natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Relative poverty lines define poverty relative to national living standards because irrespective of absolute needs, people may consider themselves poor when their living standards are substantially below those of others in their country.
Relativna granica siromaštva utvrđuje siromaštvo u odnosu prema nacionalnom životnom standardu jer se, bez obzira na apsolutne potrebe, ljudi mogu smatrati siromašnima ako je njihov standard znatno niži od standarda drugih osoba u promatranoj zemlji.
Relative poverty lines are usually set as a fixed percentage of median or mean equivalent household income.
Relativna granica siromaštva obično se utvrđuje kao određeni postotak medijalnog ili prosječnog dohotka kućanstva.
The World Bank (2000) calculates poverty profiles using 50% of median income as a base for international comparison.
World Bank (2000) računa siromaštvo upotrebom polovice medijalnog dohotka kao osnovice za međunarodne usporedbe.
The poverty gap measures how much income would have to be transferred to the poor population to raise every household's income to the poverty line (assuming the transfers have no effects on the recipients' work effort).
Jaz siromaštva pokazuje koliko bi dohotka trebalo transferirati siromašnom stanovništvu da se dohodak kućanstva podigne do granice siromaštva (uz pretpostavku da transferirani dohodak ne utječe na radne napore primatelja).
Gini coefficient is bounded between 0 and 1, with 0 indicating absolute equality and 1 indicating absolute inequality.
Ginijev koeficijent kreće se u rasponu od 0 do 1, s tim da 0 pokazuje potpunu jednakost, a 1 znači potpunu nejednakost.
Poverty intensity is the common indicator taking into account the number of poor, the depth of poverty and inequality among the poor.
Intenzitet siromaštva zajednički je pokazatelj broja siromašnih, dubine siromaštva i nejednakosti među siromašnim.
For practical purposes, the percentage change in the poverty intensity can be approximated as the sum of the percentage changes of the poverty rate and the average poverty gap ratio.
Zbog praktičnih razloga intenzitet siromaštva može se aproksi-mativno uzeti kao zbroj postotnih promjena stopa siromaštva i jaza siromaštva.
Social exclusion is a multidimensional process which weakens the links between individuals and the rest of society.
Socijalna isključenost višedimenzionalni je proces koji slabi povezanost pojedinca i zajednice.
These links can take on economic, political, socio-cultural and spatial perspectives.
Te veze mogu biti ekonomske, političke, sociokulturne te prostorne.
The more dimensions by which a person is excluded, the more vulnerable this person becomes.
Što je više obilježja po kojima je osoba isključena, to ona postaje ranjivija.
The characteristics of exclusion are linked to accessing labour markets, basic services and social networks.
Obilježja isključenosti vezana su uz pristup tržištu rada, najosnovnijim uslugama i socijalnoj mreži.
Depending on the general level of development of an economy, the following dimensions can be of relevance: exclusion from goods and services, from labour market, from security and from human rights.
Ovisno o cjelokupnom ekonomskom razvoju, osobe mogu biti isključene iz dobara i usluga, iz tržišta rada i iz ljudskih prava.
However, the above discussion suggests that it might be fruitful to consider income and expenditure not as alternative, but rather as complementary, measures of well-being.
Ipak, možda spomenuta rasprava upućuje na to da bi bilo korisno razmotriti dohodak i potrošnju ne kao alternativne mjere blagostanja, nego kao komplementarne.
Support for this approach is provided by Atkinson (1989), who distinguishes between two conceptions of poverty: a standard-of living approach, which emphasises minimum levels of consumption of goods and leads naturally to an expenditure-based measure, and a minimum-rights approach, which emphasises the provision of minimum incomes but does not prescribe how they should be spent.
Tako Atkinson (1989) navodi potvrdu tom pristupu razlikujući koncepte siromaštva pomoću pristupa životnom standardu, u kojemu se naglašava minimalna razina potrošnje robe i dobara i, naravno, upućuje na mjerenje potrošnje, te pristupa minimalnim pravima, pri čemu se naglašava važnost minimalnog dohotka, ali se ne propisuje kako se on treba potrošiti.
POVERTY, INEQUALITY AND SOCIAL EXCLUSION IN THE EUROPEAN UNION
SIROMAŠTVO, NEJEDNAKOST I SOCIJALNA ISKLJUČENOST U EUROPSKOJ UNIJI
The drive for solidarity and social integration found its initial expression in the Single European Act (1987), and subsequently in the Protocol on Social Policy in the Maastricht Treaty (signed 1992, applied from 1993).
Težnja za solidarnošću i socijalnom uključenošću izvorno je navedena u Jedinstvenom europskom ugovoru (The Single European Act iz 1987), te je slijedom toga navedena u Protokolu o socijalnoj politici iz Ugovora u Maastrichtu (The Protocol on Social Policy in the Maastricht Treaty, potpisanog 1992, a na snazi od 1993).
The idea was to refine social protection systems in order to improve everybody's chances in general without losing sight of the goal of more equal opportunities.
Ideja je bila utvrđivanje socijalne zaštite kako bi se svim članovima društva poboljšale mogućnosti bez zanemarivanja cilja jednakih mogućnosti.
The Treaty of Amsterdam (entry into force: 1st May 1999) gave concrete expression to this concern by including a title on employment and incorporating the protocol on social policy.
Ugovor iz Amsterdama (The Treaty of Amsterdam, stupio na snagu 1. svibnja 1999) donio je neposredne mjere u ostvarivanju tih želja uključujući i dionicu o zapošljavanju, te prihvaćanju protokola o socijalnoj politici.
This gave the Community some scope for action in the field of social policy, though this was somewhat restricted and bound by the principle of subsidiarity.
To je Uniji omogućilo djelovanje na području socijalne politike, iako je djelomično bilo ograničeno i određeno načelima supsidijarnosti.
Since then, the Commission and the Member States have had to review the employment situation annually and draw up employment policy guidelines.
Nakon toga Komisija i zemlje članice trebale su svake godine ocjenjivati stanje u zapošljavanju te donositi smjernice politike zapošljavanja.
This has brought social policy much further into the limelight of European politics.
Time je socijalna politika mnogo više približena središtu pozornosti europske politike i djelovanja.
In late 1997, when the situation in virtually all labour markets was giving cause for concern, the Luxembourg employment summit was held.
Krajem 1997. godine u svim je članicama bilo loše stanje na tržištu rada, te je u Luxembourgu održan sastanak o zapošljavanju.
Measures were decided on to stimulate the efficiency of labour markets.
Na njemu su utvrđene mjere za poticanje učinkovitosti tržišta rada.
However, it is really only since the Lisbon European Council meeting of March 2000 that we have deemed social policy to be on a par with economic, monetary and financial policy.
Ipak, tek se od sastanka Vijeća Europe održanoga u travnju 2000. u Lisabonu može smatrati da je socijalna politika postala ravnopravna s ekonomskom, monetarnom i financijskom politikom.
In the course of this development, a common goal has emerged: the European social model must not just be maintained, it must also be adapted and consolidated.
Tijekom tog razvoja utvrđeno je zajedničko nastojanje da se europski socijalni model ne samo očuva, nego i prilagođava i poboljšava.
The EU set itself a new strategic goal for the current decade: “To become the most competitive and dynamic knowledge-based economy in the world capable of sustainable economic growth with more and better jobs and greater social cohesion”.
EU je utvrdio novi strateški cilj za tekuće desetljeće: “postati najkonkurentnije dinamično društvo u svijetu utemeljeno na znanju, sposobno za ostvarivanje održivog gospodarskog rasta s većim mogućnostima zapošljavanja i većom socijalnom kohezijom”.
Successful implementation of the Lisbon strategy depends upon simultaneous and coherent policy action being taken in a wide range of areas in the economic, social and environmental domains.
Uspješna provedba Lisabonske strategije ovisi o usklađenom i zajedničkom političkom djelovanju u širokom području ekonomskih, socijalnih i ekoloških pitanja.
No doubt, the issues of poverty, inequality, social exclusion and welfare policy have the key role in reaching the mentioned goal.
Bez sumnje u ostvarivanje navedenog cilja presudna su pitanja siromaštva, nejednakosti, socijalne isključenosti i politike socijalne skrbi.
Social policy and social cohesion are directly included in the principal areas under the shared competence of EU members.
Socijalna politika i socijalna kohezija izravno su uključene u najvažnija područja koja su pod zajedničkim djelovanjem članica EU-a.
On the other hand, there are huge differences in EU members in terms of current situation and policy towards the eradication of poverty and increasing social inclusion, as well as of general attitude to welfare policy and the role of state.
Istodobno, među članicama EU-a postoje znatne razlike u sadašnjem stanju i mjerama za smanjivanje siromaštva i poboljšanje socijalne uključenosti, kao i u općem stavu o ulozi države i politici socijalne skrbi.
Thus, it is probably neither desirable nor possible to develop a single comprehensive European definition of the content of welfare policy of general interest and its role.
Stoga vjerojatno nije poželjno ni moguće razviti jedinstvenu sveobuhvatnu europsku definiciju sadržaja i djelovanja politike socijalne skrbi koja bi bila općeprihvaćena.
However, existing Community legislation on welfare policy of general economic and social interest contains a number of common elements that can be drawn on to define a useful Community concept of welfare policy and its realization.
Ipak, postojeće europsko zakonodavstvo politike socijalne skrbi sadržava brojne zajedničke elemente koji mogu biti korisni pri utvrđivanju i provođenju zajedničkog koncepta politike socijalne skrbi.
These elements should have such desirable characteristics as economic efficiency, social or territorial cohesion and safety and security for all citizens.
Ti elementi imaju željena obilježja poput ekonomske učinkovitosti, socijalne i teritorijalne kohezije i sigurnosti za sve građane.
The future desired concept should be used by all countries in proposing and implementing an adequate policy capable of reducing poverty and social exclusion.
U određivanju odgovarajuće politike i mjera za smanjivanje siromaštva i socijalne isključenosti potrebno je u svim zemljama predlagati i provoditi zajednički budući koncept politike socijalne skrbi.
The EU Summit in Nice in December 2000 reinforced a number of the proposals made in Lisbon.
Sastanak u Nici u prosincu 2000. godine osnažio je brojne prijedloge iz Lisabona.
The most significant of these in relation to combating poverty and social exclusion is the approval of a new Social Policy Agenda (Official Journal of the European Communities, 2001).
Najznačajniji od njih, s obzirom na borbu protiv siromaštva i socijalne isključenosti, odnosi se na prihvaćanje sadržaja nove socijalne politike (Social Policy Agenda) (Official Journal of the European Communities, 2001).
In setting out priorities for action in social policy over the next five years, strategic guidelines were identified as follows, all of them having a bearing on anti-poverty policy: (1) more and better jobs; (2) anticipating and capitalizing on changes in the working environment by creating a new balance between flexibility and security; and (3) combating poverty, exclusion and discrimination in order to promote social integration.
U ostvarivanju prioriteta djelovanja u socijalnoj politici u sljedećih pet godina utvrđene su ove smjernice za borbu protiv siromaštva: (1) veće i bolje mogućnosti zapošljavanja; (2) predviđanje i ostvarivanje promjena u svijetu rada stvaranjem nove ravnoteže fleksibilnosti i sigurnosti; (3) borba protiv siromaštva, isključenosti i diskriminacije s ciljem poboljšavanja socijalne uključenosti.
One of the most significant developments has been the approval of the proposal for a National Action Plan against Poverty and Social Exclusion (NAPincl) in EU members.ii The NAPincl is intended to develop a common EU-wide basis for national actions against poverty and social exclusion.
Jedan od najvažnijih čimbenika jest prihvaćanje prijedloga za izradu Nacionalnog programa borbe protiv siromaštva i socijalne isključenosti (National Action Plan against Poverty and Social Exclusion - NAPincl) u članicama EU-a.ii Programom se nastoji razviti zajednička široka osnovica EU-a u borbi protiv siromaštva i socijalne isključenosti.
The NAPincl has four main objectives: (1) to facilitate participation in employment and access by all to resources, rights, goods and services; (2) to prevent the risks of exclusion; (3) to help the most vulnerable; and (4) to mobilize all relevant bodies.
NAPincl ima četiri najvažnija cilja: (1) olakšavanje zapošljavanja i pristupa svim izvorima, pravima, dobrima i uslugama; (2) sprječavanje rizika isključenosti; (3) pomoć najugroženijima; (4) mobiliziranje svih nadležnih tijela.
The NAPincl is intended to bring social and employment policies closer together at both the national and EU level.
NAPinclom se nastoje približiti i unaprijediti socijalna politika i politika zapošljavanja na nacionalnoj razini i na razini EU-a.
An increased emphasis on indicators and monitoring of progress is evident in relation to the NAPincl.
Pritom se jasno uočava povećani naglasak na pokazateljima i praćenju napretka.
A bilateral meeting to discuss the NAPincl should take place between different social representatives (including Governments, Social Partners and relevant Agencies) and the European Commission.
Redovito se održavaju bilateralni sastanci na kojima različiti predstavnici (uključujući vlade, socijalne partnere i nadležne službe te članove Europske komisije) razmatraju programe borbe protiv siromaštva i socijalne isključenosti.
All countries have national insurance systems which protect their citizens from major risks like unemployment, the loss of income or subsistence; special needs for sickness, family burdens or poverty.
Sve zemlje imaju nacionalne osiguravajuće sustave koji štite građane od rizika poput nezaposlenosti, gubitka dohotka i sredstava za život te pružaju odgovarajuću pomoć bolesnima, obiteljima s teškoćama ili u siromaštvu.
However, both the extent and the consignment of such social insurance differ widely among these countries.
Ipak, u pojedinim se zemljama znatno razlikuje obuhvat i način ostvarivanja sustava socijalnog osiguranja.
Many analyses have found empirical evidence for a high correlation between expenditures for social insurance and the incidence of poverty (for example Voges and Kazepov, 1998).
Mnogim je analizama empirijski utvrđena uska povezanost rashoda za socijalno osiguranje i postotka siromašnog stanovništva (npr. Voges i Kazepov, 1998).
It seems that the differences between countries concerning the reduction of poverty incidence result more from the extent of the welfare state than from the varying effectiveness of poverty reduction policies.
Čini se da su razlike između zemalja u smislu smanjivanja siromaštva više nastale zbog obuhvata socijalne države nego zbog različite učinkovitosti politika smanjivanja siromaštva.
Over the last few decades, unemployment, poverty and inequality have generally increased in Europe, although there have been periods (notably the late 1980s) and countries (for example, the Netherlands and Denmark) where social conditions have improved or at least not deteriorated.
U nekoliko posljednjih desetljeća u Europi su se općenito povećali nezaposlenost, siromaštvo i nejednakost, iako je bilo razdoblja (posebice krajem 1980-ih) i zemalja (npr. Nizozemska i Danska) u kojima se socijalno stanje poboljšalo ili se barem nije pogoršalo.
In almost all EU members a main factor contributing to poverty and social exclusion is unemployment, especially long-term joblessness.
U gotovo svim članicama EU-a najvažniji čimbenik siromaštva i socijalne isključenosti je nezaposlenost, pogotovo dugotrajna isključenost iz svijeta rada.
The EU average unemployment rate increased from 2.3 in 1960 to 7.7% in the year 2001.
Prosječna stopa nezaposlenosti za EU porasla je s 2,3 u 1960. na 7,7% u 2001.
But while some countries have managed to halt and even reverse the rise (notably the Netherlands, Ireland and the UK), others could only achieve partial success, which still leaves unemployment rates much higher than in the 1970s (for example, Sweden, Germany, France and Spain).
Ali dok su neke zemlje uspjele zaustaviti porast nezaposlenosti ili čak smanjiti nezaposlenost (posebice Nizozemska, Irska i Velika Britanija), druge su to uspjele tek djelomično tako da su stope nezaposlenosti znatno više nego u 1970-ima (npr. Švedska, Njemačka, Francuska i Španjolska).
As we can see in Table 1, the average unemployment rate is over 8% (higher in the Euro-zone than in the EU15).
Kako pokazuje tablica 1, prosječna stopa nezaposlenosti bila je veća od 8% (nešto viša u eurozoni nego u EU 15).
The lowest rate is in Luxembourg and the highest in Spain.
Najniža je stopa bila u Luksemburgu, a najviša u Španjolskoj.
In 2001, 3% of EU's active population were unemployed for at least 12 months.
U 2001. godini 3% aktivnog stanovništva EU-a bilo je nezaposleno dulje od 12 mjeseci.
Again, this percentage conceals differences: from less than 1% in Luxembourg, Denmark, Netherlands and Austria, to more than 5% in Greece and Italy.
Taj postotak krije velike razlike: od manje od 1% u Luksemburgu, Danskoj, Nizozemskoj i Austriji, do više od 5% u Grčkoj i Italiji.
Otto and Goebel (2002), using cross-sectional equivalent income, analyze the poverty rate (incidence) and intensity of poverty in European countries.
Otto i Goebel (2002) pomoću međunarodno usporedivoga ekvivalentnog dohotka razmatrali su stope siromaštva (incidenciju) i intenzitet siromaštva u europskim zemljama.
The ranking of poverty incidence among the countries analyzed is relatively robust.
Predstavnice sociodemokratskih socijalnih država - Danska i Finska - imale su najniže stope siromaštva (veće od 5%).
The representatives of socio-democratic welfare states - Denmark and Finland - have the lowest rates of poverty incidence (more than 5%).
Najveću raširenost siromaštva imale su južnoeuropske zemlje (Portugal i Grčka, preko 20%).
The highest poverty incidence is found in southern European countries (Portugal and Greece more than 20%).
Osim u Irskoj, pokazatelj intenziteta siromaštva također je bio najveći u južnoeuropskim zemljama.
Regarding permanent poverty there are also huge differences among EU members.
Krajnja mjesta zauzimaju Danska i Portugal.
Extreme positions are found in Denmark and Portugal: permanent poverty is a small phenomenon in Denmark, while permanent poverty in Portugal is the highest.
Trajno siromaštvo vrlo je rijetka pojava u Danskoj, dok je njegova rasprostranjenost u Portugalu najveća.
In spite of many surveys, (more about this in Dauderstadt, 2002), it is almost impossible to determine the trends of (in)equality in the EU.
Usprkos brojnim pokušajima mjerenja (više o tome u Dauderstadt, 2002), gotovo je nemoguće utvrditi kretanje (ne)jednakosti u EU.
Inequality (not only in Europe) cannot be sensibly studied only in terms of income distribution statistics - despite the importance they have - because there is the issue of political debate linked with an inequality of another kind, that of political participation.
Nejednakost (ne samo u Europi) ne može se smisleno istraživati samo s obzirom na podatke o raspodjeli dohotka - bez obzira na njihovu važnost - jer postoje različita pitanja povezana s nejednakošću druge vrste, a to je političko sudjelovanje.
Thus, in analyzing unemployment, poverty and the related social exclusion there should be some attention to at least some of the distinct concerns for the person and society as a whole.
Stoga je u razmatranju nezaposlenosti, siromaštva i s tim povezane socijalne isključenosti potrebno istražiti neka od obilježja koja pogađaju pojedinca i društvo u cjelini.
Inequality would be much higher without the correcting influence of redistributive and social policies.
Nejednakost bi bila mnogo veća bez korektivnog utjecaja preraspodjele i socijalne politike.
Social expenditure as a percentage of GDP increased significantly in most countries between 1960 and 2000, due to aging populations and higher unemployment.
U većini zemalja u razdoblju 1960-2000. godine zbog starenja stanovništva i povećane nezaposlenosti znatno su porasli rashodi za socijalnu politiku.
It continued to rise, especially in the poorer Southern European countries including Italy - as well as in France and Finland.
Rashodi rastu, posebice u siromašnijim zemljama južne Europe - uključujući Italiju - te u Francuskoj i Finskoj.
As a consequence, the EU average share of social benefit in GDP continued to increase as well, in spite of the relatively stable or even falling shares in some countries (Germany, Austria, Netherlands).
Prosječni udio rashoda za socijalnu politiku u BDP-u raste usprkos razmjerno stabilnom ili čak smanjenom udjelu u nekim zemljama (Njemačkoj, Austriji, Nizozemskoj).
The effect of social transfers (excluding pensions) in reducing the at-risk-of-poverty rate varied greatly between Member States.
Učinak socijalnih transfera (uključujući mirovine) na smanjivanje opasnosti od upadanja u siromaštvo znatno se razlikuje u članicama EU-a.
Social transfers had the strongest effect in Sweden and Denmark and the weakest in Italy and Greece (Eurostat News Release, 2003).
Socijalni transferi imaju najjači utjecaj u Švedskoj i Danskoj, dok je njihovo djelovanje najslabije u Italiji i Grčkoj (Eurostat News Release, 2003).
However, they do find evidence of catching-up or weak convergence with respect to both Germany and the EU-12 average for all countries, except Greece.
Ipak, u tom je istraživanju za sve zemlje - osim za Grčku - zabilježeno blago dosezanje i lagana konvergencija i prema Njemačkoj kao polazištu za usporedbu i prema prosjeku EU-a.
These results, in turn, suggest that some countries have been making a stronger effort as far as social protection is concerned, resulting in their situation converging on that of other countries where social protection expenditure has been much more significant all through the period.
Ti rezultati pokazuju da su pojedine zemlje stavile veći naglasak na socijalnu zaštitu, što je rezultiralo približavanjem udjela njihovih rashoda stanju u drugim zemljama koje su davale veće iznose za socijalnu zaštitu.
The enlargement of the Union is bringing more heterogeneous, but particularly poorer players onto the leveled playing field.
Proširenje Unije očito dovodi heterogenije i siromašnije sudionike na političku scenu.
Competition from the numerous poorer regions will exacerbate problems of welfare systems that are already being subjected to massive pressures of adjustment as a result of demography and globalisation.
Konkurentnost brojnih siromašnijih regija pojačat će probleme sustava socijalne skrbi što su u prilagođavanju već ionako izloženi mnogim pritiscima zbog demografskih razloga i globalizacije.
There is a risk of increasing unemployment and inequality, and this often means that national governments are unable to implement the necessary painful reforms (Dauderstadt, 2002).
Pritom se pojavljuje opasnost od povećanja nezaposlenosti i nejednakosti, a to cesto dovodi nacionalne vlade u nemogućnost provođenja nužnih i složenih reformi (Dauderstadt, 2002).
It is very hard to estimate future trends of poverty and inequality in new members of the EU, but something could be learned from previous EU enlargements.
Vrlo je teško procijeniti buduće trendove u kretanju siromaštva i nejednakosti u novim članicama EU-a, ali nešto se može naučiti iz prošlosti.
The Portuguese and the Spanish experiences after accession to the EU provide a natural field in which to search for the determinants of the distributive implications of economic integration.
Portugalska i španjolska iskustva nakon pridruživanja EU postaju prirodni teren za istraživanja utjecaja ekonomske integracije na raspodjelu dohotka.