natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Recently launched research programmes provide evidence of similar national research priorities among Member States.
Huumeisiin liittyvää tutkimusta Euroopassa rahoitetaan kansallisten yhteyspisteiden mukaan kansallisin ja yhteisön julkisin varoin.
The new Member States are mainly concentrating on building up the scientific base for their monitoring systems, for example through youth surveys.
Romaniassa tutkimusta rahoitetaan kansainvälisten järjestöjen kautta, kuten hi-viruksen ja aidsin sekä tuberkuloosin ja malarian torjuntaan liittyvä maailmanlaajuinen rahasto.
) In some of the countries where the proportion of use-related offences involving cannabis has been decreasing, it is worth noting that absolute numbers of use-related offences involving cannabis are on the increase.)
) On syytä huomata, että kannabikseen liittyvien käyttörikosten absoluuttinen määrä on nousussa osassa niitä maita, joissa kannabiksen käyttöön liittyvien rikosten osuus oli laskenut.)
The fact that the European average does not reflect the increase in heroin offences found in half of the reporting countries is mainly because countries for which data are missing for two consecutive years are not included in the European average but also because the European average takes into account national population sizes (thus giving more weight to figures from some countries than to others).
Euroopan keskiarvossa ei näy, että heroiinirikosten määrä on noussut joka toisessa tietoja antaneessa maassa. Tämä johtuu lähinnä siitä, ettei Euroopan keskiarvo sisällä maita, joista ei ole saatu tietoja kahtena peräkkäisenä vuonna, mutta myös siitä, että Euroopan keskiarvossa otetaan huomioon maiden väkiluvut (jolloin joidenkin maiden luvut saavat suuremman painoarvon kuin toisten maiden luvut).
Drugs and driving — EMCDDA 2007 selected issue
Alankomaissa aloitettiin vuonna 2006 riskikäyttäytymistä ja huumeriippuvuutta koskeva tutkimusohjelma.
Psychoactive substances can impair a person’s ability to drive a car to the extent that the risk of accidents and injuries is increased.
Psykoaktiiviset aineet voivat heikentää henkilön kykyä ajaa autoa siinä määrin, että onnettomuuksien ja loukkaantumisten riski kasvaa.
A selected issue on drugs and driving gives an overview on the outcomes of different types of studies on this topic, focusing on cannabis and benzodiazepines, as well as on preventive and legal approaches towards this problem behaviour.
Ajamista huumeiden vaikutuksen alaisena koskeva erityiskysymys antaa yleiskuvan erilaisten tätä aihetta koskevien tutkimusten tuloksista. Siinä keskitytään kannabikseen ja bentsodiatsepiineihin sekä tätä ongelmakäyttäytymisen muotoa koskevaan ehkäisevään huumetyöhön ja lainsäädäntöön.
This selected issue is available in print and on the Internet in English only (http://issues07.emcdda.europa.eu).
Tämä erityiskysymys on saatavilla painetussa muodossa ja Internetin kautta ainoastaan englanniksi (http://issues07.emcdda.europa.eu).
EU funding for drug-related research is provided through research framework programmes, the most recent of which, the seventh framework programme (2007–13), was launched at the end of 2006.
EU:n rahoitus huumeisiin liittyvään tutkimukseen kanavoidaan tutkimuksen puiteohjelmien kautta, ja uusin niistä, seitsemäs
The EU drugs action plan 2005–08 specifically calls on Member States to increase the provision of effective and diversified methods of prevention, treatment, harm reduction and social reintegration that are easily accessible.
Huumausaineita koskevassa EU:n toimintasuunnitelmassa vuosiksi 2005–2008 kehotetaan jäsenvaltioita lisäämään tehokkaiden, monipuolisten ja helposti saatavilla olevien ennaltaehkäisyä, hoitoa, haittojen vähentämistä ja yhteiskuntaan sopeutumista koskevien menetelmien tarjontaa.
These facets of the drug problem in Europe will be discussed in more detail in this chapter.
Tässä luvussa käsitellään lähemmin näitä Euroopan huumeongelman osa-alueita.
content and availability of interventions.
parantaneet tietojen kattavuutta.
Germany, the Netherlands and Norway have extended information coverage. Greece, Cyprus, Lithuania and Italy monitor school-based prevention, while in Greece, Poland, Sweden and Finland, community-based prevention services are under study, and France has set up a centralised system to monitor drug prevention.
Kreikassa, Italiassa, Kyproksessa ja Liettuassa seurataan kouluissa tehtävää ehkäisevää huumetyötä, Kreikassa, Puolassa, Suomessa ja Ruotsissa tutkitaan paraikaa yhteisökeskeisiä ehkäisystrategioita, ja Ranskassa on perustettu keskitetty järjestelmä ehkäisevän huumetyön seurantaa varten.
Some countries (the Czech Republic, the autonomous region of Galicia in Spain, Hungary and Norway) are already focusing on the evidence base when funding for interventions is applied for, and are considering introducing accreditation systems.
Joissakin maissa (Tšekki, Galician autonominen alue Espanjassa, Unkari ja Norja) keskitytään jo näyttöperustaan, kun toimenpiteille haetaan rahoitusta, ja niissä harkitaan hyväksymisjärjestelmien käyttöönottoa.
Portugal, Finland and Romania have minimum quality criteria for prevention programmes.
Portugalissa, Romaniassa ja Suomessa ehkäisevän huumetyön ohjelmille on asetettu vähimmäistason laatuvaatimukset.
Information from Hungary and the Netherlands would suggest that the existence of prevention monitoring systems and quality criteria leads to better reporting on projects and evaluations and a higher quality of interventions.
Unkarista ja Alankomaista saatujen tietojen mukaan näyttäisi siltä, että ehkäisevän huumetyön seurantajärjestelmien ja laatuvaatimusten olemassaolo parantaa hankkeista raportointia ja niiden arviointia ja siten toimenpiteiden laatua.
Most prevention programmes are not evaluated.
Useimpia ehkäisevän huumetyön ohjelmia ei arvioida.
Those that are evaluated are usually assessed in terms of the ‘scope and the acceptance of the intervention’ rather than ‘the extent to which the objectives have been achieved’ (Greek national report).
Arvioinnin kohteena olevista ohjelmista arvioidaan yleensä pikemminkin ”toimenpiteen laajuus ja vastaanotto” kuin ”se, missä määrin tavoitteet on saavutettu” (Kreikan kansallinen raportti).
Prevention strategies can be targeted at different groups — ranging from total populations to specific risk groups — and the methods applied vary accordingly.
Ehkäisystrategioita voidaan kohdistaa eri ryhmiin – koko väestöstä erityisiin riskiryhmiin – ja sovellettavat menetelmät vaihtelevat vastaavasti.
Treatment and harm-reduction measures are also available to drug users and drug addicts, and in a considerable number of countries their effectiveness has been evaluated through outcome studies.
Hoitoa ja haittojen vähentämiseen tähtääviä toimia on saatavana myös huumeidenkäyttäjille ja huumeriippuvaisille, ja niiden tehoa on arvioitu tulostutkimuksissa varsin monessa maassa.
Harm-reduction measures aim to prevent drug-related deaths and to reduce health-related harm, for example HIV or hepatitis C infections.
Haittojen vähentämiseen tähtäävillä toimilla pyritään ehkäisemään huumekuolemia ja vähentämään terveyshaittoja, esimerkiksi hiv- tai C-hepatiittitartuntoja.
Heroin dependence is usually treated with substitution therapy, and special programmes have been developed for cannabis, amphetamine and cocaine dependence.
Heroiiniriippuvuutta hoidetaan yleensä korvaushoidolla, ja kannabis-, amfetamiini- ja kokaiiniriippuvuutta varten on kehitetty erityisohjelmia.
And, in the event of successful treatment, the next step is social reintegration.
Hoidon onnistuttua seuraavana askeleena on yhteiskuntaan sopeuttaminen.
As will be described below, the living conditions of many drug users are poor and social reintegration strategies often have to overcome considerable problems.
Kuten jäljempänä kuvataan, monien huumeidenkäyttäjien elinolot ovat kehnot, ja sosiaalisen kuntoutuksen strategioissa joudutaan usein ratkaisemaan huomattavia ongelmia.
For each type of intervention, examples are given from different countries and research results in support of their effectiveness, or otherwise, are discussed.
Kunkin toimenpiteen osalta annetaan esimerkkejä eri maista ja esitellään tutkimustuloksia, joiden mukaan ne joko ovat tai eivät ole tehokkaita.
In the past few years, reviews on the effectiveness of prevention have been carried out in Germany (Bühler and Kröger, 2006) and the United Kingdom (Canning et al., 2004; Jones et al., 2006), and by the World Health Organisation (WHO) (Hawks et al., 2002).
Muutaman viime vuoden aikana ehkäisevän huumetyön vaikuttavuutta on tarkasteltu Saksassa (Bühler ja Kröger, 2006) ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (Canning et al., 2004; Jones et al., 2006) sekä Maailman terveysjärjestössä (WHO) (Hawks et al., 2002).
These are helpful in defining good practice in prevention strategies.
Tästä on hyötyä ehkäisystrategioiden hyviä käytäntöjä määriteltäessä.
The most recent and comprehensive study (Bühler and Kröger, 2006) evaluated 49 high-quality overviews, such as reviews and meta-analyses, on the prevention of substance abuse and drew conclusions regarding efficient strategies of drug prevention.
Uusimmassa ja kattavimmassa tutkimuksessa (Bühler ja Kröger, 2006) arvioitiin 49 korkealaatuista yleiskatsausta kuten selontekoja ja meta-analyysejä päihteiden väärinkäytön ehkäisemisestä ja tehtiin päätelmiä ehkäisevän huumetyön strategioiden tehokkuudesta.
In the sections below, the effectiveness of different types of prevention strategy is discussed, based on the results of this study and others.
Erilaisten ehkäisystrategioiden vaikuttavuutta käsitellään jäljempänä tämän tutkimuksen ja muiden tutkimusten tulosten perusteella.
The effects of individual prevention strategies cannot, in general, be measured by changes in population-level prevalences of drug use.
Yksittäisten ehkäisystrategioiden vaikutuksia ei yleisesti ottaen voida mitata huumeidenkäytön levinneisyydessä väestötasolla todettavilla muutoksilla.
However, every prevention strategy can be compared against the accumulated body of evidence, to determine whether or not it is an evidence-based intervention.
Jokaista ehkäisystrategiaa voidaan kuitenkin verrata laajaan näyttöön sen selvittämiseksi, onko kyseessä näyttöön pohjautuva toimenpide vai ei.
This requires good information on the content, coverage and number of prevention interventions.
Tämä edellyttää hyviä tietoja ehkäisevän huumetyön sisällöstä, kattavuudesta ja määrästä.
Mass media campaigns
Joukkotiedotuskampanjat
Improving the available information: monitoring, quality control and evaluation
Saatavilla olevien tietojen parantaminen: seuranta, laadunvalvonta ja arviointi
Member States are increasingly monitoring prevention interventions and, as a result, are delivering data on the
Jäsenvaltiot valvovat yhä enemmän ehkäisevää huumetyötä, ja samalla ne toimittavat tietoa toimenpiteiden sisällöstä ja saatavuudesta. Saksa, Alankomaat ja Norja ovat
(2002), in line with the HDA (2004), conclude that ‘the use of the mass media on its own, particularly in the presence of other countervailing influences, has not been
(2002) päätellään asiakirjan HDA (2004) mukaisesti seuraavaa: ”Pelkän joukkotiedotusvälineiden käytön ei ole varsinkaan muiden, ristiriitaisten vaikutteiden keskellä todettu olevan tehokas
Chapter 2: Responding to drug problems in Europe — an overview
Luku 2: Huumeongelman torjunta Euroopassa pääpiirteittäin
Evidence-based practice primarily concerned with the impact of the intervention on health or other relevant outcomes as a means to establish evidence for what works.
Vaikuttavuustutkimuksissa eli hoitotuloksia koskevissa kansallisissa tutkimuksissa tarkastellaan lähinnä intervention vaikutusta terveyteen tai muita merkittäviä tuloksia, jolloin saadaan näyttöä toimivista keinoista.
Evidence-based practices are interventions (e.g. drug treatment) that have been consistently proven, based on scientific investigations (e.g. research studies), to result in preferred client outcomes (e.g. reduction in drug use).
Näyttöön pohjautuvat käytännöt ovat interventioita (esim. huumehoito), joiden on johdonmukaisesti osoitettu tieteellisten selvitysten (esim. tutkimusten) perusteella johtavan asiakkaan kannalta toivottuun lopputulokseen (esim. huumeidenkäytön vähenemiseen).
Criteria commonly used to determine whether an intervention can be considered an evidence-based practice are efficacy and effectiveness (Brown et al., 2000; Flay et al., 2005).
Tehokkuutta ja vaikuttavuutta käytetään yleisesti arviointiperusteina, kun määritetään, voidaanko interventiota pitää näyttöön perustuvana käytäntönä (Brown et al., 2000; Flay et al., 2005).
The process of establishing evidence is, however, complicated by the fact that there are divergent views on how to judge the quality of the research studies investigating efficacy or effectiveness and on which type of research method (e.g. quantitative or qualitative) is the most appropriate to establish evidence of what works.
Näytön saamista hankaloittaa kuitenkin se, ettei vielä ole päästy yksimielisyyteen siitä, miten tehokkuus- tai vaikuttavuustutkimusten laatua voidaan arvioida ja millaisen tutkimusmenetelmän (esim. määrällisen tai laadullisen) avulla voidaan parhaiten saada näyttöä toimivista keinoista.
As a consequence, conclusions about what works can differ.
Siksi päätelmät toimivista keinoista voivat olla erilaisia.
It remains a challenge to determine how to evaluate and weigh the different sources of evidence in the decision-making process.
Se, miten erilaisia näytön lähteitä voidaan arvioida ja punnita päätöksentekoprosessissa, on edelleen haaste.
This will be even more difficult in the case of interventions for which a comprehensive evidence base has not yet been established but the experience of which would suggest may be effective.
Tämä on vieläkin hankalampaa sellaisten interventioiden kohdalla, joista ei ole vielä saatu kattavaa näyttöperustaa mutta jotka tuntuvat kokemuksen perusteella vaikuttavilta.
Despite these difficulties, the guiding assumption remains that evidence can help to improve healthcare practice and policy, and that discussion of evidence-based practices needs to be fostered, accompanied by clear criteria for evaluating evidence.
Näistä vaikeuksista huolimatta perusoletuksena on yhä, että näytön avulla voidaan parantaa terveydenhuollon käytäntöjä ja toimintalinjoja ja että on syytä edistää keskustelua näyttöön pohjautuvista käytännöistä sekä vahvistaa näytön arviointia varten selkeät kriteerit.
Efficacy is a measure of how well an intervention works under ideal research conditions.
Tehokkuudella mitataan sitä, miten hyvin interventio toimii ihanteellisissa tutkimusoloissa.
Efficacy is ideally determined by carrying out a controlled trial, in which some participants receive the intervention under test while a control group receives another intervention or no intervention, or, better still, in a randomised controlled trial, in which participants are randomly allocated to receive one of the two interventions (Cochrane Collaboration, 2007).
Tehokkuus määritetään joko kontrolloidussa tutkimuksessa, jossa osalle osallistujista suoritetaan testattava interventio ja kontrolliryhmälle toinen interventio tai ei mitään interventiota, tai mieluiten satunnaistetussa kontrolloidussa tutkimuksessa, jossa osallistujille suoritetaan satunnaisesti toinen kahdesta interventiosta (Cochrane Collaboration, 2007).
It is generally believed that only randomised controlled trials or controlled trials, preferably combined with process evaluation, can establish the efficacy of an intervention and so provide a basis for future practice and policy.
Yleisesti arvellaan, että vain satunnaistetuissa kontrolloiduissa tutkimuksissa tai kontrolloiduissa tutkimuksissa – mieluiten prosessiarviointiin yhdistettynä – voidaan osoittaa intervention tehokkuus ja näin luoda perusta tulevalle käytännölle ja politiikalle.
Unfortunately, however, the random allocation of participants to either an intervention or control group is not always feasible.
Osallistujien satunnainen jakaminen joko interventioryhmään tai kontrolliryhmään ei kuitenkaan valitettavasti ole aina mahdollista.
Frequently, interventions that have shown promise in controlled trials are implemented in the community to investigate how well they work under routine conditions.
Vaikuttavuudella mitataan sitä, miten hyvin interventio toimii tavanomaisissa oloissa.
Effectiveness studies, e.g. national treatment outcome studies, are
Interventiot, jotka ovat osoittautuneet lupaaviksi kontrolloiduissa tutkimuksissa, toteutetaan usein
To contribute to this exchange and further the dissemination of evidence-based practices, the EMCDDA is developing an online portal that will provide an overview of the latest available evidence regarding the effectiveness of different interventions as well as tools available to improve the quality of interventions and concrete best-practice examples implemented in Member States of the EU.
EMCDDA osallistuu tähän tietojenvaihtoon ja edistää näyttöön pohjautuvien käytäntöjen levittämistä kehittämällä verkkoportaalin, joka sisältää yleiskatsauksen uusimpaan saatavilla olevaan näyttöön eri interventioiden vaikuttavuudesta, interventioiden laadun parantamisen välineisiin sekä esimerkkeihin EU:n jäsenvaltioiden parhaista käytännöistä.
The Cochrane Collaboration will be an important source of information to the portal.
Cochrane Collaboration on portaalissa tärkeä tiedonlähde.
mass media campaigns) to the provision of social–emotional information (trying to change perceptions about, for example, cannabis use).
tiedon tarjontaan (jolloin pyritään muuttamaan mielikuvia esimerkiksi kannabiksen käytöstä).
For example, in the Netherlands a campaign put across the message ‘You are not mad if you are not smoking cannabis, because 80 % of all young people
Esimerkiksi Alankomaissa toteutetussa kampanjassa välitettiin sellaista viestiä, ettei ole hullua olla polttamatta kannabista, sillä 80 prosenttia
14 do not smoke either’ (
14 nuorista ei myöskään polta (
In addition, some elements of the found to be an effective way of reducing different types of psychoactive substance use.
Myös Irlannin kansallisessa keino vähentää erilaisten psykoaktiivisten aineiden käyttöä.
It has, however, been found to raise information levels and to lend support to policy initiatives’.
Sen on kuitenkin todettu lisäävän tietoisuutta ja tukevan poliittisia aloitteita.”
However, other evidence suggests that mass media campaigns can have positive effects if used as a supporting measure to reinforce other strategies (Bühler and Kröger, 2006).
Muu näyttö viittaa kuitenkin siihen, että joukkotiedotuskampanjoilla voi olla myönteisiä vaikutuksia, jos niitä käytetään tukitoimenpiteenä muiden strategioiden vahvistamiseksi (Bühler ja Kröger, 2006).
national drug prevention campaign in Ireland seek to dispel some of the myths that surround cannabis, such as claims that it is ‘organic’ and ‘natural’.
ehkäisevän huumetyön kampanjassa pyritään poistamaan tiettyjä kannabikseen liitettyjä harhaluuloja, kuten käsitykset, joiden mukaan se on ”luonnonmukaista” ja ”luonnollista”.
Environmental strategies on licit substances
Laillisia päihteitä koskevat ympäristöön liittyvät strategiat
In an evaluation of Scotland’s ‘Know the score’ cocaine campaign, Binnie et al.
Teoksessa Binnie et al.
(2006) found that 30 % of users were less likely to take cocaine after seeing advertisements, although 56 % reported that the campaign did not alter their intentions to use cocaine and 11 % claimed that they were more likely to use.
(2006) arvioitiin Skotlannin ”Know the score” -kokaiinikampanjaa ja todettiin, että 30 prosenttia käyttäjistä jätti luultavimmin käyttämättä kokaiinia nähtyään mainoksen, mutta 56 prosenttia ilmoitti, ettei kampanja muuttanut heidän aikomustaan käyttää kokaiinia, ja 11 prosenttia väitti, että he entistä todennäköisemmin käyttäisivät kokaiinia.
In addition, the recent re-evaluation of the US government’s cannabis campaign confirmed previous findings that while the campaign (despite positive recall rates and differentiation by target groups) had no effect on the attitudes of young non-users towards cannabis use, exposure to the campaign was associated with unfavourable effects on youths’ perceptions of others’ use of marijuana (GAO, 2006).
Yhdysvaltojen hallituksen kannabiskampanjan tuoreessa uudelleenarvioinnissa vahvistettiin aiempi havainto, jonka mukaan kampanjalla (myönteisestä palautteesta ja kohderyhmien eriyttämisestä huolimatta) ei ollut vaikutusta kannabista käyttämättömien nuorten asenteisiin kannabiksen käyttöä kohtaan, mutta kampanja vaikutti epäsuotuisasti nuorten käsityksiin muiden kannabiksen käytöstä (GAO, 2006).
In a few isolated cases, however, there has been a shift in emphasis from knowledge enhancement (the aim of most
Muutamassa yksittäistapauksessa painopiste on kuitenkin siirtynyt tietoisuuden lisäämisestä (useimpien joukkotiedotuskampanjoiden tavoite) sosiaalis-emotionaalisen
Increasing the price of a substance and/or the legal age limit for its consumption have been shown to have a positive effect in reducing use, but are available only in the case of licit substances such as alcohol and tobacco (Bühler and Kröger, 2006).
Päihteen hinnan ja/tai sen käytön laillisen ikärajan nostamisen on osoitettu vaikuttavan myönteisesti käytön vähentämiseen, mutta nämä keinot ovat mahdollisia vain laillisten päihteiden, kuten alkoholin ja tupakan, kohdalla (Bühler ja Kröger, 2006).
Such environmental strategies have until now been something of a Nordic or US phenomenon, focusing predominantly on alcohol, and with promising results (Lohrmann et al., 2005; Stafström et al., 2006).
Tällaiset ympäristöön liittyvät strategiat ovat toistaiseksi olleet lähinnä Pohjoismaihin tai Yhdysvaltoihin rajoittuva ilmiö, pääasiassa alkoholiin keskittyviä ja tuloksiltaan lupaavia (Lohrmann et al., 2005; Stafström et al., 2006).
Increasingly, however, comprehensive community approaches that treat alcohol and tobacco similarly to illicit substances are emerging.
Vähitellen on kuitenkin syntymässä kokonaisvaltaisia yhteisökeskeisiä lähestymistapoja, joissa alkoholia ja tupakkaa kohdellaan samoin kuin laittomia päihteitä.
Belgium, Bulgaria, Denmark, Lithuania, Luxembourg, the Netherlands, Poland,
Belgiassa, Bulgariassa, Tanskassa, Liettuassa, Luxemburgissa, Alankomaissa, Puolassa, Slovakiassa
Annual report 2007: the state of the drugs problem in Europe programmes focuses on raising awareness, providing information and organising isolated events (such as expert
Vuosiraportti 2007: Huumeongelma Euroopassa
16), despite evidence which suggests that other visits) ( methods may be more effective.
Monissa jäsenvaltioissa (Bulgaria, Italia, Latvia, Liettua, Luxemburg, Itävalta, Romania) ehkäisyohjelmien sisältö painottuu tietoisuuden lisäämiseen, tiedonvälitykseen ja erillisten tapahtumien (kuten asiantuntijavierailujen) järjestämiseen (16), vaikka onkin saatu näyttöä, jonka mukaan muut menetelmät voivat olla näitä tehokkaampia.
Social influence programmes in schools are widespread, particularly in the United Kingdom and in countries offering standardised programmes, such as Germany, Ireland, Greece, Spain, Norway and, soon, Denmark.
Sosiaaliseen vaikuttamiseen perustuvat ohjelmat ovat yleisiä kouluissa etenkin Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja standardoituja ohjelmia tarjoavissa maissa, kuten Saksassa, Irlannissa, Kreikassa, Espanjassa, Norjassa ja kohta myös Tanskassa.
Slovakia and Norway all now report the existence of community-based strategies or discussions about additional taxes or laws regulating alcohol and tobacco availability.
ja Norjassa on nykyisin käytössä yhteisökeskeisiä strategioita tai niissä keskustellaan alkoholin ja tupakan saatavuutta sääntelevistä lisäveroista tai laeista.
Such strategies are aimed at reducing consumption among young people, creating alcohol-free zones or increasing security in nightlife settings.
Tällaisten strategioiden tarkoituksena on vähentää kulutusta nuorten keskuudessa, luoda alkoholista vapaita alueita tai lisätä turvallisuutta yöelämän ympäristöissä.