natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Member States are encouraged to provide the possibility of voluntary departure to the largest possible number of returnees and to refrain from doing so in those cases in which there is a risk that this might hamper the purpose of the return procedure.
Naknadna uporaba bilateralnih sporazuma između država članica A-B i B-C: Direktivom o vraćanju, osobito njezinim člankom 6. stavkom 3., ne zabranjuje se izričito „domino učinak preuzimanja” u skladu s postojećim bilateralnim sporazumima.
The last sentence of Article 7(1) allows Member States to decide to subject access to a period for voluntary departure to an application by the third-country nationals.
Međutim, važno je da cijeli postupak vraćanja u skladu s Direktivom u konačnici provodi jedna država članica.
In such case, information about the possibility to apply for a period for voluntary departure must be given individually to the third-country nationals concerned.
Budući da je ovakva vrsta naknadnih postupaka skupa za državne uprave i uključuje dodatne neugodnosti za povratnike, države članice potiče se da se suzdrže od primjene te prakse.
General information sheets for the public (for example an announcement of the possibility of submitting such application on the website of the immigration offices or printing adds and posting them on information panels in the premises of the local immigration authorities) may be helpful but needs to be complemented with individualised information.
U primjeni članka 6. stavka 3. ne izdaje se zabrana ulaska u EU: pri prepuštanju državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom drugoj državi članici u skladu s člankom 6. stavkom 3. nije moguće izdati zabranu ulaska u EU iz članka 11. jer se članak 11. primjenjuje samo u vezi s izdavanjem odluke o vraćanju i ne primjenjuje se u slučajevima jednostavnog „prepuštanja” drugoj državi članici.
Such information should be provided to minors in a child-sensitive and age- and context-appropriate manner, and particular attention should be paid to the situation of unaccompanied minors.
Nadalje, u praksi je besmisleno izdavati zabranu ulaska u EU u situaciji kada osoba još ne napušta EU.
Member States may also decide to grant a period for voluntary departure upon application for certain categories of illegally staying third-country nationals (for example those whose application for legal stay is rejected as manifestly unfounded or fraudulent) or for or obtaining support (for instance reintegration assistance), and to grant it without prior application in other cases.
U pogledu mogućnosti izdavanja zabrana ulaska na nacionalnoj razini u iznimnim okolnostima u skladu s člankom 25. stavkom 2.
The Commission recommends granting a period for voluntary departure following a request by the third-country nationals concerned, while ensuring that the necessary information for submitting an application is duly and systematically provided to the third-country nationals.
SIC-a, vidjeti odjeljak 11.8.).
Assisted voluntary return programmes: while the Return Directive does not require Member States to establish an assisted voluntary return programme, its recital 10 affirms that ‘in order to promote voluntary return, Member States should provide for enhanced return assistance and counselling and make best use of relevant funding possibilities’.
Odluka o transferu državljanina treće zemlje u drugu državu članicu: takva odluka predstavlja jednu od mjera iz Direktive o vraćanju kako bi se okončao nezakoniti boravak i pripremna je faza za njegovo uklanjanje s područja Unije.
Member States are therefore strongly encouraged to make assisted voluntary return programmes available throughout the procedures, as part of the efforts to promote a more humane and dignified return and, in general, to increase the effectiveness of return.
Države članice stoga takve odluke moraju donositi uz dužnu pozornost i brzo kako bi se što prije proveo transfer u državu članicu odgovornu za postupak vraćanja – vidjeti presudu Suda EU-a u predmetu C-47/15, Affum (točka 87.).
To facilitate access to such schemes and to ensure that an informed decision is taken by the third-country nationals concerned, Member States should ensure adequate dissemination of information on voluntary return and assisted voluntary return programmes, also in cooperation with national authorities who may be in direct contact with third-country nationals (for example education, social and health services), non-governmental organisations and other bodies.
Budući da pojam „vraćanje” u skladu s Direktivom o vraćanju uvijek podrazumijeva vraćanje u treću zemlju, preporučuje se da se ovakva vrsta nacionalnih odluka naziva „odlukama o transferu” ili „odlukama o prepuštanju”, a ne „odlukama o vraćanju”.
When providing such information to minors, this should be done in a child-sensitive and age- and context- appropriate manner.
Klauzula o mirovanju: Članak 6. stavak 3. predstavlja klauzulu o mirovanju.
National programmes should follow the Non-binding Common Standards for Assisted Voluntary Return (and Reintegration) Programmes implemented by Member States [39] developed by the Commission in cooperation with the Member States, and endorsed by the JHA Council in its Conclusions of 9-10 June 2016 [40].
Ako je ispregovaran/obnovljen sporazum aliud (potpuno novi sporazum s različitim sadržajem), više neće biti obuhvaćen člankom 6. stavkom 3.
The Return Expert Group (REG) of the European Migration Network (EMN) aims at facilitating improved practical cooperation among States and stakeholders in the field of return, assisted voluntary return and reintegration programmes.
Sporazumi o ponovnom prihvatu između država članica schengenskog područja i UK-a: u svrhu tumačenja članka 6. stavka 3.
It should be a key tool for the gathering and sharing of information and Member States are encouraged to make active use of it.
UK treba smatrati državom članicom.
The time frame of 7-30 days constitutes a general principle.
Pravna osnova: Direktiva o vraćanju – članak 6. stavak 4.
It is binding for Member States to fix a period which respects this frame, unless specific circumstances of the individual case justify an extension in accordance with Article 7(2) of the Return Directive (see section 6.1).
Država članica može u svako doba odlučiti izdati neovisnu boravišnu dozvolu ili drugo odobrenje kojim se omogućuje pravo na boravak zbog suosjećanja, humanitarnih ili drugih razloga državljaninu treće zemlje koji nezakonito boravi u njihovom području.
Granting 60 days as a general rule would be incompatible with the harmonisation and common discipline provided for by the Return Directive to have a frame of 7-30 days, therefore it cannot be justified as more favourable provision under Article 4(3).
U tom se slučaju ne izdaje odluka o vraćanju.
However, periods between 30-60 days (exceeding the range harmonised by paragraph 1) which may be granted only in the presence of specific circumstances (referred to in paragraph 2) are covered by Article 7(2) of the Return Directive.
Ako je odluka o vraćanju već izdana, ukida se ili se suspendira za vrijeme trajanja boravišne dozvole ili drugog odobrenja koje omogućuje pravo na boravak.
In line with the requirements deriving from the right to be heard, as recognised Article 41(2) CFR, Member States should provide the returnee with a possibility to specify individual circumstances and needs to be taken into account when determining the period to be granted, both in cases where the period for voluntary departure is determined ex officio and in cases in which the period is fixed following an application by the returnee.
Države članice mogu u bilo kojem trenutku državljaninu treće zemlje s nezakonitim boravkom izdati dozvolu ili pravo na boravak.
Although the Return Directive prohibits to forcibly return an illegally staying third-country national during the period for voluntary departure, it does not prevent Member States from launching the necessary administrative procedures during that period in view of the possible enforcement of a return decision (for example establishing contacts with the authorities of third countries for obtaining travel documents, organising the logistics for the removal operation).
U tom se slučaju zaključuju svi postupci vraćanja koji su u tijeku, a već izdana odluka o vraćanju ili nalog o udaljavanju moraju se ukinuti ili suspendirati, ovisno o prirodi dozvole.
Based on an individual assessment of the situation of the third-country national, and taking particularly into account the prospect of return and the willingness of the third-country national to cooperate with the competent authorities, the Commission recommends that Member States grant the shortest period for voluntary departure that is needed to organise and carry out the return.
Isto se primjenjuje u slučajevima u kojima države članice moraju odobriti pravo na boravak, na primjer nakon podnošenja zahtjeva za azil.
A period longer than seven days should be granted only when the third-country national actively cooperates in the return process.
(točke od 75. do 80.), kada država članica državljaninu treće zemlje koji je podnio zahtjev za međunarodnu zaštitu, a koji je već podlijegao odluci o vraćanju prije podnošenja zahtjeva, odobri pravo na boravak na njezinu državnom području, države članice trebaju obustaviti provedbu odluke o vraćanju (ali ne ukinuti odluku) dok se ne donese odluka o zahtjevu za međunarodnu zaštitu (vidjeti i odjeljak 7.).5.7.
Legal basis: Return Directive — Article 7(2)
Pravna osnova: Direktiva o vraćanju – članak 6. stavak 5.
Member States shall, where necessary, extend the period for voluntary departure by an appropriate period, taking into account the specific circumstances of the individual case, such as the length of stay, the existence of children attending school and the existence of other family and social links.
Ako se protiv državljanina treće zemlje koji nezakonito boravi na državnom području države članice provodi postupak produljenja njegove ili njezine boravišne dozvole ili drugog odobrenja koje omogućuje pravo na boravak, ta se država članica suzdržava od izdavanja odluke za vraćanje, do završetka postupka koji je u tijeku, ne dovodeći u pitanje stavak 6.
There is no pre-fixed maximum time limit for the extension of the period for voluntary departure and each individual case should be treated on its own merits in accordance with national implementing legislation and administrative practice.
Države članice mogu se suzdržati od izdavanja odluke o vraćanju državljanima treće zemlje s nezakonitim boravkom koji čekaju donošenje odluke o obnovi svoje dozvole.
Member States enjoy a wide margin of discretion in determining whether the extension of the period for voluntary departure would be ‘appropriate’.
Svrha je ove odredbe zaštititi državljane trećih zemalja koji su određeno vrijeme zakonito boravili u državi članici i koji, zbog kašnjenja u postupku produljenja dozvole, privremenou toj državi borave nezakonito.
Taking into account the reference in the text to children attending school, extensions of the period for voluntary departure until the end of the semester or of the school year, or for up to one school year, may be granted provided that this is in the child's best interests and that all relevant circumstances of the case are duly taken into account.
Ova se odredba odnosi samo na postupak za produljenje dozvole boravka u državi članici uhićenja („ta država članica”).
An extension of the period beyond 30 days can be granted from the outset (the point of time when the return decision is issued), if justified by the individual assessment of the circumstances of the case.
Potiče se države članice da iskoriste ovu odredbu i u slučajevima u kojima postoji vjerojatnost da će zahtjev za produljenje biti uspješan i da predmetnim osobama, u najmanju ruku, osiguraju postupanje jednako postupanju prema povratnicima u vremenu dobrovoljnog odlaska ili tijekom odgođenog vraćanja.
It is not necessary to first issue a 30-day period and to subsequently extend it.
Ovom odredbom nisu obuhvaćeni postupci za produljenje boravišne dozvole u drugoj državi članici.
The term ‘where necessary’ refers to circumstances both in the sphere of the returnee and in the sphere of the returning State.
Odgoda vraćanja u skladu s člankom 9. stavkom 2. ili primjena povoljnijih mjera u skladu s člankom 4. stavkom 3. može se, u posebnim okolnostima, opravdati činjenicom da se u odnosu na osobu vodi postupak za obnovu boravišne dozvole u drugoj državi članici.
Member States enjoy discretion relating to the substance and the regulatory depth of their national implementing legislation on this issue.
Te se odredbe trebaju smatrati leges speciales (posebnim pravilima) koja se prvenstveno moraju primjenjivati u slučajevima izričito obuhvaćenima navedenim direktivama.
The three subcases mentioned in Article 7(2) (length of stay, children attending school, family links) should be expressly respected in national implementing legislation and administrative practice.
Pravna osnova: Direktiva o vraćanju – članak 7. stavak 1.
Member States' administrative rules can be more detailed and also provide for other reasons for extension, but should not be less precise, undermining harmonisation.
U odluci o vraćanju naznačuje se vrijeme potrebno za dobrovoljni odlazak koje iznosi između sedam i trideset dana, ne dovodeći u pitanje iznimke iz stavaka 2. i 4.
Legal basis: Return Directive — Article 7(3)
Države članice mogu u svojim nacionalnim zakonodavstvima odrediti da se to vrijeme određuje samo na temelju zahtjeva konkretnog državljanina treće zemlje.
Certain obligations aimed at avoiding the risk of absconding, such as regular reporting to the authorities, deposit of an adequate financial guarantee, submission of documents or the obligation to stay at a certain place may be imposed for the duration of the period for voluntary departure.
U tom slučaju države članice obavješćuju konkretne državljane trećih zemalja o mogućnosti podnošenja takvog zahtjeva.
The obligations set out in Article 7(3) of the Return Directive can be imposed where there is a risk of absconding to avoid.
Promicanje dobrovoljnog odlaska jedan je od glavnih ciljeva Direktive o vraćanju.
If the individual assessment of the case shows that there are no particular circumstances, such obligations are not justified — see judgment of the ECJ in Case C-61/11, El Dridi, paragraph 37: ‘It follows from Article 7(3) and (4) of that directive that it is only in particular circumstances, such as where there is a risk of absconding, that Member States may, first, require the addressee of a return decision to report regularly to the authorities, deposit an adequate financial guarantee, submit documents or stay at a certain place or, second, grant a period shorter than seven days for voluntary departure or even refrain from granting such a period’.
Ako ne postoje razlozi da se smatra da bi to moglo ugroziti svrhu postupka vraćanja, dobrovoljni odlazak u skladu s obvezom vraćanja bolje je od udaljavanja, i to iz triju razloga, odnosno, to je dostojanstvenija, sigurnija i često ekonomičnija mogućnost.
The Commission recommends that Member States use such possibility when there is a risk of absconding to avoid during the period for voluntary departure.
Tijekom vremena za dobrovoljni odlazak konkretni državljanin treće zemlje obvezan je vratiti se, iako se ta obveza ne može provesti dok to razdoblje ne istekne ili ako postoji opasnost od bijega ili opasnost za javni poredak, javnu sigurnost ili nacionalnu sigurnost ili ako je zahtjev za zakonit boravak odbijen kao očito neutemeljen ili lažan (vidjeti odjeljak 6.3.).
Attention should be paid to the fact that the possibility for Member States to impose certain obligations may be an advantage for the returnee since it may allow the grant of a period for voluntary departure in cases which would not normally otherwise qualify for such treatment.
Potiče se države članice da što većem broju povratnika pruže mogućnost dobrovoljnog odlaska i da se od toga suzdrže u predmetima u kojima postoji opasnost da bi se time mogla ugroziti svrha postupka vraćanja.
It is not possible to give a generally applicable figure of what amount constitutes an ‘adequate financial guarantee’.
Posljednjom rečenicom članka 7. stavka 1. državama članicama dopušteno je odlučiti da se pristup vremenu za dobrovoljni odlazak određuje samo na temelju zahtjeva državljana trećih zemalja.
In any case the proportionality principle should be respected, that is to say the amount should take into account the individual situation of the returnee.
U takvom slučaju, informacije o mogućnosti podnošenja zahtjeva za vrijeme dobrovoljnog odlaska potrebno je pojedinačno dati konkretnim državljanima trećih zemalja.
Current Member State practice foresees amounts varying from around EUR 200 to EUR 5000.
Opći informativni letci za javnost (na primjer, najavljivanje mogućnosti podnošenja zahtjeva na web-mjestu Ureda za useljavanje ili ispis oglasa i njihovo postavljanje na oglasne ploče u prostorijama lokalnih tijela za useljavanje) mogu biti korisni, ali trebaju biti nadopunjeni individualiziranim informacijama.
If that is required in an individual case, the obligations mentioned in Article 7(3) can also be imposed in a cumulative manner.
Takve informacije maloljetnicima treba pružiti na način koji je prilagođen djetetu, dobi i kontekstu, a posebnu pozornost treba posvetiti situaciji maloljetnika bez pratnje.
When imposing obligations under Article 7(3), Member States should take into account the individual situation of the returnee and ensure full respect of the proportionality principle.
Države članice po primitku zahtjeva također mogu odlučiti odobriti vrijeme za dobrovoljni odlazak određenim kategorijama državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom (na primjer, oni čiji je zahtjev za zakonit boravak odbijen kao očito neutemeljen ili lažan) ili za dobivanje potpore (na primjer, pomoć pri reintegraciji) i odobriti ga bez prethodnog zahtjeva u drugim slučajevima.
Member States shall avoid imposing obligations which can de facto not be complied with (for example if a person does not possess a passport, he/she will not be able to submit it).
Komisija preporučuje odobravanje vremena za dobrovoljni odlazak po primitku zahtjeva predmetnog državljanina treće zemlje, uz istodobno osiguravanje da su državljanima trećih zemalja propisno i sustavno pružene potrebne informacije za podnošenje zahtjeva.
Legal basis: Return Directive — Article 7(4)
Programi za potpomognuti dobrovoljni povratak: iako se Direktivom o vraćanju ne traži od država članica da uspostave program za potpomognuti dobrovoljni povratak, u njezinoj uvodnoj izjavi 10. potvrđuje se kako „za poticanje dobrovoljnog povratka države bi članice trebale pružati veću pomoć za povratak i savjetovanje te na najbolji način koristiti relevantne mogućnosti financiranja”.
If there is a risk of absconding, or if an application for a legal stay has been dismissed as manifestly unfounded or fraudulent, or if the person concerned poses a risk to public policy, public security or national security, Member States may refrain from granting a period for voluntary departure, or may grant a period shorter than seven days.
Države članice stoga se snažno potiče da programe za potpomognuti dobrovoljni povratak učine dostupnima tijekom cijelog postupka kao dio napora uloženih u promicanje humanijeg i dostojanstvenijeg vraćanja te, općenito, za povećanje učinkovitosti vraćanja.
Member States are free to refrain from granting a period for voluntary departure in those cases — exhaustively listed in Article 7(4) of the Return Directive — in which there is a ‘counter-indication’, i.e. when the third-country national poses a risk of absconding (see section 1.6) or a risk to public order, public security or national security (for example previous convictions for serious criminal offences committed also in other Member States), and when a request for legal stay (for example asylum application, request or renewal of permit) has been dismissed as manifestly unfounded or fraudulent.
Kako bi se olakšao pristup takvim programima i osiguralo da je konkretni državljanin treće zemlje donio informiranu odluku, države članice trebaju osigurati odgovarajuće širenje informacija o dobrovoljnom povratku i programima za potpomognuti dobrovoljni povratak i reintegraciju, uključujući i u suradnji s nacionalnim tijelima koja mogu biti u izravnom kontaktu s državljanima trećih zemalja (na primjer, obrazovne, socijalne i zdravstvene službe), nevladinim organizacijama i drugim tijelima.
When, on the basis of an individual assessment, it can be established that such ‘counter-indications’ exist in a specific case, a period for voluntary departure should not be granted and a period shorter than 7 days should be granted only if it does not prevent national authorities from carrying out removal.
Takve se informacija maloljetnicima trebaju pružati na način koji je prilagođen djetetu, dobi i kontekstu.
Member States may, however, change their assessment of the situation at any moment (a previously non-cooperating returnee may change attitude and accept an offer for assisted voluntary return) and grant a period for voluntary departure even though there was initially a risk of absconding.
Nacionalni programi trebaju biti u skladu s neobvezujućim zajedničkim standardima za programe za potpomognuti dobrovoljni povratak (i reintegraciju) koje provode države članice [39], a koje je razvila Komisija u suradnji s državama članicama i podržalo Vijeće za PUP u svojim zaključcima od 9. – 10. lipnja 2016.
It is not possible to exclude in general all illegal entrants from the possibility of obtaining a period for voluntary departure.
Cilj je Stručne skupine za vraćanje (REG) Europske migracijske mreže (EMN) olakšati praktičnu suradnju između država i dionika u području vraćanja, potpomognutog dobrovoljnog povratka i programa reintegracije.
Such generalising rule would be contrary to the definition of risk of absconding, the principle of proportionality and the obligation to carry out a case-by-case assessment, undermining the effet utile of Article 7 (promotion of voluntary departure).
To bi trebao biti ključni alat za prikupljanje i razmjenu informacija i potiče se države članice da ga aktivno upotrebljavaju.
It is possible to exclude under Article 7(4) third-country nationals who submitted abusive applications.
Vremenski okvir od 7 do 30 dana opći je okvir.
Article 7(4) expressly covers manifestly unfounded or fraudulent applications.
Države članice moraju utvrditi razdoblje unutar tog okvira, osim ako je zbog posebnih okolnosti pojedinog slučaja opravdano produljenje u skladu s člankom 7. stavkom 2.
Abusive applications normally involve a higher degree of reprehensible behaviour than manifestly unfounded applications, therefore Article 7(4) should be interpreted as also covering abusive applications.
Direktive o vraćanju (vidjeti odjeljak 6.1.).
It is also possible to exclude persons who pose a risk to public policy, public security or national security.
Odobravanje 60 dana kao opće pravilo bilo bi nesukladno s usklađivanjem i „zajedničkom disciplinom” predviđenima u Direktivi o vraćanju o okviru od 7 do 30 dana i stoga se ne može opravdati kao povoljnija odredba u skladu s člankom 4. stavkom 3.
In Case C-554/13, Zh. and O. [41], the ECJ clarified in this respect that Member States essentially retain the freedom to determine the requirements of the concept of public policy in accordance with their national needs.
Međutim, razdoblja od 30 do 60 dana (koja premašuju raspon usklađen stavkom 1.) koja se mogu odobriti samo u posebnim okolnostima (navedenima u stavku 2.) obuhvaćena su člankom 7. stavkom 2.
The concept of ‘risk of absconding’ is distinct from that of ‘risk to public policy’.
Direktive o vraćanju.
The concept of ‘risk to public policy’ presupposes the existence, in addition to the perturbation of the social order which any infringement of the law involves, of a genuine, present and sufficiently serious threat affecting one of the fundamental interests of society.
U skladu sa zahtjevima koji proizlaze iz prava na saslušanje iz članka 41. stavka 2.