According to the settled case-law, ‘when the Commission applies the State aid procedure, it is required, in accordance with the general scheme of the Treaty, to ensure that provisions governing State aid are applied consistently with specific provisions other than those relating to State aid and, therefore, to assess the compatibility of the aid in question with those specific provisions. However, such an obligation is imposed on the Commission only where the aspects of aid are so inextricably linked to the object of the aid that it is impossible to evaluate them separately. (…) If the Commission were required to adopt a definitive position, irrespective of the link between the aspect of the aid and the object of the aid at issue, in a procedure relating to State aid, on the existence or absence of an infringement of provisions of EU law distinct from those coming under Articles 107 TFEU and 108 TFEU, (…) that would run counter to, first, the procedural rules and guarantees — which in part differ significantly and imply distinct legal consequences — specific to the procedures specially established for control of the application of those provisions and, second, the principle of autonomy of administrative procedures and remedies. (…) Accordingly, although the aspect of aid at issue is inextricably linked to the object of that aid, the Commission must assess its compatibility with provisions other than those relating to State aid in the context of the procedure provided for in Article 108 TFEU and that assessment may result in a finding that the aid concerned is incompatible with the internal market. By contrast, if the aspect at issue can be separated from the object of the aid, the Commission is not required to assess its compatibility with provisions other than those relating to State aid in the context of the procedure provided for in Article 108 TFEU’.
U skladu s utvrđenom sudskom praksom, „Kada Komisija vodi postupak u području državnih potpora, ona je u skladu s općom strukturom Ugovora dužna osigurati dosljednu primjenu odredbi koje uređuju državne potpore i posebnih odredaba koje se ne odnose na državne potpore i tako ocijeniti spojivost konkretne potpore s tim posebnim odredbama. Međutim, Komisija je dužna ispuniti takvu obvezu isključivo u pogledu uvjeta potpore koji su u tolikoj mjeri neodvojivo povezani s predmetom potpore da bi ih bilo nemoguće odvojeno ocijeniti. […] Kada bi Komisija imala obvezu da u okviru postupka u području potpora konačno odluči o tome postoji li ili ne postoji povreda drugih odredaba prava Unije pored odredaba iz članaka 107. i 108. UFEU-a, bez obzira na to kakva je povezanost između uvjeta potpore i predmeta konkretne potpore […] kosila bi se, s jedne strane, s pravilima i postupovnim jamstvima – koja su dijelom vrlo različita i imaju različite pravne posljedice – koja su sastavni dio postupaka koji su posebno predviđeni radi nadzora nad primjenom tih odredaba i, s druge strane, s načelom samostalnosti upravnih postupaka i putova pravne zaštite. […] Stoga će, ako su uvjeti konkretne potpore neodvojivo povezani s predmetom potpore, Komisija ocijeniti usklađenost potpore s drugim odredbama pored odredaba o državnim potporama u postupku koji je propisan člankom 108. UFEU-a i ta ocjena može dovesti do toga da se konkretna potpora utvrdi nespojivom s unutarnjim tržištem. Nasuprot tomu, ako se konkretni uvjet može odvojiti od predmeta potpore, Komisija u postupku koji je propisan člankom 108. UFEU-a nije dužna ocijeniti sukladnost tog uvjeta s drugim odredbama pored onih o državnim potporama”.