natgillin/translations-raw huggingface dataset:
For that purpose, they should ensure continuous exchange of operational information with the European Border and Coast Guard Agency and other Member States, and can rely on the technical and operational support that the Agency can provide.
U tu svrhu oni trebaju jamčiti stalnu razmjenu operativnih informacija s Agencijom za europsku graničnu i obalnu stražu i drugim državama članicama te se mogu osloniti na tehničku i operativnu potporu koju Agencija može pružiti.
In order for the return systems to be able to respond to challenges, Member States should make the best use of the flexibility provided for by the Return Directive and regularly review and adapt their structures and return capacity to respond to the actual needs to remain effective.
Kako bi sustavi vraćanja mogli odgovoriti na izazove, države članice trebaju na najbolji mogući način iskoristiti fleksibilnost koju pruža Direktiva o vraćanju te redovito preispitivati i prilagođavati svoje strukture i kapacitet za vraćanje stvarnim potrebama kako bi zadržale učinkovitost.
This Handbook does not create any legally binding obligations upon Member States and it does not establish new rights and duties.
Ovim se Priručnikom državama članicama ne nameću pravno obvezujuće obveze niti im se utvrđuju nova prava i dužnosti.
It bases itself to a large extent on the work conducted by Member States and the Commission within the ‘Contact Committee Return Directive 2008/115/EC’ in the years 2009-2017 and regroups in a systematic and summarised form the discussions that have taken place within that forum, which do not necessarily reflect a consensus among Member States on the interpretation of the legal acts.
On se uvelike temelji na radu država članica i Komisije u okviru „Odbora za kontakt za Direktivu o vraćanju 2008/115/EZ” tijekom razdoblja 2009. – 2017. i u njemu se na sustavan i sažet način oblikuju rasprave održane u okviru tog foruma, što nužno ne odražava dogovor među državama članicama o tumačenju pravnih akata.
The interpretative part of the Handbook is complemented by guidance on newly arising issues (for example new judgements of the Court of Justice of the European Union, international standards).
Interpretativni dio ovog Priručnika dopunjen je smjernicama o novim pitanjima (na primjer, nove presude Suda EU-a, međunarodni standardi).
Only the legal acts on which this Handbook is based on, or refers to, produce legally binding effects and can be invoked before a national jurisdiction.
Pravno obvezujuće učinke proizvode samo pravni akti na kojima se ovaj Priručnik temelji ili na koje se u njemu upućuje te na koje se može pozivati pred nacionalnim sudovima.
Legally binding interpretations of Union law can only be given by the Court of Justice of the European Union.
Pravno obvezujuća tumačenja prava Unije može dati samo Sud Europske unije.
Legal basis: Return Directive — Article 3(1); Schengen Borders Code [4] — Article 2(5)Any person who is not a citizen of the Union within the meaning of Article 17(1) of the Treaty and who is not a person enjoying the right of free movement under Union law, as defined in Article 2(5) of the Schengen Borders Code.
Pravna osnova: Direktiva o vraćanju – članak 3. stavak 1.; Zakonik o schengenskim granicama [4] – članak 2. stavak 5.Svaka osoba koja nije državljanin Unije u smislu članka 17. stavka 1. Ugovora i koja nema na temelju prava Unije pravo na slobodno kretanje kako je utvrđeno člankom 2. stavkom 5. Zakonika o schengenskim granicama.
The following categories of person are not considered ‘third-country nationals’:
Sljedeće kategorije osoba ne smatraju se „državljanima trećih zemalja”:
Persons who are Union citizens within the meaning of Article 20(1) TFEU (previously Article 17(1) of the Treaty) = persons holding the nationality of an EU Member State [5];Persons holding the nationality of EEA/CH;
osobe koje su građani Unije u smislu članka 20. stavka 1. UFEU-a (bivši članak 17. stavak 1. Ugovora) = osobe koje su državljani jedne od država članica EU-a [5],osobe koje su državljani EGP-a/Švicarske,
Family members of Union citizens exercising their right to free movement under Article 21 TFEU or Directive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council [6];Family members of nationals of EEA/CH enjoying rights of free movement equivalent to Union citizens.
članovi obitelji građana Unije koji ostvaruju svoje pravo na slobodno kretanje u skladu s člankom 21. UFEU-a ili Direktivom 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća [6],članovi obitelji državljana EGP-a/Švicarske koji uživaju pravo na slobodno kretanje kao i građani Unije.
Any other person, including a stateless person [7], is to be considered ‘third-country national’.
Sve druge osobe, uključujući osobe bez državljanstva [7], smatraju se „državljanima trećih zemalja”.
Further clarification:
Dodatno pojašnjenje:
Members of the family of EU/EEA/CH nationals, who therefore have a right of entry and residence with the Union citizen in the host Member State irrespective of their nationality, are:
Članovi obitelji državljana EU-a/EGP-a/Švicarske koji imaju pravo ulaska u državu članicu domaćina i boravka u njoj zajedno s građaninom Unije jesu sljedeće osobe, bez obzira na njihovo državljanstvo:
the spouse and, if contracted on the basis of the legislation of a Member State and recognised by the legislation of the host Member State as equivalent to marriage, the partner with whom the EU/EEA/CH citizen has contracted a registered partnership;
bračni drug i partner s kojim građanin EU-a/EGP-a/Švicarske ima registriranu zajednicu koja je sklopljena na temelju zakonodavstva neke države članice, a ta je zajednica prema zakonodavstvu države članice domaćina izjednačena s bračnom zajednicom;
the direct descendants under the age of 21 or dependants, including those of the spouse or registered partner;
izravni potomci koji nisu navršili 21 godinu ili su uzdržavanici, uključujući one bračnog druga ili registriranog partnera;
the dependent direct relatives in the ascending line, including those of the spouse or registered partner.
izravni srodnici u uzlaznoj liniji koji su uzdržavanici, uključujući one bračnog druga ili registriranog partnera.
In addition to the categories referred to in points (a) to (c), other members of the family can, under certain circumstances, also enjoy the right of free movement under Union law — notably when they have been granted the right of entry and residence under national law enacting Article 3(2) of Directive 2004/38/EC.
Osim kategorija iz točaka od (a) do (c), i ostali članovi obitelji mogu, u određenim okolnostima, imati pravo slobode kretanja u skladu s pravom Unije – posebno kada im je odobreno pravo ulaska i boravka u skladu s nacionalnim zakonom kojim se provodi članak 3. stavak 2. Direktive 2004/38/EZ.
Third-country nationals whose claim to be a family member of a Union citizen enjoying a Union right to free movement under Article 21 TFEU or Directive 2004/38/EC was rejected by a Member State may be considered as third-country national.
Državljani trećih zemalja čiji je zahtjev za dobivanje statusa člana obitelji građanina Unije koji ima pravo na slobodno kretanje u skladu s člankom 21. UFEU-a ili Direktivom 2004/38/EZ država članica odbacila mogu se smatrati državljanima treće zemlje.
Such persons may therefore fall in the scope of application of the Return Directive and the minimum standards, procedures and rights foreseen therein will have to be applied.
Na takve se osobe stoga može primjenjivati Direktiva o vraćanju i minimalni standardi, postupci i prava predviđeni u toj direktivi.
However, as regards a possible appeal against the decision rejecting being a beneficiary of Directive 2004/38/EC, the Commission considers that the person will continue — as a more favourable provision under Article 4 of the Return Directive — to be able to rely on the procedural safeguards provided for in Chapter VI of Directive 2004/38/EC (for example, as regards notification and justification of decision, the time allowed to voluntarily leave the territory, redress procedures).
Međutim, u pogledu moguće žalbe protiv odluke kojom se odbacuje zahtjev osobe da se na nju primjenjuje Direktiva 2004/38/EZ, Komisija smatra da će se osoba moći – u skladu s povoljnijom odredbom iz članka 4. Direktive o vraćanju – i dalje oslanjati na procesna jamstva predviđena u Poglavlju VI. Direktive 2004/38/EZ (na primjer u odnosu na obavijest o odluci i obrazloženje odluke, vrijeme dopušteno za dobrovoljno napuštanje državnog područja i pristup sudskoj zaštiti).
Legal basis: Return Directive — Article 3(2); Schengen Borders Code — Article 6
Pravna osnova: Direktiva o vraćanju – članak 3. stavak 2.; Zakonik o schengenskim granicama – članak 6.
The presence on the territory of a Member State, of a third-country national who does not fulfil, or no longer fulfils the conditions of entry as set out in Article 5 of the Schengen Borders Code or other conditions for entry, stay or residence in that Member State.
Nazočnost u području države članice državljanina treće zemlje koji ne ispunjava ili više ne ispunjava uvjete za ulazak iz članka 5. Zakonika o schengenskim granicama ili druge uvjete za ulazak, boravak ili boravište u toj državi članici.
This very broad definition covers any third-country national who does not enjoy a legal right to stay in a Member State.
Ovom vrlo širokom definicijom obuhvaćen je svaki državljanin treće zemlje koji nema zakonsko pravo boravka u državi članici.
Any third-country national physically present on the territory of an EU Member State is either staying legally or illegally.
Svaki državljanin treće zemlje koji je fizički nazočan na državnom području države članice EU-a ondje boravi zakonito ili nezakonito.
There is no third option.
Treća mogućnost ne postoji.
Legal fictions under national law which consider persons physically staying in specially designated parts of Member State territory (for example transit areas or certain border areas) as not ‘staying in the territory’ are irrelevant in this context, since this would undermine the harmonious application of the EU return acquis.
Pravne odredbe u okviru nacionalnog prava u skladu s kojima se smatra da osobe koje fizički borave u posebno određenim dijelovima državnog područja države članice (na primjer, tranzitna područja ili određena granična područja) ne „borave na državnom području” nisu relevantne u ovom kontekstu jer bi se time ugrozila usklađena primjena pravne stečevine EU-a o vraćanju.
Member States may, however, decide not to apply certain provisions of the return acquis to this category of persons (see section 2 below).
Međutim, države članice mogu odlučiti da neće primjenjivati određene odredbe pravne stečevine o vraćanju na tu kategoriju osoba (vidjeti odjeljak 2. u nastavku).
Following the 2016 codification of the Schengen Borders Code (SBC), reference to Article 5 SBC in Article 3(2) of the Return Directive shall be read as reference to current Article 6 SBC.
Nakon kodifikacije Zakonika o schengenskim granicama iz 2016., upućivanje na članak 5. Zakonika o schengenskim granicama u članku 3. stavku 2. Direktive o vraćanju čita se kao upućivanje na trenutačni članak 6. tog Zakonika.
The following categories of third-country nationals are, for instance, considered as illegally staying in the Member State concerned:
Za sljedeće kategorije državljana trećih zemalja, primjerice, smatra se da nezakonito borave u predmetnoj državi članici:
Holders of an expired residence permit or visa;
nositelji istekle dozvole boravka ili vize,
Holders of a withdrawn permit or visa;
nositelji ukinute dozvole ili vize,
Rejected asylum seekers;
tražitelji azila čiji je zahtjev odbijen,
Asylum applicants who have received a decision ending their right of stay as asylum seeker;
podnositelji zahtjeva za azil koji su dobili odluku kojom prestaje njihovo pravo boravka kao tražitelja azila,
Persons subject to a refusal of entry at the border;
osobe kojima je na granici zabranjen ulazak,
Persons intercepted in connection with irregular border crossing;
osobe zaustavljene u vezi s nezakonitim prelaskom granice,
Irregular migrants apprehended in Member States' territory;
nezakoniti migranti uhićeni na državnom području države članice,
Persons intercepted while transiting through a Member State's territory to reach another Member State without legal entitlement;
osobe zaustavljene dok su prolazile državnim područjem jedne države članice kako bi došle u drugu državu članicu bez zakonitog prava,
Persons enjoying no right to stay in the Member State of apprehension (even though they are holding a right to stay in another Member State);
osobe koje nemaju pravo boravka u državi članici uhićenja (iako imaju pravo boravka u drugoj državi članici),
Persons present on Member State territory during a period for voluntary departure;
osobe koje se nalaze na državnom području države članice tijekom vremena za dobrovoljni odlazak,
Persons subject to postponed removal.
osobe koje podliježu odgodi udaljavanja.
The following categories of persons are not considered as illegally staying since they enjoy a legal right to stay (which may only be of temporary nature) in the Member State concerned:
Za sljedeće kategorije osoba smatra se da ne borave nezakonito jer imaju zakonsko pravo boravka (koje može biti samo privremene prirode) u predmetnoj državi članici:
asylum applicants staying in the Member State in which they enjoy a right to stay pending their asylum procedure,
tražitelji azila koji borave u državi članici u kojoj imaju pravo boravka do okončanja postupka azila,
stateless persons staying in the Member State in which, according to national law, they enjoy a right to stay during a statelessness determination procedure,
osobe bez državljanstva koje borave u državi članici u kojoj na temelju nacionalnog prava imaju pravo boravka do okončanja postupka priznavanja statusa osobe bez državljanstva,
persons staying in a Member State where they enjoy a formal toleration status (provided such status is considered under national law as ‘legal stay’),
osobe koje borave u državi članici u kojoj imaju službeno dopuštenje da ostanu (pod uvjetom da se takav status u skladu s nacionalnim pravom smatra „zakonitim boravkom”),
holders of a fraudulently acquired permit for as long as the permit has not been revoked or withdrawn and continues to be considered as valid permit.
nositelji dozvole stečene na prijevaru ako dozvola nije ukinuta ili povučena i nastavlja se smatrati valjanom dozvolom.
Persons subject to a pending application for a residence permit may be either legally or illegally staying, depending on whether they hold a valid visa or another right to stay or not.
Osobe u odnosu na koje je u tijeku postupak povodom zahtjeva za izdavanje boravišne dozvole mogu boraviti zakonito ili nezakonito, ovisno o tome imaju li valjanu vizu ili neko drugo pravo boravka.
The situation of illegal stay does not require a minimum duration of stay or the intention of the third-country national to stay illegally on the territory of a Member State — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum [8] (paragraph 48).Applicants for renewal of an already expired permit are illegally staying, unless national law of a Member State provides otherwise (see also section 5.7).
Da bi se boravak smatrao nezakonitim, nije potrebno minimalno trajanje boravka ili namjera državljanina treće zemlje da nezakonito boravi na državnom području države članice – vidjeti presudu Suda EU-a u predmetu C-47/15, Affum [8] (točka 48.).Podnositelji zahtjeva za obnovu već istekle dozvole borave nezakonito, osim ako je u nacionalnom zakonu države članice propisano drugačije (vidjeti i odjeljak 5.7.).
Third-country nationals to whom the return procedure established by the Return Directive had been applied and who are illegally staying in the territory of a Member State without there being any justified ground for non-return (scenario referred to in paragraph 48 of ECJ judgement in Case C-329/11, Achughbabian [9]) are illegally staying.
Nezakonito borave državljani treće zemlje u odnosu na koje je primijenjen postupak vraćanja utvrđen Direktivom o vraćanju i koji nezakonito borave na državnom području države članice bez opravdane osnove za nevraćanje (scenarij iz točke 48. presude Suda EU-a u predmetu C-329/11 Achughbabian [9]).
The special reference made by ECJ in Achughbabian relates only to the compatibility of national criminal law measures with the Return Directive.
Posebno upućivanje Suda EU-a u presudi Achoughbabian odnosi se samo na usklađenost mjera nacionalnog kaznenog prava s Direktivom o vraćanju.
Nothing is said in this judgement on the scope and applicability of the Return Directive, hence the general rule set by Article 2(1) remains applicable: ‘either A or B’, meaning that a person is either staying illegally and the Return Directive applies, or the persons enjoys a right to stay and the Return Directive does not apply.
U toj se presudi ne spominje područje primjene i primjenjivost Direktive o vraćanju i stoga se nastavlja primjenjivati opće pravilo utvrđeno u članku 2. stavku 1.: „A ili B”, što znači da osoba boravi nezakonito i primjenjuje se Direktiva o vraćanju ili osoba ima pravo boravka i Direktiva o vraćanju se ne primjenjuje.
Legal basis: Return Directive — Article 3(3)
Pravna osnova: Direktiva o vraćanju – članak 3. stavak 3.
Means the process of a third-country national going back — whether in voluntary compliance with an obligation to return, or enforced — to:
Znači postupak vraćanja državljanina treće zemlje – bilo kao dobrovoljno prihvaćanje obveze na povratak ili prisilno – u:
his or her country of origin; or
njegovu ili njezinu državu podrijetla; ili
a country of transit in accordance with Community or bilateral readmission agreements or other arrangements; or
državu tranzita u skladu sa sporazumima Zajednice ili bilateralnim sporazumima o ponovnom primitku ili drugim sporazumima; ili
another third country, to which the third-country national concerned voluntarily decides to return and in which he or she will be accepted.
drugu treću zemlju u koju se konkretni državljanin treće zemlje dobrovoljno odluči vratiti i u kojoj će on ili ona biti prihvaćeni.
This definition contains limitations on what can be accepted as ‘return’ and what cannot be accepted as ‘return’ for the purposes of implementing the Return Directive.
Ova definicija sadržava ograničenja u vezi s onim što se može prihvatiti kao „vraćanje” i onim što se ne može prihvatiti kao „vraćanje” u svrhe provedbe Direktive o vraćanju.
Passing back an illegally staying third-country national to another Member State cannot be considered ‘return’ under Union law.
Predavanje državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom drugoj državi članici ne može se smatrati „vraćanjem” u skladu s pravom Unije.
Such action may, however, be exceptionally possible under bilateral readmission agreements or Dublin rules; it is therefore recommended not to call it ‘return’, but rather ‘passing-back’ or ‘transfer’.
Međutim, takve mjere mogu iznimno biti moguće u skladu s bilateralnim sporazumima o ponovnom prihvatu ili pravilima iz Dublinske uredbe; stoga se preporučuje da se to ne zove „vraćanjem”, nego „preuzimanjem” ili „transferom”.
The definition also implies that Member States must only carry out return to a third country in the circumstances exhaustively listed in one of its three indents.
Definicijom se također podrazumijeva da države članice moraju izvršavati vraćanje u treću zemlju samo u okolnostima koje su iscrpno navedene u jednoj od tri alineje.
Therefore, for instance, it is not possible to remove a returnee to a third country, which is neither the country of origin nor the country of transit, without consent of the returnee.
Stoga, primjerice, povratnika bez njegove suglasnosti nije moguće udaljiti u treću zemlju koja nije ni država podrijetla ni zemlja tranzita.
‘Country of origin’ in the first indent refers to the country of nationality of the third-country national; for stateless persons, this can normally be considered to be the country of former habitual residence.
„Država podrijetla” iz prve alineje odnosi se na zemlju državljanstva državljanina treće zemlje; za osobu bez državljanstva, državom podrijetla obično se može smatrati zemlja bivšeg uobičajenog boravišta.
‘Country of transit’ in the second indent covers only third countries, not EU Member States.
„Država tranzita” u drugoj alineji odnosi se samo na treće zemlje, ne na države članice EU-a.
‘Community or bilateral readmission agreements or other arrangements’ in the second indent relates to agreements with third countries only.
„Sporazumi Zajednice ili bilateralni sporazumi o ponovnom primitku ili drugi sporazumi” u drugoj alineji odnosi se samo na sporazume s trećim zemljama.
Bilateral readmission agreements between Member States are irrelevant in this context.
Bilateralni sporazumi o ponovnom primitku između država članica u ovom kontekstu nisu relevantni.
Such agreements between Member States may, however, in certain cases allow for passing back of irregular migrants to other Member States under Article 6(3) of the Return Directive (see section 5.5 below).
Međutim, takvim sporazumima između država članica može u određenim slučajevima biti dopušteno da druge države članice preuzmu nezakonite migrante u skladu s člankom 6. stavkom 3. Direktive o vraćanju (vidjeti odjeljak 5.5. u nastavku).
The term ‘voluntarily decides to return’ in the third indent is not tantamount to voluntary departure.
Pojam „dobrovoljno odluči vratiti”u trećoj alineji nije istovjetan dobrovoljnom odlasku.
‘Voluntary’ in this context refers to the choice of the destination by the returnee.
„Dobrovoljno” se u ovom kontekstu odnosi na odabir odredišta koji je izvršio povratnik.
Such voluntary choice of the destination may also happen in the preparation of a removal operation: there may be cases in which the returnee prefers to be removed to another third country rather than to the country of transit or origin.
Takav dobrovoljni odabir odredišta može se dogoditi i u okviru priprema za postupak udaljavanja: u nekim slučajevima povratnik želi da ga se udalji u neku drugu treću zemlju umjesto u državu tranzita ili podrijetla.
Specification of the country of return in the case of removal: if a period for voluntary departure is granted, then it is the returnee's responsibility to make sure that he/she complies with the obligation to return within the set period and there is in principle no need to specify the country of return.
Navođenje zemlje vraćanja u slučaju udaljavanja: ako je odobreno vrijeme za dobrovoljni odlazak, povratnik je dužan ispuniti obvezu vraćanja u utvrđenom roku i u načelu nije potrebno navesti zemlju vraćanja.
Only if coercive measures have to be used by Member States (removal), then it is necessary to specify to which third country the person will be removed (see section 1.5).
Samo ako države članice moraju upotrijebiti prisilne mjere (udaljavanje), nužno je navesti u koju će treću zemlju osoba biti udaljena (vidjeti odjeljak 1.5.). 1.4.
Legal basis: Return Directive — Articles 3(4) and 6(6)
Pravna osnova: Direktiva o vraćanju – članak 3. stavak 4. i članak 6. stavak 6.
An administrative or judicial decision or act, stating or declaring the stay of a third-country national to be illegal and imposing or stating an obligation to return.
Upravna ili sudska odluka ili akt u kojem se navodi ili određuje da je boravak državljanina treće zemlje nezakonit i kojom se određuje ili utvrđuje obveza vraćanja.
The definition of a ‘return decision’ focuses on two essential elements.
Definicija „odluke o vraćanju” usmjerena je na dva ključna elementa.
A return decision must contain:
Odluka o vraćanju mora sadržavati:
a statement concerning the illegality of the stay; and
izjavu o nezakonitosti boravka; i
the imposition of an obligation to return.
određivanje obveze vraćanja.