natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In this regard, paragraph 2.3 of the 2010 OECD TP Guidelines provides: ‘As a result, where, taking account of the criteria described at paragraph 2.2, a traditional transaction method and a transactional profit method can be applied in an equally reliable manner, the traditional transaction method is preferable to the transactional profit method.’
U tom pogledu, u stavku 2.3. Smjernica OECD-a o TC iz 2010. navodi se sljedeće: „Slijedom navedenog, uzimajući u obzir kriterije opisane u stavku 2.2., ako se bilo koja tradicionalna transakcijska metoda može primijeniti s jednakom pouzdanošću kao i metoda transakcijske dobiti, tradicionalnoj transakcijskoj metodi daje se prednost u odnosu na metodu transakcijske dobiti.”
The CUP and the TNMM are relevant for the present Decision and are therefore described in more detail in recitals 71 to 75.
Metode CUP i TNMM relevantne su za ovu Odluku te su stoga detaljnije opisane u uvodnim izjavama 71. do 75.
The CUP method compares the price charged for the transfer of property or services in a controlled transaction (i.e. a transaction between two enterprises that are associated enterprises with respect to each other) to the price charged for the transfer of property or services in a comparable uncontrolled transaction (i.e. a transaction between enterprises that are independent enterprises with respect to each other), conducted under comparable circumstances.
Metodom CUP uspoređuje se cijena naplaćena za prijenos vlasništva ili usluga u nadziranoj transakciji (to jest transakciji između dva poduzeća koja su međusobno povezana) s cijenom naplaćenom za prijenos vlasništva ili usluga u usporedivoj nenadziranoj transakciji (to jest transakciji između poduzeća koja su međusobno nezavisna), a koja je provedena u usporedivim okolnostima.
The TNMM is one of the ‘indirect methods’ to approximate an arm's-length pricing of transactions and profit allocation between companies of the same corporate group.
Metoda TNMM jedna je od „neizravnih metoda” kojima se može procijeniti cijena po tržišnim uvjetima za transakcije i raspodjela dobiti među društvima iste korporativne grupacije.
It approximates what would be an arm's-length profit for an entire activity, rather than for identified transactions.
Ovom se metodom procjenjuje koliko bi iznosila dobit po tržišnim uvjetima za čitavu djelatnost, a ne za utvrđene transakcije.
It does not seek to establish the price of goods sold, but estimates the profits independent companies could be expected to make on an activity, such as the activity of selling goods.
Njome se ne pokušava utvrditi cijena prodane robe već se procjenjuje dobit koju bi se očekivalo da nezavisna društva ostvare od određene djelatnosti, kao što je na primjer djelatnost prodaje robe.
It does this by taking an appropriate base (‘a profit level indicator’), such as costs, turnover or fixed investment, and applying a profit ratio reflecting that observed in comparable uncontrolled transactions to that base.
To se čini na način da se odredi prikladna osnova („pokazatelj razine dobiti”), kao što su troškovi, promet ili fiksno ulaganje, te na tu osnovu primijeni omjer dobiti koji odražava omjer zabilježen u usporedivoj nenadziranoj transakciji.
Because the TNMM does not set a price for individual transactions, the taxable profit of an entity estimated using the TNMM might not have a direct effect on the taxable profit of another entity of the same corporate group.
Budući da se metodom TNMM ne određuju cijena za pojedinačne transakcije, oporeziva dobit subjekta izračunata metodom TNMM ne mora imati izravan utjecaj na oporezivu dobit drugog pravnog subjekta iste korporativne grupacije.
The method is therefore different to using, for example, the CUP method, where transfer pricing establishes the price of a specific good or service which is then recorded in the taxable profit for the same amount by the group company selling and the group company buying the particular good or service.
Metoda se dakle razlikuje od, primjerice, metode CUP, prema kojoj se transfernom cijenom određuje cijena određene robe ili usluge koja se zatim bilježi u oporezivu dobit u istom iznosu za društvo koje je dio grupacije koje kupuje i društvo koje je dio grupacije koje prodaje određenu robu ili uslugu.
The use of the TNMM is often associated with paragraph 3.18 of the 2010 OECD TP Guidelines, according to which the ‘tested party’, i.e. the party to the transaction for which a financial indicator (mark-up on costs, gross margin, or net profit indicator) is tested, should, in principle, be the company which has the less complex function.
Upotreba metode TNMM često se vezuje uz stavak 3.18. Smjernica OECD-a o TC iz 2010. prema kojem bi „analizirana strana”, to jest strana u transakciji za koju se analizira financijski pokazatelj (dodatak na troškove, bruto marža ili pokazatelj neto dobiti), trebala u načelu biti društvo s manje složenom funkcijom.
In detail, paragraph 3.18 of the 2010 OECD TP Guidelines provides for the following recommendation: ‘When applying a cost plus, resale price or transactional net margin method as described in Chapter II, it is necessary to choose the party to the transaction for which a financial indicator (mark-up on costs, gross margin, or net profit indicator) is tested. The choice of the tested party should be consistent with the functional analysis of the transaction. As a general rule, the tested party is the one to which a transfer pricing method can be applied in the most reliable manner and for which the most reliable comparables can be found, i.e. it will most often be the one that has the less complex functional analysis’ [42].
Detaljnije rečeno, u stavku 3.18. Smjernica OECD-a o TC iz 2010. daje se sljedeća preporuka: „Kada se primjenjuje metoda trošak plus, metoda preprodajne cijene ili metoda transakcijske neto marže kao što je opisano u poglavlju II., potrebno je odabrati stranu koja sudjeluje u transakciji za koju se analizira financijski pokazatelj (dodatak na troškove, bruto marža, indikator neto dobiti). Odabir analizirane strane trebao bi biti u skladu s funkcijskom analizom transakcije. Općenito je pravilo da je analizirana strana ona na koju se metoda određivanja transferne cijene može primijeniti na najpouzdaniji način i za koju se mogu pronaći najpouzdanija usporediva društva, to jest, to će najčešće biti strana čija je funkcijska analiza manje složena” [42].
That paragraph of the 2010 OECD TP Guidelines is often interpreted by tax advisors in situations of transactions between two related companies as allowing to estimate the arm's-length profitability of only one of them, i.e. the less complex one, and attributing any other profit observed in the accounts to the second company, which is considered more complex.
Porezni savjetnici često tumače taj stavak Smjernica OECD-a o TC iz 2010. u slučajevima transakcija između dva povezana društva na način da se njime dozvoljava procjena profitabilnosti po tržišnim uvjetima za samo jedno društvo, to jest za ono manje složeno, dok se bilo koje druga dobit navedena u izvješćima pripisuje drugom društvu, koje se smatra složenijim.
This is done regardless of whether the company considered as more complex earns an arm's-length remuneration as a result of the transactions between it and the less complex company, and regardless of the fact that the 2010 OECD TP Guidelines themselves do not seem to lift the requirement for resulting transactions to be priced at arm's length when paragraph 3.18 of the 2010 OECD TP Guidelines is relied upon.
To se radi bez obzira na to zarađuje li društvo koje se smatra složenijim naknadu po tržišnim uvjetima kao rezultat transakcije između tog i manje složenog društva te bez obzira na činjenicu da Smjernicama OECD-a o TC iz 2010. nije ukinut zahtjev prema kojem se cijena u transakcijama koje proizlaze iz navedenog treba odrediti po tržišnim uvjetima ako se oslanja na stavak 3.18. Smjernica OECD-a o TC iz 2010.
Arm's-length range
Raspon po tržišnim uvjetima
The OECD TP Guidelines describe as an acceptable arm's-length outcome from a comparison analysis a range of outcomes rather than one specific outcome [43].
Prema smjernicama OECD-a o TC, kao prihvatljiv rezultat po tržišnim uvjetima navodi se raspon rezultata, a ne jedan određeni rezultat [43].
In practice, what tax advisors refer to as a ‘range’ is the interquartile range.
U praksi ono što porezni savjetnici nazivaju „rasponom” je interkvartilni raspon.
Quartiles in a series of data are three points which divide the figures in the set ranked from smallest to largest into three equally populated sets, that is 25 % of the data is in the 25th percentile (also called lower quartile), 50 % of the data is below or equal to the second quartile, which is the median of the set, and 75 % of the data is below or equal to the 75th percentile (also called upper quartile).
U nizu podataka kvartili su tri točke prema kojima se brojke u nizu svrstavaju od najmanjih do najvećih u tri skupine jednake veličine, to jest 25 % podataka je u 25. percentilu (koji se još naziva i donji kvartil), 50 % podataka je ispod ili jednako drugom kvartilu koji predstavlja srednju vrijednost niza, a 75 % podataka je ispod ili jednako 75. percentilu (koji se još naziva i gornjim kvartilom).
Such an interquartile range is mentioned in paragraph 3.57 of the 2010 OECD TP Guidelines for situations where comparability defects cannot be fully addressed.
Navedeni interkvartilni raspon spominje se u stavku 3.57. Smjernica OECD-a o TC iz 2010. za situacije u kojima se problemi usporedivosti ne mogu u potpunosti riješiti.
According to the 2010 OECD TP Guidelines, in such cases, if the range includes a sizeable number of observations, statistical tools that take account of central tendency to narrow the range (e.g. the interquartile range or other percentiles) might help to enhance the reliability of the analysis.
Prema Smjernicama OECD-a o TC iz 2010. u takvim slučajevima, ako raspon sadrži značajan broj opažanja, statistički alati kojima se u obzir uzima središnja tendencija sužavanja raspona (npr. interkvartilnog raspona ili drugih percentila) mogli bi pomoći u poboljšavanju pouzdanosti analize.
In practice, tax advisors often consider that any outcome within an interquartile range is acceptable and equally correct.
U praksi porezni savjetnici često smatraju da je bilo koji rezultat unutar interkvartilnog raspona prihvatljiv i jednako točan.
Furthermore, when making adjustments to pricing by the taxpayer that is outside a correct range, the tax administration in presence of comparability defects should according to paragraph 3.62 of the 2010 OECD TP Guidelines [44] rely on measures of central tendency (for instance the median, the mean or weighted averages, etc.) to determine the appropriate point in the range.
Nadalje, kad se vrše prilagodbe cijena poreznog obveznika koji je izvan ispravnog raspona, porezna uprava bi se u slučaju postojanja problema usporedivosti prema stavku 3.62. Smjernica OECD-a o TC iz 2010. [44] trebala osloniti na mjere središnje tendencije (na primjer, srednju vrijednost, srednje ili ponderirane prosjeke itd.) u svrhu određivanja prikladne točke u rasponu.
Description of main accounting and financial terms used in the transfer pricing analysis
Opis najvažnijih računovodstvenih i financijskih pojmova korištenih u analizi transferne cijene
The transfer pricing analysis in the transfer pricing report included in the SMBV APA request contains a number of accounting concepts and financial profit indicators.
Analiza transferne cijene u izvješću o transfernoj cijeni koja je sastavni dio zahtjeva za SMBV STC-om sadrži niz računovodstvenih pojmova i financijskih pokazatelja dobiti.
A brief overview of financial indicators and accounting concepts frequently used in transfer pricing assessment and relevant for the present case are explained below.
U nastavku slijede kratak pregled i objašnjenje financijskih pokazatelja i računovodstvenih pojmova koji se često upotrebljavaju u procjenama transfernih cijena, a koji su relevantni za ovaj slučaj.
Main profit and loss accounting items (non-financial company)
Najvažniji računovodstveni termini u vezi s dobiti i gubitkom (nefinancijsko društvo)
A typical profit and loss account first records the income that a company receives from its normal business activities, usually from the sale of goods and services to customers.
U tipičnom računu dobiti i gubitka prvo se navodi prihod koji društvo ostvaruje od svojih uobičajenih poslovnih djelatnosti, uglavnom od prodaje robe i usluga kupcima.
This accounting item is referred to as ‘Sales’ or ‘Turnover’ or ‘Revenue’.
Ova računovodstvena stavka naziva se „prihodi od prodaje”, „promet” ili „prihodi”.
Cost of goods sold (hereinafter: ‘COGS’) represents mainly the value of material used for the production of goods (raw materials) or the purchase price of goods that have been resold if the company does not process the goods sold.
Trošak prodane robe (dalje u tekstu: „COGS”; engl. Cost of Goods Sold) uglavnom predstavlja vrijednost materijala korištenih za proizvodnju robe (sirovine) ili kupovnu cijenu robe koja se preprodaje ako društvo ne prerađuje prodanu robu.
COGS is deducted from sales to calculate gross profit.
Za izračun bruto dobiti vrijednost COGS-a oduzima se od prihoda od prodaje.
Operating expenses covers principally salary expenses [45], energy expenses and other administrative and sales expenses.
Operativni izdaci u načelu pokrivaju izdatke za plaće [45], izdatke za opskrbu energijom te druge administrativne izdatke i izdatke za prodaju.
In the case of SMBV, the royalty paid to Alki LP is classified as an operating expense, but it is excluded from the operating expenses used to calculate the taxable income according to the SMBV APA [46].
U slučaju SMBV-a, tantijema koja se isplaćuje društvu Alki LP klasificirana je kao operativni izdatak, no nije uvrštena među operativne izdatke korištene za izračun oporezivog prihoda prema SMBV STC-u [46].
Table 1 provides a simplified overview of a profit and loss account [47].
U tablici 1. naveden je pojednostavljen pregled računa dobiti i gubitka [47].
Simplified profit and loss account
Pojednostavljeni račun dobiti i gubitka
Sales (or Turnover or Revenue)
Prihodi od prodaje (ili promet ili prihodi)
Operating Expense (OpEx)
operativni izdaci (OpEx)
Interest and depreciation
kamate i otpis
Taxable income (EBT)
Oporezivi prihod (EBT)
Profit margins
Profitne marže
Performance and profitability is often measured using ratios presented as ‘margins’ or ‘mark-ups’.
Učinak i profitabilnost često se mjere upotrebom omjera koji se nazivaju „marže” ili „dodaci”.
Some margins are conventionally defined.
Neke vrste marži definirane su konvencionalno.
This is the case for gross margins, which are in principle defined as gross profits divided by sales, and for net margins defined in principle as the net profits divided by sales.
Takav primjer su bruto marže koje se u načelu definiraju kao bruto dobit podijeljena s prihodom od prodaje te neto marže koje se u načelu definiraju kao neto dobit podijeljena s prihodom od prodaje.
Net profit margins used in transfer pricing analyses will often use as a starting point (nominator) the taxable income, rather than the net profits, in particular when using the TNMM, which serves to approximate the taxable income of a tested party.
Za neto profitne marže koje se upotrebljavaju u analizi određivanja transferne cijene često će se kao polazište (nazivnik razlomka) uzeti oporezivi prihod umjesto neto dobiti, posebno pri upotrebi metode TNMM koja služi za procjenu oporezivog prihoda analizirane strane.
Description of the Dutch rules on arm's-length pricing
Opis nizozemskih pravila za određivanje cijena po tržišnim uvjetima
Article 8b of the corporate income tax 1969
2.5.1. Članak 8b. zakona o porezu na dobit iz 1969.
The SMBV APA was concluded on the basis of Article 8b(1) of the Dutch Corporation Tax Act 1969 (Wet op de Vennootschapsbelasting 1969) (hereinafter ‘CIT’).
SMBV STC sklopljen je na temelju članka 8b. stavka 1. Nizozemskog zakona o porezu na dobit 1969. (niz. Wet op de Vennootschapsbelasting 1969) (dalje u tekstu: „ZPD”).
Article 8b(1) CIT, which was inserted in the CIT in 2002, lays down the arm's-length principle in the domestic tax law of the Netherlands and reads as follow: ‘Where an entity participates, directly or indirectly, in the management, control or capital of another entity, and conditions are made or imposed between these entities in their commercial and financial relations (transfer prices) which differ from conditions which would be made between independent parties, the profit of these entities will be determined as if the last mentioned conditions were made’.
Člankom 8b. stavkom 1. ZPD-a koji je dodan tekstu ZPD-a 2002. utvrđuje se načelo transakcije po tržišnim uvjetima u nizozemskom nacionalnom poreznom zakonu kako slijedi: „Ako subjekt sudjeluje, bilo izravno ili neizravno, u upravljanju, kontroli ili kapitalu drugog poslovnog subjekta te su između ovih subjekata određeni ili nametnuti uvjeti za međusobne trgovačke i financijske odnose (transferne cijene) koji se razlikuju od uvjeta koji bi se odredili između nezavisnih strana, dobit navedenih subjekata odredit će se kao da su određeni zadnje spomenuti uvjeti.”
Dutch Transfer Pricing Decree 2001
2.5.2. Odluka Nizozemske o određivanju transferne cijene iz 2001.
Guidance as to how the Dutch tax administration interprets the arm's-length principle laid down in Article 8b(1) CIT is provided in the Dutch Transfer Pricing Decree of 30 March 2001 (hereinafter ‘the Decree’) [48].
Smjernice o tome kako nizozemska porezna uprava tumači načelo transakcije po tržišnim uvjetima iz članka 8b. stavka 1. ZPD-a dane su u Nizozemskoj odluci o određivanju transferne cijene od 30. ožujka 2001. (dalje u tekstu „Odluka Nizozemske”) [48].
With regard to the use of a range, the Decree determines under Chapter 1.2: ‘In some cases it will be possible to apply the arm's-length principle and arrive at one single figure that is the most reliable to determine the arm's-length character of the transfer prices. Because, however, transfer pricing is not an exact science, a particular transfer pricing method will often generate a range of figures all of which are equally reliable’.
U pogledu upotrebe raspona, poglavljem 1.2. Odluke Nizozemske utvrđuje se sljedeće: „U određenim slučajevima bit će moguće primijeniti načelo transakcije po tržišnim uvjetima i dobiti samo jednu brojku koja je najpouzdanija za odrediti jesu li transferne cijene u skladu s načelom transakcije po tržišnim uvjetima. Međutim, budući da određivanje transferne cijene nije egzaktna znanost, metodom određivanja transferne cijene često će se dobiti raspon brojki od kojih su sve jednako pouzdane.”
With regard to the transfer pricing methods, under Chapter 2, the Decree states the following: ‘Chapter II of the OECD Guidelines discusses the three traditional transaction methods introduced in Paragraphs 1.68 to 1.70 (i.e. the comparable uncontrolled price method, the resale price method and the cost-plus method), whilst Chapter III examines the methods known as the transactional profit methods (i.e. the profit-split method and the transactional net margin method or TNMM).
U pogledu metoda određivanja transferne cijene, u poglavlju 2. Odluke Nizozemske navodi se sljedeće: „U poglavlju II. Smjernica OECD-a razmatraju se tri tradicionalne transakcijske metode prvi put spomenute u stavcima 1.68. do 1.70.
Depending on the circumstances, a choice of one of these five accepted methods has to be made.
(to jest metoda usporedive nenadzirane cijene, metoda preprodajne cijene i metoda trošak plus), dok se u poglavlju III. analiziraju metode koje se nazivaju metodama transakcijske dobiti (to jest metoda podjele dobiti i metoda transakcijske neto marže ili TNMM).
The methods can supplement each other.
Ovisno o okolnostima, potrebno je odabrati jednu od ovih pet prihvaćenih metoda.
The OECD Guidelines are based on a certain hierarchy of the methods where a preference exists for the traditional transaction methods.
Metode se mogu međusobno nadopunjavati. Smjernice OECD-a temelje se na određenoj hijerarhiji metoda prema kojoj se prednost daje tradicionalnim transakcijskim metodama.
On the one hand, transactional profit methods are considered more or less as methods of last resort.
S jedne strane, metode transakcijske dobiti smatraju se, manje-više, metodama koje se primjenjuju kad nema drugog izbora.
On the other hand, the OECD Guidelines state that the tax authorities need to start a transfer pricing audit from the perspective of the method chosen by the taxpayer (see Paragraph 4.9 of the OECD Guidelines).
S druge strane, u Smjernicama OECD-a navodi se da porezna tijela trebaju započeti reviziju transferne cijene iz perspektive metode koju je odabrao porezni obveznik (vidjeti stavak 4.9. Smjernica OECD-a).
In accordance with Paragraph 4.9 of the OECD Guidelines, whenever the Netherlands' tax administration undertakes a transfer pricing audit, it should start from the perspective of the method adopted by the taxpayer at the time of the transaction.
U skladu sa stavkom 4.9. Smjernica OECD-a, nizozemska porezna uprava trebala bi započeti svaku reviziju transferne cijene iz perspektive metode koju je primijenio porezni obveznik u trenutku transakcije.
This complies with Paragraph 1.68 of the OECD Guidelines.
Navedeno je u skladu sa stavkom 1.68. Smjernica OECD-a.
The implication is that taxpayers are in principle free to choose a transfer pricing method, provided that the method adopted leads to an arm's-length outcome for the transaction in question.
Time se implicira da porezni obveznik u načelu može samostalno odabrati metodu određivanja transferne cijene, uz uvjet da se primijenjenom metodom za odgovarajuću transakciju dobije rezultat koji je u skladu s načelom transakcije po tržišnim uvjetima.
In certain situations, however, some methods will generate better results than others.
Međutim, u nekim će se situacijama određenim metodama dobiti bolji rezultati nego drugim metodama.
Although taxpayers may be expected to base their choice of a transfer pricing method on the reliability of the method for the particular situation, taxpayers are definitely not expected to weigh up the advantages and disadvantages of all of the various methods and then explain why the method that was ultimately adopted generates the best results in the prevailing conditions (i.e. the best method rule).
Premda se od poreznih obveznika očekuje da temelje svoj odabir metode određivanja transferne cijene na pouzdanosti metode u određenoj situaciji, od poreznih obveznika se nikako ne očekuje da odvažu prednosti i nedostatke svih različitih metoda te da zatim objasne zašto se metodom koju su na kraju primijenili dobivaju najbolji rezultati u postojećim uvjetima (to jest pravilo najbolje metode).
Certain situations are also suited for a combination of methods.
U nekim situacijama je kombiniranje metoda najbolje rješenje.
At the same time, taxpayers are not obliged to use more than one method.
Istodobno, porezni obveznici nisu obvezni primjenjivati više od jedne metode.
The only obligation resting on the taxpayer is to explain why the decision was taken to adopt the particular method that was adopted.’
Jedina obveza poreznog obveznika je objasniti zašto je odlučeno primijeniti baš tu primijenjenu metodu.”
Under Chapter 2.1 of the Decree, the CUP method is described.
Metoda CUP opisana je u poglavlju 2.1. Odluke Nizozemske.
With regard to the preference for the use of this method, the Decree states: ‘(…) If a comparable price is available, the comparable uncontrolled price method (commonly known as the CUP method) will, in general, be the most direct and the most reliable method in determining the transfer price, so that this method is to be preferred over other methods’.
U pogledu davanja prednosti ovoj metodi u Odluci Nizozemske se navodi sljedeće: „[…] Ako je usporediva cijena dostupna, metoda usporedive nenadzirane cijene (opće poznata kao metoda CUP) bit će u načelu najizravnija i najpouzdanija metoda za određivanje transferne cijene te stoga ovoj metodi treba dati prednost u odnosu na druge metode.”