natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Nothing prevents Member States from limiting the use of the derogation of Article 2(2)(a) or 2(2)(b) of the Return Directive to certain categories of persons (for example, only refusals of entry at air borders or sea borders), provided that this is made clear in the implementing national legislation.
Ništa ne sprječava države članice da ograniče primjenu odstupanja od članka 2. stavka 2. točaka (a) ili (b) Direktive o vraćanju na određene kategorije osoba (na primjer, samo one kojima je odbijen ulazak na zračnim ili morskim vanjskim granicama), pod uvjetom da je to jasno navedeno u nacionalnom provedbenom zakonodavstvu.
Member States can decide to make use of the derogation at a later stage following the initial transposition of the Return Directive into national law.
Države članice mogu odlučiti iskoristiti odstupanje u kasnijoj fazi nakon početnog prenošenja Direktive o vraćanju u nacionalno pravo.
This must, however, not have disadvantageous consequences with regard to those persons who were already able to avail themselves of the effects of the Return Directive (see the judgment of the ECJ in Case C-297/12, Filev and Osmani [17]: ‘[…] in so far as a Member State has not yet made use of that discretion […] it may not avail itself of the right to restrict the scope of the persons covered by that directive pursuant to Article 2(2)(b) thereof with regard to those persons who were already able to avail themselves of the effects of that directive’).
To, međutim, ne smije imati negativne posljedice na one osobe koje su već mogle iskoristiti učinke Direktive o vraćanju (vidjeti presudu Suda EU-a u predmetu C-297/12, Filev i Osmani [17]: „[…] s obzirom na to da država članica još nije koristila ovu mogućnost […] nije se mogla pozivati na pravo ograničenja osobnog područja primjene ove direktive, na temelju članka 2. stavka 2. pod b) iste, u pogledu osoba na koje su već primjenjivi učinci navedene direktive.”
Persons who have been refused entry and who are present in a transit zone or in a border area of a Member State are frequently subject to special rules in Member States: by virtue of a ‘legal fiction’, these persons are sometimes not considered to be ‘staying in the territory of the Member State’ concerned and specific rules are applied.
Na osobe kojima je odbijen ulazak i koje se nalaze u tranzitnoj zoni ili u graničnom području države članice često se primjenjuju posebna pravila u državama članicama: na temelju „zakonskih odredbi”, za te se osobe ponekad ne smatra da „borave na državnom području predmetne države članice” i primjenjuju se posebna pravila.
The Return Directive does not follow this approach and it considers any third-country national physically staying on Member State territory as covered by its scope.
U Direktivi o vraćanju ne slijedi se taj pristup i smatra se da je svaki državljanin treće zemlje koji fizički boravi na državnom području države članice obuhvaćen njezinim područjem primjene.
Member States are, however, free to decide not to apply the Directive to ‘border cases’, defined as third-country nationals who:
Međutim, države članice mogu odlučiti da neće primjenjivati Direktivu na „granične slučajeve” odnosno na državljane treće zemlje:
are subject to a refusal of entry in accordance with Article 13 of the Schengen Borders Code [18], or
kojima je odbijen ulazak u skladu s člankom 13. Zakonika o schengenskim granicama [18], ili
are apprehended or intercepted by the competent authorities in connection with the irregular crossing by land, sea or air of the external border of a Member State and who have not subsequently obtained an authorisation or a right to stay in that Member State.
koji su uhićeni ili zadržani od strane nadležnih tijela zbog nezakonitog prelaska kopnene, morske ili zračne vanjske granice države članice i koji potom nisu dobili dozvolu ili im nije priznato pravo boravka u toj državi članici.
The use of this derogation can be useful, for instance, in the case of frontline Member States experiencing significant migratory pressure, when this can provide for more effective procedures; in such cases, the Commission recommends making use of such derogation.
Primjena ovog odstupanja može biti korisna, primjerice u slučaju najizloženijih država članica koje se suočavaju sa znatnim migracijskim pritiskom, ako to može osigurati učinkovitije postupke; u takvim slučajevima Komisija preporučuje primjenu takva odstupanja.
National procedures for ‘border cases’ must respect the general principles of international law and the fundamental rights of the third-country nationals concerned, as well as the safeguards set by Article 4(4) of the Return Directive (see section 2.2).
U nacionalnim postupcima za „granične slučajeve” moraju se poštovati opća načela međunarodnog prava i temeljna prava predmetnih državljana trećih zemalja, kao i zaštitne mjere iz članka 4. stavka 4. Direktive o vraćanju (vidjeti odjeljak 2.2.).
Article 2(2)(a) implies a direct temporal and spatial link with the crossing of the external border.
Člankom 2. stavkom 2. točkom (a) podrazumijeva se izravna vremenska i prostorna veza s prelaskom vanjske granice.
It therefore concerns third-country nationals who have been apprehended or intercepted by the competent authorities at the very time of the irregular crossing of the external border or near that external border after it has been crossed — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum (paragraph 72).
On se stoga odnosi na državljane trećih zemalja koje su nadležna tijela uhitila ili zaustavila u trenutku nezakonitog prelaska vanjske granice ili nedaleko od vanjske granice nakon njezina prelaska – vidjeti presudu Suda EU-a u predmetu C-47/15, Affum (točka 72.).
The following categories of persons are for instance covered by the term ‘apprehended or intercepted by the competent authorities in connection with the irregular crossing […] of the external border’ because there is still a DIRECT connection to the act of irregular border crossing:
Sljedeće su kategorije osoba, primjerice, obuhvaćene pojmom „koji su uhićeni ili zadržani od strane nadležnih tijela zbog nezakonitog prelaska […] vanjske granice” jer još postoji IZRAVNA veza s činom nezakonitog prelaska granice:
persons arriving irregularly by boat who are apprehended upon or shortly after arrival,
osobe koje nezakonito dolaze brodom i koje su uhićene u trenutku dolaska ili neposredno nakon dolaska,
persons arrested by the police after having climbed a border fence,
osobe koje je uhitila policija u pokušaju prelaska granične ograde,
irregular entrants who are leaving the train/bus that brought them directly into the territory of a Member State (without previous stopover in Member State territory).
osobe koje su nezakonito ušle na državno područje države članice i izlaze iz vlaka/autobusa koji ih je izravno dovezao na državno područje države članice (bez prethodnog zaustavljanja na državnom području države članice).
The following categories of persons are not covered by the term ‘apprehended or intercepted by the competent authorities in connection with the irregular crossing […] of the external border’ because there is no more DIRECT connection to the act of irregular border crossing:
Sljedeće kategorije osoba nisu obuhvaćene pojmom „koji su uhićeni ili zadržani od strane nadležnih tijela zbog nezakonitog prelaska […] vanjske granice” jer više ne postoji IZRAVNA veza s činom nezakonitog prelaska granice:
irregular entrants who are apprehended within the Member State's territory, within a certain period after irregular entry,
osobe koje nezakonito ulaze i koje su uhićene na državnom području države članice u određenom razdoblju nakon nezakonitog ulaska,
irregular migrants apprehended in a border region, unless there is still a direct connection to the act of irregular border crossing,
nezakoniti migranti uhićeni u pograničnom području (osim ako još postoji izravna veza s činom nezakonitog prelaska granice),
an irregular migrant leaving a bus coming from a third country, if the bus has already made several stops in EU territory,
nezakoniti migrant koji napušta autobus koji dolazi iz treće zemlje, ako se autobus već nekoliko puta zaustavio na državnom području EU-a,
irregular migrants who, having been expulsed at a previous occasion, infringe a still valid entry ban (unless they are apprehended in direct connection with irregular border crossing),
nezakoniti migranti koji, nakon što su prethodni put protjerani, krše još valjanu zabranu ulaska (osim ako su uhićeni neposredno u vezi s nezakonitim prelaskom granice),
irregular migrants crossing an internal border — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum (paragraph 69), Article 2(2) of the Directive referring to external borders and Article 14 SBC applying at the external borders,
nezakoniti migranti koji prelaze unutarnju granicu – vidjeti presudu Suda EU-a u predmetu C-47/15, Affum (točka 69.), članak 2. stavak 2. Direktive koji se odnosi na vanjske granice i članak 14. Zakonika o schengenskim granicama koji se primjenjuje na vanjskim granicama,
illegally staying third-country nationals who are leaving the territories of the Member States and of the Schengen Associated countries — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum (paragraph 71).
državljani trećih zemalja s nezakonitim boravkom koji napuštaju državno područje država članica ili država pridruženih schengenskom području – vidjeti presudu Suda EU-a u predmetu C-47/15, Affum (točka 71.).
Practical example of cases covered by the clause ‘and who have not subsequently obtained an authorisation or a right to stay in that Member States’, to whom the derogation does not apply:
Praktičan primjer slučajeva obuhvaćenih odredbom „i koji potom nisu dobili dozvolu ili im nije priznato pravo boravka u toj državi članici”, na koje se odstupanje ne primjenjuje:
irregular entrants who have been apprehended at the external border and subsequently obtained a right to remain as asylum seeker.
osobe koje nezakonito ulaze i koje su uhićene na vanjskoj granici i naknadno stekle pravo boravka kao tražitelji azila.
Even if — after final rejection of the asylum application — they become again ‘illegally staying’, they must not be excluded from the scope of the Directive as ‘border case’,
Čak i ako – nakon konačnog odbacivanja zahtjeva za azil – ponovno „nezakonito borave”, te osobe ne smiju biti isključene iz područja primjene Direktive kao „granični slučaj”,
a third-country national who was subject of a refusal of entry and who is staying in the airport transit zone (and thus may be excluded from the scope of the Directive) is transferred to a hospital for medical reasons and given a short-term national permit (and not just a postponement of removal under Article 9(2)(a)) to cover the period of hospitalisation).
državljanin treće zemlje kojem je odbijen ulazak i koji boravi u tranzitnoj zoni zračne luke (i stoga može biti isključen iz područja primjene Direktive) i prevezen je u bolnicu iz medicinskih razloga te mu je izdana kratkoročna nacionalna dozvola (a ne samo odgoda udaljavanja u skladu s člankom 9. stavkom 2. točkom (a)) za razdoblje boravka u bolnici.
The form, content and legal remedies of decisions issued to third-country nationals excluded from the scope of application of the Return Directive by Article 2(2)(a) are covered by national law.
Oblik, sadržaj i pravni lijekovi odluka izdanih državljanima trećih zemalja isključenim iz područja primjene Direktive o vraćanju na temelju članka 2. stavka 2. točke (a) pokriveni su nacionalnim zakonodavstvom.
Refusals of entry according to Article 14 SBC cover everybody who does not fulfil the entry conditions in accordance with Article 6(1) SBC.
Zabranom ulaska u skladu s člankom 14. Zakonika o schengenskim granicama obuhvaćeni su svi koji ne ispunjavaju uvjete za ulazak u skladu s člankom 6. stavkom 1. Zakonika o schengenskim granicama.
Persons who are refused entry in an airport transit zone or at a border crossing point situated on Member State territory fall under the scope of the Return Directive (since they are already physically present on the territory).
Direktiva o vraćanju primjenjuje se na osobe kojima je zabranjen ulazak u tranzitnoj zoni zračne luke ili na graničnom prijelazu koji se nalazi na državnom području države članice (jer se već fizički nalaze na državnom području).
However, Member States can make use of the derogation of Article 2(2)(a) stating that Member States may decide not to apply the Directive to these cases.
Međutim, države članice mogu iskoristiti odstupanje iz članka 2. stavka 2. točke (a) u kojem je navedeno da države članice mogu odlučiti da Direktivu neće primjenjivati na te slučajeve.
The exceptions for border cases under Article 2(2)(a) only apply to cases of apprehension at the external borders, not at the internal borders — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum.
Izuzeća za granične slučajeve u skladu s člankom 2. stavkom 2. točkom (a) primjenjuju samo na slučajeve uhićenja na vanjskoj granici, a ne na unutarnjim granicama – vidjeti presudu Suda EU-a u predmetu C-47/15, Affum.
The temporary reintroduction of internal border controls does not re-convert internal borders to external borders.
Privremenim ponovnim uvođenjem unutarnjih graničnih kontrola unutarnje granice ne pretvaraju se ponovno u vanjske granice.
This situation therefore does not affect the scope of application of the Return Directive.
Ta situacija stoga ne utječe na područje primjene Direktive o vraćanju.
‘Border’ and ‘border-like’ cases which may be excluded from the scope of the Directive in accordance with Article 2(2)(a) of the Directive are not the same as the cases mentioned in Article 12(3) of the same Directive (simplified procedure in case of illegal entry): illegal entry (the term used in Article 12(3)) is not synonymous with the ‘border’ and ‘border-like’ cases described in Article 2(2)(a) of the Return Directive.
„Granični i slični” slučajevi koji bi mogli biti isključeni iz područja primjene Direktive u skladu s člankom 2. stavkom 2. točkom (a) Direktive nisu isti kao slučajevi navedeni u članku 12. stavku 3. iste Direktive (pojednostavljeni postupak u slučaju nezakonitog ulaska): nezakoniti ulazak (naziv koji se upotrebljava u članku 12. stavku 3.) nije istoznačan „graničnim i sličnim” slučajevima opisanima u članku 2. stavku 2. točki (a) Direktive o vraćanju.
Example: an illegally staying third-country national who is apprehended in the territory of a Member State three months after his/her illegal entry is not covered by Article 2(2)(a) of the Return Directive but may be covered by Article 12(3) of the same Directive.
Primjer: državljanin treće zemlje s nezakonitim boravkom koji je uhićen na državnom području države članice tri mjeseca nakon njegova/njezina nezakonitog ulaska nije obuhvaćen člankom 2. stavkom 2. točkom (a) Direktive o vraćanju, ali može biti obuhvaćen člankom 12. stavkom 3. iste Direktive.
If Member States opt not to apply the Directive to border cases, they must nevertheless respect of the principle of non-refoulement and ensure — in accordance with Article 4(4) of the Return Directive — that the level of protection for affected persons is not less favourable than that set out in the Articles of the Return Directive dealing with:
Ako su države članice izabrale da neće primjenjivati Direktivu na granične slučajeve, one bez obzira na to moraju poštovati načelo zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja i osigurati – u skladu s člankom 4. stavkom 4. Direktive o vraćanju – da razina zaštite tih osoba nije manje povoljna nego što je propisano u člancima Direktive o vraćanju koji se odnose na:
limitations on use of coercive measures,
ograničenja primjene prisilnih mjera,
postponement of removal,
odgodu udaljavanja,
emergency health care and necessary treatment of the illness, taking into account needs of vulnerable persons, and
hitnu zdravstvenu zaštitu i nužno liječenje u slučaju bolesti, uzimajući u obzir potrebe ranjivih osoba, i
detention conditions.
uvjete zadržavanja.
In addition, it should be highlighted that the safeguards under the Union asylum acquis (such as in particular on access to asylum procedure) are by no means waived by the Member States' choice not to apply the Return Directive to border cases.
Nadalje, treba istaknuti da se države članice svojom odlukom da ne primjenjuju Direktivu o vraćanju na granične slučajeve ne odriču zaštitnih mjera u skladu s pravnom stečevinom Unije o azilu (posebno u vezi s pristupom postupku azila).
The obligations under the Union asylum acquis include in particular an obligation of the Member States to:
Obveze u skladu s pravnom stečevinom Unije o azilu uključuju, posebno, obvezu država članica da učine sljedeće:
inform third-country nationals who may wish to make an application for international protection on the possibility to do so,
obavijeste državljane trećih zemalja koji žele podnijeti zahtjev za međunarodnu zaštitu da to mogu učiniti,
ensure that border guards and other competent authorities have the relevant information and that their personnel receives the necessary level of training on how to recognise applicants and instructions to inform applicants as to where and how applications for international protection may be lodged,
osiguraju da granična straža i druga nadležna tijela dobiju odgovarajuće informacije i da njihovi zaposlenici dobiju nužnu razinu izobrazbe o tome kako prepoznati podnositelje zahtjeva te ih informiraju o tome gdje i kako je moguće podnijeti zahtjeve za međunarodnu zaštitu,
make arrangements for interpretation to the extent necessary to facilitate access to the procedure,
osigurati tumačenje u mjeri koja je nužna za olakšavanje pristupa postupku,
ensure effective access by organisations and persons providing advice and counselling to applicants present at border crossing points, including transit zones, at external borders.
osigurati učinkovit pristup organizacija i osoba koje daju savjete i pružaju usluge savjetovanja podnositeljima koji se nalaze na graničnim prijelazima, uključujući u tranzitnim zonama, na vanjskim granicama.
Practical application of this provision in case of refusal of entry at the border: there are two possibilities: either the person is physically present in the territory of a Member State after refusal of entry at the border (for instance in an airport transit zone) or the person is not physically present in the territory of a Member State (for instance a person who was refused entry at a land border and who is still physically staying on third-country territory).
Praktična primjena ove odredbe u slučaju zabrane ulaska na granici: postoje dvije mogućnosti: ili se osoba fizički nalazi na državnom području države članice nakon zabrane ulaska na granici (na primjer, u tranzitnoj zoni zračne luke) ili osoba nije fizički nazočna na državnom području države članice (na primjer, osoba kojoj je zabranjen ulazak na kopnenoj granici i koja još fizički boravi na državnom području treće zemlje).
In the first case, the safeguards of Article 4(4) of the Return Directive shall be applied; in the second case, Article 4(4) does not apply.
U prvom slučaju primjenjuju se zaštitne mjere iz članka 4. stavka 4. Direktive o vraćanju; u drugom slučaju članak 4. stavak 4. ne primjenjuje se.
The respect of the principle of non-refoulement recognised by Article 4(4)(b) of the Return Directive — and enshrined in Article 19(2) Charter of Fundamental Rights of the European Union (‘CFR’) as well as Article 3 of the European Convention on Human Rights (‘ECHR’) — is absolute and must not be restricted under any circumstances, even if foreigners are a threat to public order or have committed a particularly serious crime.
Poštovanje načela zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja priznato člankom 4. stavkom 4. točkom (b) Direktive o vraćanju (i sadržano u članku 19. stavku 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i članku 3. Europske konvencije o ljudskim pravima (EKLJP)) apsolutno je i ne smije biti ograničeno ni u kojem slučaju, čak i ako stranci predstavljaju prijetnju javnom redu ili su počinili posebno teško kazneno djelo.
Such persons may be excluded from refugee or subsidiary protection status, but they still cannot be returned to a place where they may be tortured or killed.
Takvim osobama može biti uskraćen izbjeglički status ili status supsidijarne zaštite, no bez obzira na to ne smiju biti vraćene tamo gdje bi mogle biti podvrgnute mučenju ili ubijene.
Member States are free to decide not to apply the Directive to third-country nationals who:
Države članice mogu odlučiti da neće primjenjivati ovu Direktivu na državljane trećih zemalja:
are subject to return as a criminal law sanction, according to national law,
koji se moraju u skladu s nacionalnim pravom vratiti radi kaznene sankcije,
are subject to return as a consequence of a criminal law sanction, according to national law, or
koji se moraju u skladu s nacionalnim pravom vratiti radi posljedice kaznene sankcije,
are the subjects of extradition procedures.
ili je u pogledu njih pokrenut postupak izručenja.
The criminal law cases envisaged by this provision are those typically considered as crime in the national legal orders of Member States.
Kaznenopravni slučajevi predviđeni ovom odredbom oni su koji se obično smatraju zločinom u nacionalnim pravnim poretcima država članica.
In C-297/12, Filev and Osmani, the ECJ expressly clarified that offences against the provisions of the national law on narcotics and convictions for drug trafficking may be cases to which the derogation is applicable.
U predmetu C-297/12, Filev i Osmani, Sud EU-a izričito je pojasnio da se to odstupanje može primjenjivati u slučajevima kaznenih djela protiv odredbi nacionalnog zakonodavstva o opojnim drogama i osude za trgovanje drogom.
In C-329/11, Achughbabian, the ECJ confirmed that this derogation cannot be used to third-country nationals who have committed only the offence of illegal staying without depriving the Return Directive of its purpose and binding effect.
U predmetu C-329/11, Achughbabian, Sud EU-a potvrdio je da se ovo odstupanje ne može primijeniti na državljane trećih zemalja koji su počinili samo kazneno djelo nezakonitog boravka a da se pritom Direktivu o vraćanju ne liši njezine svrhe i obvezujućeg učinka.
Minor migration-related infringements, such as mere irregular entry or stay, cannot justify the use of this derogation.
Ovo se odstupanje ne može primijeniti na blaže povrede povezane s migracijama, kao što je nezakoniti ulazak ili boravak.
Extradition procedures are not necessarily related to return procedures.
Postupci izručenja nisu nužno povezani s postupcima vraćanja.
The 1957 European Convention on Extradition [19] circumscribes extradition to surrendering ‘persons against whom the competent authorities of the requesting Party are proceeding for an offence or who are wanted by the said authorities for the carrying out of a sentence or detention order’.
U Europskoj konvenciji o izručenju iz 1957. [19] izručenje je opisano kao predavanje „osoba protiv kojih nadležna tijela strane koja traži izručenje vode postupak zbog kaznenog djela ili koje se traže zbog izdržavanja kazne ili naloga za pritvor”.
However, there may be overlaps and this derogation aims at making clear that Member States have the option not to apply the procedural safeguards contained in the Return Directive when carrying out return in the context of extradition procedures.
Međutim, može biti preklapanja i cilj je ovog odstupanja pojasniti da države članice mogu izabrati da neće primjenjivati postupovne zaštitne mjere iz Direktive o vraćanju kada izvršavaju vraćanje u kontekstu postupka izručenja.
Legal basis: Return Directive — Article 4
Pravna osnova: Direktiva o vraćanju – članak 4.
Even though the Return Directive aims at harmonising return procedures in Member States, it expressly leaves unaffected more favourable provisions contained in bilateral or multilateral international agreements (Article 4(1)).
Iako je cilj Direktive o vraćanju uskladiti postupke vraćanja u državama članicama, ona ne utječe na povoljnije odredbe sadržane u bilateralnim ili multilateralnim međunarodnim sporazumima (članak 4. stavak 1.).