natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The paper notes the salience of social policy issues in previous waves of accession.
U radu se ističe da su u prošlim valovima proširenja EU socijalne teme bile većinom zanemarene.
Analysis of Croatian welfare reforms shows that, thus far, the EU impact has been very limited.
Analiza hrvatskih socijalnih reformi pokazuje i to da je do sada utjecaj EU bio vrlo ograničen.
The paper calls for strengthened efforts, by Croatia and the EU, to ensure that aspects of social policy and the European Social Model are more systematically discussed, addressed and implemented as Croatia proceeds towards EU membership.
Stoga se u radu naglašava potreba za pojačanim naporima, kako Hrvatske, tako i EU, kako bi se europski socijalni model sustavnije raspravio i primijenio u procesu hrvatskoga ulaska u EU.
Social Europe, European Social Model, social policy, social protection, social inclusion, social dialogue, open method of co-ordination, accession, welfare reforms, Croatia, European Union
Socijalna Europa, europski socijalni model, socijalna politika, socijalna zaštita, socijalna uključenost, socijalni dijalog, model otvorene koordinacije, pridruživanje, socijalne reforme, Hrvatska, Europska unija
This chapter explores aspects of Croatian social policy, including the process of social dialogue, in the context of Croatia's status as a candidate country for accession to the EU.
U ovom se poglavlju raspravlja o pojedinim aspektima hrvatske socijalne politike, uključujući temu socijalnog dijaloga, a unutar konteksta statusa Hrvatske kao kandidatkinje za priključenje EU.
The concept of “extended social Europe” refers to two dimensions which have been much discussed by scholars and EU policy analysts.
Koncept “proširene socijalne Europe” odnosi se na dvije dimenzije o kojima je dosta raspravljano unutar analiza politike EU.
Social inclusion and social dialogue have, thus far, been paid less scholarly attention in Croatia than other elements of European social policy questions, including employment policies, gender equality, and the development of civil society (Vasiljević, 2003; Vidacak, 2003).
Socijalna uključenost i socijalni dijalog do sada su u Hrvatskoj privukli manju pozornost analitičara nego drugi elementi europskoga socijalnog modela, uključujući politiku zapošljavanja, rodnu jednakost i civilno društvo (Vasiljević, 2003; Vidaček, 2003).
In addition, questions of social policy and social protection have tended to be reduced to narrow concerns with poverty alleviation (Bejaković, 2004).
Usto, pitanja socijalne politike i socijalne zaštite tematizirana su prvenstveno iz perspektive redukcije siromaštva (Bejaković, 2004).
Our argument here is that social policy concerns and social dialogue in Croatia have not been sufficiently developed or discussed in the context of EU accession.
Smatramo da socijalnoj politici i socijalnom dijalogu nije pridana dovoljna pozornost u kontekstu pridruživanja EU.
Greater efforts should be invested in the elaboration of the core principles of social dialogue and of social policy, in commitments to strengthening social dialogue and to promoting social inclusion, and to measures for implementing social dialogue and strengthening social protection systems.
Potrebno je uložiti veći napor u elaboraciju ključnih načela socijalnog dijaloga i socijalne politike, na posvećenost razvoju socijalnog dijaloga i promociju socijalne uključenosti te u mjere za primjenu socijalnog dijaloga i jačanje socijalne zaštite.
Without these efforts, Croatia risks being unprepared for the social dimensions of EU membership in the short- and medium-term.
Bez tog napora Hrvatska riskira da ostane nepripremljena za sudjelovanje u socijalnoj dimenziji članstva u EU, kako u kratkoročnom, tako i u srednjoročnom razdoblju.
In this chapter we focus, firstly, on the context of Social Europe and note shifts in the consideration of questions of social policy and social dialogue.
U ovom ćemo poglavlju najprije fokusirati socijalnu Europu te zabilježiti zaokret u razmatranju pitanja socijalne politike i socijalnog dijaloga.
This is followed by a consideration of social policy processes in different waves of accession including in the new postcommunist member states of Central and East European countries (CEEC) and in the candidate countries of Bulgaria and Romania.
Slijedi rasprava o uključenosti socijalne politike u različite valove proširenja EU, što podrazumijeva i nove postkomunističke članice srednje i istočne Europe te zemlje kandidatkinje Bugarsku i Rumunjsku.
Section 4 focuses on the relationship between the EU and Croatia, in the context of the wider Stabilisation and Association process (SAP) for the countries of South and East Europe (SEE).
Zatim ćemo razmotriti odnos EU i Hrvatske, posebno u kontekstu procesa stabilizacije i pridruživanja zemalja jugoistočne Europe.
Section 5 draws some conclusions and makes some broad recommendations.
Na kraju ćemo sumirati zaključke te formulirati preporuke.
Key definitions
Glavne definicije
In its widest sense, social policy is . any policy developed at supranational, state, local or community level which is underpinned by a social vision of society and which, when operationalised, affects the rights or abilities of citizens to meet their livelihood needs” (ODA, 1995:26).
U najširem smislu socijalna politika je svaka politika koja se razvija na nadnacionalnoj, nacionalnoj i lokalnoj razini, a poduprta je socijalnom vizijom društva i koja, kada se provodi, utječe na prava i mogućnosti građana da zadovolje svoje životne potrebe” (ODA, 1995:26).
Social Dialogue according to the ILO, refers to “. all types of negotiation, consultation and information-sharing among representatives of governments, social partners or between social partners on issues of common interests relating to economic and social policy” (Infocus Programme on Social Dialogue, Labour Law and Labur Adminsitration).
Socijalni dijalog, prema Međunarodnoj organizaciji rada (MOR), odnosi se na “... sve tipove pregovaranja, konzultacija i razmjene informacija između predstavnika vlasti i socijalnih partnera ili između samih socijalnih partnera o pitanjima od zajedničkog interesa, vezanima uz ekonomsku i socijalnu politiku” (Infocus Programme on Social Dialogue).
Social Inclusion may be defined as “.the process by which efforts are made to ensure that everyone, regardless of their experiences and circumstances, can achieve their potential in life.
Socijalna uključenost može biti definirana kao “... proces kojim se nastoji osigurati da svatko, neovisno o svom iskustvu i okolnostima, može ostvariti puni potencijal u životu.
To achieve inclusion, income and employment are necessary but not sufficient.
Kako bi se postigla uključenost, dohodak i zaposlenost su važni, ali nisu dovoljni.
An inclusive society is also characterised by a striving for reduced inequality, a balance between individuals' rights and duties and increased social cohesion” (Centre for Economic & Social Inclusion, 2002).
Uključujuće društvo karakterizira napor za smanjenom nejednakošću te ravnoteža između individualnih prava i dužnosti povećane socijalne kohezije” (Centre for Economic and Social Inclusion, 2002).
Social Protection refers to “.the public actions taken in response to levels of vulnerability, risk and deprivation that are deemed socially unacceptable within a given polity or society” (Norton [et al.], 2001).
Socijalna zaštita odnosi se na “. javne akcije poduzete kao odgovor na stupnjeve ranjivosti, rizika i deprivacije, koji se smatraju društveno neprihvatljivima unutar određene politike ili društva” (Norton i sur.,
The political idea of a Europe free from dangerous conflicts was reinforced and strengthened by the economic need to create a common European economic area as a space for the free movement of goods and workers.
Politička ideja Europe oslobođene od opasnih konflikata bila je ojačana ekonomskom potrebom stvaranja zajedničkoga europskoga ekonomskog prostora kao područja slobodnog kretanja robe i radnika.
Insofar as there was a concern with the social dimension of a united Europe, it was basically residualist and corporatist (Hantrais, 1995; Falkner, 1998; Vaughan-Whitehead, 2003).
U dijelu u kojemu je Europa imala i socijalnu dimenziju, ona je u osnovi bila rezidualistička i korporativistička (Hantrais, 1995; Falkner, 1998; Vaughan-Whitehead, 2003).
Social policy questions, restricted largely to those of the workplace, were seen as resolvable through dialogue between workers' and employers' representatives at the level of the firm or, at most, the nation state.
To znači da se smatralo kako pitanja socijalne politike, koja su bila ograničena na pitanja vezana za rad i radno mjesto, mogu biti riješena dijalogom između predstavnika radnika i poslodavaca na razini poduzeća ili, najviše, na razini pojedine države.
The increased salience of social policy in this period is shown by the centrality of social policy in key EU policy documentsi that established a series of fundamental social rights of workers, with the Social Chapter proposing three major changes: an extension of the competence of the Community on social issues; the introduction of qualified majority voting in new areas, such as health and safety, working conditions, information and consultations, and equal opportunities; and a recognition and extension of the role and rights of the social partners (Vaughan-Whitehead, 2003:13).
Veća zastupljenost socijalne politike u tom razdoblju vidi se i u njezinoj uključenosti u ključne političke dokumentei, koji su jamčili osnovna socijalna prava radnika, usvajanjem tzv. Socijalnog poglavlja koje donosi tri glavne promjene: proširenje nadležnosti Zajednice u socijalnim pitanjima, uvođenje kvalificirane većine pri odlučivanju o pitanjima s područja zdravlja i sigurnosti, radnih uvjeta, informiranje i konzultacije, jednake mogućnosti te, naposljetku, veće priznavanje i proširenje uloge i prava socijalnih partnera (Vaughan i Whitehead, 2003:13).
The early 1990s saw, in a sense, the simultaneous development of two apparently divergent trends.
Rane 1990-e vrijeme su paralelnog razvoja dvaju suprotnih trendova.
Firstly, in the context of the global hegemony of neo-liberal ideas which sought significant reductions in “nonproductive” state expenditures, and the emphasis on “radical” macro-economic policies to move out of widespread recession in Europe, the EU introduced the Maastricht economic criteria which appeared to establish the fundamental pre-conditions for a far-reaching reduction of social rights throughout the EU.
Prvo, u kontekstu globalne hegemonije neoliberalnih ideja o znatnom snižavanju “neproduktivnih” državnih troškova, kao i naglaska na “radikalnoj” makroekonomskoj politici koja će izliječiti europsku recesiju, EU je definirao maastrichtske ekonomske kriterije, koji su postavili preduvjete za dalekosežno smanjenje socijalnih prava u EU.
Although the academic social policy literature showed the resilience of European welfare states, or, at least, difficulties in promoting and implementing welfare retrenchment measures (Pierson, 1994; Esping-Andersen, 1996), the pressure for a reduction of social protection expenditures and scope seemed quite strong.
Premda su ključne analize toga razdoblja govorile o otpornosti europskih socijalnih država (Pierson, 1994; Esping-Andersen, 1996), pritisak za smanjenjem troškova socijalne zaštite činio se vrlo jakim.
On the other hand, work on a new phase of the building of Europe, through the Amsterdam Treaty, which came into force in 1999, stressed also the need for a continuation of efforts to build the social dimension of Europe, following the logic noted above.
S druge strane, u novoj fazi izgradnje EU, osobito obilježenom Ugovorom iz Amsterdama koji je stupio na snagu 1999. godine, naglašena je potreba kontinuirane izgradnje socijalne Europe.
A concern with human capital in terms of the quality and nature of employment was the most important development here, as expressed in the new Employment Chapter from the Amsterdam Treaty.
Pritom je najviše došla do izražaja zaokupljenost ljudskim kapitalom u smislu kvalitete i prirode zaposlenosti, što je naglašeno novim poglavljem o zapošljavanju u Ugovoru iz Amsterdama.
The Amsterdam Treaty article 126 states that “Member States shall regard employment as a matter of common concern and shall co-ordinate their actions” (Wyatt, 2002).
U članku 126. stoji da će “države članice smatrati zapošljavanje zajedničkom brigom te koordinirati svoja djelovanja u tom području” (Wyatt, 2002).
The stronger European integration in the beginning of the 1990s contributed to a more integrative approach to the question of poverty and social exclusion.
Snažnija europska integracija početkom 1990-ih pridonijela je integrativnijem pristupu pitanjima siromaštva i socijalne isključenosti.
In the Council Recommendation from 1992 the EC recognized that social exclusion processes and risks of poverty had become prevalent and more diversified over the last ten years and that the member states should recognize the basic rights of a person to sufficient resources and social assistance to live in a manner compatible with human dignity (Ferrera, Matsaganis and Sacchi, 2002).
U preporuci Europskog vijeća iz 1992. godine ističe se kako EU uočava da su socijalna isključenost i rizik siromaštva postali dominantnijima i različitijima u posljednjih desetak godina te da države članice moraju priznati osnovno pravo osobe na adekvatna sredstva i socijalnu pomoć kako bi se živjelo na ljudski dostojanstven način (Ferrera, Matsaganis i Sacchi, 2002).
The Amsterdam Treaty introduced, for the first time, a mandate for action by the EU to combat social exclusion and promote inclusion: “This makes it possible to promote the inclusion of vulnerable groups beyond the scope of actions in the context of employment policy.
U Ugovoru iz Amsterdama uvodi se, prvi put, mandat za akciju EU u borbi protiv socijalne isključenosti i za promociju uključenosti: “To čini mogućim promociju uključenosti ranjivih grupa izvan konteksta politike zapošljavanja.
This is based on the recognition that, while work remains the central means of participation in society for most people, directly or indirectly, as individuals and as families, there are many other ways in which people can be excluded from economic, civil and institutional society” (European Communities, 1999:9).
To se zasniva na priznanju da, makar rad ostaje središnjim sredstvom participacije za većinu ljudi, direktno ili indirektno, kao pojedinci i obitelji, postoje mnogi načini na koje ljudi mogu biti isključeni iz ekonomskog, civilnog i institucionalnog društva” (European Communities, 1999:9).
A new phase began with the statement at the Lisbon Council in 2000 where EU member states committed themselves to working towards a new strategic goal for the next decade to “become the most competitive and dynamic knowledge-based economy capable of sustainable economic growth with more and better jobs and greater social cohesion.
Nova faza započela je na Lisabonskom vijeću 2000. godine, kada su se članice EU obvezale da će raditi na novom strategijskom cilju u sljedećem desetljeću kako bi EU “postao najkompetitivnija, dinamična i na znanju zasnovana ekonomija, sposobna za održivi ekonomski rast s brojnijim i boljim poslovima te s većom socijalnom kohezijom.
Achieving this goal requires a strategy aimed at modernising the European social model, investing in people and combating social exclusion” (European Communities, 2000; Begg and Bergham, 2002).
Postizanje tog cilja zahtijeva strategiju usmjerenu k modernizaciji europskoga socijalnog modela, investiranju u ljude i borbi protiv socijalne isključenosti” (European Communities, 2000; Begg i Bergham, 2002).
The new millennium, thus, sees for the first time the EU extending its concern with macro-economic and employment issues to the broader sphere of social policies.
Na taj se način prvi put u novom mileniju bilježi proširenje interesa EU s makroekonomske politike i politike zapošljavanja prema širem području socijalne politike.
Moreover, the functionalist and residualist notion of social policies has been finally severed.
Štoviše, funkcionalističko i rezidualističko poimanje socijalne politike konačno su dovedeni u pitanje.
The promotion of policies to combat social exclusion is now seen as a legitimate area of EU concern.
Promocija borbe protiv socijalne isključenosti sada se smatra legitimnim područjem interesa EU.
The open method of co-ordination in social policy
Model otvorene koordinacije u socijalnoj politici
The process of elaborating this concern is the Open Method of Co-ordination (OMC) which was first introduced regarding aspects of employment strategy in the Amsterdam Treaty.
Proces kojim se elaborira taj interes naziva se modelom otvorene koordinacije (Open method of co-ordination, OMC), a prvi je put uveden u Ugovoru iz Amsterdama kao dio strategije zapošljavanja.
The OMC moves the EU into the arena of “soft law” governance processes, respecting national diversity in the means of achieving outcomes and realising the vision.
OMC je sastavni dio upravljanja unutar “blagog zakonodavstva”, u kojemu se poštuju nacionalne različitosti u smislu postizanja rezultata i ostvarenja vizije.
In this sense, the development of organised and reciprocal learning processes to cope with a rapidly changing world is at the heart of the OMC, but it goes beyond a permissive notion of this “by defining European-level guidelines and identifying common challenges” (de la Porte, Pochet and Room, 2001:293), even if the response to these challenges is, to an extent at least, the responsibility of member states.
Kako bi se EU mogao uhvatiti u koštac s rapidno promijenjenim svijetom, u središtu OMC-a je razvoj organiziranoga i recipročnog procesa učenja, ali on ne ostaje na razini njegove permisivne primjene, već ide dalje “definiranjem smjernica na europskoj razini te identifikacijom zajedničkih ciljeva” (de la Porte, Pochet i Room, 2001:293), čak i kada je odgovor na te izazove u određenoj mjeri odgovornost država članica.
The clearest statement of the role of the OMC in social policy is provided by Frank Vandenbroucke who, as Belgian Minister of Social Affairs at the time of the Belgian presidency of the EU in the second half of 2001, made a crucial contribution to the EU's focus on social inclusion: “(The OMC) involves setting common objectives at European level, defining appropriate national policies to achieve the objectives, and reporting national policy developments and outcomes.
Najjasnije je ideju OMC-a u socijalnoj politici izrazio Frank Vanderbroucke, koji je kao belgijski ministar za socijalna pitanja u vrijeme belgijskog predsjedanja EU u drugoj polovici 2001. godine dao ključni doprinos usmjerenosti EU na socijalnu uključenost: “(OMC) obuhvaća postavljanje zajedničkih ciljeva na europskoj razini, definiranje odgovarajućih nacionalnih politika u postizanju tih ciljeva te izvještavanje o razvoju i postignućima nacionalnih politika.
The (OMC) ... is designed to help member states to develop their own policies, reflecting their individual national situations, to share their experience, and to review the outcomes in a transparent and comparable manner.
(OMC) ... je zamišljen kao pomoć državama članicama da razviju vlastitu politiku koja će odražavati njihovu nacionalnu situaciju, da dijele svoje iskustvo te nadgledaju ishode na transparentan i usporediv način.
What Europe needs is an exercise in ambition in the social policy area.
Ono što Europa treba jest vježbanje ambicije u području socijalne politike.
But there is not a single best practice: there are different ways to reach excellence ...
Ali nema određene najbolje prakse: postoje različiti načini da se dosegne izvrsnost.”
” (Vandenbroucke, 2002:V-VI).
(Vanderbroucke, 2002:V-VI).
The social inclusion regime of the European Union:
Politika socijalne uključenosti u Europskoj uniji:
the five key elements of the open method of coordination
pet elemenata modela otvorene koordinacije
• National Action Plans against poverty and social exclusion, often known as National Action Plans on Social Inclusion (NAPs/incl).
• Nacionalni akcijski planovi protiv siromaštva i socijalne isključenosti, poznati kao National Actions Plans on Social Inclusion (NAPs/incl).
There are the main vehicles through which member states indicate their response to the Common Objectives.
To su glavni kanali putem kojih države članice preciziraju svoj odgovor na zajednički dogovorene ciljeve.
The NAPs/incl follow a common outline and cover a two-year period.
NAPs/incl slijede dogovorenu strukturu i pokrivaju dvogodišnje razdoblje.
The 15 member states submitted their first NAPs/incl in June 2001 and their second in July 2003.
Prve je planove 15 članica EU donijelo u lipnju 2001, a druge u lipnju 2003. godine.
The ten new member states submitted their first NAPs/incl in July 2004 covering the period to mid-2006ii.
Deset novih članica obvezno je u srpnju 2004. podastrijeti prve planove o uključenosti za razdoblje do sredine 2006. godine.ii
• Joint Memoranda on social inclusion, also known as Joint Inclusion Memoranda (JIMs).
• Zajednički memorandumi o socijalnoj uključenosti, poznati kao Joint Inclusion Memoranda (JIMs).
These were a prelude to the NAPs/Incl process, outlining the situation and policy priorities regarding poverty and social exclusion in the accession countries prior to their membership.
Oni su prethodili procesu NAPs/incl, a oslikavaju situaciju i političke prioritete vezane za siromaštvo i socijalnu isključenost u novim članicama prije njihova punopravnog članstva.
• Joint Reports on social inclusion, which represent the response of various EU bodies to the NAPs/Incl. The first such Report was submitted to the Laeken European Council in December 2001 and the second, more detailed, was adopted in March 2004iv.
• Zajedničko izvješće o socijalnoj uključenosti, koje je odgovor različitih tijela EU na NAPs/incl.
The Belgian Presidency of the EU, in the second half of 2001, initiated a process of constructing indicators for poverty and social exclusion.
Za vrijeme belgijskog predsjedanja EU u drugoj polovici 2001. iniciran je proces stvaranja pokazatelja siromaštva i socijalne isključenosti.
A far-reaching reform, meant to strengthen the social dimension of the Lisbon process and streamline the OMC in social protection, was signalled by the Commission in May 2003 (Commission of the European Communities, 2003a).
Dalekosežna reforma, kojoj je cilj jačanje socijalne dimenzije lisabonskog procesa i OMC-a u socijalnoj zaštiti, najavljena je odlukom Komisije u svibnju 2003. godine (Commission of the European Communities, 2003a).
Essentially, following similar work on economic and employment policy, the Commission's report envisages consolidating work on social inclusion, pensions and health care under the notion of social protection, based on common objectives (by 2009), National Reports on Social Protection (from 2006) and Joint Social Protection Reports (from 2005).
Slično području ekonomske politike i politike zapošljavanja, zajednički će se obuhvatiti pitanja socijalne uključenosti, mirovina i zdravstvene zaštite, i to u sklopu pojma socijalne zaštite i utemeljeno na zajedničkim ciljevima.
Interestingly, whilst welcoming most of these proposals, the Social Protection Committee (Council of the EU, 2003) has signalled its concern that the identity and achievements of the social inclusion and pensions strategies should be maintained.
Vrlo je zanimljivo da je Odbor za socijalnu zaštitu pozdravio te prijedloge, ali i izrazio mišljenje da bi identitet i postignuća strategija socijalne uključenosti i mirovina trebali biti sačuvani (Council of the EU, 2003).
It also recommends referring to the process as that of Social Protection and Social Inclusion.
Također je preporučio da se proces naziva socijalnom zaštitom i socijalnom uključenošću, a ne samo socijalnom zaštitom.
A number of critiques have been made regarding the process of OMC in relation to social exclusion.
Mnogo je kritika upućeno OMC procesu u području socijalne isključenosti.