti od poslovanja” riječ je o raspodjeli dobiti unutar jednog društva.
Therefore, to the extent the Commission refers to the OECD framework in this Decision, it does so because that framework is the result of expert discussions in the context of the OECD and elaborates on techniques aimed to address common challenges in international taxation.
Njime je predviđeno sljedeće: „[…] dobit koja se u svakoj ugovornoj državi može pripisati stalnoj poslovnoj jedinici […] dobit je čije bi se ostvarenje moglo očekivati, posebno u poslovanju s drugim dijelovima poduzeća, da je ona odvojeno i neovisno poduzeće koje obavlja iste ili slične djelatnosti u istim ili sličnim uvjetima, uzimajući u obzir funkcije koje poduzeće obavlja, imovinu koju upotrebljava i rizike koje preuzima preko stalne poslovne jedinice i preko ostalih dijelova poduzeća.”
As explained in recital 15 of the Opening Decision, multinationals can allocate profit within a corporate group by using transfer pricing between separate companies of the same corporate group.
Smjernice za primjenu članka 7. nalaze se u Izvješću OECD-a o pripisivanju dobiti stalnim poslovnim jedinicama čija je najnovija verzija objavljena 2010. (dalje u tekstu: „Izvješće OECD-a o pripisivanju dobiti iz 2010.”) [60].
Transfer pricing refers to the prices charged for commercial transactions between various companies of the same corporate group.
U izvješću OECD-a o pripisivanju dobiti iz 2010. opisane su poteškoće u pogledu raspodjele dobiti unutar jednog društva u usporedbi s raspodjelom dobiti između dvaju pravno odvojenih društava.
However, transfer pricing can also take place within one company, if the company operates a permanent establishment in a separate jurisdiction.
Dva pravno odvojena društva određuju koje društvo ima vlasništvo nad imovinom, a koje društvo snosi rizik u odnosu između tih dvaju društava na temelju pravno obvezujućih ugovora ili drugih pravnih dogovora koji se mogu utvrditi.
This requires an allocation of that company's profit between its permanent establishment and the other parts of the company.
To vrijedi i ako su dva odvojena društva dio iste grupe društava dok god se u ugovorima i pravnim dogovorima odražavaju stvarne činjenice.
The OECD Model Tax Convention, which forms the basis of many bilateral tax treaties involving OECD member countries and an increasing number of non-member countries, contains provisions both on transfer pricing between associated group companies and profit allocation within a company.
Za razliku od toga činjenica da stalna poslovna jedinica ne čini pravni subjekt odvojen od društva kojem pripada znači da između različitih dijelova istog društva ne postoji jedan dio društva za koji bi se moglo reći da ima pravno „vlasništvo” nad imovinom, da preuzima rizike i posjeduje kapital ili ugovore s odvojenim društvima [61].
Article 9(1) of the OECD Model Tax Convention on ‘associated enterprises’ provides: ‘[Where] conditions are made or imposed between the two [associated] enterprises in their commercial or financial relations which differ from those which would be made between independent enterprises, then any profits which would, but for those conditions, have accrued to one of the enterprises, but, by reason of those conditions, have not so accrued, may be included in the profits of that enterprise and taxed accordingly’.
U pogledu te razlike u izvješću OECD-a o pripisivanju dobiti iz 2010. određen je zajednički pristup raspodjeli dobiti na stalne poslovne jedinice nerezidentnih društava.
That provision is considered to lay down the authoritative statement for international tax purposes of the OECD's ‘arm's length principle’ in transfer pricing between associated group companies.
Taj se pristup naziva „mjerodavni pristup OECD-a”.
According to that principle, tax administrations should only accept transfer prices between group companies that are remunerated as if they were agreed to by independent companies negotiating under comparable circumstances at arm's length.
Tim se pristupom na stalne poslovne jedinice raspodjeljuje ona dobit koju bi stalna poslovna jedinica ostvarila po tržišnim uvjetima da je „odvojeno i posebno” poduzeće koje obavlja iste ili slične funkcije u istim ili sličnim uvjetima, uzimajući u obzir funkcije koje nerezidentno društvo obavlja, imovinu koju upotrebljava i rizike koje preuzima preko stalne poslovne jedinice i preko ostalih dijelova društva, kako je navedeno u članku 7. stavku 2. predloška porezne konvencije OECD-a.
In this way, multinationals are prevented from manipulating their transfer prices in such a manner that as little profit as possible is allocated to jurisdictions where those profits are subject to higher taxation and as much profit as possible is allocated to jurisdictions where those profits are subject to lower taxation [58].
RASPODJELA DOBITI PODRUŽNICE NA TEMELJU VAŽNIH FUNKCIJA ZAPOSLENIKA U MJERODAVNOM PRISTUPU OECD-a U DVA KORAKA
The OECD provides guidance on the application of the arm's length principle in the OECD TP Guidelines, of which the latest version was published in 2010 (hereinafter: the ‘2010 OECD TP Guidelines’) [59].
U izvješću OECD-a o pripisivanju dobiti iz 2010. opisan je mjerodavni pristup OECD-a za primjenu načela tržišnih uvjeta navedenog u Smjernicama OECD-a o transfernim cijenama u kontekstu raspodjele dobiti na stalnu poslovnu jedinicu.
Article 7(2) of the OECD Model Tax Convention on ‘business profits’ deals with the attribution of profits within a single company.
U skladu sa Smjernicama OECD-a o transfernim cijenama raspodjela dobiti među povezanim društvima ovisi o funkcijama koje se obavljaju, nastalim rizicima i imovini koju upotrebljava svako pojedino društvo [62].
It provides: ‘[…] the profits that are attributable in each Contracting State to the permanent establishment […] are the profits it might be expected to make, in particular in its dealings with other parts of the enterprise, if it were a separate and independent enterprise engaged in the same or similar activities under the same or similar conditions, taking into account the functions performed, assets used and risks assumed by the enterprise through the permanent establishment and through the other parts of the enterprise.’
Za raspodjelu dohotka između društva i njegove stalne poslovne jedinice, mjerodavnim pristupom OECD-a dopunjuje se funkcionalna analiza iz članka 9. stavka 1. predloška porezne konvencije OECD-a prvim korakom kojim se uzima u obzir činjenica da, pravno gledajući, imovina, rizici, kapital te prava i obveze koji nastaju iz transakcija između različitih dijelova istog društva pripadaju društvu u cjelini, a ne samo jednom dijelu društva, te da ne postoje transakcije između pravno odvojenih društava koja pripadaju istoj grupi društava [63].
Guidance on the application of Article 7 is provided in the OECD's Report on the Attribution of Profits to Permanent Establishments, of which the latest version was published in 2010 (hereinafter: the ‘2010 OECD Profit Attribution Report’) [60].
Stoga se mjerodavni pristup OECD-a sastoji od analize u dva koraka u skladu s kojom se dohodak raspodjeljuje na stalnu poslovnu jedinicu.
The 2010 OECD Profit Attribution Report describes the difficulties of allocating profit within a single company as compared to allocating profit between two legally separate companies.
Prvi korak tog pristupa obuhvaća pretpostavku da je stalna poslovna jedinica zasebno poduzeće „koje obavlja iste ili slične djelatnosti u istim ili sličnim uvjetima, uzimajući u obzir funkcije koje poduzeće obavlja, imovinu koju upotrebljava i rizike koje preuzima preko stalne poslovne jedinice i preko ostalih dijelova poduzeća” [64].
Between two legally separate companies, the determination of which company owns the assets and which company bears risk in the relationship between those two companies is determined by legally binding contracts or other ascertainable legal arrangements.
U tom se kontekstu uvodi pojam „važnih funkcija zaposlenika”.
This is also the case where the two separate companies are part of the same corporate group, so long as the contracts and legal arrangements reflect the underlying reality.
U prvom koraku mjerodavnog pristupa OECD-a na stalnu poslovnu jedinicu raspodjeljuje se gospodarsko vlasništvo nad imovinom u pogledu koje zaposlenici u stalnoj poslovnoj jedinici obavljaju važne funkcije relevantne za gospodarsko vlasništvo nad imovinom te se na stalnu poslovnu jedinicu raspodjeljuju oni rizici u pogledu kojih važne funkcije relevantne za preuzimanje rizika i/ili upravljanje njima (nakon prijenosa) obavljaju zaposlenici u stalnoj poslovnoj jedinici [65].
By contrast, the fact that a permanent establishment does not constitute a legal entity separate from the company to which it belongs means that between various parts of the same company there is no single part of the company that could be said to legally ‘own’ the assets, assume the risks, and possess the capital or contracts with separate companies [61].
U drugom koraku mjerodavnog pristupa OECD-a na odgovarajući se način primjenjuju Smjernice OECD-a o transfernim cijenama na poslovanje stalne poslovne jedinice s drugim dijelovima društva kako bi se osiguralo da se obavljanje svih njezinih funkcija povezanih s tim poslovanjem dodjeljuje po tržišnim uvjetima [66].
To address that difference, the 2010 OECD Profit Attribution Report determines a common approach to the allocation of profits to permanent establishments of non-resident companies.
RAZMATRANJA O PRIMJENI MJERODAVNOG PRISTUPA OECD-a NA NEMATERIJALNU IMOVINU
This is known as the ‘Authorised OECD Approach’.
Odjeljak D-2.iii.(c) Izvješća OECD-a o pripisivanju dobiti iz 2010. odnosi se na raspodjelu nematerijalne imovine na stalne poslovne jedinice.
That approach allocates to the permanent establishment those profits that the permanent establishment would have earned at arm's length if it were a ‘distinct and separate’ enterprise performing the same or similar functions under the same or similar conditions, taking into account the functions performed, assets used and risks assumed by the non-resident company through the permanent establishment and through the other parts of that company, as expressed in Article 7(2) of the OECD Model Tax Convention.
Kad je riječ o nematerijalnoj imovini nastaloj poslovnom djelatnošću unutar društva, u točki 86.
BRANCH PROFIT ALLOCATION BASED ON SIGNIFICANT PEOPLE-FUNCTION IN THE TWO-STEP AUTHORISED OECD APPROACH
Izvješća navodi se da se, ovisno o modelu organizacije poslovanja poduzećâ, „aktivno donošenje odluka i upravljanje često mogu decentralizirati unutar poduzeća.
The 2010 OECD Profit Attribution Report describes the Authorised OECD Approach to the application of the arm's length principle set forth in the OECD TP Guidelines in the context of allocating profit to a permanent establishment.
Javlja se pitanje hoće li se slično dogoditi i s obzirom na razvoj nematerijalne imovine ili je vjerojatnije da važne funkcije zaposlenika relevantne za određivanje gospodarskog vlasništva nad nematerijalnom imovinom provodi više rukovodstvo na visokoj strateškoj razini ili se provode kombinacijom centraliziranih i prenesenih funkcija donošenja odluka”.
Under the OECD TP Guidelines, the allocation of profit among associated companies is dependent on the functions performed, the risks incurred and the assets employed by each company [62].
U točki 87. objašnjava se da „ne postoje čvrsti dokazi da je postupak donošenja odluka za razvoj nematerijalne imovine općenito toliko centraliziran, posebno jer je određivanje važnih funkcija zaposlenika relevantnih za određivanje gospodarskog vlasništva usmjereno na aktivno donošenje odluka i upravljanje, a ne na isključivo odobravanje ili odbijanje nekog prijedloga.
For the allocation of income between a company and its permanent establishment, the Authorised OECD Approach supplements the functional analysis of Article 9(1) of the OECD Model Convention by a first step to address the fact that, legally, the assets, risks, capital and rights and obligations arising out of transactions between different parts of the same company belong to the company as a whole, rather than to any one part of the company, and that there are no transactions between legally distinct companies belonging to the same corporate group [63].
Zbog toga bi se gospodarsko vlasništvo, jednako kao u slučaju financijske imovine, često moglo odrediti na temelju funkcija koje se obavljaju ispod strateške razine višeg rukovodstva.
The Authorised OECD Approach thus consists of a two-step analysis according to which income is allocated to a permanent establishment.
To je razina na kojoj bi se provodilo aktivno upravljanje programom usmjerenim na razvoj nematerijalne imovine i gdje leži sposobnost aktivnog upravljanja rizicima svojstvenima takvom programu.”
The first step of that approach is to hypothesise the permanent establishment as a distinct and separate enterprise ‘engaged in the same or similar activities under the same or similar conditions, taking into account the functions performed, assets used and risks assumed by the enterprise through the permanent establishment and through the other parts of the enterprise’ [64].
U pogledu stečene nematerijalne imovine iz poslovanja u točki 94. odjeljka D-2.iii.(c) 3.A.ii. objašnjava se da je „kao i u slučaju nematerijalne imovine nastale poslovnom djelatnošću unutar društva za određivanje gospodarskog vlasništva nad stečenom nematerijalnom imovinom ključno pitanje gdje se unutar poduzeća obavljaju važne funkcije zaposlenika povezane s aktivnim donošenjem odluka o preuzimanju rizika i upravljanju njima” [67].
It is in this context that the notion of ‘significant people functions’ is introduced.
2.4.4 SMJERNICE OECD-a O TRANSFERNIM CIJENAMA
Under the first step, the Authorised OECD Approach allocates to the permanent establishment the economic ownership of assets for which the significant functions relevant to the economic ownership of assets are performed by people in the permanent establishment and also allocates to the permanent establishment those risks for which the significant functions relevant to the assumption and/or management (subsequent to the transfer) of risks are performed by people in the permanent establishment [65].
U Smjernicama OECD-a o transfernim cijenama opisano je pet metoda za utvrđivanje približne vrijednosti cijena po tržišnim uvjetima za transakcije i raspodjelu dobiti između društava iste grupe društava: i. metoda usporedive cijene na slobodnom tržištu; ii. metoda uvećanog troška; iii. metoda preprodajne cijene; iv. metoda transakcijske neto marže i v. transakcijska metoda podjele dobiti.
Under the second step of the Authorised OECD Approach, the OECD TP Guidelines are applied by analogy to the permanent establishment's dealings with other parts of the company to ensure that the performance of all of its functions in relation to those dealings is rewarded on an arm's length basis [66].
U Smjernicama se određuje razlika između tradicionalnih metoda utemeljenih na transakcijama (prve tri metode) i transakcijskih metoda utemeljenih na dobiti (zadnje dvije metode).
CONSIDERATIONS REGARDING THE APPLICATION OF THE AUTHORISED OECD APPROACH TO INTANGIBLES
U Smjernicama se daje prednost tradicionalnim metodama utemeljenima na transakcijama, kao što je metoda usporedive cijene na slobodnom tržištu, nad transakcijskim metodama utemeljenima na dobiti, kao što je metoda transakcijske neto marže, kao načinima za utvrđivanje toga jesu li transakcijske cijene određene po tržišnim uvjetima [68].
Section D-2(iii)(c) of the 2010 OECD Profit Attribution Report concerns the allocation of intangibles to permanent establishments.
U Smjernicama se nadalje objašnjava da multinacionalna društva zadržavaju slobodu primjene metoda koje nisu opisane u tim smjernicama kako bi odredile transferne cijene, pod uvjetom da te cijene ispunjuju načelo tržišnih uvjeta.
As regards internally developed trade intangibles, point 86 of the Report sets out that, depending on the business organisation model of the enterprises, ‘the active decision-making and management may often be devolved throughout the enterprise.
Spornim poreznim rješenjima odobrava se raspodjela dobiti za ASI i AOE na temelju jednostranih metoda raspodjele dobiti koje u primjeni podsjećaju na metodu transakcijske neto marže kako je opisana u Smjernicama OECD-a o transfernim cijenama.
An issue arises as to whether this is likely to be the same with regard to the development of intangible property or whether it is more likely that the significant people functions relevant to the determination of economic ownership of intangible assets are performed at a high strategic level by senior management or by a combination of centralised and devolved decision-making functions’.
Metoda transakcijske neto marže jedna je od „neizravnih metoda” za utvrđivanje približne vrijednosti cijena u skladu s načelom tržišnih uvjeta za transakcije i raspodjelu dobiti među društvima iste grupe društava.
Point 87 explains that ‘there is no hard evidence that the decision-making process for the development of intangible property is generally so centralised, especially as the focus for determining the significant people functions relevant to the determination of economic ownership is on the active-decision making and management rather than on simply saying yes or no to a proposal.
Metoda transakcijske neto marže može se usporediti s metodom usporedive cijene na slobodnom tržištu, koja je „izravna metoda” kojom se uspoređuje cijena plaćena za prijenos imovine ili usluga u kontroliranoj transakciji (to jest u transakciji između dvaju poduzeća koja su međusobno povezana) s cijenom plaćenom za prijenos imovine ili usluga u usporedivoj transakciji na slobodnom tržištu (to jest u transakciji između međusobno neovisnih poduzeća) provedenoj u usporedivim okolnostima.
This suggests that, just as for financial assets, economic ownership may often be determined by functions performed below the strategic level of senior management.
Metodom transakcijske neto marže utvrđuje se približna vrijednost dobiti u skladu s načelom tržišnih uvjeta za cijelu djelatnost, a ne za utvrđene transakcije.
This is the level at which the active management of a programme toward the development of an intangible would occur, where the ability to actively manage the risks inherent in such a programme lies.’
Njome se ne namjerava utvrditi cijena prodane robe, već se procjenjuje dobit za koju bi se moglo očekivati da će je neovisna društva ostvariti na temelju neke djelatnosti, kao što je djelatnost prodaje robe.
Regarding acquired trade intangibles, point 94 of Section D-2(iii)(c)(3)A(ii) explains that ‘just as with internally developed intangibles property, the key question in determining economic ownership of acquired intangibles is where within the enterprise the significant people functions related to active decision-making relating to the taking on and management of risks are undertaken’ [67].
To se čini uzimanjem osnove („pokazatelja razine dobiti”), kao što su troškovi, promet ili fiksno ulaganje, na koju se primjenjuje omjer dobiti u kojem se odražavaju opažanja iz usporedivih transakcija na slobodnom tržištu s tom osnovom.
THE OECD TP GUIDELINES
Upotreba metode transakcijske neto marže kao jednostrane metode određivanja transfernih cijena, odnosno ispitivanje profitabilnosti samo jedne od stranaka u kontroliranoj transakciji, često se opravdava na temelju stavka 3.18.