natgillin/translations-raw huggingface dataset:
If at the moment of the 3-year review an entry ban imposed under the Return Directive is still in force (for example the ban was imposed for a period of 5 years and was not withdrawn in the meantime), Member States may maintain the alert in the SIS for the remaining two-year period if the alert is still necessary in view of the applicable assessment criteria, notably Article 11 of the Return Directive read in conjunction with Article 112(4) SIC or Article 29(4) of the SIS II Regulation.
Ako je u trenutku trogodišnjeg preispitivanja zabrana ulaska izdana u skladu s Direktivom o vraćanju još na snazi (na primjer, zabrana je određena na razdoblje od 5 godina i nije u međuvremenu povučena), države članice mogu zadržati upozorenje u SIS-u u preostalom razdoblju od dvije godine ako je upozorenje i dalje potrebno s obzirom na primjenjive kriterije za procjenu, posebno članak 11. Direktive o vraćanju u vezi s člankom 112. stavkom 4. Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma ili člankom 29. stavkom 4. Uredbe o SIS-u II.
Issuance of entry bans upon departure at the border in an in absentia procedure (for example in cases of visa overstayers presenting themselves to the border control at the airport briefly before departure): nothing prevents Member States from launching a return procedure when acquiring knowledge about the visa overstay and to issue a return decision (see section 5.1) accompanied by an entry ban in an in absentia procedure if:
Izdavanje zabrana ulaska u trenutku odlaska na granici u okviru postupka in absentia (na primjer, u slučajevima osoba koje su prekoračile razdoblje dozvoljenog boravka i koje neposredno prije odlaska prolaze graničnu kontrolu u zračnoj luci): države članice mogu pokrenuti postupak vraćanja kada dobiju saznanja o prekoračenju razdoblja dozvoljenog boravka i izdati odluku o vraćanju (vidjeti odjeljak 5.1.) kojoj se pridodaje zabrana ulaska u okviru postupka in absentia ako:
national administrative law provides for the possibility of in absentia procedures; and
je u nacionalnom upravnom pravu predviđena mogućnost postupaka in absentia i
those national procedures are in compliance with general principles of Union law and with fundamental rights as enshrined in the CFR, and in particular the right to be heard and the right to an effective remedy and a fair trial.
su ti nacionalni postupci u skladu s općim načelima prava Unije i s temeljnim pravima utvrđenima u Povelji o temeljnim pravima, s naglaskom na pravo da budu saslušani i pravo na učinkovit pravni lijek i pošteno suđenje.
Issuance of an entry ban to returnees who have not complied with the obligation to return within the period for voluntary departure at the moment of departure: an entry ban shall be imposed at a later stage (for instance upon departure) as an ancillary and subsequent element of an already issued return decision if the returnee has not complied with the obligation to return, within the period for voluntary departure.
Izdavanje zabrane ulaska povratnicima koji u trenutku odlaska nisu ispunili obvezu vraćanja u vremenu za dobrovoljni odlazak: zabrana ulaska određuje se u kasnijoj fazi (na primjer, u trenutku odlaska) kao pomoćni i naknadni element već izdane odluke o vraćanju ako povratnik nije ispunio obvezu vraćanja u vremenu za dobrovoljni odlazak.
Presence on Member State territory: illegal stay is an essential prerequisite for issuing a return decision and an accompanying entry ban.
Nazočnost na području države članice: nezakoniti boravak osnovni je preduvjet za donošenje odluke o vraćanju i prateće zabrane ulaska.
A Member State cannot issue a return decision and an accompanying entry ban to persons who are not staying on its territory.
Država članica ne može izdati odluku o vraćanju i prateću zabranu ulaska osobama koje ne borave na njezinu državnom području.
In a situation in which a person has absconded (for example after receiving a negative decision on an asylum application) but can still be assumed to be present on the territory of the Member State concerned, a return decision (including an entry ban) may be adopted in an in absentia procedure under national law.
U situaciji kada je osoba pobjegla (na primjer, nakon odbijenog zahtjeva za azil), ali se pretpostavlja da se i dalje nalazi na području predmetne države članice, odluka o vraćanju (uključujući zabranu ulaska) može se donijeti u postupku in absentia u skladu s nacionalnim pravom.
Illegal stay in the past: Member States cannot issue a return decision and an accompanying entry ban in accordance with the Return Directive to persons who are not present on their territory, including third-country nationals who had previously (in the past) stayed illegally and who returned to a third country before their illegal stay was detected.
Nezakoniti boravak u prošlosti: Države članice ne mogu izdati odluku o vraćanju i prateću zabranu ulaska u skladu s Direktivom o vraćanju osobama koje se ne nalaze na njihovu državnom području, uključujući državljane trećih zemalja, i koje su prethodno (u prošlosti) nezakonito boravile, ali su se vratile u treću zemlju prije nego što je utvrđen njihov nezakoniti boravak.
If such persons re-enter a Member State and measures under the Return Directive (return decision, entry ban) are adopted, the previous illegal stay(s) may be taken into account as an aggravating circumstance when determining the length of the entry ban.
Ako takve osobe ponovno uđu u državu članicu i donesu se mjere u skladu s Direktivom o vraćanju (odluka o vraćanju, zabrana ulaska), prethodni nezakoniti boravak može se uzeti u obzir kao otežavajuća okolnost pri utvrđivanju trajanja zabrane ulaska.
Previous illegal stay in other Member States may also be taken into account as an aggravating circumstance when determining the length of the entry ban.
Prethodni nezakoniti boravak u drugim državama članicama može se isto uzeti u obzir kao otežavajuća okolnost pri utvrđivanju trajanja zabrane ulaska.
The Return Directive obliges Member States to issue an entry ban in two ‘qualified’ cases:
Direktiva o vraćanju obvezuje države članice da izdaju zabranu ulaska u dva „opravdana” slučaja:
no period for voluntary departure has been granted; or
ako nije odobreno vrijeme za dobrovoljni odlazak; ili
the obligation to return has not been complied with.
ako nije poštovana obveza vraćanja.
In all other cases (all return decisions adopted under the Return Directive which do not fall under the two ‘qualified’ cases) return decisions may be accompanied by an entry ban.
U svim ostalim slučajevima (sve odluke o vraćanju donesene u skladu s Direktivom o vraćanju koje nisu obuhvaćene dvama „opravdanim” slučajevima) odlukama o vraćanju može se pridodati zabrana ulaska.
This implies that an entry ban may also be foreseen even if the person departed voluntarily.
To znači da zabrana ulaska može biti predviđena čak i ako je osoba dobrovoljno otišla.
However Member States enjoy discretion in this respect and are encouraged to exercise this discretion in a way which encourages voluntary departure.
Međutim, države članice imaju diskrecijsko pravo u tom pogledu i potiče ih se da to pravo ostvaruju na način kojim se potiče dobrovoljni odlazak.
The length of the entry ban shall be determined in accordance with national law transposing the Return Directive with due regard to all relevant circumstances of the individual case.
Trajanje zabrane ulaska utvrđuje se u skladu s nacionalnim zakonodavstvom kojim se prenosi Direktiva o vraćanju uzimajući u obzir sve relevantne okolnosti pojedinačnog slučaja.
When determining the length of the entry ban, particular account should be taken of aggravating or mitigating circumstances known to the issuing authority, such as whether:
Pri utvrđivanju trajanja zabrane ulaska posebno treba uzeti u obzir otežavajuće ili olakotne okolnosti poznate tijelu koje izdaje zabranu, kao što su sljedeće:
the third-country national has already been the subject in the past of a return decision or removal order,
za državljanina treće zemlje već je u prošlosti izdana odluka o vraćanju ili nalog za udaljavanje,
the third-country national has already received in the past voluntary departure and/or reintegration assistance,
državljanin treće zemlje u prošlosti je već ostvario dobrovoljni odlazak i/ili pomoć pri reintegraciji,
the third-country national has entered without authorisation the territory of a Member State while an entry ban was still in force,
državljanin treće zemlje ušao je na državno područje bez odobrenja države članice dok je zabrana ulaska još bila na snazi,
the third-country national has cooperated or has shown unwillingness to cooperate in the return procedure,
državljanin treće zemlje surađivao je u postupku vraćanja ili nije pokazao spremnost na suradnju,
the third-country national has shown willingness to depart voluntarily.
državljanin treće zemlje pokazao je spremnost za dobrovoljni odlazak.
As a general rule, the length of the entry ban must not exceed 5 years.
Opće je pravilo da zabrana ulaska ne smije trajati dulje od pet godina.
When determining the concrete length of the entry ban, Member States are bound to carry out an individual examination of all relevant circumstances and to respect the principle of proportionality.
Pri utvrđivanju konkretnog trajanja zabrane ulaska države članice moraju razmotriti sve relevantne okolnosti pojedinačnog slučaja i poštovati načelo proporcionalnosti.
A Member State might envisage varying timeframes for typical case categories, such as 3 years as a general standard rule, 5 years in aggravating circumstances (for instance repeated infringements of migration law) and 1 year in mitigating circumstances (for example infringements committed out of negligence only) as general guidance for its administration, but it must be assured that each case will be assessed individually in accordance with the principle of proportionality.
Država članica može predvidjeti različite vremenske rokove za uobičajene kategorije slučajeva, odnosno tri godine kao opće standardno pravilo, pet godina u slučaju otežavajućih okolnosti (na primjer, učestale povrede migracijskog prava) i jednu godinu ako postoje olakotne okolnosti (na primjer, povrede počinjene samo zbog nemara) i time definirati opće smjernice za svoju upravu, ali mora osigurati da se svaki slučaj ocjenjuje pojedinačno u skladu s načelom proporcionalnosti.
Member States may lay down in their national laws or administrative regulations the general criteria which will be taken into account for individually determining the length of the entry ban in accordance with Article 11(2) of the Return Directive.
Države članice mogu u svojim nacionalnim zakonima ili upravnim propisima utvrditi opće kriterije koji će se uzeti u obzir pri pojedinačnom utvrđivanju trajanja zabrane ulaska u skladu s člankom 11. stavkom 2. Direktive o vraćanju.
Serious threat to public policy, public security or national security: in cases of serious threat to public policy, public security or national security, entry bans may be issued for a period longer than 5 years.
Ozbiljna opasnost za javni poredak, javnu sigurnost ili nacionalnu sigurnost: zabrana ulaska može se izdati na razdoblje dulje od pet godina u slučajevima ozbiljne opasnosti za javni poredak, javnu sigurnost ili nacionalnu sigurnost.
Factors which may be taken into account by Member States for determining such threat may be criminal offences as well as serious administrative offences (for example repeated use of false identity documents, repeated and deliberate violations of migration law).
Čimbenici koje države članice mogu uzeti u obzir pri utvrđivanju takve opasnosti mogu biti kaznena djela i ozbiljni upravni prekršaji (na primjer, višekratna uporaba lažnih isprava; učestale i namjerne povrede migracijskog prava).
None of these factors can, however, be considered as constituting automatically and per se a public order threat: Member States are always bound to carry out an individual examination of all relevant circumstances and respect the principle of proportionality.
Međutim, ne može se smatrati da je bilo koji od tih čimbenika automatski i sam po sebi opasnost za javni poredak: države članice obvezne su uvijek provesti procjenu svih relevantnih okolnosti pojedinačnog slučaja i poštovati načelo proporcionalnosti.
The Return Directive gives no definition as to the exact meaning of this term and the ECJ case law on the use of this term in other migration directives and in the free movement context does not directly apply in the Return Directive context since the issues at stake and the context are different.
U Direktivi o vraćanju nema točne definicije tog pojma, a sudska praksa Suda EU-a o uporabi tog pojma u drugim direktivama o migracijama i u kontekstu slobodnog kretanja ne primjenjuje se izravno u kontekstu Direktive o vraćanju jer su predmetna pitanja i kontekst drugačiji.
Nevertheless some considerations contained in ECJ case-law (in particular on horizontal concepts such as proportionality and effet utile of directives) may provide some steer: in Section 3 of the communication on guidance for better transposition and application of Directive 2004/38/EC on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States [59], the Commission provided for detailed guidance relating to the interpretation of the notion of public policy and public security in the free movement context.
Međutim, neka razmatranja iz sudske prakse Suda EU-a (posebno o horizontalnim pojmovima kao što su proporcionalnost i effet utile direktiva) mogu poslužiti kao usmjerenje: u odjeljku 3. Komunikacije o smjernicama za bolje prenošenje i primjenu Direktive 2004/38/EZ o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji na slobodno kretanje i boravište na području države članice [59], Komisija je predvidjela detaljne smjernice o tumačenju pojma javnog poretka i javne sigurnosti u kontekstu slobodnog kretanja.
Moreover, comparative information on the interpretations given to this term by Member States in the migration context may be taken from the results of the EMN ad hoc query (140) on the understanding of the notions of ‘public policy’ and ‘public security’.
Nadalje, usporedive informacije o tome kako države članice tumače taj pojam u kontekstu migracija mogu se dobiti iz rezultata ad-hoc upita EMN-a (140) o razumijevanju pojmova „javni poredak” i „javna sigurnost”.
In paragraph 48 of its judgment in Case C-554/13, Zh. and O., which dealt with the notion of ‘public policy’ in the Return Directive's context (see section 6.3), the ECJ expressly confirmed that analogies may be made with its case-law on Directive 2004/38/EC (judgment of the ECJ in Case C-430/10, Gaydarov [60], paragraph 32).The length of public order entry bans: the length of public order entry bans needs to be individually determined, taking into account the seriousness of the offences committed by the third-country nationals, the linked risks to public policy, public security or national security and the individual situation of the persons concerned.
U točki 48. presude u predmetu C-554/13, Zh. i O., na temu pojma „javni poredak” u kontekstu Direktive o vraćanju (vidjeti odjeljak 6.3.), Sud EU-a izričito je potvrdio da je moguće uspostaviti analogiju s njegovom sudskom praksom o Direktivi 2004/38/EZ (presuda Suda EU-a u predmetu C-430/10, Gaydarov [60], točka 32.).Trajanje zabrana ulaska zbog javnog poretka: trajanje zabrana ulaska zbog javnog poretka treba utvrditi u pojedinom slučaju, uzimajući u obzir težinu kaznenih djela koja su počinili državljani trećih zemalja, povezane opasnosti za javni poredak, javnu sigurnost i nacionalnu sigurnost te pojedinačnu situaciju predmetne osobe.
The principle of proportionality must be respected in any case.
Načelo proporcionalnosti mora se poštovati u svakom slučaju.
A systematic issuing of life-long entry bans in all public order cases, without taking into account the circumstances of the individual case (for example gravity of the offences, risks) is contrary to the Directive.
Sustavno izdavanje doživotnih zabrana ulaska u svim slučajevima povezanima s javnim poretkom, bez uzimanja u obzir okolnosti pojedinog slučaja (na primjer, ozbiljnosti kaznenih djela i rizika), protivno je Direktivi.
A Member State might envisage varying timeframes for typical case categories, such as 10 years as a generalstandard rule for public order cases and 20 years in particularly serious circumstances.
Država članica može predvidjeti različite vremenske okvire za uobičajene kategorije slučajeva, kaošto je 10 godina kao opći standard za slučajeve povezane s javnim poretkom i 20 godina u posebno teškim okolnostima.
Member States should provide for the possibility to review the entry ban decision, in particular the existence of the conditions justifying it, either ex officio or following an application by the person concerned.
Države članice trebale bi predvidjeti mogućnost preispitivanja odluke o zabrani ulaska, a posebno postojanja uvjeta kojima je opravdano donošenje takve odluke, po službenoj dužnosti ili na temelju zahtjeva predmetne osobe.
No unlimited entry bans: the length of the entry ban is a key element of the entry ban decision.
Nema neograničenih zabrana ulaska: trajanje zabrane ulaska ključni je element odluke o zabrani ulaska.
It must be determined ex officio in advance in each individual case.
Potrebno ga je utvrditi po službenoj dužnosti unaprijed u svakom pojedinom slučaju.
The ECJ expressly confirmed this in its judgment of Case C-297/12, Filev and Osmani (paragraphs 27 and 34): ‘It must be noted that it clearly follows from the terms “[t]he length of the entry ban shall be determined” that Member States are under an obligation to limit the effects in time of any entry ban in principle to a maximum of five years independently of an application made for that purpose by the relevant third-country national. […] Article 11(2) of Directive 2008/115/EC must be interpreted as precluding a provision of national law […] which makes the limitation of the length of an entry ban subject to the making by the third-country national concerned of an application seeking to obtain the benefit of such a limit’.
Sud EU-a to je izričito potvrdio u presudi u predmetu C-297/12, Filev i Osmani, (točke 27. i 34.): „Valja utvrditi što točno proizlazi iz izraza” zabrana duljine trajanja ulaska je određena„, ako postoji obveza država članica na vremensko ograničenje učinaka zabrane ulaska, načelno najviše do pet godina i neovisno o takvom zahtjevu državljanina treće zemlje koji za to ima interes. […] Članak 11. stavak 2. Direktive 2008/115/EZ treba biti tumačen na način protivan nacionalnoj odredbi […] koja uvjetuje ograničenje trajanja zabrane ulaska postavljanjem zahtjeva od strane državljanina treće zemlje na kojeg se odnosi i koji može ostvariti pogodnost takvom zabranom”.
The moment at which the clock starts ticking: the Return Directive does not expressly lay down the starting point from which the period of application of the entry ban is to be calculated.
Kada počinje teći razdoblje zabrane ulaska: u Direktivi o vraćanju nije izričito utvrđena početna točka od koje bi se trebalo početi računati razdoblje zabrane ulaska.
However, the ECJ in Case C-225/16, Ouhrami [61] provided clarity on this issue.The ECJ clarified that the determination of the starting point for an entry ban cannot be left to the discretion of each Member State, as this would undermine the objective of the Return Directive and the purpose of the entry bans.
Međutim, predmet Suda EU-a C-225/16, Ouhrami [61] pruža pojašnjenje tog pitanju.Sud EU-a objasnio je da se utvrđivanje početne točke za razdoblje zabrane ulaska ne može prepustiti pojedinoj državi članici jer bi se time ugrozio cilj Direktive o vraćanju i svrha zabrana ulaska.
The ECJ concluded that ‘it thus follows from the wording, general scheme and objective of Directive 2008/115/EC that the period of application of the entry ban does not begin to run until the date on which the person concerned has actually left the territory of the Member States’ (paragraph 53).
Sud EU-a zaključio je da „iz teksta, strukture i cilja Direktive 2008/115/EZ proizlazi da razdoblje zabrane ulaska počinje teći tek od datuma kad je zainteresirana osoba stvarno napustila državno područje država članica” (točka 53.).
Indeed, if an entry ban were to apply before the actual departure of the third-country national, its duration would be unduly reduced.
Doista, kada bi se zabrana ulaska počela primjenjivati prije stvarnog odlaska državljanina treće zemlje njezino bi se trajanje neopravdano smanjilo.
The ECJ therefore decided that ‘the starting point of the duration of an entry ban […] must be calculated from the date on which the person concerned actually left the territory of the Member States’ (paragraph 58).
Sud EU-a stoga je odlučio da „trajanje zabrane ulaska […] treba računati od datuma kad je zainteresirana osoba stvarno napustila državno područje država članica” (točka 58.).
Member States should put in place means to confirm and verify the actual date of departure of third-country nationals (see sections 6.4 and 6.6) to ensure that entry bans start applying at the moment in which they actually leave the territory of the Member States.
Države članice trebaju omogućiti potvrdu i provjeru stvarnog datuma odlaska državljana trećih zemalja (vidjeti odjeljke 6.4. i 6.6.) kako bi osigurale da se zabrane ulaska počnu primjenjivati od trenutka kada oni doista napuste područje država članica.
Legal basis: Return Directive — Article 11(3)
Pravna osnova: Direktiva o vraćanju – članak 11. stavak 3.
Subparagraph 1: Member States shall consider withdrawing or suspending an entry ban where a third-country national who is the subject of an entry ban issued in accordance with paragraph 1, second subparagraph, can demonstrate that he or she has left the territory of a Member State in full compliance with a return decision.
Podstavak 1.: Države članice razmatraju ukidanje ili suspenziju zabrane ulaska kada državljanin treće zemlje na kojega se zabrana ulaska odnosi u skladu sa stavkom 1. podstavkom 2. može dokazati da je on ili ona napustio državno područje države članice u potpunosti poštujući odluku o vraćanju.
The possibility to suspend or withdraw an entry ban in those cases in which a returnee has left the territory of a Member State in full compliance with a return decision (notably within the granted period for voluntary departure) should be used as an incentive to encourage voluntary departure.
Mogućnost suspenzije ili ukidanja zabrane ulaska u slučajevima u kojima je povratnik napustio državno područje države članice u skladu s odlukom o vraćanju (posebno unutar vremena za dobrovoljni odlazak) trebala bi se upotrebljavati kao poticaj za dobrovoljni odlazak.
Member States shall provide for a possibility in their national legislation and administrative practice to apply for withdrawal or suspension of an entry ban in these circumstances.
Države članice u nacionalnom zakonodavstvu i upravnoj praksi predviđaju mogućnost traženja ukidanja ili suspenzije zabrane ulaska u tim okolnostima.
An effort should be made to make such procedures easily accessible for the returnee and practically operational.
Trebalo bi uložiti napore kako bi takvi postupci postali lako dostupni povratniku i primjenjivi u praksi.
Different possibilities exist for allowing the returnee to provide evidence as regards his/her departure from EU territory, such as: an exit stamp in the returnee's passport, data in national border data systems or reporting back of the returnee at a consular representation of a Member State in a third country.
Povratnik može na različite načine dokazati svoj odlazak s područja EU-a, kao na primjer: izlaznim pečatom u putovnici, podacima u nacionalnim sustavima podataka s granice ili izjavom o povratku u konzularnom predstavništvu države članice u trećoj zemlji.
Shortening of entry bans: Member States are also free to shorten an existing entry ban in the circumstances addressed by Article 11(3) of the Return Directive.
Skraćivanje zabrana ulaska: Države članice mogu skratiti trajanje postojeće zabrane ulaska u okolnostima iz članka 11. stavka 3. Direktive o vraćanju.