See also Point 14 Section B-3 (i), p. 14 of the 2010 OECD Profit Attribution Report: ‘As between unrelated enterprises, the determination of which enterprise owns assets and which bears risk is determined by legally binding contracts or other ascertainable legal arrangements. Similar considerations apply to associated enterprises providing those contracts or legal arrangements reflect the underlying reality […]. Similarly, in a separate enterprise context no issues generally arise over determining which enterprise possesses the capital. The factual, legal position in a PE context, on the other hand, is that there is no single part of an enterprise which legally owns the assets, assumes the risks, possesses the capital or contracts with separate enterprises. The legal position is thus unhelpful in a PE context, since Article 7(2) requires the PE to be treated as if it were a separate and independent enterprise, performing its own functions, assuming its own risk and owning or using assets on its own. It is therefore necessary under the arm's length principle of Article 7 to develop a mechanism for attributing risks, economic ownership of assets and capital to the hypothetically separate and independent PE, for associating with the hypothetically separate and independent PE the rights and obligations arising out of transactions between separate enterprises and the enterprise of which the PE is a part and for recognising and determining the nature of the dealings (i.e. the intra-enterprise equivalents of separate enterprise transactions) between the hypothetically separate PE and other parts of the enterprise of which the PE is a part.’, p. 14.
Vidjeti i točku 14. odjeljka B-3.i., str. 14. Izvješća OECD-a o pripisivanju dobiti iz 2010.: „Kao i u slučaju nepovezanih poduzeća, određivanje koje je poduzeće vlasnik imovine i koje snosi rizike temelji se na pravno obvezujućim ugovorima ili drugim pravnim dogovorima koji se mogu utvrditi. Slična razmatranja primjenjuju se na povezana poduzeća pod uvjetom da se u tim ugovorima ili pravnim dogovorima odražava stvarna situacija […]. Slično tomu, u kontekstu zasebnog poduzeća općenito se ne javljaju pitanja u pogledu određivanja u vlasništvu kojeg je poduzeća kapital. S druge strane, činjenični, pravni položaj u kontekstu stalne poslovne jedinice takav je da ne postoji jedinstveni dio poduzeća koji je zakonski vlasnik imovine, preuzima rizike, posjeduje kapital ili ugovore sa zasebnim poduzećima. Stoga pravni položaj nije od koristi u kontekstu stalne poslovne jedinice jer se člankom 7. stavkom 2. zahtijeva da se sa stalnom poslovnom jedinicom postupa kao da je zasebno i neovisno poduzeće koje obavlja vlastite funkcije, preuzima vlastiti rizik i samostalno posjeduje ili upotrebljava imovinu. Stoga je u skladu s načelom poslovanja po tržišnim uvjetima iz članka 7. nužno razviti mehanizam raspodjele rizika, gospodarskog vlasništva nad imovinom i kapitala na hipotetsku odvojenu i neovisnu stalnu poslovnu jedinicu, mehanizam za povezivanje prava i obveza koji proizlaze iz transakcija između zasebnih poduzeća i poduzeća čiji je stalna poslovna jedinica dio s hipotetski zasebnom i neovisnom stalnom poslovnom jedinicom te mehanizam prepoznavanja i određivanja prirode transakcija (tj. ekvivalentni transakcija između zasebnih poduzeća koji se provode unutar poduzeća) između hipotetski zasebne stalne poslovne jedinice i drugih dijelova poduzeća čiji je stalna poslovna jedinica dio”, str. 14.