natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Economiccompulsive crimes: crimes committed in order to obtain money (or drugs) to support drug use.
taloudellisista syistä tehdyt rikokset: huumeidenkäytön rahoittamiseksi (tai huumeiden hankkimiseksi) tehdyt rikokset.
Systemic crimes: crimes committed within the functioning of illicit drug markets, as part of the business of drug supply, distribution and use.
järjestelmällisesti toteutetut rikokset: laittomien huumemarkkinoiden toiminnan yhteydessä osana huumausaineiden toimitusta, levitystä ja käyttöä tehdyt rikokset.
Drug law offences: crimes committed in violation of drug (and other related) legislations.
huumerikokset: huumelainsäädännön (ja muun siihen liittyvän lainsäädännön) vastaiset rikokset.
There is a great deal of variation in what is meant by ‘drugrelated crime’ across disciplines and professionals; a definition encompassing four categories is suggested here as an aid to conceptualising this issue.
Huumeisiin liittyvällä rikollisuudella tarkoitetaan hyvin erilaisia asioita eri tieteenaloilla ja ammattikunnissa. Edellä esitetty määrittelyehdotus asian käsitteellistämiseksi kattaa neljä osaaluetta.
Violations of drug laws account for a significant proportion of law enforcement and criminal justice resources and, by drawing resources away from other areas, may impact on the commission of other crimes.
Huumausainemarkkinoilla esiintyy niiden laittomuuden vuoksi eräitä muitakin kuin huumeiden toimitukseen ja levitykseen liittyviä rikoksia, jotka usein ovat väkivaltarikoksia ja jotka saattavat vaikuttaa voimakkaasti tiettyyn kaupunginosaan tai paikallisyhteisöön.
Although psychopharmacological violence is most strongly associated with alcohol use, illicit drug use, and particularly the use of stimulants, may lead to criminal behaviour by exacerbating existing psychopathological and social problems, or by increasing the risk of paranoid or psychotic episodes.
Vaikka psykofarmakologinen väkivalta liitetään useimmiten alkoholinkäyttöön, laittomien huumeiden ja erityisesti piristeiden käyttäminen voi johtaa rikolliseen toimintaan, sillä se pahentaa olemassa olevia psykopatologisia ja sosiaalisia ongelmia ja saattaa lisätä paranoian ja psykoosien riskiä.
Economically motivated crimes have often been considered an inherent consequence of drug dependence, and a reduction in such crimes is usually seen as a measure of success for many interventions targeting dependent drug users.
Huumelainsäädännön vastaisiin rikoksiin osoitetaan huomattava määrä lainvalvonta- ja rikosoikeusresursseja, mikä saattaa vaikuttaa muiden rikosten esiintymiseen, sillä tämä syö resursseja muilta aloilta.
The few attempts that have been made to assess the extent of and trends in drug-related crime at national level show that many issues and challenges (conceptual and methodological) are inherent in such an exercise.
Kansallisella tasolla on yritetty arvioida huumeisiin liittyvän rikollisuuden laajuutta ja suuntauksia, ja hankkeet osoittavat, että arviointiin liittyy monia ongelmia sekä käsitteellisiä ja metodologisia haasteita.
2nd issue 2007
Nro 2/2007
Defining drug-related crime to assess its extent and patterns
Huumeisiin liittyvän rikollisuuden määritteleminen sen laajuuden ja toimintamallien arvioimiseksi
A definition of drug-related crime
Huumeisiin liittyvän rikollisuuden määritelmä
‘The need to reduce drug-related crime is now recognised as an important policy objective in Europe.
”Huumeisiin liittyvän rikollisuuden vähentämisen tarve on tunnustettu tärkeäksi poliittiseksi tavoitteeksi Euroopassa.
Adopting a clear definition of drug-related crime is an essential first step if we are to develop the methodologies needed to assess not only the true extent of this problem, but also the impact of our policies and actions.’
Huumeisiin liittyvän rikollisuuden selkeän määritelmän hyväksyminen on välttämätön ensimmäinen askel, ennen kuin voimme laatia menetelmiä ongelman todellisen laajuuden sekä poliittisten linjaustemme ja toimintamme vaikutusten arvioimiseksi.”
Marcel Reimen, Chairman, EMCDDA Management Board psychotic episodes of behaviour and may well exacerbate existing behavioural problems. That said, no psychoactive substance can be said to have universal criminogenic properties and both individual and environmental factors can influence how the use of psychoactive substances impacts on behaviour.
Marcel Reimen, puheenjohtaja EMCDDA:n hallintoneuvosto psykoaktiivisella aineella ei kuitenkaan voida sanoa olevan yleispäteviä rikollisuuteen johtavia ominaisuuksia, ja psykoaktiivisten aineiden käytön vaikutus käyttäytymiseen riippuu sekä yksilöllisistä että ympäristöön liittyvistä tekijöistä.
According to the psychopharmacological model, the acute or chronic use of psychoactive substances may result in aggression and violence.
Psykofarmakologisen mallin mukaan psykoaktiivisten aineiden kertaluonteinen tai krooninen käyttö voi aiheuttaa aggressiivista ja väkivaltaista käytöstä.
The effects of such drugs include excitability, irritability, fear/paranoia, disinhibition, drastic mood swings, cognitive distortions and impaired judgement, any of which may lead to criminal behaviour.
Tällaisten huumeiden vaikutuksia ovat kiihtymys, ärtyisyys, pelkotilat/vainoharhaisuus, estojen katoaminen, rajut mielialavaihtelut, havainnointikyvyn vääristymät ja huono arviointikyky, jotka voivat kaikki johtaa rikolliseen käytökseen.
It is also important to include in this category crimes induced by the victim’s own drug use.
Tähän ryhmään on otettava mukaan myös uhrin omasta huumeidenkäytöstä johtuvat rikokset.
Such crimes are less visible, because many go unreported.
Tällaiset rikokset eivät ole yhtä näkyviä, sillä monet niistä jätetään ilmoittamatta.
Thus, psychopharmacological crimes should also include crimes such as sexual assault committed while the victim is under the influence of alcohol or other psychoactive substances, but also robbery or mugging that is made possible because of the victim’s incapacitation and fights instigated under the influence of drugs.
Psykofarmakologisiin rikoksiin pitäisi kuitenkin lukea huumeiden vaikutuksen alaisen väkivallan lisäksi myös esimerkiksi seksuaalinen hyväksikäyttö, jonka uhri on psykoaktiivisen aineen alaisena, sekä näpistykset tai väkivaltaiset ryöstöt, jotka ovat mahdollisia siksi, että uhri on kykenemätön puolustautumaan ollessaan huumeiden vaikutuksen alaisena.
Any attempt to impose a standard definition on such a complex phenomenon as drug-related crime is necessarily reductive.
Huumeisiin liittyvän rikollisuuden kaltaisen monitahoisen ilmiön yleinen määritelmä on väistämättä yksinkertaistus.
However, such a definition of drug-related crime is essential to any attempt to assess its extent, patterns and trends.
Huumeisiin liittyvän rikollisuuden määritteleminen on silti tarpeen, jos halutaan arvioida sen laajuutta, toimintamalleja ja suuntauksia.
A number of different explanatory models for the drugs–crime nexus have been proposed: crime leads to drugs; drugs lead to crime; drugs and crime are correlated through co-occurrence; drugs and crime are mediated by a range of other variables and share a common cause.
Huumeiden ja rikollisuuden välistä suhdetta on pyritty selittämään erilaisin mallein: rikollisuus johtaa huumeisiin; huumeet johtavat rikoksiin; huumeita ja rikoksia yhdistävä tekijä on niiden esiintyminen samanaikaisesti; huumeisiin ja rikoksiin vaikuttavat monet muut tekijät, ja niiden taustalta löytyy yhteinen syy.
In practice, each model is sometimes valid and can be applied to some subgroups of the population of drug-using offenders or to some types of drug-related crime.
Käytännössä jokainen malli pätee joissakin tapauksissa, ja niitä voidaan soveltaa tiettyihin huumeita käyttäviin ja rikoksia tekeviin väestönosiin tai tietynlaisiin huumeisiin liittyviin rikoksiin.
It is important to remember that the relationship between drugs and crime can be a dynamic one and may vary even in the same person over time.
Tärkeintä on muistaa, että huumeiden ja rikollisuuden välinen suhde on muuttuva ja että se vaihtelee jopa samalla henkilöllä ajan mittaan.
Dependence on an expensive substance can lead users to engage in criminal acts to obtain the money they use to fund their drug habit.
Riippuvuus kalliista huumausaineesta voi johtaa siihen, että käyttäjät turvautuvat rikollisiin keinoihin saadakseen rahaa huumekulutuksensa kustantamiseksi.
They may resort to both consensual crimes, such as drug selling or prostitution (where criminalised), and acquisitive crimes (e.g. shoplifting, robbery, burglary).
He saattavat syyllistyä yhteisymmärryksessä tehtäviin rikoksiin, kuten huumekauppaan tai prostituutioon (mikäli se on kriminalisoitu), tai omaisuusrikoksiin (esimerkiksi myymälävarkaudet, ryöstöt, murtovarkaudet).
Such offenders are sometimes paid in drugs.
Joskus rikoksentekijät saavat korvauksensa huumeina.
This category of drug-related crime also includes the forging of prescriptions and the burgling of pharmacies by drug users, both of which provide medicines that can be used as substitutes for illicit products.
Tähän huumausainerikosten ryhmään kuuluvat myös lääkemääräysten väärentäminen ja huumeidenkäyttäjien tekemät apteekkimurrot, joista molemmat ovat keinoja saada lääkkeitä, joita käytetään laittomien tuotteiden korvikkeena.
Much of the existing research supports the view that there is a strong association between alcohol intoxication and psychopharmacologically induced crime, especially violence.
Monet tämänhetkisistä tutkimuksista tukevat näkemystä, jonka mukaan alkoholipäihtymyksen ja psykofarmakologisten rikosten, erityisesti väkivallan, välillä on selvä yhteys.
Following a long way behind alcohol in this regard are the stimulants — cocaine/crack and amphetamines.
Kaukana alkoholin perässä tulevat tässä yhteydessä piristeet – kokaiini/crack ja amfetamiinit.
The use of opiates and cannabis is usually considered to be unlikely to lead to psychopharmacologically induced crime, and may even contribute to reducing it in some individuals, as these drugs (and tranquillisers) tend to reduce violent impulses and aggression.
Opiaattien ja kannabiksen käytön ei yleensä katsota todennäköisesti johtavan psykofarmakologisiin rikoksiin, sillä kyseisillä huumeilla on taipumus vähentää aggressioita; vieroitusoireisiin liittyvä ärtyisyys sekä käyttäjien mielenterveysongelmat saattavat kuitenkin lisätä väkivaltaista käytöstä.
However, irritability associated with the withdrawal syndrome, as well as related mental health problems, may be linked to increased violence.
Jotkin huumeet (esimerkiksi heroiini, rauhoittavat aineet) saattavat jopa vähentää väkivallanpurkauksia ja aggressioita tietyillä yksilöillä.
Although many acquisitive crimes committed by drug users are opportunistic, some require more skill and others involve some specialisation.
Vaikka monet huumeidenkäyttäjien tekemät omaisuusrikokset ovat äkillisiä päähänpistoja, joihinkin tarvitaan enemmän taitoa ja jopa erikoisosaamista.
For example, fraud and embezzlement are white-collar crimes that require a specific professional environment.
Esimerkiksi väärentäminen ja kavaltaminen ovat talousrikoksia, jotka edellyttävät tietynlaista ammatillista toimintaympäristöä.
While the term ‘compulsive’ suggests that a state of dependence is necessary, offenders in this category include all
Vaikka useimpien laittomien huumausaineiden farmakologia tunnetaan hyvin, väkivaltaiseen käytökseen johtavia mekanismeja ei ole täysin pystytty selvittämään.
An increasingly common approach in empirical studies has been to apply the tripartite conceptual framework proposed by Goldstein for the relationship between drugs and crime.
Empiirisissä tutkimuksissa käytetään yhä useammin lähestymistapaa, joka perustuu Goldsteinin ehdottamaan, huumeiden ja rikollisuuden välistä suhdetta koskevaan kolmiosaiseen käsitteelliseen viitekehykseen.
In this model, drugs lead to violence through an integration of the psychopharmacological, economiccompulsive and systemic models.
Kyseisessä mallissa huumeet johtavat väkivaltaan psykofarmakologisen, taloudellisen ja järjestelmällisen mallin yhdistelmän seurauksena.
Although it may not encompass all the possible relationships between drugs and crime, this approach does provide a useful conceptual framework for the analysis of drug-related crime.
Vaikka se ei välttämättä kata kaikkia mahdollisia huumeiden ja rikosten välisiä syy-yhteyksiä, lähestymistapa tarjoaa hyödyllisen käsitteellisen viitekehyksen huumeisiin liittyvän rikollisuuden tarkastelemiseksi.
Additionally, from a policy perspective, it is helpful to include a legal definition model, in which crimes against drug laws are considered to be another type of drug-related crime.
Poliittisesta näkökulmasta on hyödyllistä ottaa mukaan myös oikeudellisen määritelmän malli, jossa huumausainelainsäädännön vastaiset rikokset ovat vielä yksi huumeisiin liittyvän rikollisuuden laji.
The resulting conceptual model, composed of four categories of drug crimes, is the basis for the definition of the term ‘drugrelated crime’ used here, the individual components of which are discussed below.
Näin saatu neljästä huumausainerikosryhmästä muodostuva käsitemalli on perustana tässä käytetylle ”huumeisiin liittyvän rikollisuuden” määritelmälle.
Measuring drug-related crime — issues and challenges likely that systemic criminality follows a cyclical course, responding to changes in the dynamics of specific drug markets such as changes in drug demand and drug supply, in profitability and in community norms related to acceptance or rejection of violent behaviours.
Huumeisiin liittyvän rikollisuuden mittaaminen – kysymykset ja haasteet järjestelmällinen rikollisuus noudattaa syklistä kiertoa, joka seuraa tiettyjen huumausainemarkkinoiden muutoksia: esimerkiksi muutoksia huumeiden kysynnässä ja tarjonnassa, kannattavuudessa tai yhteisöllisissä normeissa, jotka liittyvät väkivaltaisen käyttäytymisen hyväksymiseen tai torjumiseen.
Many studies have been carried out on the links between drug use/traffi cking and crime, mostly in the United States.
Tämä riippuu käytettävien aineiden tyypistä, käyttötavoista, sosioekonomisesta tilanteesta ja elämäntyylin poikkeavuudesta.
Typically studies have looked at offending patterns in captive populations, such as those in drug treatment or arrestees and therefore provide a restricted view of the complex relationships between drugs and crime in a total population.
Kaikki kalliista huumeista riippuvaiset eivät syyllisty talousrikoksiin – he saattavat säännellä käyttöään rahatilanteensa ja huumeiden hintojen mukaan, pyrkiä kasvattamaan laillisia tulojaan (sosiaaliavustukset, työ, esineiden panttaaminen) tai välttää menoja hyödyntämällä kaikki mahdolliset luontoisetuudet (majoitus, ateriat jne.). Monet huumeidenkäyttäjät yhdistelevät kaikkia näitä keinoja.
those whose drug use needs to be supported by illegal income, which will be determined by their type and pattern of substance use, socioeconomic situation and extent of deviant lifestyle.
Huumeiden käytön/kaupan ja rikollisuuden välisiä suhteita on tutkittu monissa tutkimuksissa – enimmäkseen Yhdysvalloissa.
Indeed, not all those who are dependent on expensive drugs commit economic crime — they may regulate their use according to their financial resources and drug prices, attempt to increase their legitimate income (social benefits, employment, pawning goods) or avoid expenditures by maximising income ‘in kind’ (accommodation, meals, etc.). Many drug users utilise a combination of all these means.
Tutkimuksissa on yleensä tarkasteltu rikollisen käyttäytymisen malleja esimerkiksi huumehoidossa tai vankilassa olevien väestöryhmien keskuudessa, joten ne eivät ole antaneet kokonaiskuvaa huumeiden ja rikollisuuden välisistä monimutkaisista suhteista koko väestössä.
Violations of drug-related legislation may include drug law offences such as drug use, possession, cultivation, production, importation and trafficking, but also other related offences such as the illicit manufacture and trafficking of precursors or money laundering.
Huumausaineisiin liittyvän lainsäädännön rikkomuksia voivat olla huumeiden käyttö, hallussapito, viljely, tuotanto, tuonti ja kauppa, mutta myös muut huumeisiin liittyvät rikokset, kuten huumeiden esiasteiden laiton valmistus ja kauppa tai rahanpesu.
Drug driving (driving under the influence of drugs) offences are also included in this category of drug-related crime.
Tähän huumeisiin liittyvien rikosten ryhmään luetaan myös huumausaineiden vaikutuksen alaisena ajaminen.
Estimating the true total volume of any type of crime, the ‘dark figure’, based on the fraction that is reported, is always difficult, and this is especially the case for drug-related crime.
Kun pyritään arvioimaan minkä tahansa rikostyypin todellista kokonaismäärää, luvun päätteleminen pelkkien ilmoitettujen tapausten perusteella on aina vaikeaa, ja erityisen vaikeaa se on huumeisiin liittyvissä rikoksissa.
With the obvious exception of drug law offences, whether or not a reported crime can be reasonably considered drug-related is neither assessed nor recorded, making official statistics on crime of limited value in estimating the size of the drug-related crime problem when taken on their own.
Huumelainsäädännön rikkomukset muodostavat selvän poikkeuksen, mutta muissa tapauksissa sitä, voidaanko ilmoitetun rikoksen katsoa olevan huumeisiin liittyvä rikos, ei välttämättä arvioida tai kirjata muistiin. Tästä syystä viralliset rikostilastot eivät juuri ole avuksi arvioitaessa nimenomaan huumeisiin liittyvän rikosongelman laajuutta.
However, some studies have attempted to estimate the proportion of different types of offence that are drug-related and then apply this fraction to produce overall estimates of drug-related crime.
Joissakin tutkimuksissa on kuitenkin pyritty arvioimaan huumeisiin liittyvien rikosten osuutta erityyppisistä rikoksista ja päättelemään sen perusteella huumeisiin liittyvien rikosten kokonaismäärää.
Systemic criminality refers mainly to violent acts (e.g. assaults, homicides) committed within the functioning of illicit drug markets, as part of the business of drug supply, distribution and use.
Järjestelmällisillä rikoksilla tarkoitetaan pääasiassa laittomien huumausainemarkkinoiden toiminnan yhteydessä osana huumausaineiden toimitusta, levitystä ja käyttöä esiintyviä väkivallantekoja (esimerkiksi pahoinpitelyt, murhat).
Violence as a strategy of control is used in various situations including territorial disputes, punishment for fraud, debt collection and clashes with the police.
Väkivaltaa käytetään hallintastrategiana monenlaisissa tilanteissa: aluekiistoissa, rangaistuksena petoksista, velan perimiskeinona ja yhteydenotoissa poliisin kanssa.
In drug production and transit countries where the rule of law is challenged, systemic crimes may also encompass, for example, corruption of businesses, governments and banking systems or crimes against humanity by drug traffickers. ckers.
Huumeiden tuottaja- ja läpikulkumaissa, joissa oikeusvaltio ei ole horjumaton, järjestelmällisiä rikoksia ovat myös esimerkiksi yritysten, hallitusten ja pankkijärjestelmien lahjonta sekä huumekauppiaiden tekemät rikokset ihmisyyttä vastaan.
Studies of drug-related crime have often overlooked drug law offences as the link between drugs and crime is of a very different nature — in this case drugs and crime are linked by definition in the law, rather than by any effect of one behaviour on the other.
Huumeisiin liittyvää rikollisuutta koskevissa tutkimuksissa on usein jätetty huomioimatta huumelainsäädännön rikkomukset, koska huumeiden ja rikosten välinen yhteys on luonteeltaan hyvin erilainen: huumeet ja rikollisuus ovat tässä tapauksessa toisiinsa kytköksissä lainsäädännön määritelmän eivätkä keskinäisen vaikutussuhteen perusteella.
Such offences are indeed intrinsically dependent on the prohibition of a set of psychoactive substances.
Kyseisten rikosten edellytyksenä on se, että tietyt psykoaktiiviset aineet ovat kiellettyjä.
However, it is important to consider the illicit status of these drugs as it is a factor in drug market violence and may exacerbate economically motivated offending by increasing drug prices.
Tiettyjen huumeiden laitonta asemaa onkin syytä tarkastella, sillä se on yksi huumemarkkinoiden väkivaltaisuuteen vaikuttava tekijä, ja se voi pahentaa taloudellisista syistä tehtäviä rikoksia huumeiden hintojen noustessa.
In addition, drug law offences account for a substantial share of law enforcement and criminal justice system activities and resources.
Lisäksi huumerikoksiin osoitetaan huomattava osuus lainvalvonta- ja rikosoikeusjärjestelmän toimista ja resursseista.
It is especially difficult to determine the nature of the link between drugs and crime, and particularly whether one behaviour is sufficient for the other to occur (a strict causal relationship) or merely necessary (a weak causal relation).
Erityisen vaikeaa on arvioida huumeiden ja rikollisuuden välisen yhteyden luonnetta ja etenkin sitä, onko toisen käyttäytymisen esiintyminen riittävä siihen, että toinenkin esiintyy (suora syy-yhteys), vai onko se pelkästään tarpeellinen (heikko syy-yhteys).
However, it is important in any study of drugs and crime to distinguish between a causal link between the two behaviours in terms of overall life pathway (linked to temporal order) and one that pertains only to the specific situation in which a crime is committed.
Kaikissa huumausaine- ja rikostutkimuksissa on joka tapauksessa erotettava toisistaan syy-yhteys näiden kahden käyttäytymisen välillä koko elinkaaren aikana (ajallinen järjestys) ja vain siinä tietyssä tilanteessa, jossa rikos on tehty.
Systemic violence is linked to prohibition as it stems mainly from the illicit nature of a market characterised by huge profits and whose participants cannot resort to standard business law.
Järjestelmään liittyvä väkivalta on kytköksissä kieltolainsäädäntöön, sillä se johtuu pääasiassa valtavia voittoja tarjoavien markkinoiden laittomasta luonteesta: niihin osallistujat eivät sovella tavanomaista yrityslainsäädäntöä.
There is no intrinsic connection with drug use, and it is less clear in general whether drugs (trafficking and use) lead to systemic crime or the reverse, or even whether they are just part of the same general lifestyle.
Suoraa yhteyttä huumeidenkäyttöön ei ole, eikä ole yleisesti ottaen täysin selvää, johtavatko huumeet (kauppa ja käyttö) järjestelmällisesti toteutettuihin rikoksiin vai päinvastoin tai ovatko ne edes saman yleisen elämäntyylin osatekijöitä.
However, the pervasiveness of violence in drug markets may increase the likelihood of drug users becoming perpetrators or victims of violent crimes.
Väkivallan yleisyys huumausainemarkkinoilla saattaa kuitenkin kasvattaa todennäköisyyttä, että huumeidenkäyttäjistä tulee väkivaltarikosten tekijöitä tai uhreja.
The four categories of drug-related crime suggested, and the models on which they are derived, are not mutually exclusive.
Eräät tarkkailijat ovat esittäneet, että suuri osa huumeisiin liittyvistä rikoksista, etenkin väkivaltarikoksista, johtuu markkinavoimista.
Both the models and the categories of crime can overlap, as can the populations to which they refer.
On kuitenkin todennäköisempää, että
Some commentators have argued that a large percentage of drug-related crime, especially violent crime, is the result of market forces. However, it is more
Näin kyseiset rikokset ovat kustannuksiltaan suhteessa alhaisempia (kiinnijäämisen mahdollisuus on pienempi ja vankeusaika lyhyempi), jolloin niitä saattaa esiintyä enemmän.
Drug use may also have an indirect impact on crimes other than drug law offences.
Ehdotetut neljä huumeisiin liittyvien rikosten ryhmää ja niiden pohjana olevat mallit eivät sulje toisiaan pois.
Indeed, from an economic perspective, which views crime as a reaction to prices and incentives, any increase in the proportion of available resources allocated to the enforcement of drug laws would reduce the resources allocated to other crimes.
Sekä mallit että rikosryhmät voivat olla päällekkäisiä samoin kuin niiden tarkoittamat kohderyhmätkin.