natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The possibility for Member States to withdraw an entry ban under Article 11(3) can be interpreted as covering also a partial withdrawal (i.e. shortening) of an entry ban.
Može se protumačiti da je mogućnošću država članica da ukinu zabranu ulaska u skladu s člankom 11. stavkom 3. obuhvaćeno i djelomično ukidanje (tj. skraćivanje) zabrane ulaska.
Subparagraph 2: Victims of trafficking in human beings who have been granted a residence permit pursuant to Directive 2004/81/EC shall not be subject of an entry ban without prejudice to paragraph 1, first subparagraph, point (b), and provided that the third-country national concerned does not represent a threat to public policy, public security or national security.
Podstavak 2.: Na žrtve trgovine ljudima koji imaju boravišnu dozvolu prema Direktivi 2004/81/EZ zabrana ulaska se ne primjenjuje, ne dovodeći u pitanje stavak 1. podstavak 1. točku (b), ako konkretni državljanin treće zemlje ne predstavlja opasnost za javni poredak, javnu sigurnost ili nacionalnu sigurnost.
Subparagraph 3: Member States may refrain from issuing, withdraw or suspend an entry ban in individual cases for humanitarian reasons.
Podstavak 3.: Države članice mogu se suzdržati od izdavanja, ukidanja ili suspenzije zabrane ulaska u pojedinačnim slučajevima iz humanitarnih razloga.
Member States are free not to issue entry bans in individual cases, notably in the compulsory cases foreseen by Article 11(1)(a) and (b) of the Return Directive, only for humanitarian reasons; such reasons need to be determined at national level.
Države članice ne moraju izdavati zabrane ulaska u pojedinačnim slučajevima, posebno u obveznim slučajevima predviđenima člankom 11. stavkom 1. točkama (a) i (b) Direktive o vraćanju, samo iz humanitarnih razloga; takve razloge potrebno je utvrditi na nacionalnoj razini.
Member States are also allowed to withdraw or suspend existing entry bans for humanitarian reasons.
Državama članicama također je dopušteno ukinuti ili suspendirati postojeće zabrane ulaska iz humanitarnih razloga.
This optional clause gives Member States the possibility to make use of it in accordance with their national legislation and administrative practice.
Ta izborna odredba državama članicama daje mogućnost da je iskoriste u skladu sa svojim nacionalnim zakonodavstvom i upravnom praksom.
Subparagraph 4: Member States may withdraw or suspend an entry ban in individual cases or certain categories of cases for other reasons.
Podstavak 4.: Države članice mogu ukinuti ili suspendirati zabranu ulaska u pojedinačnom slučaju ili nekim vrstama slučajeva iz drugih razloga.
Member States are free to withdraw or suspend existing entry bans for reasons other than humanitarian reasons, to be determined at national level.
Države članice također mogu ukinuti ili suspendirati postojeće zabrane ulaska iz drugih razloga, osim humanitarnih, koje je potrebno utvrditi na nacionalnoj razini.
In cases of humanitarian catastrophes (such as earthquakes, other natural disasters or armed conflicts) in third countries which may lead to a mass influx of displaced persons, formal procedures for withdrawal of entry bans in individual cases may take too long and are not feasible.
U slučajevima humanitarnih katastrofa (kao što su potresi, druge prirodne katastrofe ili oružani sukobi) u trećim zemljama zbog kojih može doći do masovnog priljeva raseljenih osoba, formalni postupci ukidanja zabrana ulaska u pojedinačnim slučajevima mogu predugo trajati i nizu izvedivi.
Therefore the possibility exists to provide for a horizontal suspension or withdrawal of existing entry bans related to the concerned groups of persons.
Stoga postoji mogućnost predviđanja horizontalne suspenzije ili ukidanja postojećih zabrana ulaska predmetnoj skupini osoba.
A need to withdraw entry bans validly issued under the Return Directive may also arise in relation to third-country nationals who could later establish that they are enjoying the right of free movement under Union law, for example by becoming members of the family of EU/EEA/CH nationals falling under Article 21 TFEU or Directive 2004/38/EC.
Potreba za ukidanjem zabrana ulaska koje su valjano izdane u skladu s Direktivom o vraćanju može nastati i u vezi s državljanima trećih zemalja koji bi kasnije mogli utvrditi da uživaju pravo slobode kretanja u skladu s pravom Unije, primjerice tako da postanu članovima obitelji državljana EU-a/EGP-a/Švicarske na koje se primjenjuje članak 21. UFEU-a ili Direktiva 2004/38/EZ.
Non-respect of an entry ban should be taken into consideration by Member States when considering the length of a further entry ban.
Države članice trebale bi uzeti u obzir nepoštovanje zabrane ulaska kada odlučuju o trajanju daljnje zabrane ulaska.
In this context, recital 14 of the Return Directive expressly provides that ‘The length of the entry ban should be determined with due regard to all relevant circumstances of an individual case and should not normally exceed five years. In this context, particular account should be taken of the fact that the third-country national concerned has already been the subject of more than one return decision or removal order or has entered the territory of a Member State during an entry ban’.
U tom je kontekstu u uvodnoj izjavi 14. Direktive o vraćanju izričito predviđeno da „Trajanje zabrane ulaska utvrđuje se s obzirom na sve relevantne okolnosti pojedinačnog slučaja i u pravilu ne bi trebalo biti dulje od pet godina. U tom smislu, posebno bi se trebala uzeti u obzir činjenica da je u pogledu državljanina treće zemlje već doneseno više od jedne odluke ili naloga za udaljavanje ili da je ušao u područje neke države članice za vrijeme trajanja zabrane ulaska”.
The Return Directive allows Member States to provide for further sanctions under national administrative law (for instance, a fine), subject to the effet utile of the Directive and the relevant case-law of the ECJ in this regard.
Direktivom o vraćanju državama članicama dopušta se da predvide dodatne sankcije u skladu s nacionalnim upravnim pravom (na primjer, novčane kazne), podložno effet utile Direktive i relevantnoj sudskoj praksi Suda EU-a u tom području.
When doing so, Member States should make no difference between entry bans issued by their own national authorities and by those issued by authorities of other Member States, as this would undermine the harmonised concept of an EU-wide entry ban established by the Return Directive.
Države članice pritom ne bi trebale razlikovati između zabrana ulaska koje su izdala njihova vlastita nadležna tijela i onih koje su izdala nadležna tijela drugih država članica jer bi se time ugrozio usklađeni pojam zabrane ulaska u cijelom EU-u utvrđen u Direktivi o vraćanju.
Member States can adopt criminal law sanctions against illegally staying third-country nationals who did not comply with an valid entry ban following their return (judgment of the ECJ in Case C-290/14, Celaj, see section 4).
Države članice mogu izreći kaznene sankcije protiv državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom koji nisu poštovali valjanu zabranu ulaska nakon što su vraćeni (presuda Suda EU-a u predmetu C-290/14, Celaj, vidjeti odjeljak 4.).
Article 11(5) of the Return Directive clarifies that the provisions on return-related entry bans apply without prejudice to the right to international protection under EU asylum acquis: this implies that previously issued entry bans under the Return Directive cannot justify the return or penalisation of third-country nationals authorised to enter or stay in the EU as asylum seeker or as beneficiary of international protection — see judgment of the ECJ in Case C-290/14, Celaj (paragraph 32).
U članku 11. stavku 5. Direktive o vraćanju pojašnjeno je da se odredbe o zabranama ulaska povezanima s vraćanjem primjenjuju ne dovodeći u pitanje pravo na međunarodnu zaštitu u skladu s pravnom stečevinom EU-a o azilu: to znači da se prethodno izdanim zabranama ulaska u skladu s Direktivom o vraćanju ne može opravdati vraćanje ili kažnjavanje državljana trećih zemalja kojima je odobren ulazak ili boravak u EU-u kao tražiteljima azila ili kao korisnicima međunarodne zaštite – vidjeti presudu Suda EU-a u predmetu C-290/14, Celaj (točka 32.).
Such entry bans should be suspended (pending ongoing asylum procedures) or withdrawn (once international protection has been granted).
Takve zabrane ulaska trebalo bi suspendirati (do okončanja postupaka azila koji su u tijeku) ili ukinuti (nakon odobrenja međunarodne zaštite).
Legal basis: Return Directive — Article 11(4); Schengen Implementing Convention — Article 25
Pravna osnova: Direktiva o vraćanju – članak 11. stavak 4.; Konvencija o provedbi Schengenskog sporazuma – članak 25.
Where a Member State is considering issuing a residence permit or other authorisation offering a right to stay to a third-country national who is the subject of an entry ban issued by another Member State, it shall first consult the Member State having issued the entry ban and shall take account of its interests in accordance with Article 25 of the Convention implementing the Schengen Agreement.
Kada država članica razmatra izdavanje boravišne dozvole ili drugog odobrenja koje omogućuje pravo na boravak državljaninu treće zemlje na kojeg se odnosi zabrana ulaska koja je izdana u drugoj državi članici, ona se najprije savjetuje s državom članicom koja je izdala zabranu ulaska te uzima u obzir njezine interese u skladu s člankom 25. Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma.
Article 25 Schengen Implementing Convention provides that:
U članku 25. Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma predviđeno je sljedeće:
Where a Member State considers issuing a residence permit, it shall systematically carry out a search in the Schengen Information System.
Ako država članica razmatra izdavanje dozvole boravka, ona sustavno izvršava pretraživanje u Schengenskom informacijskom sustavu.
Where a Member State considers issuing a residence permit to an alien for whom an alert has been issued for the purposes of refusing entry, it shall first consult the Member State issuing the alert and shall take account of its interests; the residence permit shall be issued for substantive reasons only, notably on humanitarian grounds or by reason of international commitments.
Kada ugovorna stranka razmatra izdavanje dozvole boravka strancu za kojeg je izdano upozorenje u svrhu zabrane ulaska, najprije će se savjetovati s ugovornom strankom koja je izdala upozorenje i voditi računa o njezinim interesima; dozvola boravka se izdaje samo iz bitnih razloga, posebno humanitarnih ili onih koji proizlaze iz međunarodnih obveza.
Where a residence permit is issued, the Member State issuing the alert shall withdraw the alert but may put the alien concerned on its national list of alerts.
Ako je izdana dozvola boravka, ugovorna stranka povlači upozorenje koje je izdala, ali može stranca o kojem je riječ staviti na nacionalni popis upozorenja.
Prior to issuing an alert for the purposes of refusing entry within the meaning of Article 96, the Member States shall check their national records of long-stay visas or residence permits issued.
Prije izdavanja upozorenja u svrhu zabrane ulaska u smislu članka 96., države članice provjeravaju nacionalnu evidenciju izdanih viza za dugotrajni boravak ili dozvola boravka.
Where it emerges that an alert for the purposes of refusing entry has been issued for an alien who holds a valid residence permit issued by one of the Contracting Parties, the Contracting Party issuing the alert shall consult the Party which issued the residence permit in order to determine whether there are sufficient reasons for withdrawing the residence permit.
U slučaju kada je upozorenje u svrhu zabrane ulaska izdano strancu koji ima valjanu dozvolu boravka koju je izdala jedna od ugovornih stranaka, ugovorna stranka koja izdaje upozorenje se mora savjetovati sa strankom koja je izdala dozvolu boravka kako bi utvrdila postoje li dostatni razlozi za povlačenje dozvole boravka.
If the residence permit is not withdrawn, the Contracting Party issuing the alert shall withdraw the alert but may nevertheless put the alien in question on its national list of alerts.
Ako se dozvola boravka ne povuče, ugovorna stranka koja izdaje upozorenje povlači upozorenje, ali može, bez obzira na to, staviti dotičnog stranca na svoj nacionalni popis upozorenja.
Paragraphs 1 and 2 shall apply also to long-stay visas.
Stavci 1. i 2. primjenjuju se i na vize za dugotrajni boravak.
Article 25 SIC is a directly applicable provision and can be applied by Member States without transposing national legislation.
Članak 25. Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma izravno je primjenjiva odredba i države članice mogu je primjenjivati bez prenošenja u nacionalno zakonodavstvo.
Only the Member State issuing the entry ban (Member State A) can lift the entry ban.
Samo država članica koja izdaje zabranu ulaska (država članica A) može je i ukinuti.
If another Member State (Member State B) decides to issue a residence permit to the same person or not to withdrawn an existing one (after having carried out consultation with the Member State which had issued the entry ban), Member State A is obliged to withdraw the alert (Article 25(2) SIC), although it may put the third-country national on its national list of alerts.
Ako druga država članica (država članica B) odluči izdati dozvolu boravka istoj osobi ili odluči ne ukinuti postojeću (nakon što je obavila savjetovanje s državom članicom koja je izdala zabranu ulaska), država članica A mora povući upozorenje (članak 25. stavak 2. Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma), ali može staviti državljanina treće zemlje na svoj nacionalni popis upozorenja.
The reasons underlying an existing entry ban issued by Member State A, as well as the interests of this Member State, must be considered and taken into account by Member State B before issuing a residence permit or deciding not to withdraw it (for instance for family reunification purposes).
Država članica B prije izdavanja dozvole boravka ili donošenja odluke da dozvolu boravka neće ukinuti mora razmotriti i uzeti u obzir razloge na kojima se temelji postojeća zabrana koju je izdala država članica A, kao i interese te države članice (na primjer, u svrhu ujedinjenja obitelji).
In order to allow Member State B to properly take into account the underlying reasons for the entry ban, it is essential that Member State A provides the relevant information to Member State B in due time.
Kako bi se državi članici B omogućilo da primjereno uzme u obzir razloge na kojima se temelji zabrana ulaska, od ključne je važnosti da država članica A pravovremeno dostavi sve relevantne informacije državi članici B.
Those Member States which do not yet fully apply Schengen rules and therefore cannot (yet) directly apply Article 25 SIC, should nevertheless follow the spirit of Article 11(4) of the Return Directive and contact — if they become aware (through whatever source of information including information from the applicant) that a person is subject of an entry ban issued by another Member State — the authorities which issued the entry ban.
Države članice koje još ne primjenjuju schengenska pravila u cijelosti i stoga (još) ne mogu izravno primjenjivati članak 25. Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma svejedno bi trebale uzeti u obzir članak 11. stavak 4. Direktive o vraćanju te se obratiti nadležnim tijelima koja su izdala zabranu ako saznaju (na temelju bilo kojeg izvora informacija, uključujući informacije od podnositelja zahtjeva) da je protiv osobe izdana zabrana ulaska u drugoj državi članici.
Before issuing a residence permit to the person, the Member State should seek to ‘take account of the interest’ of the Member State which issued the entry ban.
Prije izdavanja dozvole boravka toj osobi, država članica trebala bi nastojati „uzeti u obzir interes” države članice koja je izdala zabranu ulaska.
‘Historic’ entry bans issued before 24 December 2010 have to be adapted in line with the standards fixed in Article 11 of the Return Directive — i.e. maximum of 5 year, individual assessment, obligation to withdraw/consider withdrawing in specific circumstances — if they develop effects for the period after 24 December 2010 and if they are not yet in line with the substantive safeguards of Article 11.
„Povijesne” zabrane ulaska izdane prije 24. prosinca 2010. moraju se prilagoditi u skladu sa standardima iz članka 11. Direktive o vraćanju – tj. najviše pet godina, pojedinačna procjena, obveza ukidanja/razmatranja ukidanja u određenim okolnostima – ako imaju učinke nakon 24. prosinca 2010. i još nisu u skladu s materijalnim zaštitnim mjerama iz članka 11.
Adaptation should take place either upon application of the concerned person at any moment or ex officio at the earliest possible moment, and in any case not later than at the occasion of the regular (3-year) review of entry bans foreseen for SIS alerts.
Prilagodba bi se trebala izvršiti na temelju zahtjeva predmetne osobe u bilo kojem trenutku ili po službenoj dužnosti što je prije moguće, a u svakom slučaju najkasnije u trenutku redovitog (trogodišnjeg) preispitivanja zabrana ulaska predviđenog za upozorenja u SIS-u.
In the judgment of Case C-297/12, Filev and Osmani (paragraphs 39-41 and 44), the ECJ expressly clarified: ‘In that regard, it is important to note from the outset that that directive does not include a provision providing for transitional arrangements in relation to entry-ban decisions taken before it became applicable. None the less, it follows from the Court's settled case-law that new rules apply immediately, except in the event of a derogation, to the future effects of a situation which arose under the old rules […]. It follows that Directive 2008/115/EC is applicable to those effects which occur after the date of its applicability in the Member State concerned of entry-ban decisions taken under national rules which were applicable before that date. […] It follows that Article 11(2) of Directive 2008/115/EC precludes a continuation of the effects of entry bans of unlimited length made before the date on which Directive 2008/115/EC became applicable, […] beyond the maximum length of entry ban laid down by that provision, except where those entry bans were made against third-country nationals constituting a serious threat to public order, public security or national security’.
U presudi u predmetu C-297/12, Filev i Osmani (točke od 39. do 41. i točka 44.) Sud EU-a izričito je objasnio: „S tim u svezi, važno je odmah ustanoviti da navedena direktiva ne sadrži nikakvu odredbu koja predviđa prijelazno razdoblje za odluke o zabrani ulaska usvojene prije njenog stupanja na snagu. Međutim, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da Sud novo pravilo primjenjuje odmah, bez odgode, na buduće učinke situacije stvorene primjenom starog pravila […]. Iz toga proizlazi da se Direktiva 2008/115/EZ primjenjuje na kasnije učinke u odnosu na svoj datum primjene u državi članici na koju se odnose odluke o zabrani ulaska donesene na temelju nacionalnih pravila primjenjivih prije ovog datuma. […] Iz toga slijedi da je članku 11. stavku 2. Direktive 2008/115/EZ protivno održanje učinaka zabrana ulazaka s neograničenim trajanjem izrečenih prije stupanja na snagu Direktive 2008/115/EZ, […] iznad maksimalne duljine zabrane predviđene ovom odredbom, osim ako su ove zabrane ulaska bile izrečene državljanima trećih zemalja koji predstavljaju ozbiljnu prijetnju za javni poredak, javnu sigurnost ili nacionalnu sigurnost”.
The right to good administration is a fundamental right recognised as a general principle of EU law and enshrined in the CFR, which forms an integral part of the EU legal order.
Pravo na dobru upravu temeljno je pravo koje je priznato kao opće načelo prava EU-a i utjelovljeno u Povelji o temeljnim pravima, koja je sastavni dio pravnog poretka EU-a.
This right includes the right of every person to be heard before any individual measure which would affect him or her adversely or which significantly affect his or her interests is taken, which is also inherent in respect for the rights of the defence, another general principle of EU law.
To pravo uključuje pravo svake osobe na saslušanje prije poduzimanja bilo kakve pojedinačne mjere koja bi mogla na nju negativno utjecati ili koja bi mogla znatno utjecati na njezine interese. Ono je također sastavni dio poštovanja prava na obranu, još jedno opće načelo prava EU-a.
In the judgments of Cases C-383/13, G & R [62], and C-249/13, Boudjlida [63], the ECJ provided important clarification on the right to be heard in relation to return and detention decisions.
U presudama u predmetima C-383/13, G i R [62], i C-249/13, Boudjlida [63], Sud EU-a naveo je važno pojašnjenje prava na saslušanje u odnosu na odluke o vraćanju ili zadržavanju.
These judgements imply that Member States must always comply with the safeguards below when taking decisions related to return (i.e. return decision, entry-ban decisions, removal decisions, detention order) even though this may not be expressly specified in the relevant articles of the Return Directive:(1) the right of every person to be heard, before any individual measure which would affect him or her adversely is taken;
U tim je presudama navedeno da države članice moraju zadovoljiti zaštitne mjere navedene u nastavku svaki puta kada donose odluke povezane s vraćanjem (tj. odluku o vraćanju, odluku o zabrani ulaska, odluku o udaljavanju, nalog za zadržavanje) čak i ako to nije izričito navedeno u odgovarajućim člancima Direktive o vraćanju:1. pravo svake osobe na saslušanje prije poduzimanja bilo kakve pojedinačne mjere koja bi na nju mogla nepovoljno utjecati;
the right of every person to have access to his or her file, to analyse all the evidence relied on against him or her which serves to justify a decision by the competent national authority, while respecting the legitimate interests of confidentiality and of professional and business secrecy;
pravo svake osobe na pristup svojem dosjeu, na analizu svih dokaza protiv sebe na kojima se temelji odluka nadležnog tijela, uz poštovanje legitimnih interesa povjerljivosti te profesionalne i poslovne tajne;
the right of every person to have recourse to a legal adviser prior to the adoption of a return decision, provided that the exercise of that right does not affect the due progress of the return procedure and does not undermine the effective implementation of the Directive; this does not entail an obligation upon Member States to bear the costs of that assistance;
pravo svake osobe na pristup pravnom savjetniku prije donošenja odluke o vraćanju, pod uvjetom da se ostvarivanjem tog prava ne utječe na pravilno odvijanje postupka vraćanja i ne ugrožava učinkovita provedba Direktive. Time se državi članici ne nameće obveza snošenja troškova te pomoći;
the obligation of the administration to pay due attention to the observations by the person concerned and examine carefully and impartially all the relevant aspects of the individual case;
obveza uprave da uzme u obzir opažanja predmetne osobe i da pažljivo i nepristrano razmotri sve odgovarajuće aspekte pojedinog slučaja;
the obligation of the administration to give reasons for its decisions.
obveza uprave da obrazloži svoje odluke.
Member States enjoy a significant margin of discretion on how to grant the right to be heard in practice: the non-respect of this right renders a decision invalid only insofar as the outcome of the procedure would have been different if the right was respected (judgment of the ECJ in Case C-383/13, G & R, paragraph 38).
Države članice uživaju veliku diskreciju u pogledu odobravanja prava na saslušanje u praksi: nepoštovanjem tog prava odluka postaje nevažeća ako bi ishod postupka bio drugačiji da je poštovano to pravo (presuda Suda EU-a u predmetu C-383/13, G i R, točka 38.).