natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As a subject to the Dublin Regulation, he/she is transferred back from Member State B to Member State A. Should Member State B in this situation issue a return decision to this person for illegal stay in the territory?
U skladu s Dublinskom uredbom, on/ona vraća se iz države članice B u državu članicu A. Treba li u toj situaciji država članica B izdati odluku o vraćanju toj osobi zbog nezakonitog boravka na državnom području?
Dublin rules prevail.
Prevladavaju pravila iz Dublinske uredbe.
No return decision can be issued by Member State B.
Država članica B ne može izdati odluku o vraćanju.
Is Member State A (in the scenario described above) allowed to issue a return decision itself (together with an entry ban that will be postponed until the completion of the asylum procedure)?
Je li državi članici A (u prethodno opisanom scenariju) dopušteno da sama izda odluku o vraćanju (zajedno sa zabranom ulaska koja će se odgoditi do okončanja postupka odobravanja zahtjeva za azil)?
No. As long as the person enjoys the right to stay as an asylum seeker in Member State A, his/her stay is not illegal in that Member State within the meaning of the Return and no return decision can be issued by Member State A.
Ne. Ako osoba uživa pravo boravka kao tražitelj azila u državi članici A, njegov/njezin boravak u toj državi članici nije nezakonit u smislu Direktive o vraćanju i država članica A ne može izdati odluku o vraćanju.
A third-country national granted international protection by Member State A is illegally staying in Member State B (for example overstaying 90 days).
Državljanin treće zemlje kojem je država članica A odobrila međunarodnu zaštitu nezakonito boravi u državi članici B (na primjer, prekoračio je dopušteni rok boravka od 90 dana).
Is the Return Directive applicable in such cases?
Primjenjuje li se u tom slučaju Direktiva o vraćanju?
What will be the procedures if the person refuses to go back voluntary to the first Member State that granted protection?
Kakav se postupak primjenjuje ako se osoba odbije dobrovoljno vratiti u prvu državu članicu u kojoj je odobrena zaštita?
The Dublin Regulation does not contain rules on taking back beneficiaries of international protection.
Dublinska uredba ne sadržava pravila o preuzimanju korisnika međunarodne zaštite.
Therefore the ‘general regime’ foreseen in Article 6(2) of the Return Directive will apply.
Stoga će se primjenjivati „opći sustav” iz članka 6. stavka 2. Direktive o vraćanju.
This implies that Member State B will have to ask the person to go back to Member State A and — if the person does not comply voluntarily — Member State B has to consider issuing a return decision, taking into account all safeguards provided by the Return Directive, including in particular the principle of non-refoulement.
To znači da će država članica B morati tražiti osobu da se vrati u državu članicu A i – ako osoba to ne učini dobrovoljno – država članica B mora razmotriti mogućnost izdavanja odluke o vraćanju uzimajući u obzir sve zaštitne mjere predviđene Direktivom o vraćanju, uključujući posebno načelo zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja.
In certain circumstances, when return/removal to a third country is not possible and ‘passing back’ the person to another Member State can be qualified as a more favourable measure (see section 3), Member State B may enforce the ‘passing-back’ of the person to Member State A; the procedures related to the ‘passing-back’ of illegally staying third-country nationals to another Member State are governed by national law.
U određenim okolnostima kada vraćanje/udaljavanje u treću zemlju nije moguće i „prepuštanje” osobe drugoj državi članici može se smatrati „povoljnijom mjerom” (vidjeti odjeljak 3.), država članica B može izvršiti „prepuštanje” osobe državi članici A; postupci povezani s „prepuštanjem” državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom drugoj državi članici uređeni su nacionalnim pravom.
A third-country national who had been fingerprinted following irregular entry into Member State A and who has not requested asylum in Member State A is subsequently apprehended in Member State B. Can Member State B transfer the person back to Member State A in accordance with Dublin rules?
Državljanin treće zemlje kojem su uzeti otisci prstiju nakon nezakonitog ulaska u državu članicu A i koji nije zatražio azil u državi članici A nakon toga se uhićuje u državi članici B. Može li država članica B vratiti osobu natrag u državu članicu A u skladu s pravilima iz Dublinske uredbe? Ne.
No. Since there is not any link to an asylum procedure, the Dublin Regulation does not apply.
Budući da nema nikakve poveznice s postupkom odobravanja međunarodne zaštite (azila), Dublinska uredba se ne primjenjuje.
Legal basis: Return Directive — Article 6(2)
Pravna osnova: Direktiva o vraćanju – članak 6. stavak 2.
Third-country nationals staying illegally on the territory of a Member State and holding a valid residence permit or other authorisation offering a right to stay issued by another Member State shall be required to go to the territory of that other Member State immediately.
Državljani treće zemlje koji nezakonito borave na državnom području države članice a imaju valjanu dozvolu boravka ili drugo odobrenje koje im omogućuje pravo na boravak koju je izdala druga država članica, moraju bez odgode otići na državno područje te druge države članice.
In the event of non-compliance by the third-country national concerned with this requirement, or where the third-country national's immediate departure is required for reasons of public policy or national security, paragraph 1 shall apply.
U slučaju da državljanin treće države na kojeg se ovaj zahtjev odnosi ne postupi u skladu s ovom odredbom, te u slučaju kad se njegov odlazak zahtijeva odmah iz razloga javnog poretka ili javne sigurnosti, primjenjuje se stavak 1.
This provision — which replaces a similar rule contained in Article 23(2) and (3) of the Schengen Implementing Convention (‘SIC’) [30] — foresees that no return decision should be issued to an illegally staying third-country national who is holding a valid permit to stay in another Member State.
U ovoj odredbi – kojom se zamjenjuje slično pravilo sadržano u članku 23. stavcima 2. i 3. Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma („SIC”) [30] – predviđeno je da se odluka o vraćanju ne treba izdavati državljaninu treće zemlje s nezakonitim boravkom koji ima valjanu dozvolu boravka u drugoj državi članici.
In such cases, the third-country national should in the first place be required to go immediately back to the Member State where he/she enjoys a right to stay.
U takvim bi se slučajevima državljanin treće zemlje u prvom redu morao odmah vratiti u državu članicu u kojoj ima pravo na boravak.
Only if the person does not comply with this request or in cases of risk for public policy or national security, a return decision shall be adopted.Further clarification:
Odluka o vraćanju donosi se samo ako osoba ne ispuni ovaj zahtjev ili u slučajevima opasnosti za javni poredak ili nacionalnu sigurnost.Dodatno pojašnjenje:
The form in which the request ‘to go to the territory of that other Member State immediately’ is issued should be determined in accordance with national law.
Oblik u kojem se izdaje zahtjev da osoba mora „bez odgode otići na državno područje te druge države članice” treba odrediti u skladu s nacionalnim zakonodavstvom.
It is recommended to issue decisions in writing and with reasons.
Preporučuje se izdavanje odluka u pisanom obliku i s obrazloženjem.
In order to avoid confusion, the decision should not be labelled ‘return decision’.
Kako bi se izbjegle nejasnoće, odluku ne treba nazvati „odluka o vraćanju”.
Period for going back to other Member State: no general indication can be given regarding the time which should elapse between the request to go to the territory of another Member State until the moment at which a return decision in accordance with Article 6(1) is issued.
Rok za odlazak u drugu državu članicu: ne mogu se dati opće naznake o vremenu koje bi trebalo proći između zahtjeva za odlazak na državno područje druge države članice i trenutka izdavanja odluke o vraćanju u skladu s člankom 6. stavkom 1.
An appropriate time frame should be chosen in accordance with national law, taking into account the individual circumstances, the principle of proportionality and the fact that the term ‘immediately’ is used in the legal provision.
Treba izabrati odgovarajući vremenski okvir u skladu s nacionalnim zakonodavstvom, uzimajući u obzir pojedinačne okolnosti, načelo proporcionalnosti i činjenicu da se u zakonskoj odredbi upotrebljava riječ „odmah”.
The time between the request to go to the other Member State and the issuing of a return decision under Article 6(1) must not be counted as part of an eventual period for voluntary departure, since such period is an element of the return decision and will start running only with the issuing of a return decision.
Vrijeme između zahtjeva za odlazak na državno područje druge države članice i trenutka izdavanja odluke o vraćanju u skladu s člankom 6. stavkom 1. ne smije se uračunavati kao dio mogućeg roka za dobrovoljni odlazak jer je takav rok element odluke o vraćanju i počet će teći tek od trenutka izdavanja odluke o vraćanju.
Control of departure to another Member State: Union law does not specify how compliance with the obligation to go back to the other Member State has to be controlled.
Nadzor odlaska u drugu državu članicu: u zakonodavstvu Unije nije propisano kako se mora nadzirati ispunjavanje obveze odlaska u drugu državu članicu.
Member States should make sure, in accordance with national law, that appropriate follow-up is given to their decisions.
Države članice trebale bi osigurati, u skladu s nacionalnim zakonodavstvom, da se na odgovarajući način prati provedba njihovih odluka.
Verification of validity of permits/authorisations issued by another Member State: there is currently no central system for exchanging information between Member States on this issue.
Provjera valjanosti dozvola/odobrenja koje je izdala druga država članica: trenutačno ne postoji centraliziran sustav za razmjenu informacija između država članica o tome pitanju.
Member States are encouraged to cooperate bilaterally and provide without delay relevant information to each other, in accordance with national law and bilateral cooperation arrangement.
Potiče se države članice da bilateralno surađuju i bez odlaganja razmjenjuju relevantne informacije u skladu s nacionalnim zakonodavstvom i bilateralnim sporazumom o suradnji.
Existing national contact points (for instance those listed in annex 2 of the Schengen Handbook [31]) might also be used for this purpose.The term ‘residence permit or other authorisation offering a right to stay’ [32] is very broad and covers any status granted or permit issued by a Member State which offers a right to legal stay, and not just an acceptance of temporary postponement of return/removal.
U tu se svrhu mogu upotrebljavati i postojeće nacionalne kontaktne točke (na primjer, one koje su navedene u Prilogu 2. Schengenskom priručniku [31]).Pojam „dozvola boravka ili drugo odobrenje kojim se daje pravo na boravak” [32] vrlo je širok i obuhvaća svaki odobreni status ili dozvolu koju je izdala država članica koja daje pravo na zakonski boravak i ne predstavlja samo prihvaćenje privremene odgode vraćanja/uklanjanja.
The term covers the following:
Pojmom je obuhvaćeno sljedeće:
long-term visa (it clearly offers a right to stay),
dugoročna viza (njome se očito daje pravo na boravak),
temporary humanitarian permit (in so far as such permit offers a right to stay and not just a mere postponement of return),
privremena dozvola za humanitarnu pomoć (ako se takvom dozvolom osigurava pravo na boravak, a ne samo odgoda vraćanja),
an expired residence permit based on a still valid international protection status (the status of international protection is not dependent on validity of the paper demonstrating it),
istekla boravišna dozvola izdana na temelju valjanog statusa međunarodne zaštite (status međunarodne zaštite ne ovisi o valjanosti dokumenta kojim se to dokazuje),
a valid visa in an invalid (expired) travel document — according to relevant Union legislation, it is not allowed to issue a visa with a validity going beyond the validity of the passport.
valjana viza u nevažećoj (istekloj) putnoj ispravi – u skladu s primjenjivim zakonodavstvom Unije, nije dopušteno izdati vizu čiji je rok valjanosti dulji od valjanosti putovnice.
The case of a valid visa in an expired passport should therefore never appear in practice.
Stoga se slučaj valjane vize u nevažećoj putovnici nikada ne bi trebao javiti u praksi.
If this case nevertheless arises, the third-country national concerned should not be unduly penalised.
Ako ipak dođe do toga, konkretni državljanin treće zemlje ne bi se trebao neopravdano kažnjavati.
For detailed guidance on the relevant Visa rules see the updated Visa Handbook — part II, Point 4.1.1 and 4.1.2 [33].The term does not cover the following cases:
Za detaljne smjernice o primjenjivim pravilima o vizama vidjeti ažurirani Priručnik o vizama – dio II., točke 4.1.1. i 4.1.2. [33].Pojmom nije obuhvaćeno sljedeće:
an expired residence permit based on an expired residence status,
istekla boravišna dozvola na temelju na isteklog boravišnog statusa,
counterfeit, false and forged passports or residence permits,
krivotvorene, lažne ili falsificirane putovnice ili boravišne dozvole,
paper certifying temporary postponement of removal,
dokument kojim se potvrđuje privremena odgoda udaljavanja,
toleration (in so far as toleration does not imply a legal right to stay).
dopuštenje (ako dopuštenje ne podrazumijeva zakonsko pravo na boravak).
As a general rule no removal to other Member States: if a third-country national does not agree to go back voluntarily in accordance with Article 6(2) to the Member State of which he/she holds a permit, Article 6(1) becomes applicable and a return decision, providing for direct return to a third country shall be adopted.
Općenito je pravilo da nema udaljavanja u druge države članice u sljedećim slučajevima: ako državljanin treće zemlje ne pristane na dobrovoljni povratak u skladu s člankom 6. stavkom 2. u državu članicu u kojoj ima dozvolu, primjenjuje se članak 6. stavak 1. i donosi se odluka o vraćanju u kojoj je predviđen izravni povratak u treću zemlju.
It is not possible to pass back the person to the other Member State with force, unless an existing bilateral agreementbetween Member States which was already in force on 13 January 2009 (see section 5.5) provides expressly for this possibility or in certain circumstances when return/removal to a third country is not possible and the Member State that issued the permit agrees to take the person back.
Nije moguće prisilno vraćanje osobe u drugu državu članicu, osim ako je u postojećem bilateralnom sporazumuizmeđu država članica koji je bio na snazi 13. siječnja 2009. (vidjeti odjeljak 5.5.) izričito predviđena ta mogućnost ili u određenim okolnostima kada vraćanje/udaljavanje u treću zemlju nije moguće i država članica koja je izdala dozvolu suglasna je primiti natrag tu osobu.
No issuing of EU entry bans when using Article 6(2): when passing back an illegally staying third-country national to another Member State under Article 6(2), no EU entry ban can be issued under Article 11, because Article 11 applies only in connection with the issuing of a return decision and does not apply in cases in case of a ‘passing-back’ to another Member State.
U primjeni članka 6. stavka 2. ne izdaje se zabrana ulaska u EU: pri prepuštanju državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom drugoj državi članici u skladu s člankom 6. stavkom 2. nije moguće izdati zabranu ulaska u EU iz članka 11. jer se članak 11. primjenjuje samo u vezi s izdavanjem odluke o vraćanju i ne primjenjuje se u slučajevima „prepuštanja” drugoj državi članici.
Moreover, it is pointless from a practical point of view to issue an EU entry ban in a situation where the person will continue to legally stay in another Member State.
Nadalje, u praksi je besmisleno izdavati zabranu ulaska u EU u situaciji kada će osoba nastaviti zakonito boraviti u drugoj državi članici.
Immediate departure required for reasons of public policy or national security: in the exceptional circumstances addressed by Article 6(2)(second phrase) (second case), the person shall be immediately made subject of a return decision and removed to a third country.
Hitni odlazak zbog razloga javnog poretka ili nacionalne sigurnosti: u iznimnim okolnostima iz članka 6. stavka 2. druge rečenice (2. slučaj), protiv osobe odmah se donosi oduka o vraćanju i osobu se udaljuje u treću zemlju.
The Member State where the person enjoys the right to stay should be informed about this fact.
O toj bi činjenici trebala biti obaviještena država članica u kojoj osoba ima pravo boravka.
Practical example:
Praktični primjeri:
What provisions of the Return Directive should be applied with regard to third-country nationals detected in Member State A, who possess a valid residence permit issued by Member State B and at the same time are subject of an SIS alert (entry ban) initiated by Member State C?
Koje bi se odredbe Direktive o vraćanju trebale primjenjivati na državljane trećih zemalja otkrivene u državi članici A koji imaju valjanu boravišnu dozvolu izdanu u državi članici B i na koje se istodobno primjenjuje upozorenje u SIS-u (zabrana ulaska) koje je pokrenula država članica C?
Member State A should apply Article 6(2) of the Directive and ask the person to go back to Member State B. As regards the co-existence of an entry ban issued by Member State C and a residence permit issued by Member State B, this must be clarified bilaterally between the Member State issuing the alert (C) and the Member State which had issued the permit (B) in accordance with Article 25(2) Schengen Implementing Convention.
Država članica A trebala bi primijeniti članak 6. stavak 2. Direktive i zatražiti osobu da se vrati u državu članicu B. U pogledu istodobnog postojanja zabrane ulaska koju izdaje država članica C i dozvole boravka koju izdaje država članica B, to mora biti pojašnjeno na bilateralnoj razini između države članice koja izdaje upozorenje (C) i države članice koja je izdala dozvolu (B) u skladu s člankom 25. stavkom 2. Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma.
Legal basis: Return Directive — Article 6(3)
Pravna osnova: Direktiva o vraćanju – članak 6. stavak 3.
An indicative list of existing bilateral readmission agreements between Member States can be found at: http://rsc.eui.eu/RDP/research/analyses/ra/
Okvirni popis postojećih bilateralnih sporazuma o ponovnom prihvatu između država članica dostupan je na: http://rsc.eui.eu/RDP/research/analyses/ra/
Member States may refrain from issuing a return decision to a third-country national staying illegally on their territory if the third-country national concerned is taken back by another Member State under bilateral agreements or arrangements existing on the date of entry into force of this Directive (i.e. 13 January 2009).
Države članice mogu se suzdržati od izdavanja odluke o vraćanju državljaninu treće zemlje koji nezakonito boravi na njihovom državnom području, ako konkretnog državljanina treće zemlje preuzme druga država članica prema bilateralnom sporazumu ili dogovorima koji važe na dan stupanja na snagu ove Direktive (tj. 13. siječnja 2009.).
In such a case the Member State which has taken back the third-country national concerned shall apply paragraph 1.
U tom slučaju država članica koja je preuzela konkretnog državljanina treće zemlje primjenjuje stavak 1.
This provision foresees — as an exception and in the form of a ‘standstill clause’ — the possibility for Member States to pass back irregular migrants to other Member States under bilateral agreements or arrangements existing on 13 January 2009.
Ovom je odredbom predviđeno – kao iznimka i u obliku „klauzule o mirovanju” – mogućnost država članica da vraćaju nezakonite migrante u druge države članice u skladu s bilateralnim sporazumima ili sporazumima koji su postojali 13. siječnja 2009.
Historic reminder/explanation: this provision was included into the text of the Return Directive at a late stage of negotiations following a strong request from certain Member States which insisted that the Directive should not oblige them to change well-established practices of taking/passing back illegally staying third-country nationals to other Member States under bilateral agreements.
Povijesni podsjetnik/objašnjenje: ova odredba uključena je u tekst Direktive o vraćanju tek u kasnoj fazi pregovora nakon upornog zahtijevanja određenih država članica koje su ustrajale u tome da ih Direktiva ne bi trebala obvezati na promjenu čvrsto uspostavljene prakse preuzimanja/prepuštanja državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom drugim državama članicama u skladu s bilateralnim sporazumima.
The principle upon which the Return Directive is based is direct return of illegally staying third-country nationals from the EU to third countries.
Direktiva o vraćanju temelji se na načelu izravnog vraćanja državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom iz EU-a u treće zemlje.
Article 6(3) of the Directive therefore lays down an exception that concerns solely the obligation of the Member States on whose territory the third-country national is present to issue a return decision, that obligation then falling to the Member State that takes him back.
Člankom 6. stavkom 3. Direktive stoga se utvrđuje iznimka koja se odnosi isključivo na obvezu država članica na čijem se državnom području nalazi državljanin treće zemlje da izdaju odluku o vraćanju, čime ta odluka postaje obveza države članice koja ga je preuzela.
It does not lay down an exception to the scope of the Return Directive additional to those set by Article 2(2) — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum (paragraphs 82-85).
Njime se ne utvrđuje iznimka u pogledu područja primjene Direktive o vraćanju, osim iznimaka utvrđenih člankom 2. stavkom 2. – vidjeti presudu Suda EU-a u predmetu C-47/15, Affum (točke od 82. do 85.).
Subsequent use of bilateral agreements between Member States A-B and B-C: the Return Directive, notably Article 6(3), does not expressly interdict ‘domino’ taking back under existing bilateral arrangements.
Naknadna uporaba bilateralnih sporazuma između država članica A-B i B-C: Direktivom o vraćanju, osobito njezinim člankom 6. stavkom 3., ne zabranjuje se izričito „domino učinak preuzimanja” u skladu s postojećim bilateralnim sporazumima.
It is, however, important that in the end a full return procedure in accordance with the Directive will be carried out by one Member State.
Međutim, važno je da cijeli postupak vraćanja u skladu s Direktivom u konačnici provodi jedna država članica.
Since this kind of subsequent procedures is cost intensive for administrations and involves additional discomfort for the returnee, Member States are encouraged to refrain from applying this practice.
Budući da je ovakva vrsta naknadnih postupaka skupa za državne uprave i uključuje dodatne neugodnosti za povratnike, države članice potiče se da se suzdrže od primjene te prakse.
No EU-wide entry bans when using Article 6(3): when passing back an illegally staying third-country national to another Member State under Article 6(3) no EU entry ban can be issued under Article 11, since Article 11 applies only in connection with the issuing of a return decision and does not apply in case of mere ‘passing back’ to another Member State.
U primjeni članka 6. stavka 3. ne izdaje se zabrana ulaska u EU: pri prepuštanju državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom drugoj državi članici u skladu s člankom 6. stavkom 3. nije moguće izdati zabranu ulaska u EU iz članka 11. jer se članak 11. primjenjuje samo u vezi s izdavanjem odluke o vraćanju i ne primjenjuje se u slučajevima jednostavnog „prepuštanja” drugoj državi članici.
Moreover, it is pointless from a practical point of view to issue an EU entry ban in a situation in which the person does not yet leave the EU.
Nadalje, u praksi je besmisleno izdavati zabranu ulaska u EU u situaciji kada osoba još ne napušta EU.