natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As regards the possibility to issue purely national entry bans in exceptional circumstances under Article 25(2) SIC, see section 11.8.
U pogledu mogućnosti izdavanja zabrana ulaska na nacionalnoj razini u iznimnim okolnostima u skladu s člankom 25. stavkom 2.
Decision to transfer the third-country national to another Member State: such decision constitutes one of the measures provided for by the Return Directive to bring the illegal stay to an end and is a stage preparatory to removal from the territory of the Union.
SIC-a, vidjeti odjeljak 11.8.). Odluka o transferu državljanina treće zemlje u drugu državu članicu: takva odluka predstavlja jednu od mjera iz Direktive o vraćanju kako bi se okončao nezakoniti boravak i pripremna je faza za njegovo uklanjanje s područja Unije.
Member States must therefore adopt such decision with diligence and speedily, so that the transfer to the Member State responsible for the return procedure takes place as soon as possible — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum (paragraph 87).
Države članice stoga takve odluke moraju donositi uz dužnu pozornost i brzo kako bi se što prije proveo transfer u državu članicu odgovornu za postupak vraćanja – vidjeti presudu Suda EU-a u predmetu C-47/15, Affum (točka 87.).
Since the notion of ‘return’ under the Return Directive always implies return to a third country, it is recommended to call this kind of national decision ‘transfer decision’ or ‘passing-back decision’ and not to call it ‘return decision’.
Budući da pojam „vraćanje” u skladu s Direktivom o vraćanju uvijek podrazumijeva vraćanje u treću zemlju, preporučuje se da se ovakva vrsta nacionalnih odluka naziva „odlukama o transferu” ili „odlukama o prepuštanju”, a ne „odlukama o vraćanju”.
Standstill clause: Article 6(3) is an express ‘standstill’ clause.
Klauzula o mirovanju: Članak 6. stavak 3. predstavlja klauzulu o mirovanju.
If the renegotiated/renewed agreement is an aliud (an entirely new agreement with different substance), then Article 6(3) would not cover it anymore.
Ako je ispregovaran/obnovljen sporazum aliud (potpuno novi sporazum s različitim sadržajem), više neće biti obuhvaćen člankom 6. stavkom 3.
Readmission agreements between Schengen Member States and the UK: for the purposes of interpreting Article 6(3), the UK is to be considered as a Member State.
Sporazumi o ponovnom prihvatu između država članica schengenskog područja i UK-a: u svrhu tumačenja članka 6. stavka 3. UK treba smatrati državom članicom.
Legal basis: Return Directive — Article 6(4)
Pravna osnova: Direktiva o vraćanju – članak 6. stavak 4.
Member States may at any moment decide to grant an autonomous residence permit or other authorisation offering a right to stay for compassionate, humanitarian or other reasons to a third-country national staying illegally on their territory.
Država članica može u svako doba odlučiti izdati neovisnu boravišnu dozvolu ili drugo odobrenje kojim se omogućuje pravo na boravak zbog suosjećanja, humanitarnih ili drugih razloga državljaninu treće zemlje koji nezakonito boravi u njihovom području.
In that event no return decision shall be issued.
U tom se slučaju ne izdaje odluka o vraćanju.
Where a return decision has already been issued, it shall be withdrawn or suspended for the duration of validity of the residence permit or other authorisation offering a right to stay.
Ako je odluka o vraćanju već izdana, ukida se ili se suspendira za vrijeme trajanja boravišne dozvole ili drugog odobrenja koje omogućuje pravo na boravak.
Member States are free — at any moment — to grant a permit or right to stay to an illegally staying third-country national.
Države članice mogu u bilo kojem trenutku državljaninu treće zemlje s nezakonitim boravkom izdati dozvolu ili pravo na boravak.
In this event, any pending return procedures shall be closed and an already issued return decision or removal order must be withdrawn or suspended, depending on the nature of the permit.
U tom se slučaju zaključuju svi postupci vraćanja koji su u tijeku, a već izdana odluka o vraćanju ili nalog o udaljavanju moraju se ukinuti ili suspendirati, ovisno o prirodi dozvole.
The same applies in cases in which Member States have to grant a right to stay, for example following the submission of an asylum application.
Isto se primjenjuje u slučajevima u kojima države članice moraju odobriti pravo na boravak, na primjer nakon podnošenja zahtjeva za azil.
(paragraphs 75-80), when a Member State grants the right to remain on its territory to a third-country national who applied for international protection and who was already subject to a return decision prior to the application, Member States should suspend the enforcement of the return decision (and not withdraw the decision) until a decision on the application for international protection is taken (see also section 7).5.7.
(točke od 75. do 80.), kada država članica državljaninu treće zemlje koji je podnio zahtjev za međunarodnu zaštitu, a koji je već podlijegao odluci o vraćanju prije podnošenja zahtjeva, odobri pravo na boravak na njezinu državnom području, države članice trebaju obustaviti provedbu odluke o vraćanju (ali ne ukinuti odluku) dok se ne donese odluka o zahtjevu za međunarodnu zaštitu (vidjeti i odjeljak 7.).5.7.
Legal basis: Return Directive — Article 6(5)
Pravna osnova: Direktiva o vraćanju – članak 6. stavak 5.
If a third-country national staying illegally on the territory of a Member State is the subject of a pending procedure for renewing his or her residence permit or other authorisation offering a right to stay, that Member State shall consider refraining from issuing a return decision, until the pending procedure is finished, without prejudice to paragraph 6.
Ako se protiv državljanina treće zemlje koji nezakonito boravi na državnom području države članice provodi postupak produljenja njegove ili njezine boravišne dozvole ili drugog odobrenja koje omogućuje pravo na boravak, ta se država članica suzdržava od izdavanja odluke za vraćanje, do završetka postupka koji je u tijeku, ne dovodeći u pitanje stavak 6.
Member States are free to refrain from issuing a return decision to illegally staying third-country nationals who are waiting for a decision on the renewal of their permit.
Države članice mogu se suzdržati od izdavanja odluke o vraćanju državljanima treće zemlje s nezakonitim boravkom koji čekaju donošenje odluke o obnovi svoje dozvole.
This provision is intended to protect third-country nationals who were legally staying in a Member State for a certain time and who — because of delays in the procedure leading to a renewal of their permit — temporarily become illegally staying.
Svrha je ove odredbe zaštititi državljane trećih zemalja koji su određeno vrijeme zakonito boravili u državi članici i koji, zbog kašnjenja u postupku produljenja dozvole, privremenou toj državi borave nezakonito.
This provision refers to a pending procedure forrenewal of a residence permit in the Member State of apprehension only (‘that Member State’).
Ova se odredba odnosi samo na postupak za produljenje dozvole boravka u državi članici uhićenja („ta država članica”).
Member States are encouraged to make use of this provision also in cases in which it is likely that the application for renewal will be successful and to provide the persons concerned at least with the same treatment as the one offered to returnees during a period for voluntary departure or during postponed return.
Potiče se države članice da iskoriste ovu odredbu i u slučajevima u kojima postoji vjerojatnost da će zahtjev za produljenje biti uspješan i da predmetnim osobama, u najmanju ruku, osiguraju postupanje jednako postupanju prema povratnicima u vremenu dobrovoljnog odlaska ili tijekom odgođenog vraćanja.
This provision does not cover pending procedures for renewal of a residence permit in another Member State.
Ovom odredbom nisu obuhvaćeni postupci za produljenje boravišne dozvole u drugoj državi članici.
The fact that a person is subject to a pending procedure for renewal of a residence permit in another Member State may, however, in specific circumstances justify postponement of return in accordance with Article 9(2) or the application of more favourable measures in accordance with Article 4(3).
Odgoda vraćanja u skladu s člankom 9. stavkom 2. ili primjena povoljnijih mjera u skladu s člankom 4. stavkom 3. može se, u posebnim okolnostima, opravdati činjenicom da se u odnosu na osobu vodi postupak za obnovu boravišne dozvole u drugoj državi članici.
These provisions are to be considered as leges speciales (more specific rules) which have to be followed in the first place in those cases expressly covered by the said Directives.
Te se odredbe trebaju smatrati leges speciales (posebnim pravilima) koja se prvenstveno moraju primjenjivati u slučajevima izričito obuhvaćenima navedenim direktivama.
Legal basis: Return Directive — Article 7(1)
Pravna osnova: Direktiva o vraćanju – članak 7. stavak 1.
A return decision shall provide for an appropriate period for voluntary departure of between seven and thirty days, without prejudice to the exceptions referred to in paragraphs 2 and 4.
U odluci o vraćanju naznačuje se vrijeme potrebno za dobrovoljni odlazak koje iznosi između sedam i trideset dana, ne dovodeći u pitanje iznimke iz stavaka 2. i 4.
Member States may provide in their national legislation that such a period shall be granted only following an application by the third-country national concerned.
Države članice mogu u svojim nacionalnim zakonodavstvima odrediti da se to vrijeme određuje samo na temelju zahtjeva konkretnog državljanina treće zemlje.
In such a case, Member States shall inform the third-country nationals concerned of the possibility of submitting such an application.
U tom slučaju države članice obavješćuju konkretne državljane trećih zemalja o mogućnosti podnošenja takvog zahtjeva.
The promotion of voluntary departure is one of the key objectives of the Return Directive.
Promicanje dobrovoljnog odlaska jedan je od glavnih ciljeva Direktive o vraćanju.
Unless there are reasons to conclude that this would undermine the purpose of return, voluntary departure in compliance with an obligation to return is preferable to removal for the threefold reason that it is a more dignified, safer and frequently more cost-effective return option.
Ako ne postoje razlozi da se smatra da bi to moglo ugroziti svrhu postupka vraćanja, dobrovoljni odlazak u skladu s obvezom vraćanja bolje je od udaljavanja, i to iz triju razloga, odnosno, to je dostojanstvenija, sigurnija i često ekonomičnija mogućnost.
During the period for voluntary departure, the third-country national concerned is under the obligation to return, although this obligation cannot be enforced until the expiry of such period, or if a risk of absconding or a risk to public policy, public security or national security emerge, or an application for legal stay is dismissed as manifestly unfounded or fraudulent (see section 6.3).
Tijekom vremena za dobrovoljni odlazak konkretni državljanin treće zemlje obvezan je vratiti se, iako se ta obveza ne može provesti dok to razdoblje ne istekne ili ako postoji opasnost od bijega ili opasnost za javni poredak, javnu sigurnost ili nacionalnu sigurnost ili ako je zahtjev za zakonit boravak odbijen kao očito neutemeljen ili lažan (vidjeti odjeljak 6.3.).
Member States are encouraged to provide the possibility of voluntary departure to the largest possible number of returnees and to refrain from doing so in those cases in which there is a risk that this might hamper the purpose of the return procedure.
Potiče se države članice da što većem broju povratnika pruže mogućnost dobrovoljnog odlaska i da se od toga suzdrže u predmetima u kojima postoji opasnost da bi se time mogla ugroziti svrha postupka vraćanja.
The last sentence of Article 7(1) allows Member States to decide to subject access to a period for voluntary departure to an application by the third-country nationals.
Posljednjom rečenicom članka 7. stavka 1. državama članicama dopušteno je odlučiti da se pristup vremenu za dobrovoljni odlazak određuje samo na temelju zahtjeva državljana trećih zemalja.
In such case, information about the possibility to apply for a period for voluntary departure must be given individually to the third-country nationals concerned.
U takvom slučaju, informacije o mogućnosti podnošenja zahtjeva za vrijeme dobrovoljnog odlaska potrebno je pojedinačno dati konkretnim državljanima trećih zemalja.
General information sheets for the public (for example an announcement of the possibility of submitting such application on the website of the immigration offices or printing adds and posting them on information panels in the premises of the local immigration authorities) may be helpful but needs to be complemented with individualised information.
Opći informativni letci za javnost (na primjer, najavljivanje mogućnosti podnošenja zahtjeva na web-mjestu Ureda za useljavanje ili ispis oglasa i njihovo postavljanje na oglasne ploče u prostorijama lokalnih tijela za useljavanje) mogu biti korisni, ali trebaju biti nadopunjeni individualiziranim informacijama.
Such information should be provided to minors in a child-sensitive and age- and context-appropriate manner, and particular attention should be paid to the situation of unaccompanied minors.
Takve informacije maloljetnicima treba pružiti na način koji je prilagođen djetetu, dobi i kontekstu, a posebnu pozornost treba posvetiti situaciji maloljetnika bez pratnje.
Member States may also decide to grant a period for voluntary departure upon application for certain categories of illegally staying third-country nationals (for example those whose application for legal stay is rejected as manifestly unfounded or fraudulent) or for or obtaining support (for instance reintegration assistance), and to grant it without prior application in other cases.
Države članice po primitku zahtjeva također mogu odlučiti odobriti vrijeme za dobrovoljni odlazak određenim kategorijama državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom (na primjer, oni čiji je zahtjev za zakonit boravak odbijen kao očito neutemeljen ili lažan) ili za dobivanje potpore (na primjer, pomoć pri reintegraciji) i odobriti ga bez prethodnog zahtjeva u drugim slučajevima.
The Commission recommends granting a period for voluntary departure following a request by the third-country nationals concerned, while ensuring that the necessary information for submitting an application is duly and systematically provided to the third-country nationals.
Komisija preporučuje odobravanje vremena za dobrovoljni odlazak po primitku zahtjeva predmetnog državljanina treće zemlje, uz istodobno osiguravanje da su državljanima trećih zemalja propisno i sustavno pružene potrebne informacije za podnošenje zahtjeva.
Assisted voluntary return programmes: while the Return Directive does not require Member States to establish an assisted voluntary return programme, its recital 10 affirms that ‘in order to promote voluntary return, Member States should provide for enhanced return assistance and counselling and make best use of relevant funding possibilities’.
Programi za potpomognuti dobrovoljni povratak: iako se Direktivom o vraćanju ne traži od država članica da uspostave program za potpomognuti dobrovoljni povratak, u njezinoj uvodnoj izjavi 10. potvrđuje se kako „za poticanje dobrovoljnog povratka države bi članice trebale pružati veću pomoć za povratak i savjetovanje te na najbolji način koristiti relevantne mogućnosti financiranja”.
Member States are therefore strongly encouraged to make assisted voluntary return programmes available throughout the procedures, as part of the efforts to promote a more humane and dignified return and, in general, to increase the effectiveness of return.
Države članice stoga se snažno potiče da programe za potpomognuti dobrovoljni povratak učine dostupnima tijekom cijelog postupka kao dio napora uloženih u promicanje humanijeg i dostojanstvenijeg vraćanja te, općenito, za povećanje učinkovitosti vraćanja.
To facilitate access to such schemes and to ensure that an informed decision is taken by the third-country nationals concerned, Member States should ensure adequate dissemination of information on voluntary return and assisted voluntary return programmes, also in cooperation with national authorities who may be in direct contact with third-country nationals (for example education, social and health services), non-governmental organisations and other bodies.
Kako bi se olakšao pristup takvim programima i osiguralo da je konkretni državljanin treće zemlje donio informiranu odluku, države članice trebaju osigurati odgovarajuće širenje informacija o dobrovoljnom povratku i programima za potpomognuti dobrovoljni povratak i reintegraciju, uključujući i u suradnji s nacionalnim tijelima koja mogu biti u izravnom kontaktu s državljanima trećih zemalja (na primjer, obrazovne, socijalne i zdravstvene službe), nevladinim organizacijama i drugim tijelima.
When providing such information to minors, this should be done in a child-sensitive and age- and context- appropriate manner.
Takve se informacija maloljetnicima trebaju pružati na način koji je prilagođen djetetu, dobi i kontekstu.
National programmes should follow the Non-binding Common Standards for Assisted Voluntary Return (and Reintegration) Programmes implemented by Member States [39] developed by the Commission in cooperation with the Member States, and endorsed by the JHA Council in its Conclusions of 9-10 June 2016 [40].
Nacionalni programi trebaju biti u skladu s neobvezujućim zajedničkim standardima za programe za potpomognuti dobrovoljni povratak (i reintegraciju) koje provode države članice [39], a koje je razvila Komisija u suradnji s državama članicama i podržalo Vijeće za PUP u svojim zaključcima od 9. – 10. lipnja 2016.
The Return Expert Group (REG) of the European Migration Network (EMN) aims at facilitating improved practical cooperation among States and stakeholders in the field of return, assisted voluntary return and reintegration programmes.
Cilj je Stručne skupine za vraćanje (REG) Europske migracijske mreže (EMN) olakšati praktičnu suradnju između država i dionika u području vraćanja, potpomognutog dobrovoljnog povratka i programa reintegracije.
It should be a key tool for the gathering and sharing of information and Member States are encouraged to make active use of it.
To bi trebao biti ključni alat za prikupljanje i razmjenu informacija i potiče se države članice da ga aktivno upotrebljavaju.
The time frame of 7-30 days constitutes a general principle.
Vremenski okvir od 7 do 30 dana opći je okvir.
It is binding for Member States to fix a period which respects this frame, unless specific circumstances of the individual case justify an extension in accordance with Article 7(2) of the Return Directive (see section 6.1).
Države članice moraju utvrditi razdoblje unutar tog okvira, osim ako je zbog posebnih okolnosti pojedinog slučaja opravdano produljenje u skladu s člankom 7. stavkom 2. Direktive o vraćanju (vidjeti odjeljak 6.1.).
Granting 60 days as a general rule would be incompatible with the harmonisation and common discipline provided for by the Return Directive to have a frame of 7-30 days, therefore it cannot be justified as more favourable provision under Article 4(3).
Odobravanje 60 dana kao opće pravilo bilo bi nesukladno s usklađivanjem i „zajedničkom disciplinom” predviđenima u Direktivi o vraćanju o okviru od 7 do 30 dana i stoga se ne može opravdati kao povoljnija odredba u skladu s člankom 4. stavkom 3.
However, periods between 30-60 days (exceeding the range harmonised by paragraph 1) which may be granted only in the presence of specific circumstances (referred to in paragraph 2) are covered by Article 7(2) of the Return Directive.
Međutim, razdoblja od 30 do 60 dana (koja premašuju raspon usklađen stavkom 1.) koja se mogu odobriti samo u posebnim okolnostima (navedenima u stavku 2.) obuhvaćena su člankom 7. stavkom 2. Direktive o vraćanju.
In line with the requirements deriving from the right to be heard, as recognised Article 41(2) CFR, Member States should provide the returnee with a possibility to specify individual circumstances and needs to be taken into account when determining the period to be granted, both in cases where the period for voluntary departure is determined ex officio and in cases in which the period is fixed following an application by the returnee.
U skladu sa zahtjevima koji proizlaze iz prava na saslušanje iz članka 41. stavka 2. Povelje o temeljnim pravima, države članice trebale bi povratniku osigurati mogućnost navođenja individualnih okolnosti i potreba koje se trebaju uzeti u obzir pri utvrđivanju razdoblja koje će se odobriti, u slučajevima kada se vrijeme dobrovoljnog odlaska utvrđuje po službenoj dužnosti i u slučajevima kada se razdoblje utvrđuje na temelju zahtjeva povratnika.
Although the Return Directive prohibits to forcibly return an illegally staying third-country national during the period for voluntary departure, it does not prevent Member States from launching the necessary administrative procedures during that period in view of the possible enforcement of a return decision (for example establishing contacts with the authorities of third countries for obtaining travel documents, organising the logistics for the removal operation).
Iako se Direktivom o vraćanju zabranjuje prisilno vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom tijekom vremena za dobrovoljni povratak, to ne sprječava države članice da pokrenu potrebne upravne postupke tijekom tog vremena u pogledu moguće provedbe odluke o vraćanju (na primjer, uspostavljanje kontakta s tijelima trećih zemalja za dobivanje putnih isprava, organiziranje logistike za postupke udaljavanja).
Based on an individual assessment of the situation of the third-country national, and taking particularly into account the prospect of return and the willingness of the third-country national to cooperate with the competent authorities, the Commission recommends that Member States grant the shortest period for voluntary departure that is needed to organise and carry out the return.
Na temelju pojedinačne procjene situacije državljanina treće zemlje te osobito uzimajući u obzir izglede za vraćanje i spremnost državljanina treće zemlje na suradnju s nadležnim tijelima, Komisija preporučuje da države članice odobre najkraće moguće vrijeme za dobrovoljni odlazak koje je potrebno za organizaciju i provedbu vraćanja.
A period longer than seven days should be granted only when the third-country national actively cooperates in the return process.
Razdoblje dulje od sedam dana treba odobriti samo kada državljanin treće zemlje aktivno surađuje u postupku vraćanja.
Legal basis: Return Directive — Article 7(2)
Pravna osnova: Direktiva o vraćanju – članak 7. stavak 2.
Member States shall, where necessary, extend the period for voluntary departure by an appropriate period, taking into account the specific circumstances of the individual case, such as the length of stay, the existence of children attending school and the existence of other family and social links.
Ako je to potrebno, države članice produljuju vrijeme za dobrovoljni odlazak za odgovarajuće razdoblje, uzimajući u obzir posebne okolnosti pojedinačnog slučaja, kao što su dužina boravka, djeca koja pohađaju školu i postojanje obiteljskih i društvenih veza.
There is no pre-fixed maximum time limit for the extension of the period for voluntary departure and each individual case should be treated on its own merits in accordance with national implementing legislation and administrative practice.
Ne postoji unaprijed utvrđeni najdulji rok za produljenje vremena za dobrovoljni odlazak i svaki bi pojedini slučaj trebalo rješavati s obzirom na utemeljenost u skladu s nacionalnim provedbenim propisima i upravnom praksom.
Member States enjoy a wide margin of discretion in determining whether the extension of the period for voluntary departure would be ‘appropriate’.
Države članice uživaju široko diskrecijsko pravo u utvrđivanju bi li produljenje vremena za dobrovoljni odlazak bilo „primjereno”.