natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the light of the above, in order to be compatible with the Return Directive, the situation of unaccompanied minors in Member States that, following an assessment of the best interests of the child, do not return or remove third-country minors, should be framed in legal terms as either granting a (temporary) permit or a right to stay (for example until they reach the age of 18) in application of Article 6(4) of the Directive, or issuing a return decision and postponing the removal in accordance with Articles 6 and 9 of the Return Directive.
S obzirom na navedeno, kako bi bila u skladu s Direktivom o vraćanju, situaciju maloljetnika bez pratnje u državama članicama koje nakon procjene najboljeg interesa djeteta ne vrate/udalje maloljetnike iz treće zemlje trebalo bi u pravnom smislu urediti kao izdavanje (privremene) dozvole boravka ili prava na boravak (na primjer, dok ne napune 18 godina) u primjeni članka 6. stavka 4. Direktive ili kao izdavanje odluke o vraćanju i odgađanje udaljavanja u skladu s člancima 6. i 9. Direktive o vraćanju.
Legal basis: Return Directive — Article 10(1)
Pravna osnova: Direktiva o vraćanju – članak 10. stavak 1.
Before deciding to issue a return decision in respect of an unaccompanied minor, assistance by appropriate bodies other than the authorities enforcing return shall be granted with due consideration being given to the best interests of the child.
Prije izdavanja odluke o vraćanju u pogledu maloljetnika bez pratnje, dodjeljuje se pomoć odgovarajućih tijela koja nisu tijela koja izvršavaju prisilno vraćanje, uzimajući u obzir najbolji interes djeteta.
Historic reminder/explanation: Article 10(1) was not contained in the Commission proposal.
Povijesni podsjetnik/objašnjenje: Članak 10. stavak 1. nije se nalazio u prijedlogu Komisije.
It was inserted in the text during the negotiations and it is directly inspired by Guideline 2(5) of the Council of Europe ‘Twenty Guidelines on forced return’ [55], which provides that ‘Before deciding to issue a removal order in respect of a separated child, assistance — in particular legal assistance — should be granted with due consideration given to the best interests of the child’.
Umetnut je u tekst tijekom pregovora i izravno je utemeljen na Smjernici 2. stavku 5. „Dvadeset smjernica o prisilnom vraćanju” Vijeća Europe [55] u kojoj je predviđeno: „Prije donošenja odluke o izdavanju naloga za udaljavanje odvojenog djeteta, potrebno je odobriti pomoć, posebno pravnu pomoć, uzimajući u obzir najbolje interese djeteta”.
Nature of the ‘appropriate bodies’: the ‘appropriate body’ should be separated from the enforcing authority and could be a governmental body (possibly a separate service if within the same ministry), a non-governmental body, or a combination of both, providing for multidisciplinary cooperation between government-supported and non-governmental guardian systems and/or child-protection bodies.
Priroda „odgovarajućih tijela”: „odgovarajuće tijelo” trebalo bi biti odvojeno od izvršnog tijela i može biti državno tijelo (može biti zasebna služba u istom ministarstvu), nevladino tijelo ili kombinacija tih dvaju tijela. Ono osigurava multidisciplinarnu suradnju između sustava skrbnika i/ili tijela za zaštitu djece uz državnu potporu ili bez te potpore.
Bodies responsible for the care and protection of children shall comply with the standards established in the areas of safety, health, suitability of staff and competent supervision.
Tijela odgovorna za brigu o djeci i zaštitu djece moraju ispunjavati standarde utvrđene u područjima sigurnosti, zdravlja, odgovarajućeg osoblja i nadzora.
The different roles and responsibilities of the actors must be clear and transparent in particular for the unaccompanied minor to allow for his/her active involvement and effective participation in all matters concerning him/her.
Različite uloge i odgovornosti dionika moraju biti jasne i transparentne, posebno za maloljetnika bez pratnje kako bi se osigurala njegova aktivna uključenost i djelotvorno sudjelovanje u svim pitanjima koja se na njega odnose.
Nature of the ‘assistance’: assistance should cover legal assistance but must not be limited to it.
Priroda „pomoći”: pomoć bi trebala obuhvaćati pravnu pomoć, ali ne smije biti na nju ograničena.
Other aspects expressly mentioned by the Return Directive — such as provision of necessary medical assistance and healthcare, contact with family, access to basic education —, to support the realisation of the rights of the child as set out in the UN Convention on the rights of the child should also be addressed.
Trebali bi biti uključeni i aspekti koji su izričito spomenuti u Direktivi o vraćanju, kao što su pružanje nužne medicinske pomoći i zdravstvene skrbi, kontakt s obitelji, pristup osnovnom obrazovanju itd., za potporu ostvarenju prava djeteta utvrđenih u Konvenciji UN-a o pravima djeteta.
Specific emphasis should be given to the need to discuss with the minor in advance and throughout any processes and procedures, as well as all decisions affecting him/her.
Poseban naglasak treba staviti na potrebu da se s maloljetnikom unaprijed i tijekom svih postupaka i procedura razgovara, uključujući o svim odlukama koje na njega utječu.
Minors should be informed in a child-sensitive and age- and context- appropriate manner on their rights, on procedures and on services available for their protection.
Maloljetnici trebaju biti informirani na način koji je prilagođen djetetu, dobi i kontekstu o svojim pravima, postupcima i uslugama koji su dostupni za njihovu zaštitu.
Timing of the ‘assistance’: the assistance by appropriate bodies should start at the earliest point in time, and it shall start before issuing a return decision.
Vrijeme pružanja „pomoći”: „odgovarajuća tijela” trebala bi početi pružati pomoć od samog početka i pružanje pomoći trebalo bi početi prije izdavanja odluke o vraćanju.
That implies a timely age assessment based on the benefit of the doubt.
To podrazumijeva pravovremenu procjenu dobi na temelju povlastice sumnje.
Assistance should be a continuous and stable process, including during the return phase.
Pružanje pomoći trebao bi biti trajan i stabilan postupak, uključujući tijekom faze vraćanja.
It may also cover the post-return phase, to ensure adequate follow-up of return.
Može obuhvaćati i fazu nakon vraćanja kako bi se osiguralo primjereno praćenje vraćanja.
If needed, a transfer of guardianship from the Member State to the country of return in line with Article 10(2) of the Return Directive should be achieved.
Ako je to potrebno, trebalo bi ostvariti prijenos skrbništva iz države članice u države vraćanja u skladu s člankom 10. stavkom 2. Direktive o vraćanju.
Age assessment: the Return Directive contains no provisions on age assessment.
Procjena dobi: Direktiva o vraćanju ne sadržava odredbe o procjeni dobi.
Based on a systematic interpretation of the Union immigration and asylum acquis, the Commission recommends to refer to the provisions of Article 25(5) of the Asylum Procedures Directive, as well as to take into account related documents developed for instance by the European Asylum Support Office [56].Continuity of assistance in asylum and return procedures: Although the legal basis between the guardianship provided for to asylum seekers and the ‘assistance’ required for unaccompanied minors/children in the return process differ, close links between the requirements laid down in the asylum acquis and in the Return Directive exist and continuity of assistance in asylum and return procedures should be sought.
Na temelju sustavnog tumačenja pravne stečevine Unije o useljavanju i azilu, Komisija preporučuje upućivanje na odredbe iz članka 25. stavka 5. Direktive o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite te uzimanje u obzir povezanih dokumenata koje je izradio, primjerice, Europski potporni ured za azil [56].Trajnost pomoći u postupcima azila i vraćanja: Iako se pravna osnova između skrbništva koje se pruža tražiteljima azila i „pomoći” za maloljetnike bez pratnje/djecu u postupku vraćanja razlikuje, postoje bliske veze između zahtjeva propisanih u pravnoj stečevini o azilu i u Direktivi o vraćanju i treba tražiti kontinuitet potpore u postupcima azila i vraćanja.
Provision of mere guardianship is not sufficient to comply with the obligation to provide assistance to minors, since ‘assistance by appropriate bodies’ means more than mere guardianship.
Osiguranje samo skrbništva nije dovoljno za ispunjenje obveze pružanja pomoći maloljetnicima jer „pomoć odgovarajućih tijela” podrazumijeva više od samog skrbništva.
Legal basis: Return Directive — Article 10(2)
Pravna osnova: Direktiva o vraćanju – članak 10. stavak 2.
Before removing an unaccompanied minor from the territory of a Member State, the authorities of that Member State shall be satisfied that he or she will be returned to:
Prije udaljavanja maloljetnika bez pratnje s državnog područja države članice, tijela te države članice se uvjeravaju da će on ili ona biti vraćeni
a member of his or her family,
članu njegove ili njezine obitelji,
a nominated guardian, or
imenovanom skrbniku, ili
adequate reception facilities in the State of return.
odgovarajućoj prihvatnoj ustanovi u državi povratka.
Among the options provided for by Article 10(2) of the Return Directive, it is recommended that the return to family members should be the preferred one, unless this is manifestly not in the child's best interests.
Među mogućnostima predviđenima u članku 10. stavku 2. Direktive o vraćanju, preporučuje se da se prednost daje vraćanju članovima obitelji, osim ako je očito da to nije u najboljem interesu djeteta.
Member States should therefore undertake efforts to establish the identity and nationality of the unaccompanied minor and to trace family members.
Države članice stoga bi trebale poduzeti napore u utvrđivanju identiteta i državljanstva maloljetnika bez pratnje i u pronalaženju članova obitelji.
Return to a guardian or an adequate reception facility can be an acceptable alternative under certain conditions.
Vraćanje skrbniku ili odgovarajućoj prihvatnoj ustanovi može biti prihvatljiva alternativa u određenim okolnostima.
The Commission recommends that Member States put in place appropriate reintegration measures targeting unaccompanied minors who return to their country of origin, and ensure prompt access to such measures both before departure and after arrival in the third country of return.
Komisija preporučuje da države članice uspostave odgovarajuće mjere reintegracije usmjerene na maloljetnike bez pratnje koji se vraćaju u zemlju podrijetla i osiguraju pristup takvim mjerama i prije njihova odlaska i nakon dolaska u treću državu povratka.
Family tracing: Member States should launch procedures for tracing the parents or family members of unaccompanied minors as soon as possible, involving the appointed guardian and/or a person responsible for child protection.
Pronalaženje obitelji: države članice trebaju što prije pokrenuti postupke za pronalaženje roditelja ili članova obitelji maloljetnika bez pratnje, uključujući imenovanog skrbnika i/ili osobe odgovorne za zaštitu djece.
To facilitate family tracing as well as for identifying a guardian or an adequate facility in view of return, the competent national authorities should take measures to work in cooperation with consular services, liaison officers, child protection bodies, international organisations and NGOs in the country of return, making full use of existing cross-border cooperation channels.
Kako bi se olakšalo pronalaženje obitelji i utvrđivanje skrbnika ili odgovarajuće ustanove u pogledu vraćanja, nadležna nacionalna tijela trebaju poduzeti mjere suradnje s konzularnim uslugama, časnicima za vezu, tijelima za zaštitu djece, međunarodnim organizacijama i nevladinim organizacijama u državi povratka, potpuno iskorištavajući postojeće kanale prekogranične suradnje.
Voluntary departure of minors: in principle, Article 10(2) only applies to situations where the minor is removed and not situations where the minor is leaving the Member State voluntarily.
Dobrovoljni odlazak maloljetnika: članak 10. stavak 2. u načelu se primjenjuje samo na situacije kada je maloljetnik udaljen, a ne na situacije kada maloljetnik dobrovoljno napušta državu članicu domaćina.
Taking into account the Member States' obligation deriving from the requirement to take into due account the best interests of the child, it is recommended to also assess the situation in the family and the situation and reception conditions in the country of return in cases of voluntary departure.
Uzimajući u obzir obvezu države članice koja proizlazi iz zahtjeva uzimanja u obzir najboljih interesa djeteta, u slučajevima dobrovoljnog odlaska također se preporučuje procjena situacije u obitelji te situacije i prihvatnih uvjeta u državi povratka.
The adequacy of reception facilities in the country of return needs to be assessed on a case-by-case basis, taking into account the individual circumstances and the age of the returned minor.
Prikladnost prihvatnih ustanova u državi vraćanja mora se ocijeniti u svakom pojedinom slučaju, uzimajući u obzir pojedinačne okolnosti i dob vraćenog maloljetnika.
A mere reception by the border police in the country of return without any necessary follow-up measures or flanking measures cannot be considered as ‘adequate reception’.
Sami prihvat granične službe u državi povratka bez nužnih mjera praćenja ili popratnih mjera ne može se smatrati „prikladnim prihvatom”.
Member State should pay particular attention to availability of appropriate housing, access to healthcare and education in the country of return.
Države članice trebaju posebnu pozornost posvetiti dostupnosti odgovarajućeg smještaja, pristupa zdravstvenoj skrbi i obrazovanja u državi povratka.
Member States shall respect Article 20 of the UN Convention on the Rights of the Child and are encouraged to meet the UN Guidelines for the alternative care of children [57].11.
Države članice poštuju članak 20. Konvencije UN-a o pravima djeteta i potiče ih se da ispune Smjernice UN-a za alternativnu skrb o djeci [57].11.
Legal basis: Return Directive — Article 3(6) and Article 11
Pravna osnova: Direktiva o vraćanju – članak 3. stavak 6. i članak 11.
‘Entry ban’ means an administrative or judicial decision or act prohibiting entry into and stay on the territory of the Member States for a specified period, accompanying a return decision.
„Zabrana ulaska” znači upravna ili sudska odluka ili akt kojim se zabranjuju ulazak i boravak na državnom području države članice za određeno vrijeme, zajedno s odlukom o vraćanju.
Return decisions shall be accompanied by an entry ban:
Odlukama o vraćanju pridodaje se zabrana ulaska:
if no period for voluntary departure has been granted; or
ako nije odobreno vrijeme za dobrovoljni odlazak; ili
if the obligation to return has not been complied with.
ako nije poštovana obveza vraćanja.
In other cases return decisions may be accompanied by an entry ban.
U drugim se slučajevima odlukama o vraćanju može pridodati zabrana ulaska.
The length of the entry ban shall be determined with due regard to all relevant circumstances of the individual case and shall not in principle exceed five years.
Trajanje zabrane ulaska utvrđuje se u pogledu svih relevantnih okolnosti pojedinačnog slučaja i u pravilu ne prelazi pet godina.
It may however exceed five years if the third-country national represents a serious threat to public policy, public security or national security.
Međutim, može biti duža od pet godina, ako državljanin treće zemlje predstavlja ozbiljnu opasnost za javni poredak, javnu sigurnost ili nacionalnu sigurnost.
The return-related entry bans foreseen in the Return Directive are intended to have preventive effects and to foster the credibility of Union return policy by sending a clear message that those who disregard migration rules in EU Member States will not be allowed to re-enter any EU Member State for a specified period of time.
Zabrane ulaska povezane s vraćanjem koje su predviđene u Direktivi o vraćanju trebale bi imati preventivni učinak i poticati vjerodostojnost politike vraćanja Unije slanjem jasne poruke da osobama koje zanemare migracijska pravila u državama članicama EU-a neće određeno vrijeme biti dopušten ponovni ulazak u bilo koju državu članicu EU-a.
The Directive obliges Member States to issue an entry ban in two ‘qualified’ cases: (i) no period for voluntary departure granted; and (ii) obligation to return not complied with.
Direktiva o vraćanju obvezuje države članice da izdaju zabranu ulaska u dva „opravdana” slučaja: i. ako nije određeno vrijeme za dobrovoljni odlazak i ii. ako nije izvršena obveza vraćanja.
In all other cases, return decisions may be accompanied by an entry ban.
U svim drugim slučajevima odlukama o vraćanju može se pridodati zabrana ulaska.
The length of the entry ban must be determined with due regard to all relevant circumstances of the individual case.
Trajanje zabrane ulaska mora se utvrditi u odnosu na sve relevantne okolnosti pojedinačnog slučaja.
In principle it should not exceed five years.
Ono u pravilu ne bi trebalo prelaziti pet godina.
Only in cases of serious threat to public policy, public security or national security, the entry ban may be issued for a longer period.
Zabrana ulaska može se izdati na dulje razdoblje samo u slučajevima ozbiljne opasnosti za javni poredak, javnu sigurnost ili nacionalnu sigurnost.
An entry ban prohibits entry into the territory of all the Member States: the wording of recital 14 of the Return Directive and a systematic comparison of all the linguistic versions of the Directive (in particular the English and French texts) make clear that an entry ban prohibits entry and stay on the territory of all Member States.
Zabranom ulaska zabranjuje se ulazak na područje svih država članica: iz teksta uvodne izjave 14. Direktive o vraćanju i sustavne usporedbe svih jezičnih inačica Direktive (posebno teksta na engleskom i francuskom) može se jasno utvrditi da se zabranom ulaska zabranjuje ulazak i boravak na području svih država članica.
The Danish version, which uses the singular (‘ophold på en medlemsstats’), contains an evident translation mistake.
Danska inačica, u kojoj se upotrebljava jednina („ophold på en medlemsstats”), sadržava očitu pogrešku u prijevodu.
The EU-wide effect of an entry ban is one of the key European added values of the Directive.
Učinak zabrane ulaska u cijelom EU-u jedna je od ključnih europskih dodanih vrijednosti Direktive.
The EU-wide effect of an entry ban must be clearly stated in the entry ban decision issued to a third-country national.
Učinak zabrane ulaska u cijelom EU-u mora biti jasno naveden u odluci o zabrani ulaska koja je izdana državljaninu treće zemlje.
Entry bans are binding on all Member States bound by the Return Directive, that is to say all Member States (except the United Kingdom and Ireland) plus the Schengen Associated countries (Switzerland, Norway, Iceland and Liechtenstein).
Zabrane ulaska obvezujuće su za sve države članice koje obvezuje Direktiva o vraćanju, odnosno sve države članice (osim UK-a i Irske) te zemlje pridružene Schengenu (Švicarska, Norveška, Island i Lihtenštajn).
Informing other Member States about issued entry bans: it is essential to inform other Member States about all entry bans which have been issued.
Obavješćivanje drugih država članica o izdanim zabranama ulaska: države članice moraju obavijestiti ostale države članice o svim izdanim zabranama ulaska.
Entering an entry ban alert into the SIS in application of Article 24(3) of the SIS II Regulation is the main — but not the exclusive — means for informing other Member States about the existence of an entry ban and for ensuring their successful enforcement.
Unos upozorenja o zabrani ulaska u SIS u skladu s člankom 24. stavkom 3. Uredbe o SIS-u II glavni je, ali ne i jedini način obavješćivanja drugih država članica o postojanju zabrane ulaska i osiguravanja njihove uspješne provedbe.
Member States should therefore ensure that entry ban alerts are systematically entered in the SIS.
Države članice stoga trebaju osigurati da se upozorenja o zabrani ulaska sustavno unose u SIS.
As regards those Member States which have no access to SIS, information exchange may be achieved through other channels (for example. bilateral contacts).
Države članice koje nemaju pristup SIS-u mogu razmjenjivati informacije drugim kanalima (na primjer, bilateralnim kontaktima).
Purely national entry bans: it is not compatible with the Return Directive to issue purely national migration-related entry bans.
Isključivo nacionalne zabrane ulaska: nije u skladu s Direktivom o vraćanju izdavati isključivo nacionalne zabrane ulaska povezane s migracijom.
National legislation must foresee that entry bans issued in connection with return decisions prohibit entry and stay in all Member States, for instance by setting an obligation to systematically enter all such entry bans into the SIS.
U nacionalnom zakonodavstvu mora biti predviđeno da se zabranama ulaska koje su izdane u vezi s odlukama o vraćanju zabranjuje ulazak i boravak u svim državama članicama, primjerice, uspostavljanjem obveze sustavnog unošenja svih takvih zabrana ulaska u SIS.
However, in the case of a third-country national subject of an entry ban issued by Member State A who has a residence permit issued by Member State B, where Member State B does not want to revoke this permit, and following an Article 25 SIC consultation referred to in Article 11(4) of the Return Directive, Member State A shall withdraw the EU-wide entry ban, but may put the third-country national on its national list of alerts under Article 25(2) last sentence SIC (lex specialis) (see also section 11.8).
Međutim, u slučaju da državljanin treće zemlje kojem je država članica A izdala zabranu ulaska ima dozvolu boravka izdanu u državi članici B, ako država članica B ne želi ukinuti tu dozvolu i nakon savjetovanja u skladu s člankom 25. Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma navedenim u članku 11. stavku 4. Direktive o vraćanju, država članica A povlači zabranu ulaska u cijelom EU-u, ali može državljanina treće zemlje staviti na svoj nacionalni popis upozorenja iz članka 25. stavka 2. posljednje rečenice Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma (lex specialis) (vidjeti i odjeljak 11.8.).
Registration of entry bans in SIS: according to currently applicable legislation, Member States may register alerts related to entry bans issued in accordance with the Return Directive in the SIS, but are not obliged to do so.
Unos zabrana ulaska u SIS: u skladu s trenutačno važećim zakonodavstvom države članice mogu unijeti u SIS upozorenja koja se odnose na zabrane ulaska izdane u skladu s Direktivom o vraćanju, ali nisu obvezne to učiniti.
However, in order to give full effect to the European dimension of entry bans issued under the Return Directive, Member States should systematically do so.
Međutim, kako bi se ostvario potpuni učinak europske dimenzije zabrana ulaska izdanih u skladu s Direktivom o vraćanju, države članice to bi trebale činiti sustavno.
Relation between the 3-year review of alerts entered into the SIS (under Article 112 SIC and Article 29 SIS II Regulation) and the length of the entry ban fixed under the Return Directive: the review of alerts entered into the SIS is a procedural requirement aimed at making sure that alerts are only kept for the time required to achieve the purpose for which they were entered.
Odnos između trogodišnjeg preispitivanja upozorenja unesenih u SIS (u skladu s člankom 112. Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma i člankom 29. Uredbe o SIS-u II) i trajanja zabrane ulaska utvrđene u Direktivi o vraćanju: preispitivanje upozorenja unesenih u SIS postupovni je zahtjev čiji je cilj osigurati da se upozorenja čuvaju samo tijekom vremena potrebnog za postizanje svrhe za koju su unesena.
It does not impact the substantive decision of the Member States to determine the length of an entry ban in accordance with the provisions of the Return Directive.
To ne utječe na samostalnu odluku države članice da utvrdi trajanje zabrane ulaska u skladu s odredbama Direktive o vraćanju.