natgillin/translations-raw huggingface dataset:
He was not sure whether members of enemy forces suffered any human or material losses that day, or whether they were stopped in their advancement near the town of Farkašić, when Croatian defenders destroyed 2 or 3 of their tanks, putting a stop to their further advancement, after which they withdrew towards Glina and the nearby villages.
Predmetni nije siguran da li su pripadnici neprijateljskih formacija tog dana pretrpili gubitke u ljudstvu i tehnici, odnosno spriječeni u daljnjem napreodovanju kod mjesta Farkašić kada su im od strane hrvatskih branitelja uništena 2 ili 3 tenka, čime je spriječeno njihovo daljnje osvajanje i kada su se povukli prema Glini i obližnjim selima.
On the day in question, when members of paramilitary Serb forces suffered losses, Croatian inhabitants who remained in Glinska Poljana were not aware that they withdrew from Glinska Poljana, and did not take advantage of the opportunity to leave the village and go to an area controlled by the Croatian army.
Navedenog dana kada su pripadnici paravojnih srpskih formacija pretrpjeli poraz osobe hrvatske nacionalnosti koje su ostale u mjestu Glinska Poljana nisu znale da su se isti povukli iza Glinskih Poljana, tako da nisu iskoristili mogućnost napuštanja mjesta i odlaska na područje pod kontrolom hrvatske vojske.
When they returned to the village of Glinska Poljana, Serbs were gathering Croatian inhabitants from the houses, forcing them to walk in front of them.
Nakon ponovnog vraćanja u mjesto Glinska Poljana Srbi su ulazeći u mjesto po kućama skupljali osobe hrvatske nacionalnosti prisiljavajući ih-da idu ispred njih.
Among 19 people who they found in their homes, Ivan Hodalj states that he and his brother Josip Hodalj were among them, including Pepa Kovačević, Stjepan Vrbanac, Katarina Bacan, Josip Rastovac, Nikola Mileković, Ivan Dobrinić, Mijo Dobrinić, Miško Mileković and others.
Među 19 osoba koje su isti pronašli u obiteljskim kućama predmetni navodi da su se nalazili on i njegov brat Josip Hodalj, Pepa Kovačević, Stjepan Vrbanac, Katarina Bacan, Josip Rastovac, Nikola Mileković, Ivan Dobrinić, Mijo Dobrinić i Miško Mileković i dr..
When the 19 of them reached the family house of Katarina Bacan, the attackers realized there was no armed resistance, and locked them in the kitchen of Katarina Bacan's family house, where they remained until 10 o'clock the next morning, when they broke down the kitchen door and went home.
Kada je njih 19 došlo do obiteljske kuće Katarine Bacan napadači su uvidjevši da im se ne pruža nikakav oružani otpor, iste zaključali u kuhinju obiteljske kuće Katarine Bacan, a gdje su ostali do sutra ujutro, kada su oko 10,00 razvalili vrata na kuhinji i razišli se svojim kućama.
On this occassion, Nikola Mileković went to the command of the paramilitary forces located in the house of Stjepan Baćurin, to ask what would happen to them and whether they could go home, but Ivan Hodalj can not remember what the Serbs told Nikola.
Tom prilikom je u zapovjedništvo paravojnih formacija smješteno u kući Stjepana Baćurina otišao Nikola Mileković, kako bi pitao što će biti s njima i da li mogu ići svojim kućama, ali se nije u mogućnosti sjetiti što su Srbi rekli Nikoli.
Serb volunteers participated in the re-entry of paramilitaries to the village, who were probably from the Niš area according to Hodalj, including Serbs from the nearby villages in the Glina area.
U navedenom ponovnom ulasku u mjesto sudjelovali su srpski dobrovoljci za koje predmetni navodi da su najvjerojatnije bili s područja Niša, a među kojima su se nalazili i Srbi iz obližnjih glinskih sela.
He does not know whether members of Serb paramilitary forces killed any inhabitants of Glinska Poljana during these attacks.
Predmetnom osobno nije poznato da li su pripadnici srpskih paravojnih formacija za vrijeme navedenih napada ubili koga od mještana Glinskih Poljana.
Having left Katarina Bacan's house, they were left alone for two weeks, and everyone remained in their homes. Local Chetniks arrived then, stationed in houses of Milan Mileković and Antun Mileković at the entrance to the village, and after some inhabitants of the village were taken to the Glina correctional facility, the following persons, including Ivan Hodalj, remained in the village:
Nakon što su otišli iz kuće Katarine Bacan oko 2 tjedna nitko ih nije dirao, a svi su se nalazili u svojim obiteljskim kućama nakon čega su došli domaći četnici stacionirani u kuće Mileković Milana i Antuna Mileković na ulazu u mjesto, a kada je dio mještana odveden u Glinu, odnosno KPD Glina, u mjestu su zajedno s predmetnim ostale sljedeće osobe:
Josip Hodalj, Nikola Mileković and his wife Mara, Kata Mileković, Mijo Dobrinić, Jana Hodalj, Marica Dobrinić or Marica Kovačević, Franjo Kovačević and his wife Kata, Franjo's son Stjepan Kovačević, Ivan Kovačević, Jaga Starčević, Bara Srarčević, Mara Starčević and others.
Josip Hodalj, Mileković Nikola i njegova supruga Mara, Kata Mileković, Mijo Dobrinić, Jana Hodalj, Dobrinić Marica ili Kovačević Marica, Franjo Kovačević i njegova supruga Kata, Franjin sin Stjepan Kovačević, Ivan Kovačević, Jaga Starčević, Bara Srarčević i Mara Starčević i drugi.
Most of the persons listed, who remained in the village, were killed during the month of November 1991, except Ivan Hodalj, Jana Kaurić and Jelka Kovačević, and his brother Josip Hodalj, who managed to flee in the meantime to the area controlled by the Croatian army.
Većina navedenih osoba koje su ostale u mjestu ubijena je tiejkom mjeseca studenog 1991.g.,osim predmetnog, Jane Kaurić i Jelke Kovačević, i njegovog brata Josipa Hodalj koji je u međuvremenu pobjegao na područje pod kontrolom hrvatske vojske.
He states that some 24 people were killed from the village of Glinska Poljana, of whom 3 are listed as missing, and Joso Čadešić called Lugar was among those missing.
Predmetni navodi da je iz mjesta Glinske Poljane ukupno ubijeno oko 24 osobe od kojih se 3 osobe vode kao nestale, navodeći da se Joso čadešić zvani Lugar nalazi među nestalim osobama.
Ivan Hodalj does not know who, among the people who went to the village of Graberje on foot, had abandoned the line of people and returned to the village, but he was one of them. He stated that his reason for returning was that he believed they were taken to be executed, and used the opportunity to run into nearby bushes, following which he returned home.
Predmetnom nije poznato tko se od osoba koje su pješice išle u mjesto Graberje izdvojio iz kolone i vratio u mjesto među kojima se nalazio i predmetni, a razlogom povratka u mjesto navodi što je smatrao da ih vode na streljanje tako da je putem iskoristio mogućnost i pobjegao u obližnju živicu nakon čega se vratio kući.
During the month of November, date unknown, the 7-year-old son of the Jovanović woman (other information unknown) drove through the village on a bicycle, checking how many Croatian inhabitants were still home, informing them to not leave their homes because a head count would be conducted.
Tijekom mjeseca studenog neutvrđenog dana kroz mjesto je biciklom prošao sin od Jovanovićke (ostali podaci nepoznati), star oko 7-8 godina koji je po mjestu provjeravao tko je od osoba hrvatske nacionalnosti ostao kod kuće, te ih je ujedno izvjestio da se ne udaljavaju od kuće jer će se vršiti popis.
Later, a man called Đuro Grubović went into the houses with an officer and took the head count.
Nakon čega je osoba po imenu Đuro Gruborović sa nekim oficirom išao po kućama i vršio popis.
In the meantime, Serb paramilitaries made their station in the village of Glinska Poljana. He believes they were
U međuvremenu su se u mjestu Glinska Poljana stacionirali pripadnici srpskih paravojnih formacija, za koje predmetni pretpostavlja da su to bili tzv.
the so-called "Martić's paramilitaries" from the area of Dvor.
"martićevci" s područja Dvora.
Some 4-5 days after the head count, all remaining Croatian inhabitants who remained in Glinska Poljana were killed in the village (most probably by Martić's paramilitaries from the Dvor area).
Negdje 4-5 dana poslije izvršenog popisa u mjestu su (najvjerojatnije pripadnici "martićevaca" s područja Dvora) izvršili ubojstva svih preostalih osoba hrvatske nacionalnosti koje su ostale u Glinskoj Poljani.
Ivan Hodalj states that on that day, 16 or 17 November 1991, 4 persons came to his yard and beat him up. They searched the house then, and tortured him continually, then tied him to the fence next to the dog house with a dog chain, belonging to the dog they previously killed. They shot around him, and finally left to the part of the village towards Slana.
Predmetni izjavljuje da su tog dana 16. ili 17. studenog 1991.g. u njegovo dvorište došli 4 osobe u maskirnoj odori koje su ga prvo pretukle, zatim je zajedno s istim pretražio kuću, nakon čega su se nadalje iživljavali nad predmetnim te ga i vezali za plot pored pseće kućice, vezajući ga lancem od psa kojeg su prethodno ubili, potom su oružjem pucali pored njega nakon čega su se udaljili u donji dio mjesta prema Slani.
Before they left him tied to the fence, one of the Martić's paramilitaries present wanted him killed, but the other responded that they would do it later.
Prije nego su ga ostavili vezanog za plot jedan od navedenih "martićevaca" je govorio da ga ubiju, na što mu je drugi odgovorio da će to učiniti poslije.
He describes Martić's paramilitaries in question as strong men 25-30 years old, with a heavy accent, from the Žirovac or Dvor area. The smallest one among them beat him the most.
Navedene "martićevce" opisuje kao osobe starosti od 25-30 godina, tvrđeg govora - područje Žirovca, Dvora, jače tjelesne građe, s time da osoba koja ga je najviše tukla je među njima bio najsitnije građe.
When
Po odlasku navedenih tzv.
Martić's paramilitaries left, he managed to untie himself and hide in the bushes behind the yard, towards the field.
"martićevaca" predmetni se uspio odvezati nakon čega se skrio u živici niže dvorišta prema polju.
Between 1 and 2 o'clock, Martić's paramilitaries in question returned to his yard, and when they determined that Ivan Hodalj untied himself, they searched the yard, house and farm houses for him. During this one of them said: "I told you to kill him".
Između 1-2 sata navedeni "martićevci" su se vratili u njegovo dvorište kada su utvrdili da se predmetni odvezao, te ga započeli tražiti po dvorištu, kući, gospodarskim objektima, a u razgovoru koji je vođen među njima jedan je rekao "rekao sam ti da ga ubiješ".
When they could not find Ivan Hodalj, they went to the house ofFranjo Kovačević where they killed Franjo and his wife Kata, whileIvan Kovačević was taken in the direction of Graberje in a white personal vehicle.
Kada isti nisu pronašli predmetnog uputili su se prema kući Franje Kovačevića gdje su u kući ubili Franju i njegovu suprugu Katu, dok je Ivan Kovačević odvezen osobnim vozilom bijele boje u pravcu mjesta Graberje.
Ivan Hodalj watched the event in question from the bushes, some 200 m away from the Kovačević house. He states that he went to the Kovačević house during the following night, where he found Franjo and Kata shot in the kitchen, while their son Ivan was killed at a location unknown to him, although his body was found in the yard, along with his parents.
Predmetni je navedeni događaj gledao iz živice udaljen oko 200 metara od obiteljske kuće Kovačevića, te navodi da je drugi dan tijekom noći bio u kući Kovačevića gdje je Franju i Katu pronašao uibijene iz vatrenog oružja u kuhinji, a njihov sin Ivan je ubijen na njemu nepoznatom mjestu iako su posmrtni ostaci istog pronađeni zajedno u dvorištu s njegovim roditeljima.
Ivan Hodalj states that there were rumours of local Serbs burying the bodies of the killed Croatian inhabitants of the village, which is why Ivan's body was found next to his killed parents.
Ivan Hodalj navodi da je bilo nepotvrđenih "glasina" kako su domaći Srbi izvršili pokapanje posmrtnih ostataka ubijenih mještana hrvatske nacionalnosti, što je i razlog zašto se Ivanovi posmrtni ostaci nalaze pored njegovih ubijenih roditelja.
Following this, the perpetrators were walking down the street, calling aMara Dobrinić, and asking "aunt, how are you doing", which was followed by a machine-gun shooting, and he heard Mara's scream at the moment when she was shot in her yard.
Nakon tog su navedeni počinitelji krećući se dalje cestom sa ulice pozivali osobu po imenu Dobrinić Mara, pitajući je "strina, kako si" da bi se zatim začuo rafalni pucanj iz automatskog oružja kada je predmetni čuo Marin vrisak odnosno su tom prilikom istu i ubili u njenom dvorištu.
That same day Ivan Hodalj saw an unknown Martić's paramilitary on the street, making Stjepan Kovačević (listed as missing) walk in front of him and forcing him to sing "U boj, u boj", while hitting him on the back with a gun, as they were leaving the village by road towards Graberje.
Predmetni je istog dana na cesti također vidio kako njemu nepoznati martićevac ispred sebe vodi Stjepana Kovačevića (koji se vodi kao nestala osoba), prisiljavajući da pjeva "U boj, u boj" udarajući ga puškom u predjelu leđa s kojim se udaljio u pravcu izlaska iz sela prema mjestu Graberje.
The mentionedStjepan Kovačević was not found since, and Ivan Hodalj assumes he may have been killed that day.
Navedeni Stjepan Kovačević nakon toga nije pronađen za kojeg predmetni pretpostavlja da je ubijen toga dana.
In regards to killings of other inhabitants of Glinska Poljana, Ivan Hodalj states that he has no information about the killings, but that on the day above mentioned individuals were killed, shots were fired throughout the village, which is why he concluded that most of the remaining Croatian inhabitants of the village were killed - all those who had not left for Glina.
Vezano za ubojstvo drugih osoba s područja mjesta Glinska Poljana isti navodi da o navedenim ubojstvima ne raspolaže nikakvim saznanjima, ali da su se navedenog dana kada su ubijene gore navedene osobe po cijelom mjestu čuli pucnji iz oružja iz čega zaključuje da je istog dana i ubijena većina preostalih osoba hrvatske nacionalnosti u mjestu a koje nisu otišli u Glinu.
Hiding near the houses in the early evening, Ivan Hodalj ran into Jana Kaurić and Jelka Kovačević, who all hid together for the next 24 hours in nearby corn fields close to his house.
Predmetni je istog dana u predvečernjim satima skrivajući se u blizini obiteljskih kuća susreo Janu Kaurić i Jelku Kovačvić, a s kojima se zatim 24 dana skrivao u obližnjim kukuruzima pored njegove kuće.
Afterwards, the three of them left for a nearby forest above the village, where they hid for about three months, until 8 February 1992, when they were arrested by Serb paramilitaries.
Nakon toga su njih troje prešli u obližnju šumu poviše sela gdje su se skrivali oko 3 mjeseca do 08.02.1992.g. kada su zarobljeni od strane srpskih paravojnih formacija.
On 8 February 1992, Ivan Hodalj was arrested together with Jelka Kovačević, having reached backup positions of the Serb paramilitaries (Ivan Hodalj assumes this was their third backup defense line).
Dana 08.02.1992.g. predmetni je zarobljen zajedno sa Jelkom Kovačević na način što su isti kretajući se došli do rezervnih položaja srpskih paravojnih formacija (za koje predmetni navodi da im je to bila treća rezervna obrambena linija.
Ivan Hodalj was arrested on that day by a young man from Glina, who knew him before, following which he and Jelka were taken to the command and questioned by a lieutenant colonel he did not know, in the presence of a former employee of Slavijatrans", Jovo Savić whoIvan Hodalj knew, havingworked with him previously.
Predmetnog je tog dana zarobio neki mladić iz Gline, a koji gaje od ranije osobno poznavao nakon čega su predmetni i Jelka odvedeni u njihovu komandu gdje su s njima obavljeni razgovori od strane istom nepoznatog potpukovnika, a kojima je i prisustvovao bivši radnik "Slavijatransa" Jovo Savić kojega predmetni od ranije poznaje jer su zajedno radili.
In the course of questioning, Ivan Hodalj found out that Serb paramilitaries also foundgrandma Jana Kaurić.
Tijekom navedenog razgovora predmetni je saznao da je od strane srpskih pobunjenika pronađena i baka Jana Kaurić.
During this conversation, lieutenant colonel said that he knowsStevo Pašica from Glinska Poljana, whoattendedthe military academy with him,and now they were fightingone another.
Također je tijekom navedenog razgovora potpukovnik rekao da iz mjesta Glinskih Poljana poznaje Stevu Pašica s kojim je zajedno išao na Vojnu akademiju, a sada ratuju jedan protiv drugog.
The paramilitaries present were Serbs fromthe towns of Poljančani, Buzet i Brnjeuška.
Među navedenim pripadnicima paravojnih formacija nalazili su se Srbi iz mjesta Poljančani, Buzeta i Brnjeuška.
Afterwards, a member of military police came to the command, who, speaking to the lieutenant colonel, initially wanted to leave the three of them in the village of Gora with some women, Kate Dobronić and the tailor's wife (other information unknown, i.e. Ivan Hodalj's wife), who died from a shell fired during the military and police operation "Storm", while the daughter-in-law, Kate Dobrinić helped her get to Germany from Gora, the daughter-in-law being of Serb ethnicity, married to Kata's son Joso, who spent several years before the warworking and living in Germany.
Nakon toga u zapovjedništvo baš je došao pripadnik vojne policije koji je u razgovoru s navedenim potpukovnikom u početku njih troje htio ostaviti u mjestu Gorama kod nekih žena Kate Dobrinić i šnajderove supruge (ostali podaci nepoznati, odnosno Hodalj Ivana žena) a koja je tijekom VRA "Oluja" poginula od granate dok je snaha Kate Dobrinić istoj pomogla da iz Gora otputuje u Njemačku, odnosno snaha od iste je osoba srpske nacionalsnoti, udana za Katinog sina Josu, koji su i prije rata više godina radila i živjeli na području Njemačke
At the headquarters, the military police officer in question said he came from Macedonia because of Ustasha like him, which was a lie, since Ivan Hodalj knew him. He was a physical education teacher in Glina before the war.
Navedeni vojni policajac je prilikom dolaska u zapovjedništvo predmetnom rekao da je došao iz Makedonije zbog ustaša kao što je on, a što je isti lagao jer istog osobno poznaje od ranije koji je prije rata bio učitelj tjelesnog odgoja u Glini.
During discussions of the paramilitaries, there were suggestions to return Ivan Hodalj, Jana Kaurić and Jelka Kovačević to their homes, when someone said:"Not there, 'they' are there" not specifying who he meant by that.
Od strane navedenih pripadnika paravojnih formacija bilo je razgovora da se predmetni, Jana Kaurić i Jelka Kovačević vrate u obiteljske kuće, kada je netko od prisutnih rekao:"tamo ne može, tamo su oni" ne navodeći dalje na koga je to osobno mislio.
Along with Jana and Jelka, Ivan Hodalj was then transferred to the prison in Glina. They were taken to prison by the previously mentioned younger man from Glina who arrested them.
Predmetni je zatim sa Janom i Jelkom prevezen u zatvor u Glini, a u zatvor ih je odvezao gore navedena mlađa osoba iz Gline koja ih je i zarobila.
Once in prison, Ivan Hodalj was immediately harassed by Serb paramilitaries, who were older, possibly members of a backup unit. They were told by the man from Glina that this was Ivo Hodalj (conductor) and to stop harassing him which they did.
Dolaskom u zatvor predmetnog su odmah započeli maltretirati pripadnici srpskih paravojnih formacija, odnosno radilo se o osobama starije dobi moguće nekoj pozadinskoj postrojbi, kada im je navedena osoba iz Gline rekla daje to Ivo Hodalj (kondukter) i da ga ne maltretiraju što su isti i uvažili.
The previously mentioned military police officer soon arrived, who questioned them, and Ivan Hodak explained the circumstances of his remaining in the village, and his hiding in the nearby forests and corn fields, but not telling him at any time that he witnessed killings and that he was harassed after the occupation of Glinska Poljana.
Ubrzo zatim je došao i ranije navedeni vojni policajac koji ih je ispitao te mu je predmetni rekao sve na okolnosti njegovog ostanka u mjestu, a zatim i skrivanja po obližnjim šumama i kukuruzištima, a kojem ni u jednom trenutku nije pominjao da je bio očevidac ubojstava kao i da su ga maltretirali nakon okupacije mjesta Glinska Poljana.
After this conversation, Ivan Hodalj was told to go to a room where he completely undressed (he wore the same clothes for several months). Having undressed, and due to the fact that he wore his clothes for an extended period of time and was unable to maintain personal hygiene, unpleasant smell filled the room. He was then forced to dress again and was put in cell 1, together with Jelka Kovačević.
Poslije razgovora predmetnom su rekli da ide u jednu sobu gdje je skinuo svu odjeću sa sebe (navedenu odjeću isti je nosio više mjeseci), nakon što je skinuo odjeću zbog vremenskog proteka i nemogućnosti održavanja osobne higijene u prostoriji je došlo do smrada na što su ga natjerali da se ponovno obuče i zatim smjestili u ćeliju broj 1 zajedno sa Jelkom Kovačević.
Ivan Hodalj shared cell 1 with Jelka for 4-5 days. On the second day of his stay in prison, he was taken into the corridor where about 20 Serb paramilitaries were present, who began to insult and harass him, asking why he did not leave Slana with the Ustasha.
Predmetni se sa Jelkom u ćeliji broj 1 nalazio oko 4-5 dana te su istoga drugu večer boravka u zatvoru izveli u hodnik u kojem se nalazilo oko 20-ak pripadnika srpskih paravojnih formacija koji su ga započeli vrijeđati i maltretirati govoreći "zašto nije otišao sa ustašama iz Slane" i dr.
Vlado Basara from Glinska Poljana was among them, as well as Nikola Begović from Kukuruzari, who harassed him the most.
Među navedenim osobama nalazio se i Vlado Basara iz Glinske Poljane kao i Nikola Begović iz Kukuruzara koji ga je najviše i maltretirao.
Most of the paramilitaries were under the influence of alcohol, and after intervention of a person unknown to Ivan Hodalj, they stopped insulting and degrading him. He was not physically beaten on this occassion.
Većina navedenih pripadnika bila je i pod utjecajem alkohola da bi nakon intervencije predmetnom nepoznate osobe prestali sa vrijeđanjem i omalovažavanjem istog, te ga tom prilikom nitko nije fizički tukao.
On the third night of his stay in prison, Ivan Hodalj was visited by Dragan Tintor from Glina (prison guard), who worked as a bus driver in "Slavijatrans" before the war, who asked him how he was doing and gave him a pack of "Lord" cigarettes. Ivan Hodalj did not recognize him immediately.
Treće večeri boravka u zatvoru predmetnom je došao Tintor Dragan iz Gline (čuvar u zatvoru) a koji je prije rata radio kao vozač autobusa u "Slavijatransu", koji je istog pitao kako je te mu dao dao kutiju cigareta "Lorda", s tim da ga Ivan Hodalj odmah nije prepoznao.
Following this, Dragan Tintor took Ivan Hodalj to the office, where Slavko Arbutina from Poljane was waiting, and both of themacted normal and were polite with Ivan Hodak, who recognised Dragan Tintor only then. They had worked on the same bus route together for several years.
Poslije toga Dragan Tintor je predmetnog odveo u kancelariju u kojoj se nalazio Slavko Arbutina iz Poljana te su s predmetnim normalno i uljudno se ponašajući obavili razgovor, tek je tom prilikom prepoznao DraganaTintor, s kojim je više godina radio na istoj autobusnoj relaciji.
Ivan Hodalj stated what he knew since the occupation of village until the day of his arrest to Dragan Tintor i Slavko Arbutina, again not stating anything regarding the killings of his neighbours. He only stated to have heard about the death of Stevo Mileković in October or November 1991, who was probably killed due to activity of the HV (Croatian Army) artillery.
Draganu Tintor i Slavku Arbutini predmetni je izjavio sve vezano za njegova saznanja od okupacije mjesta do dana kada je zarobljen, a koji također nije rekao ništa vezano za ubojstva njegovih sumještana, već da mu je poznato samo za pogibiju Steve Milekovića tijekom 1991 g. u listopadu ili studenom, koji je najvjerojatnije poginuo usljed djelovanja topništva HV-a.