natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Imposing detention for the purpose of removal is a serious intrusion into the fundamental right of liberty of persons and therefore subject to strict limitations.
Određivanje zadržavanja u svrhu udaljavanja ozbiljno je narušavanje temeljnog prava slobode osoba i stoga podliježe strogim ograničenjima.
Obligation to impose detention only as a measure of last resort: Article 8(1) of the Return Directive obliges Member States to take ‘all necessary measures’ to enforce return decisions.
Obveza da se zadržavanje odredi samo kao krajnja mjera: Člankom 8. stavkom 1. Direktive o vraćanju države članice obvezuju se da će poduzeti „potrebne mjere” za izvršenje odluka o vraćanju.
The possibility to impose detention is one of the possible measures which may be used by Member States as a measure of last resort.
Mogućnost određivanja zadržavanja jedna je od mogućih mjera koje države članice mogu upotrebljavati kao krajnju mjeru.
The ECJ has in this context expressly highlighted in its judgment in Case C-61/11, El Dridi (paragraph 41), that the Return Directive foresees a ‘a gradation of the measures to be taken in order to enforce the return decision, a gradation which goes from the measure which allows the person concerned the most liberty, namely granting a period for his voluntary departure, to measures which restrict that liberty the most, namely detention in a specialised facility’.
Sud EU-a u tom je kontekstu posebno naglasio u predmetu C-61/11, El Dridi, (točka 41.) da je Direktivom o vraćanju predviđeno „stupnjevanje mjera koje će se poduzimati u cilju izvršavanja odluke o vraćanju i to stupnjevanje kreće od mjere kojom se predmetnoj osobi omogućuje najviše slobode, odnosno odobravanje vremena za dobrovoljni odlazak, do mjera kojima se ta sloboda najviše ograničava, odnosno, zadržavanja u posebnom objektu”.
An obligation on Member States to apply detention exists only in situations in which it is clear that the use of detention is the only way to make sure that the return process can be prepared and the removal process can be carried out (necessity of detention).
Obveza država članica da primijene zadržavanje postoji stoga samo u situacijama u kojima je jasno da je uporaba zadržavanja jedini način kojim se može osigurati priprema postupka vraćanja i obavljanje postupka udaljavanja (nužnost zadržavanja).
Any detention shall be based on an individual assessment and shall be for as short a period as possible, only maintained as long as removal arrangements are in progress and executed with due diligence (proportionality of detention).
Svako zadržavanje temelji se na pojedinačnoj procjeni i može trajati ono vrijeme koje je najmanje potrebno, odnosno trajati tako dugo koliko traje postupak udaljavanja, a treba se provesti uz dužnu pozornost (proporcionalnost zadržavanja).
Reasons for detention: the sole legitimate objective of detention under the Return Directive is to prepare the return and/or to carry out the removal process, in particular when there is: (1) a risk of absconding; or (2) avoidance or hampering of the preparation of return or the removal process by the returnee.
Razlozi za zadržavanje: jedini zakoniti cilj zadržavanja u skladu s Direktivom o vraćanju jest priprema vraćanja i/ili izvršenje postupka udaljavanja, posebno ako postoji 1) opasnost od bijega ili 2) ako povratnik izbjegava ili sprječava pripremu vraćanja ili postupak udaljavanja.
When such reasons for detention exist, and when no less coercive measures can be applied effectively in a specific case (last resort), Member States are entitled and should use detention for the time necessary to ensure that return procedures can be successfully carried out in compliance with the provisions of Article 8 of the Return Directive.
Ako postoje takvi razlozi za zadržavanje i ako se u određenom slučaju ne mogu učinkovito primijeniti manje prisilne mjere (krajnja mjera), države članice imaju pravo i trebaju upotrebljavati zadržavanje tijekom vremena potrebnog da se osigura da se postupci vraćanja mogu uspješno provesti u skladu s odredbama članka 8. Direktive o vraćanju.
Even though the wording of the Return Directive is phrased as an indicative listing (‘in particular’), these two concrete cases cover the main scenarios encountered in practice that justify detention in view of preparing and organising return and carrying out the removal process.
Iako je tekst Direktive o vraćanju oblikovan kao okvirni popis („posebno”), ta dva konkretna slučaja obuhvaćaju glavne scenarije slučajeva koji se susreću u praksi i kojima se opravdava zadržavanje radi pripreme i organiziranja vraćanja i/ili radi provođenja postupka udaljavanja.
The existence of a specific reason for detention — and the non-availability of effective and sufficient less coercive measures — must be individually assessed in each case.
Postojanje posebnog razloga za zadržavanje – i nepostojanje učinkovitih i dostatnih manje prisilnih mjera – mora se pojedinačno procijeniti u svakom slučaju.
A refusal of entry at the border, the existence of a SIS alert for refusal of entry, lack of documentation, lack of residence, absence of cooperation and other relevant indications/criteria need to be taken into account when assessing whether there is a risk of absconding (see section 1.6) that may justify the need for detention.
Odbijanje ulaska na granici, postojanje upozorenja u SIS-u za odbijanje ulaska, neposjedovanje dokumentacije, nepostojanje mjesta boravka, odbijanje suradnje i ostali odgovarajući pokazatelj/kriteriji moraju se uzeti u obzir pri procjeni opasnosti od bijega (vidjeti odjeljak 1.6.) koja može opravdati potrebu za zadržavanjem.
No detention for public order reasons: the possibility of maintaining or extending detention for public order reasons is not covered by the text of the Return Directive and Member States are not allowed to use immigration detention for the purposes of removal as a form of ‘light imprisonment’.
Nema zadržavanja iz razloga javnog poretka: mogućnost održavanja ili produljenja zadržavanja iz razloga javnog poretka nije obuhvaćeno tekstom Direktive o vraćanju i države članice ne smiju upotrebljavati zadržavanje imigranata u svrhu udaljavanja kao oblik „blage zatvorske kazne”.
The primary purpose of detention for the purposes of removal is to assure that returnees do not undermine the execution of the obligation to return by absconding.
Glavna svrha zadržavanja u svrhu udaljavanja jest osigurati da povratnici bijegom ne ugroze izvršenje obveze vraćanja.
It is not the purpose of Article 15 to protect society from persons which constitute a threat to public policy or security.
Svrha članka 15. nije zaštititi društvo od osoba koje predstavljaju opasnost za javni poredak ili sigurnost.
The past behaviour/conduct of a person posing a risk to public order and safety (for instance non-compliance with administrative law in other fields than migration law or infringements of criminal law) may, however, be taken into account when assessing whether there is a risk of absconding (see section 1.6).
Prethodno ponašanje/postupanje osobe koja predstavlja rizik za javni poredak i sigurnost (na primjer, nepoštovanje upravnog prava u područjima koja nisu povezana s migracijskim pravom ili povrede kaznenog prava) može se, međutim, uzeti u obzir pri procjeni opasnosti od bijega (vidjeti odjeljak 1.6.).
If the past behaviour/conduct of the person concerned allows drawing the conclusion that the person will probably not act in compliance with the law and avoid return, this may justify the decision that there is a risk of absconding.
Ako se na temelju prethodnog ponašanja/postupanja predmetne osobe može zaključiti da ta osoba vjerojatno neće postupati u skladu sa zakonom i da će izbjeći vraćanje, time se može opravdati odluka da postoji opasnost od bijega.
Obligation to provide for effective alternatives to detention: Article 15(1) must be interpreted as requiring each Member State to provide in its national legislation for alternatives to detention; this is also consistent with the terms of recital 16 to the Directive (‘[…] if application of less coercive measures would not be sufficient’).
Obveza osiguravanja učinkovitih alternativa zadržavanju: članak 15. stavak 1. mora se tumačiti tako da se od svake države članice mora zahtijevati da u svojem nacionalnom zakonodavstvu predvidi alternative zadržavanju; to je u skladu s uvjetima iz uvodne izjave 16. Direktive („[…] ako primjena manje prisilnih mjera ne bi bila dovoljna”).
In the judgment of Case C-61/11, El Dridi (paragraph 39), the ECJ confirmed that ‘[…] it follows from recital 16 in the preamble to that directive and from the wording of Article 15(1) that the Member States must carry out the removal using the least coercive measures possible. It is only where, in the light of an assessment of each specific situation, the enforcement of the return decision in the form of removal risks being compromised by the conduct of the person concerned that the Member States may deprive that person of his liberty and detain him’.
U presudi u predmetu C-61/11, El Dridi (točka 39.), Sud EU-a potvrdio je sljedeće: „[…] iz uvodne izjave 16. u preambuli te direktive i iz teksta članka 15. stavka 1. može se zaključiti da države članice moraju izvršiti udaljavanje pomoću što je moguće manje prisilnih mjera. Samo u slučaju da postoji rizik da bi izvršenje odluke o vraćanju u obliku udaljavanja, ovisno o ocjeni svakog pojedinog slučaja, bilo ugroženo ponašanjem dotičnog državljanina država članica može potonjeg lišiti slobode na način da ga se zadrži”.
However, this does not mean that a pre-condition for detention is that a third-country national was already subject to a less coercive measure.
Međutim, to ne znači da je preduvjet za zadržavanje da je državljanin treće zemlje već bio podvrgnut manje prisilnoj mjeri.
Article 15(1) of the Return Directive requires that less coercive measures must be ‘sufficient’ and that it should be possible to apply them ‘effectively’ to the third-country national concerned.
Člankom 15. stavkom 1. Direktive o vraćanju zahtijeva se da manje prisilne mjere moraju biti „dovoljne” i da treba biti moguće „učinkovito” ih primijeniti na predmetnog državljanina treće zemlje.
This implies that, to comply with the obligation to provide for effective alternatives to detention, Member States must provide in national law for alternatives to detention that can achieve the same objectives of detention (i.e. prevent absconding, avoid that the third-country national avoids or hampers return) while using means that are less intrusive of the right to liberty of the individual.
To podrazumijeva da za ispunjenje obveze osiguravanja učinkovitih alternativa zadržavanju države članice moraju u nacionalnom pravu osigurati alternative zadržavanju kojima se mogu ostvariti isti ciljevi zadržavanja (tj. sprječavanje bijega, sprječavanje da državljanin treće zemlje izbjegava ili ometa vraćanje), istodobno koristeći se načinima koja manje narušavaju pravo pojedinca na slobodu.
National authorities responsible for taking decisions related to detention and alternatives to detention need to assess whether such less coercive measures would be sufficient and effective in each individual case.
Nacionalna tijela odgovorna za donošenje odluka povezanih sa zadržavanjem i alternativama zadržavanju moraju procijeniti bi li takve manje prisilne mjere bile dovoljne i učinkovite u svakom pojedinačnom slučaju.
Examples of alternatives to detention include residence restrictions, open houses for families, case-worker support, regular reporting, surrender of ID/travel documents, bail and electronic monitoring.
Primjeri alternativa zadržavanju uključuju ograničenja boravka, otvorena vrata za obitelji, potporu socijalnih radnika, redovito javljanje, predaju osobnih iskaznica/putnih isprava, jamčevinu i elektronički nadzor.
The UNHCR provides some practical examples of good practices [75] on alternatives to detention.Benefits and risks — alternatives to detention
UNHCR daje neke praktične primjere dobre prakse [75] o alternativama zadržavanju.Koristi i rizici – alternative zadržavanju
The benefits of providing for alternatives to detention may include higher return rates (including voluntary departure), improved cooperation with returnees in obtaining necessary documentation, financial benefits (less cost for the State) and less human cost (avoidance of hardship related to detention).
Koristi od pružanja alternativa zadržavanju mogu uključivati više stope vraćanja (uključujući dobrovoljni odlazak), poboljšanu suradnju s povratnicima u pogledu prikupljanja nužne dokumentacije, financijske koristi (manji trošak za državu) i manje troškova za ljudske resurse (izbjegavanje opterećenja povezanih sa zadržavanjem).
Risks include an increased likelihood of absconding, possible creation of pull factors (alternative detention facilities such as family houses may be perceived as attractive for potential irregular immigrants) and possible social tensions in the neighbourhood of open centres.
Rizici uključuju veću vjerojatnost od bijega, moguće stvaranje privlačnih učinaka (alternativni objekti za zadržavanje kao što su obiteljske kuće mogu se smatrati privlačnima za moguće nezakonite migrante) i moguće društvene napetosti u susjedstvu otvorenih centara.
Recommendation: The challenge is to find intelligent solutions with an appropriate mix of rewards and deterrents.
Preporuka: Izazov je pronaći inteligentna rješenja s odgovarajućom kombinacijom nagrada i odvraćajućih mjera.
A complete absence of deterrents may lead to insufficient removal rates.
Potpuni nedostatak odvraćajućih mjera može dovesti do nedovoljnih stopa udaljavanja.
At the same time an overly repressive system with systematic detention may also be inefficient, since the returnee has little incentive or encouragement to cooperate in the return procedure.
Istodobno, pretjerano represivan sustav sa sustavnim zadržavanjem može također biti neučinkovit jer bi povratnik imao male poticaje za suradnju u postupku vraćanja.
Member States should develop and use a wide range of alternatives to address the situation of different categories of third-country nationals.
Države članice trebale bi razviti i primjenjivati širok raspon alternativa kako bi obradile različite kategorije državljana trećih zemalja.
Tailored individual coaching, which empowers the returnee to take in hand his/her own return, early engagement and holistic case management focused on case resolution has proven to be successful.
Uspješnim se pokazalo prilagođeno individualno osposobljavanje kojim se povratnik potiče da preuzme kontrolu nad vlastitim vraćanjem, rano sudjelovanje i cjelovito upravljanje slučajevima usredotočeno na rješavanje slučajeva.
A systematic horizontal coaching of all potential returnees, covering advice on possibilities for legal stay/asylum as well as on voluntary/enforced return from an early stage (and not only once forced removal decisions are taken) should be aimed at.
Cilj bi trebao biti sustavno horizontalno savjetovanje svih mogućih povratnika, koje uključuje savjete o mogućnostima za zakoniti boravak/azil te za dobrovoljno/prisilno vraćanje od rane faze (a ne samo nakon donošenja odluka o prisilnom udaljavanju).
Being subject of return procedures: the formal requirement to be ‘subject of return procedures’ in Article 15(1) of the Return Directive is not synonymous with ‘subject of a return decision’.
Biti u postupku vraćanja: formalni zahtjev „u pogledu kojeg se provodi postupak vraćanja” u članku 15. stavku 1. Direktive o vraćanju nije istoznačan s „biti predmetom odluke o vraćanju”.
Detention may already be imposed — if all conditions of Article 15 are fulfilled — before a formal return decision is taken, for instance while the preparations of the return decision are under way and a return decision has not yet been issued.
Zadržavanje se može odrediti, ako su ispunjeni svi uvjeti iz članka 15., prije donošenja službene odluke o vraćanju (na primjer, dok su u tijeku pripreme za odluku o vraćanju, a odluka o vraćanju još nije donesena).
An illegally staying third-country national may hide (not disclose) his/her identity in order to avoid removal.
Državljanin treće zemlje s nezakonitim boravkom može sakriti (ne otkriti) svoj identitet u cilju izbjegavanja udaljavanja.
Is it legitimate to maintain detention in such circumstances, in order to exercise pressure on the third-country national to cooperate and thus make removal possible?
Je li u takvim okolnostima produljenje zadržavanja opravdano kako bi se državljanin treće zemlje potaknuo na suradnju i kako bi se omogućilo udaljavanje?
This kind of detention is covered by Article 15(1)(b) of the Return Directive, which expressly mentions ‘avoids or hampers […] the removal process’ as a reason for detention.
Takva vrsta zadržavanja obuhvaćena je člankom 15. stavkom 1. točkom (b) Direktive o vraćanju u kojem se kao razlog za zadržavanje izričito navodi „izbjegava ili ometa […] postupka za […] udaljavanje”.
Article 15(6)(a) lists ‘lack of cooperation’ as one of the two cases which may justify an extension of the maximum detention period for 12 months and the overall objective and finality of this kind of detention (Beugehaft or Durchsetzungshaft) is removal, not penalisation.
U članku 15. stavku 6. točki (a) „nedostatak suradnje” naveden je kao jedan od dvaju slučajeva u kojima može biti opravdano produljenje najduljeg razdoblja zadržavanja za 12 mjeseci, a opći cilj i svrha te vrste zadržavanja (Beugehaft ili Durchsetzungshaft) jest udaljavanje, a ne kažnjavanje.
Any detention for the purpose of removal must respect Article 15(4) of the Return Directive: ‘When it appears that a reasonable prospect of removal no longer exists for legal or other considerations or the conditions laid down in paragraph 1 no longer exist, detention ceases to be justified and the person concerned shall be released immediately’.
Svako zadržavanje u svrhu udaljavanja mora biti u skladu s člankom 15. stavkom 4. Direktive o vraćanju: „Ako iz pravnih ili drugih razloga više ne postoji mogućnost za udaljavanje ili ne postoje uvjeti iz stavka 1., zadržavanje više nije opravdano te se konkretna osoba bez odgode pušta”.
This implies that in those cases in which it becomes clear that there are no more reasonable prospects of removal, detention must be ended — for instance when it becomes clear that the papers to be issued by a third country will come too late or will not be issued at all, even if the detainee would cooperate.
To znači da zadržavanje treba prekinuti u onim slučajevima u kojima postane jasno da više nema razumnih izgleda za udaljavanje – na primjer, kada postane jasno da će dokumenti koje treba izdati treća država stići prekasno ili uopće neće biti izdani, čak i ako zadržana osoba surađuje.
Is it possible to maintain detention if a returnee submits an asylum application?
Je li moguće nastaviti zadržavanje ako povratnik podnese zahtjev za azil?
Answer provided by the judgment of the ECJ in the Case C-534/11, Arslan [76] (paragraphs 49 and 63): ‘Article 2(1) of Directive 2008/115/EC […] does not apply to a third-country national who has applied for international protection within the meaning of Directive 2005/85/EC during the period from the making of the application to the adoption of the decision at first instance on that application or, as the case may be, until the outcome of any action brought against that decision is known. […] Directives 2003/9/EC and 2005/85/EC do not preclude a third-country national who has applied for international protection within the meaning of Directive 2005/85/EC after having been detained under Article 15 of Directive 2008/115/EC from being kept in detention on the basis of a provision of national law, where it appears, after an assessment on a case-by-case basis of all the relevant circumstances, that the application was made solely to delay or jeopardise theenforcement of the return decision and that it is objectively necessary to maintain detention to prevent the person concerned from permanently evading his return’.
Odgovor nudi Sud EU-a u presudi u predmetu C-534/11, Arslan [76] (točke 49. i 63.): „Članak 2. stavak 1. Direktive 2008/115/EZ […] ne primjenjuje se na državljanina treće zemlje koji je podnio zahtjev za međunarodnu zaštitu u smislu Direktive 2005/85/EZ u razdoblju od podnošenja zahtjeva do donošenja odluke o tom zahtjevu u prvom stupnju ili, ovisno o slučaju, do objave rezultata postupka pokrenutog protiv te odluke. […] Direktivama 2003/9/EZ i 2005/85/EZ nije isključen državljanin treće zemlje koji je, kako ne bi ostao u pritvoru, podnio zahtjev za međunarodnu zaštitu u smislu Direktive 2005/85/EZ nakon što je zadržan u skladu s člankom 15. Direktive 2008/115/EZ na temelju odredbe nacionalnog prava , ako se čini, nakon procjene svih relevantnih okolnosti u svakom pojedinom slučaju, da je zahtjev podnesen samo radi odgode ili ugrožavanja izvršenja odluke o vraćanju i ako je objektivno nužno nastaviti zadržavanje kakobi se predmetnu osobu onemogućilo da trajno izbjegava vraćanje” .
NB: the above reference to ‘national law’ relates to national rules on asylum-related detention, transposing — as the case may be — the detention-related requirements of the EU asylum acquis.
Napomena: prethodno upućivanje na „nacionalno pravo” odnosi se na pravila o zadržavanju povezanim s azilom kojima se prenose, ovisno o slučaju, zahtjevi povezani sa zadržavanjem iz pravne stečevine EU-a o azilu.
Legal basis: Return Directive — Article 15(2)
Pravna osnova: Direktiva o vraćanju – članak 15. stavak 2.
Detention shall be ordered by administrative or judicial authorities.
Zadržavanje određuje upravno ili sudsko tijelo.
Detention shall be ordered in writing with reasons being given in fact and in law.
Zadržavanje se određuje u pisanom obliku navodeći stvarne i pravne razloge.
When detention has been ordered by administrative authorities, Member States shall:
Kada zadržavanje određuju upravna tijela, države članice:
either provide for a speedy judicial review of the lawfulness of detention to be decided on as speedily as possible from the beginning of detention;
osiguravaju da se odredi brzo sudsko ispitivanje i donošenje odluke o zakonitosti zadržavanja, u najkraćem mogućem roku od početka zadržavanja;
or grant the third-country national concerned the right to take proceedings by means of which the lawfulness of detention shall be subject to a speedy judicial review to be decided on as speedily as possible after the launch of the relevant proceedings.
ili priznaju državljaninu treće zemlje pravo da pokrene postupak u kojem će se odlučivati o zakonitosti zadržavanja brzim sudskim ispitivanjem koje će se provesti u najkraćem mogućem roku od pokretanja postupka.
In such a case Member States shall immediately inform the third-country national concerned about the possibility of taking such proceedings.
U tom slučaju države članice bez odgode obavješćuju konkretnog državljanina treće zemlje o mogućnosti pokretanja takvog postupka.
The third-country national concerned shall be released immediately if the detention is not lawful.
Konkretni državljanin treće zemlje pušta se bez odgode ako zadržavanje nije zakonito.
Judicial authorities may consist of judges, but need not necessarily be composed of judges.
Sudska tijela mogu se sastojati od sudaca, ali ne moraju nužno biti sastavljena od sudaca.
In line with relevant ECtHR case-law, they must have characteristics of independence, impartiality and offer judicial guarantees of an adversarial procedure.
U skladu s relevantnom sudskom praksom ESLJP-a, ona moraju biti neovisna, nepristrana i nuditi sudbena jamstva u kontradiktornom postupku.