natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Harm-reduction approaches to cocaine injectors are, in general, no different to those provided to other injectors (see Chapter 8), although some studies have suggested that stimulant users will inject more and, therefore, be potentially at greater risk.
Kokaiinin injektiokäyttäjiä koskevat haittojen vähentämiseen tähtäävät toimintamallit eivät yleensä eroa muille
) See Table TDI-17 (part ii) and (part vi) and Table TDI-110 in the 2007 statistical bulletin.) http://www.fesat.org/
) Ks. taulukko TDI-17 (osa ii) ja (osa vi) ja taulukko TDI-110 vuoden 2007 tilastotiedotteessa.) http://www.fesat.org/
Chapter 5: Cocaine and crack cocaine
Luku 5: Kokaiini ja crack-kokaiini suurempia.
Cocaine and crack cocaine: a growing public health issue — EMCDDA 2007 selected issue given to the health consequences of cocaine, which are often not well recognised in existing reporting systems.
Kokaiini ja crack-kokaiini: kasvava kansanterveydellinen ongelma, EMCDDA:n vuosiraportti 2007: erityiskysymykset joita ei useinkaan tunnisteta riittävän hyvin nykyisissä raportointijärjestelmissä.
The selected issue looks in detail at the challenges to providing effective treatment for cocaine and crack cocaine dependence, which has proved to be particularly difficult, not least because of the very varied types of cocaine users and their differing needs.
Katsauksessa tarkastellaan yksityiskohtaisesti, minkälaisia haasteita tehokkaan hoidon tarjoaminen kokaiini- ja crack-kokaiiniriippuvuuteen merkitsee. Tämä tehtävä on osoittautunut erityisen vaikeaksi, koska kokaiinin käyttäjissä on hyvin erilaisia ryhmiä erilaisine tarpeineen.
In recent years, there have been signs that cocaine use is a growing problem in Europe.
Viime vuosina kokaiinin ongelmakäytön on havaittu alkaneen lisääntyä Euroopassa.
This selected issue shows that, in some European countries, there has been a marked increase in the use of cocaine, in treatment demands for cocaine and in seizures of the drug.
Tässä erityiskatsauksessa osoitetaan, että kokaiinihoidon kysynnän ja kokaiinitakavarikoiden määrän perusteella kokaiinin käyttö on kasvanut selvästi joissakin Euroopan maissa.
The potential for cocaine use to have a major impact on public health is examined.
Lisäksi siinä tutkitaan, miten merkittävä vaikutus kokaiinin käytöllä voi olla kansanterveyteen.
Heroin supply and availability (115
Heroiinin tarjonta ja saatavuus (115
In Europe, historically, two forms of imported heroin have been used: the commonly available brown heroin (its chemical base form) mainly from Afghanistan, and the less common and more expensive white heroin (a salt form) which typically originates from south-east Asia — although this form of the drug is now becoming increasingly rare.
Eurooppaan tuodaan kahdenlaista heroiinia: yleisesti saatavilla olevaa ruskeaa heroiinia (emäksisessä muodossa), joka tulee lähinnä Afganistanista, ja harvinaisempaa, kalliimpaa valkoista heroiinia (suolan muodossa), joka on yleensä peräisin Kaakkois-Aasiasta, joskin sitä esiintyy yhä vähemmän.
A small amount of opioid drugs are also produced within Europe, but manufacture is mainly confined in 2005 to small-scale production of home-made poppy products (e.g. poppy straw, poppy concentrate from crushed poppy stalks or heads) in a number of eastern European countries (Latvia, Lithuania, Poland).
Pieni määrä opioideja tuotetaan Euroopassa, mutta vuonna 2005 tuotanto rajoittui pääasiassa suppeaan kotitekoisten unikkotuotteiden (kuten oopiumunikon, murskatuista unikon varsista tai mykeröistä tehdyn unikkotiivisteen) tuotantoon joissakin itäisissä EU-maissa (Latvia, Liettua, Puola).
Production and trafficking the mid-1990s, heroin has been increasingly (but to a lesser extent than through the Balkan route) smuggled to Europe through the ‘silk route’ via central Asian Republics, the Caspian Sea and the Russian Federation, Belarus or Ukraine, to Estonia, Latvia, some of the Nordic countries, Germany and Bulgaria.
Eurooppaan yhä enemmän (muttei kuitenkaan yhtä paljon kuin Balkanin reitin kautta) ns. silkkitietä pitkin Keski-Aasian valtioiden, Kaspianmeren ja Venäjän, Valko-Venäjän tai Ukrainan kautta Viroon, Latviaan, joihinkin Pohjoismaihin, Saksaan ja Bulgariaan.
Although these routes are the most important, countries in the Arabian peninsula (Oman, United Arab Emirates) have become transit sites for heroin consignments from south-west and south-east Asia (INCB, 2006), with some of it being then smuggled through eastern Africa (Ethiopia, Kenya, Mauritius), and sometimes through western Africa as well (Nigeria), to be shipped to illicit markets in Europe and to a lesser extent North America (INCB, 2007a).
Nämä ovat tärkeimmät reitit, mutta Etelä- ja Kaakkois-Aasiasta on kulkeutunut heroiinia Eurooppaan myös joidenkin Arabian niemimaan maiden (Oman, Yhdistyneet Arabiemiirikunnat) kautta (INCB, 2006). Osa siitä salakuljetetaan Itä-Afrikan (Etiopian, Kenian, Mauritiuksen) ja toisinaan myös Länsi-Afrikan (Nigerian) kautta Euroopan sekä vähemmässä määrin Pohjois-Amerikan laittomille markkinoille (INCB, 2007a).
There are also reports of heroin from south-west Asia being smuggled to Europe via countries in south and east Asia (India, Bangladesh, Sri Lanka, China).
Jonkin verran heroiinia salakuljetetaan Eurooppaan myös Lounais-Aasiasta Etelä- ja Itä-Aasian maiden (Intian, Bangladeshin, Sri Lankan, Kiinan) kautta.
In 2005, 342 tonnes of opium, 32 tonnes of morphine and 58 tonnes of heroin were seized worldwide.
Maailmassa takavarikoitiin vuonna 2005 yhteensä 342 tonnia oopiumia, 32 tonnia morfiinia ja 58 tonnia heroiinia.
Asia (China, Afghanistan, Iran, Pakistan) continued to account for the greatest quantities of heroin (54 %) seized worldwide, followed by Europe (38 %) (UNODC, 2007).
Maailmanlaajuisesti heroiinia takavarikoitiin edelleen eniten Aasiassa (54 %), lähinnä Kiinassa, Afganistanissa, Iranissa ja Pakistanissa, ja Euroopassa (38 %) (UNODC, 2007).
Heroin consumed in Europe is predominantly manufactured in Afghanistan, which remains the world leader in illicit opium supply, followed by Myanmar.
Euroopassa käytettävä heroiini valmistetaan pääasiassa Afganistanissa, joka on edelleen maailman johtava laittoman oopiumin tuottaja; toiseksi suurin on Myanmar.
It is estimated that about 6 610 tonnes of opium was produced in 2006, 92 % of which in Afghanistan.
Laittoman oopiumin maailmanlaajuinen tuotanto vuonna 2006 oli 6 610 tonnia, josta 92 prosenttia tuotettiin Afganistanissa.
This represents a 43 % increase compared to the 2005 estimate, due to a substantial increase in the area under cultivation.
Tämä on 43 prosenttia enemmän kuin vuonna 2005, sillä viljelty pinta-ala on kasvanut huomattavasti.
Global potential production of heroin was estimated at 606 tonnes in 2006, up from 472 tonnes in 2005 (UNODC, 2007).
Heroiinin maailmanlaajuisen tuotannon arvellaan vuonna 2006 olleen 606 tonnia (472 tonnia vuonna 2005) (UNODC, 2007).
Opioid seizures and laboratories dismantled seem to indicate that opium produced in Afghanistan is increasingly being converted into morphine or heroin before being exported (CND, 2007).
Opioiditakavarikoiden ja lakkautettujen laboratorioiden lukumäärän perusteella yhä suurempi osa Afganistanissa tuotetusta oopiumista jalostetaan morfiiniksi tai heroiiniksi ennen vientiä (CND, 2007).
An estimated 52 000 seizures resulted in the interception of about 16.8 tonnes of heroin in the EU Member States and candidate countries and Norway in 2005.
Heroiini saapuu Eurooppaan kahta merkittävää salakuljetusreittiä pitkin. Historiallisesti tärkeällä Balkanin reitillä on edelleen keskeinen merkitys heroiinin salakuljetuksessa.
The United Kingdom (based on 2004 data) continued to account for the highest number of seizures made in Europe, followed by Spain, Germany and Greece, while Turkey seized the largest quantities (followed by the United Kingdom, Italy and the Netherlands), accounting for nearly half of the total amount intercepted in 2005 (116).
Reitti kulkee Pakistanin, Iranin ja Turkin kautta ja jakautuu sitten eteläiseen haaraan, joka kulkee Kreikan, entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian, Albanian, Italian, Serbian, Montenegron sekä Bosnia ja Hertsegovinan kautta, sekä pohjoiseen haaraan, joka kulkee Bulgarian, Romanian, Unkarin, Itävallan, Saksan ja Alankomaiden kautta.
Seizures of heroin show an overall decline between 2000 and 2003 and, based on data available, have been increasing since then.
Alankomaat on tärkeä jakelukeskus, josta huumetta kuljetetaan edelleen muihin Länsi-Euroopan maihin.
Heroin enters Europe by two major trafficking routes. The historically important, and shortest, Balkan route continues to play a crucial role in heroin smuggling.
EU:n jäsenvaltioissa, ehdokasvaltioissa ja Norjassa tehtiin vuonna 2005 noin 52 000 takavarikkoa, joissa otettiin talteen yhteensä 16,8 tonnia heroiinia.
Following transit through Pakistan, Iran and Turkey, the route then diverges into a southern branch through Greece, the former Yugoslav Republic of Macedonia (FYROM), Albania, Italy, Serbia, Montenegro and Bosnia-Herzegovina and a northern branch through Bulgaria, Romania, Hungary, Austria, Germany and the Netherlands; the latter operating as a secondary distribution centre to other western European countries.
Takavarikkoja tehtiin edelleen eniten Yhdistyneessä kuningaskunnassa (vuoden 2004 tiedot) ja sen jälkeen Espanjassa, Saksassa ja Kreikassa, kun taas takavarikoidut määrät olivat suurimmat Turkissa (ja sen jälkeen Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Italiassa ja Alankomaissa), jonka osuus oli lähes puolet vuonna 2005 takavarikoidusta kokonaismäärästä (116). Heroiinitakavarikkojen määrä laski yleisesti vuosina 2000–2003, mutta saatavilla olevien tietojen perusteella se on sittemmin alkanut nousta.
This should be checked against missing 2005 data when available.
Tämä on tarkistettava sitten, kun puuttuvat vuoden 2005 saadaan.
See Tables SZR-7 and SZR-8 in the 2007 statistical bulletin.
Ks. taulukot SZR-7 ja SZR-8 vuoden 2007 tilastotiedotteessa.
From the limited data available, an average prevalence of problem opioid use of between four and five cases per 1 000 of the population aged 15–64 can be derived.
Vähäisten tietojen perusteella arvioidaan, että opioidien ongelmakäyttäjiä on EU:ssa yleisesti keskimäärin 4–5 tapausta tuhatta 15–64-vuotiasta kohti.
This translates into some 1.5 million (1.3–1.7 million) problem opioid users in the EU and Norway.
Tämä tarkoittaa, että EU:ssa ja Norjassa on noin 1,5 miljoonaa (1,3–1,7 miljoonaa) opioidien ongelmakäyttäjää.
However, these estimates are far from robust and more extensive data are required.
Arviot eivät kuitenkaan ole läheskään varmoja, ja niitä on tarkennettava, kun tietoja saadaan lisää.
Detecting trends in both price and purity is hampered by a lack of consistent data, and estimates are therefore based on only a limited range of countries (118).
Opioidien ongelmakäytön aikasuuntauksia perustuvat vain muutamista maista saatuihin tietoihin (118).
Most countries reported average or typical street price of brown heroin in the range EUR 35–80 per gram.
Useimmissa maissa ruskean heroiinin keskimääräinen tai tyypillinen hinta katukaupassa oli 35–80 euroa grammalta.
Between 2000 and 2005 mean heroin prices, corrected for inflation, appear to have decreased in most of the 18 countries providing comparable data.
Heroiinin inflaatiokorjattu keskihinta näyttää laskeneen vuosina 2000–2005 useimmissa niistä 18 maasta, jotka toimittivat vertailukelpoisia tietoja.
The average or typical purity of brown heroin at street level was reported to vary considerably, with most countries reporting values between 15 % and 50%; figures for white heroin tended to be higher (30–70%), where it was available.
Ruskean heroiinin keskimääräinen tai tyypillinen puhtausaste katukaupassa vaihteli huomattavasti; useimmissa maissa se oli 15–50 prosenttia; valkoisen heroiinin luvut, sikäli kuin niitä oli saatavilla, olivat yleensä korkeammat (30–70 %).
The mean purity of heroin products has been fluctuating in most of the 18 reporting countries since 2000.
Heroiinituotteiden keskimääräinen puhtausaste on vaihdellut useimmissa tietoja raportoineissa maissa vuodesta 2000 lähtien.
A lack of reliable historical data complicates the assessment of trends over time in problem opioid use and trends should thus be interpreted with caution.
Luotettavien aikasarjojen puuttuminen vaikeuttaa opioidien ongelmakäytön pitkän aikavälin suuntausten arviointia, ja niitä onkin tulkittava varovasti.
Reports from some countries suggest that problem opioid use may, on average, have stabilised somewhat in recent years.
Joidenkin maiden raporteista päätellen opioidien käyttö näyttää viime vuosina hieman tasaantuneen.
Data from repeated estimates on problem opioid use for the period between 2001 and 2005 are only available from eight countries and provide a relatively stable picture with only one country (Austria) showing a clear increase (120).
Vuosilta 2001–2005 on saatavilla perättäisiä arvioita opioidien ongelmakäytöstä vain kahdeksasta maasta, ja niiden perusteella tilanne on melko vakaa; vain yhdessä maassa (Itävalta) käyttö on lisääntynyt selvästi (120).
Prevalence estimates of problem opioid use
Arviot opioidien ongelmakäytön levinneisyydestä
Data in this section are derived from the EMCDDA problem drug use (PDU) indicator, which includes mainly estimates of injecting drug use and the use of opioids, although in a few countries, users of amphetamines are also an important component (119
Tämän osan tiedot perustuvat EMCDDA:n huumeiden ongelmakäytön indikaattoriin, johon liittyvät arviot merkitsevät lähinnä huumeiden injektiokäyttöä ja opioidien käyttöä, joskin muutamissa maissa amfetamiinin käyttäjät muodostavat siitä merkittävän osan (119).
Moreover, as most studies are based on a localised geographical area, such as a city or district, extrapolation to generate national estimates is difficult.
Lisäksi arviot ovat usein paikallisia (kaupunki- tai piirikohtaisia), ja lukujen ekstrapolointi kansallisten arvioiden tekemiseksi ei välttämättä tuota luotettavaa tietoa.
Estimation is also complicated as patterns of problem drug use in Europe appear to be becoming more diverse.
Arviointia hankaloittaa myös se, että huumausaineiden käyttötavat Euroopassa ovat monipuolistumassa.
For example, polydrug use problems have become progressively more important in most countries, and some countries where opioid problems (almost exclusively heroin problems) have historically predominated now report changes towards other drugs, such as cocaine.
Esimerkiksi sekakäyttöön liittyvät ongelmat ovat vähitellen lisääntyneet useimmissa maissa, kun taas jotkin maat, joissa opioidiongelmat (lähes pelkästään heroiiniongelmat) ovat aikaisemmin olleet merkittäviä, ovat nyt raportoineet siirtymisestä muihin huumeisiin, kuten kokaiiniin.
Recent estimates of the prevalence of problem opioid use at national level range roughly between one and six cases per 1 000 population aged 15–64. In comparison, the full PDU prevalence is estimated to be between one and eight cases per 1 000.
Viimeisimpien lukujen perusteella opioidien ongelmakäyttäjiä arvioidaan olevan kansallisella tasolla 1–6 tapausta tuhatta 15–64-vuotiasta kohti, kun huumeiden ongelmakäytön levinneisyys yleensä on arviolta 1–8 tapausta tuhatta kohti.
Some of the lowest well-documented estimates available are from the new countries of the EU, although this is not the case for Malta, where a relatively high prevalence has been reported (5.8–6.7 cases per 1 000 aged 15–64) (Figure 8).
Jotkin alhaisimmista nyt saatavilla olevista vahvistetuista arvoista ovat peräisin uusista EU-maista, mutta Malta on ilmoittanut melko korkean levinneisyysasteen (5,8–6,7 tapausta tuhatta 15–64-vuotiasta kohti) (kaavio 8).
Despite the general indication that the overall trend in the prevalence of opioid use is relatively stable, there are indications of increases in heroin seizures (see above), possibly relating to increased availability of heroin on the European market, and increasing reports of the use of opioids diverted from legitimate uses.
Vaikka opioidien käytön levinneisyys näyttää yleisesti melko vakaalta, heroiinitakavarikoiden määrä näyttää kasvaneen (ks. edellä). Se saattaa liittyä heroiinin saatavuuden lisääntymiseen Euroopan markkinoilla, ja laillisten opioidien kulkeutumisesta laittomiin tarkoituksiin tulee jatkuvasti enemmän ilmoituksia.
In Italy, estimates of the incidence of heroin use based on treatment demand data suggest a rise since 1998, after a period of decline, with an annual incidence in 2005 of around 30 000 new heroin users.
Italiassa hoidon kysyntää koskeviin tietoihin perustuvat arviot heroiinin käytön esiintyvyydestä viittaavat siihen, että vuonna 1998 alkanut noususuuntaus jatkuu laskusuuntauksen jälkeen, sillä vuonna 2005 kirjattiin noin 30 000 uutta heroiinin käyttäjää.
In Austria, also, the proportion of those under age 25 has increased among new substitution treatment clients, suggesting a rise in the number of young people experiencing problems, associated with the diversion and uncontrolled use of prescribed opioids.
Itävallassa alle 25-vuotiaiden osuus korvaushoitoon hakeutuvista uusista asiakkaista on kasvanut, mikä viittaa huumeongelmista kärsivien nuorten määrän lisääntymiseen reseptilääkkeenä myytyjen opioidien laittomiin tarkoituksiin kulkeutumisen ja hallitsemattoman käytön takia.
Similarly, after a period of decline, the Czech Republic reports an increase in the injecting of a diverted substance (in this case, buprenorphine), and information available from Belgium suggests that there has been an increase in the illicit use of methadone.
Samoin Tšekki raportoi yhden laillisilta markkinoilta kulkeutuneen aineen (buprenorfiinin) injektoinnin lisääntymisestä laskusuuntauksen jälkeen, ja Belgiassa metadonin laiton käyttö on kasvanut.
Recent monitoring of low-threshold services in France raises concerns about the illicit use of buprenorphine, including injecting use, and use among young people who have initiated their problem drug use with buprenorphine rather than heroin; concerns about new subgroups of young and marginalised injectors have also been reported.
Äskettäin Ranskassa tehty matalan kynnyksen hoitopalvelujen seurantatutkimus on herättänyt huolta buprenorfiinin laittomasta käytöstä, myös injektiokäytöstä ja käytöstä sellaisten nuorten keskuudessa, jotka ovat aloittaneet ongelmakäytön buprenorfiinilla heroiinin sijasta; myös uusista nuorten ja syrjäytyneiden injektiokäyttäjien alaryhmistä on raportoitu huolestuttavia tietoja.
In Finland, heroin also appears to have been largely replaced by buprenorphine among new opioid treatment demands and buprenorphine is increasingly mentioned in reports on overdose deaths.
Suomessa buprenorfiini näyttää myös laajalti korvanneen heroiinin opioidien takia hoitoon hakeutuneiden uusien asiakkaiden keskuudessa, ja buprenorfiini mainitaan yhä useammin ilmoituksissa yliannostuskuolemista.
) See Tables PPP-2 and PPP-6 in the 2007 statistical bulletin.)
) Ks. taulukot PPP-2 ja PPP-6 vuoden 2007 tilastotiedotteessa.)
Although the technical definition used by the EMCDDA for PDU is ‘injecting drug use or long duration/regular use of opioids, cocaine and/or amphetamines’, problem drug use estimates have principally reflected heroin use.
Vaikka EMCDDA:n määritelmän mukaan huumeiden ongelmakäytön indikaattori kattaa muodollisesti ”huumeiden injektiokäytön tai heroiinin, kokaiinin ja/tai amfetamiinien pitkäaikaisen/säännöllisen käytön”, huumeiden ongelmakäyttöä koskevat arviot ovat perinteisesti merkinneet lähinnä heroiinin käyttöä.
In the few countries where problematic use of amphetamines is reported, well-documented estimates are available.
Niissä harvoissa maissa, joissa esiintyy amfetamiinin ongelmakäyttöä, on saatavilla vahvistettuja arvioita.
Estimates of problematic cocaine use are scarce and the PDU indicator is, except in few high-prevalence countries, likely to be less reliable for this drug.)
Kokaiinin ongelmakäytöstä on niukasti tietoja, ja sen kohdalla ongelmakäytön indikaattori ei todennäköisesti tuota kovin luotettavaa tietoa paitsi muutamissa maissa, joissa ongelma on erittäin yleinen.)
See Figure PDU-4 (part ii) in the 2007 statistical bulletin.
Ks. kaavio PDU-4 (osa ii) vuoden 2007 tilastotiedotteessa.
Figure 8: Estimates of the prevalence of problem opioid use (rate per 1 000 population aged 15–64), 2001–05
Kaavio 8: Arviot opioidien ongelmakäytön levinneisyydestä vuosina 2001–2005 (osuus tuhannesta 15–64-vuotiaasta)
Rateper1000
Osuus1000:takohti
CzechRepublic(2005)TM
Tšekki(2005)TM
Target groups may vary slightly owing to different estimation methods and data sources; therefore, comparisons should be made with caution.
Kohderyhmissä voi olla pientä vaihtelua erilaisten menetelmien ja tietolähteiden takia, joten vertailuja on tehtävä varoen.
Where no method is indicated, the line given represents an interval between the lowest lower bound of all existing estimates and the highest upper bound of them.
Jos mitään menetelmää ei ole ilmoitettu, viiva esittää väliä kaikkien arvioiden alimmasta arvosta niiden ylimpään arvoon.
Estimation methods: CR = capture–recapture; TM = treatment multiplier; TP = truncated Poisson; MM = mortality multiplier.
Arviointimenetelmät: CR = Capture-recapture (merkintä-takaisinpyyntimenetelmä), TM = Treatment Multiplier (hoitokerroin); TP = Truncated Poisson (typistetty Poisson-menetelmä); MM = Mortality Multiplier (kuolleisuuskerroin).
For more information, see Tables PDU-1, PDU-2 and PDU-3 in the 2007 statistical bulletin.Sources: National focal points.
Lisätietoja, ks. taulukot PDU-1, PDU-2 ja PDU-3 vuoden 2007 tilastotiedotteessa.Lähteet: Kansalliset yhteyspisteet.
Injecting drug users (IDUs) are at high risk of experiencing health problems from their drug use, such as blood-borne infections (e.g. HIV/AIDS, hepatitis) or drug overdose.
Huumeiden injektiokäyttäjillä on erittäin suuri huumeidenkäytöstä johtuvien terveysongelmien, kuten veri-infektioiden (hiv/aids, hepatiitti) tai yliannostuksen riski.
Despite their importance for public health, few countries are currently able to provide estimates of the levels of injecting drug use (Figure 9) and, therefore, improving the monitoring of this special population is an important challenge for the development of health monitoring systems in Europe.
Vain harvat maat pystyvät nykyisin toimittamaan kansallisia tai paikallisia arvioita huumeiden injektiokäytön levinneisyydestä huolimatta sen kansanterveydellisestä merkityksestä (kaavio 9). Tämän käyttäjäryhmän seurannan parantaminen onkin tärkeä haaste terveydenseurantajärjestelmien kehittämisessä EU:ssa.
Extrapolation from the limited data available must be done with caution, but does suggest an average prevalence of IDU (current injectors) of between three and four cases per 1 000 of the adult population.
Vähäisistä tiedoista ekstrapoloituihin arvioihin on suhtauduttava varovasti, mutta niiden perusteella huumeiden injektiokäyttäjiä (nykyisiä käyttäjiä) on keskimäärin 3–4 tapausta tuhatta aikuista kohti.
This would mean there may be around 1.1 million (0.9–1.3 million) injectors in the EU and Norway today.
Se tarkoittaa, että EU:ssa ja Norjassa on nykyisin noin 1,1 miljoonaa (0,9–1,3 miljoonaa) huumeiden injektiokäyttäjää.
These are predominantly opioid injectors, although they may inject other drugs as well, and some countries report a significant amphetamine or methamphetamine injecting problem (the Czech Republic, Slovakia, Finland, Sweden).
He ovat pääasiassa opioidien käyttäjiä, jotka saattavat tosin injektoida myös muita huumeita, ja joistakin maista raportoidaan merkittävistä amfetamiinin tai metamfetamiinin injektiokäyttöön liittyvistä ongelmista (Tšekki, Slovakia, Suomi, Ruotsi).
Indirect estimates of injecting drug use prevalence
Epäsuorat arviot injektiokäytön levinneisyydestä
Trends in injecting drug use from treatment demand data
Injektiokäytön suuntaukset hoidon kysynnän perusteella
The lack of data makes drawing conclusions on trends in injecting difficult, although one window on this behaviour is provided by data on drug users entering treatment.
Tietojen puuttuminen vaikeuttaa injektiokäytön suuntausten arviointia, tosin hoitoon hakeutuvia huumeidenkäyttäjiä koskevista tiedoista voidaan ehkä päätellä jotakin tästä käyttäytymisestä.