natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The European Union drug strategy 2000–04 addresses the reduction of severe health consequences of drug use and includes the substantial reduction over five years in the number of drug-related deaths as a target.
Euroopan unionin huumestrategiassa vuosille 2000–2004 käsitellään huumeidenkäytön aiheuttamien vakavien terveyshaittojen vähentämistä, mihin sisältyy tavoitteeksi otettu huumekuolemien määrän merkittävä vähentäminen viiden vuoden kuluessa.
An EU Council recommendation of 18 June 2003 emphasises the need to prevent and reduce health-related harm associated with drug dependence and calls on Member States to implement a range of concrete services and facilities, particularly aimed at reducing overdose deaths.
Euroopan unionin neuvoston suosituksessa 18. kesäkuuta 2003 korostettiin tarvetta ehkäistä ennalta ja vähentää huumeriippuvuuteen liittyviä terveyshaittoja sekä kehotettiin jäsenvaltioita ottamaan käyttöön lukuisia erityyppisiä konkreettisia palveluja ja toimia erityisesti yliannostuskuolemien vähentämiseksi.
These recent decreases were attributed by some countries to increased treatment provision and, in particular, substitution treatment, harm reduction measures, reduced levels of drug injecting and decreases in availability and purity of heroin.
Eräissä maissa viimeaikaisen vähentymisen katsotaan johtuvan hoidon tarjonnan lisääntymisestä ja erityisesti korvaushoidosta, haittoja vähentävistä toimenpiteistä, huumeiden pistoskäytön vähentymisestä sekä heroiinin saatavuuden ja puhtauden heikentymisestä.
The potential of other measures for which there appears to be a sound rationale needs to be exploited.
Myös muiden vankasti perusteltujen keinojen tarjoamia mahdollisuuksia on hyödynnettävä.
For example, research is needed to resolve important questions about peer-distribution of opiate antagonists (naloxone).
Tarvitaan esimerkiksi tutkimustyötä opiaattiantagonistien (naloksonin) vertaisryhmäjakelua koskevien tärkeiden kysymysten ratkaisemiseksi.
Overall, the evidence strongly suggests that a significant reduction in drug overdose will only be achieved by the implementation of a range of interventions that can target different aspects of the associated risk
On rohkaisevaa, että tavoite on omaksuttu jäsenvaltioissa nopeasti ja että kuolemantapausten vähentäminen on otettu kansallisten huumestrategioiden tavoitteeksi useimmissa jäsenvaltioissa.
Number of drugs overdose deaths reported to the EMCDDA in the ‘old’ 15 EU countries and Norway (1985–2001)
EMCDDA:lle ilmoitettujen, huumeiden yliannostuksesta johtuvien kuolemantapausten määrä EU:n 15 ”vanhassa” jäsenvaltiossa ja Norjassa (1985–2001)
For example, France and Spain have reported consistent decreases in overdose deaths since the mid-1990s.
Esimerkiksi Espanja ja Ranska ovat ilmoittaneet yliannostuskuolemien jatkuvasti vähentyneen 1990-luvun puolivälistä lähtien.
Although coverage or reporting in these countries may be limited, it is worth noting that both countries are among those with higher estimated proportions of opiate users in substitution treatment (over 50%).
Vaikka näitä maita koskevien tietojen kattavuudessa ja raportoinnissa saattaakin olla puutteita, kannattaa panna merkille, että kummassakin maassa korvaushoidossa olevien opiaattikäyttäjien arvioidut osuudet ovat suurimpien joukossa (yli 50 prosenttia).
The fivefold decrease in overdose deaths recorded in France between 1994 and 2002 is considered to result from drug users’ increased access to care, following the massive expansion of substitution treatment.
Ranskassa vuodesta 1994 vuoteen 2002 ilmoitettujen yliannostuskuolemien vähenemisen viidennekseen katsotaan olevan tulosta huumeidenkäyttäjien paremmasta hoitoonpääsystä, joka on seurannut korvaushoidon laajasta yleistymisestä.
In Spain, the considerable shift away from injection that has been noted since the early 1990s is also likely to have played an important role in the overall reduction in deaths from overdose.
Espanjassa huumeiden pistoskäytön on todettu vähentyneen huomattavasti 1990-luvun alkupuolelta lähtien, mikä on todennäköisesti vaikuttanut merkittävästi yliannostuskuolemien yleiseen vähenemiseen.
In a few countries, the national figures include some cases of deaths indirectly related to drug use.
Muutamissa maissa kansallisiin tietoihin sisältyy kuolemantapauksia, jotka liittyvät välillisesti huumeiden väärinkäyttöön.
Source: Reitox national reports 2003, taken from general mortality registries or special registries (forensic or police).
Lähde: Reitoxin kansalliset raportit (2003), tiedot on otettu kansallisista kuolinsyyrekistereistä tai erikoisrekistereistä (oikeuslääketieteellisistä tai poliisin rekistereistä).
New Member States and candidate countries may be at risk of an increasing trend in overdose deaths, similar to that observed in western Europe.
Uusissa jäsenvaltioissa ja ehdokasmaissa on vaarana yliannostuskuolemien kasvusuuntaus samaan tapaan kuin Länsi-Euroopassa aikoinaan.
Some worrying signs that this might already be happening are observable in Estonia and Slovenia.
Sloveniasta ja Virosta on saatu huolestuttavia merkkejä siitä, että näin on jo käymässä.
If the new Member States are to avoid the ‘overdose epidemic’ experienced by western Europe, then the implementation of a range of effective measures to reduce overdose risk is now urgently required.
Jos halutaan estää Länsi-Euroopassa koetun ”yliannostusepidemian” toistuminen uusissa jäsenvaltioissa, käyttöön on pikaisesti otettava erityyppisiä tehokkaita toimenpiteitä huumeiden yliannostusriskin vähentämiseksi.
Drugs in focus is a series of policy briefings published by the European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction (EMCDDA), Lisbon.
Teemana huumeet – Drugs in focus on tilannekatsausten sarja, jota julkaisee Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskus (EMCDDA) Lissabonissa.
The briefings are published three times a year in the 20 official languages of the European Union plus Norwegian.
Tilannekatsaukset julkaistaan kuusi kertaa vuodessa Euroopan unionin 20 virallisella kielellä sekä norjaksi.
The importance of drug overdose is becoming increasingly recognised, but has not yet received adequate attention as a public health issue.
Huumeiden yliannostusten merkitys tunnustetaan entistä laajemmin mutta siihen ei kiinnitetä vielä riittävästi huomiota kansanterveydellisenä ongelmana.
Further improvements in the reporting of drug-related deaths at population level are required, especially in those countries where registers remain poor.
Väestön huumekuolemien rekisteröintimenettelyä on tehostettava, erityisesti maissa, joissa rekisterit ovat puutteellisia.
Assessment of other aspects of drug-related mortality is needed, including follow-up studies and the further assessment of innovative interventions, such as the use of opiate antagonists.
On tarpeen arvioida myös muita huumekuolleisuuden osa-alueita. Arviointiin kuuluvat seurantatutkimukset ja innovatiivisten toimenpiteiden, esimerkiksi opiaattiantagonistien käytön, lisäarviointi.
Recent reversals in the long-term upward trend in overdose deaths observed in some Member States are likely to reflect increased treatment coverage and decreased levels of risk taking, especially injecting.
Eräissä jäsenvaltioissa viime vuosina havaittu käänne yliannostuskuolemien pitkäaikaisessa kasvusuuntauksessa on todennäköisesti seurausta hoidon piiriin päässeiden kasvaneesta osuudesta sekä riskikäyttäytymisen, erityisesti pistoskäytön, vähentymisestä.
Factors associated with overdose are known, both at individual and community levels.
Yliannostukseen liittyvät tekijät tunnetaan sekä yksilö- että yhteisötasolla.
Opiates still account for most overdose deaths, but awareness of the role of other illegal and legal substances in overdose deaths needs to be heightened.
Valtaosa yliannostuskuolemista johtuu edelleen opiaateista, mutta tietoisuutta muiden laittomien ja laillisten aineiden osuudesta yliannostuskuolemiin on lisättävä.
Key sources
Keskeiset lähteet
European Centre for the Epidemiological Monitoring of AIDS, ‘HIV/AIDS Surveillance in Europe’, End-year report 2002, No 68, EuroHIV, Saint Maurice, 2003.
Eurooppalainen aidsin epidemiologinen seurantakeskus, ”HIV/AIDS Surveillance in Europe”, End-year report 2002, No. 68, EuroHIV, Saint Maurice, 2003.
European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction (EMCDDA), ‘Annual report 2004: the state of the drugs problem in the European Union and Norway’, EMCDDA, Lisbon, 2004 (http://annualreport.emcdda.eu.int).
Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskus (EMCDDA), Vuosiraportti 2004: huumeongelma Euroopan unionissa ja Norjassa, EMCDDA, Lissabon, 2004 (http://annualreport.emcdda.eu.int).
European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction (EMCDDA), ‘European report on drug consumption rooms’, EMCDDA, Lisbon, 2004 (http://www.emcdda.eu.int/?nnodeid=1327).
Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskus (EMCDDA), European report on drug consumption rooms, EMCDDA, Lissabon, 2004 (http://www.emcdda.eu.int/?nnodeid=1327).
Comorbidity — drug use and mental disorders
Samanaikainen päihteiden käyttö ja mielenterveyden häiriöt
An underestimated condition in the general population.
Väheksytty ongelma on kuvattu vasta hiljattain.
The US National Epidemiologic Survey on Alcohol and Related Conditions firmly established the relation between drug use disorder and personality disorder, with about half of drug users having at least one personality disorder.
Yhdysvaltojen kansallisessa epidemiologisessa tutkimuksessa alkoholista ja siihen liittyvistä sairauksista (National Epidemiologic Survey on Alcohol and Related Conditions) todettiin selvästi yhteys päihteidenkäyttöongelman ja persoonallisuushäiriön välillä.
96 %, with the dominant types being antisocial and borderline disorders, depression ranges from 5 % to 72 %, and anxiety disorders from 4 % to 32 %.
persoonallisuushäiriöiden esiintyvyys vaihtelee 14 prosentista 96 prosenttiin; näistä epäsosiaaliset häiriöt ja rajatilatapaukset ovat vallitsevina. Masennuksesta kärsii 5–72 prosenttia ja ahdistuksesta 4–32 prosenttia.
The large variation is probably due to differences in the focus of diagnostic assessment and the type of sample chosen, and underlines the lack of comparable data between EU Member States.
Tämä suuri vaihtelu johtuu todennäköisesti eroista diagnostisten arvioiden painotuksissa ja valitusta otostyypistä, ja se osoittaa vertailukelpoisten tietojen puutetta EU:n jäsenvaltioiden välillä.
The variation in diagnostic foci indicates a need for more structured studies with well-defined sample characteristics and assessment instruments across the EU.
Diagnostisen painopisteen vaihtelu osoittaa, että tarvitaan yhä jäsennellympiä tutkimuksia, joissa otosten ominaisuudet on määritelty hyvin, ja koko EU:n kattavia arviointivälineitä.
‘When we see drug users, we tend to attribute their problems to their use of drugs.
”Kun näemme päihteiden väärinkäyttäjiä, meillä on taipumus olettaa heidän ongelmiensa johtuvan heidän päihteiden käytöstään.
However, more often than not, drug users have comorbid mental health disorders, which we often fail to recognise.
Useimmiten päihteidenkäyttäjillä on kuitenkin oheissairauksina mielenterveyden häiriöitä, joita emme useinkaan tunnista.
We need to take account of comorbidity when treating drug users.’
Oheissairaudet on otettava huomioon, kun hoidetaan päihteidenkäyttäjiä.”
In clinical prevalence samples of drug dependent patients, personality disorders (50–90 %) are the most prevalent form of co-morbidity, followed by affective disorders (20–60 %) and psychotic disorders (15–20 %).
Päihderiippuvuuden kliinisissä esiintyvyyttä tarkastelevissa otospohjaisissa tutkimuksissa persoonallisuushäiriö (50–90 %) oli päihderiippuvaisilla yleisimmin esiintyvä oheissairaus. Toiseksi yleisimpiä ovat mielialahäiriöt (20–60 %) ja seuraavana psykoottiset häiriöt (15–20 %).
Antisocial personality disorder is 25 % in representative clinical samples.
Epäsosiaalisten persoonallisuushäiriöiden osuus on 25 prosenttia edustavissa kliinisissä otoksissa.
Recent research indicates that psychopathology usually precedes drug use.
Viimeaikainen tutkimus osoittaa, että psykopatologia yleensä edeltää päihteiden käyttöä.
The prognosis of psychiatric problems worsens with early onset of drug use and longterm continued drug use.
Psykiatristen ongelmien ennustetta huonontavat varhainen päihteiden käytön aloitus ja pitkäaikainen jatkuva päihteiden käyttö.
The syndromes mentioned interact and overlap, which means that a person might have more than one of these disorders in addition to drugrelated disorders.
Mainitut oireyhtymät vaikuttavat toisiinsa ja voivat olla päällekkäisiä, mikä merkitsee sitä, että henkilöllä voi olla useampi tällainen häiriö päihteiden käytön lisäksi.
Comorbidity is often underestimated and underdiagnosed.
Usein päihteiden käyttöä ja samanaikaisia mielenterveyden häiriöitä (oheissairauksia) väheksytään ongelmana, jolloin ne jäävät diagnosoimatta.
Two main groups of comorbid drug users are recognised, each with distinct profiles.
On havaittu kaksi oheissairauksista kärsivää päihteidenkäyttäjien ryhmää, joilla on kummallakin oma profiilinsa.
One group is dominated by people with psychiatric illness and the second group is characterised by drug dependency.
Toiseen näistä ryhmistä kuuluu lähinnä henkilöitä, joilla on psykiatrinen sairaus, ja toista ryhmää leimaa päihderiippuvuus.
About 30–50 % of psychiatric patients in Europe today have a mental illness as well as a substance use disorder, mainly with alcohol, sedatives or cannabis.
Nykyään noin 30–50 prosentilla Euroopan psykiatrisista potilaista on psyykkisen sairauden lisäksi päihteidenkäyttöongelma, jossa päihteenä on yleensä alkoholi, rauhoittavat lääkkeet tai kannabis.
Among clients from drug treatment centres, comorbidity mostly implies another profile, with heroin, amphetamine or cocaine use and one or several personality disorders as the dominant diagnostic features, followed by diagnoses of depression and anxiety and, to a lesser degree, by psychotic disorders.
Huumehoitoyksikköjen potilaiden oheissairaudet tuottavat useimmiten toisenlaisen profiilin, jossa heroiinin, amfetamiinin tai kokaiinin käyttö sekä yksi tai useampi persoonallisuushäiriö ovat hallitsevia diagnostisia piirteitä.
This distinction has consequences for the choice of optimal treatment interventions.
Näihin liittyvät useimmiten masennus- ja ahdistusdiagnoosit ja vähäisessä määrin psykoottiset häiriöt.
Both groups often need combined but different pharmacological and psychosocial interventions over a prolonged time.
Tällä erottelulla vaikutetaan parhaiden hoitotoimenpiteiden valintaan.
Marcel Reimen, Chairman EMCDDA Management Board
Marcel Reimen, puheenjohtaja EMCDDA:n hallintoneuvosto
The co-occurrence of personality disorders and drug abuse was only recently described
Samanaikaista persoonallisuushäiriöiden ja päihteiden käytön esiintymistä koko väestössä
Available European data provide a diverse picture.
Saatavissa olevat tiedot Euroopasta antavat tilanteesta sekavan kuvan.
In different clinical studies, personality disorders range from 14 % to
Eri kliinisistä tutkimuksista saaduissa tiedoissa
Co-morbidity, sometimes called ‘dual diagnosis’, was defined by the World Health Organization (WHO) in 1995 as the ‘co-occurrence in the same individual of a psychoactive substance use disorder and another psychiatric disorder’.
Maailman terveysjärjestö (WHO) määritteli vuonna 1995 oheissairastavuuden, jota joskus kutsutaan kaksoisdiagnoosiksi, psykoaktiivisen aineen väärinkäytön ja toisen psykiatrisen häiriön esiintymiseksi samalla henkilöllä.
Problem drug users, more often than not, suffer from mental disorders.
Päihteiden ongelmakäyttäjät kärsivät useimmiten myös mielenterveyden häiriöistä.
Both psychiatric teams and drug services regularly fail to identify patients with comorbidity.
Hyvin usein potilaiden oheissairaudet jäävät havaitsematta sekä psykiatrisissa palveluissa että päihdehuollon palveluissa.
Treatment staff are often not trained to deal with comorbid clients, since their training usually is specialised (medicine, psychology, social work, etc.).
Hoitohenkilöstö ei useinkaan ole saanut koulutusta samanaikaisesti huumeongelmista ja mielenterveyshäiriöistä kärsivien asiakkaiden hoidossa, koska heidän koulutuksensa on usein erikoistunutta (lääketiede, psykologia, sosiaalityö jne.).
In the treatment of co-morbidity, there is no single psychosocial intervention for drug addiction that is superior to all others.
Oheissairauksien hoidossa ei ole yhtä ainoaa psykososiaalista päihderiippuvuuden hoitomuotoa, joka olisi kaikkia muita parempi.
Currently, treatment of comorbidity is often not effectively organised and lacks quality management.
Tällä hetkellä oheissairauksista kärsivien potilaiden hoito on usein tehottomasti järjestettyä, eikä siihen liity laadunhallintaa.
This leads to inefficient treatment and high staff turnover.
Tämä johtaa tehottomaan hoitoon ja suureen henkilöstön vaihtuvuuteen.
Comorbid clients are often sent back and forth between psychiatric and drug services, not receiving proper assessment or treatment.
Asiakkaita, joilla on oheissairaus, lähetetään usein edestakaisin psykiatrisen hoidon ja päihdehuollon välillä, jolloin heidän hoitotarvettaan ei arvioida riittävästi eivätkä he saa kunnon hoitoa.
3rd issue 2004
Nro 3/2004
Problem drug use and psychiatric disorders — a common combination and so is the combination of both.
Päihteiden ongelmakäyttö ja psykiatriset häiriöt – yleinen yhdistelmä ongelmien yhdistelmä.
Relapse rates are high among drug users who have served long sentences and there is a growing recognition that incarceration can worsen mental health problems and that drug use often continues within the prison.
Päihteiden käyttöön liittyvien retkahdusten määrä on suuri niiden päihteidenkäyttäjien keskuudessa, jotka ovat kärsineet pitkiä tuomioita, ja yhä laajemmin tunnustetaan, että vankeus voi pahentaa mielenterveysongelmia ja että päihteiden käyttö usein jatkuu vankilassa.
interventions are the most effective.
päihteiden kyseessä ollessa hyvin määritellyn hoito-ohjelman mukaiset hoitotoimenpiteet ovat tehokkaimpia.
The essential characteristics of effective interventions are that they provide (a) a stringent structure, (b) a clear target on the drug problem and (c) a minimum treatment period of between three and six months.
Tehokkaiden toimenpiteiden oleellisiin piirteisiin kuuluu, että ne a) sisältävät tiukan rakennekokonaisuuden, b) keskittyvät selkeästi huumeongelmaan ja c) tarjoavat hoitojakson, jonka vähimmäiskesto on 3–6 kuukautta.
Systematic diagnostic studies indicate that around 80 % of patients with a drug dependency diagnosis also have comorbid psychiatric disorders.
Systemaattiset diagnostiset tutkimukset viittaavat siihen, että noin 80 prosentilla potilaista, joilla on diagnosoitu päihderiippuvuus, on myös oheissairauksina psykiatrisia häiriöitä.
For patients with comorbid patterns of mental illness and drug use, casemanagement, structured protected accommodation and use of multiprofessional teams may all contribute to a successful intervention.
Potilailla, joilla esiintyy yhtäaikaisesti psyykkinen sairaus ja päihteiden käyttöä, palveluohjaus, tukiasuminen ja moniammatillisten tiimien käyttö voivat kaikki edistää hoidon tuloksellisuutta.
Coordinating treatment for comorbid drug users
Oheissairauksista kärsivien päihteidenkäyttäjien hoidon koordinointi
Among the psychological and psychiatric problems, various studies have identified suicide attempts in about 50 % of comorbid patients, often reflecting problems in the family, at school and in peer relations.
Useissa tutkimuksissa on havaittu, että oheissairauksista kärsivien potilaiden psykologisiin ja psykiatrisiin ongelmiin liittyy noin 50 prosentilla itsemurhayrityksiä, jotka heijastavat usein ongelmia perheessä, koulussa ja ihmissuhteissa.
Many female drug users have experienced sexual abuse and trauma during their upbringing.
Monet naispuoliset päihteidenkäyttäjät ovat kokeneet seksuaalista väärinkäyttöä ja traumoja kasvuaikanaan.
Early onset of drug use is a negative prognostic factor since the problem worsens with time more for this group than for other drug users.
Varhainen päihteiden käytön aloittaminen on ennustetta pahentava tekijä, koska ongelma vaikeutuu ajan myötä enemmän tässä ryhmässä kuin muiden päihteidenkäyttäjien keskuudessa.
Investing in intensive and targeted measures to prevent drug use and mental health problems is very worthwhile.
Intensiivisiin ja kohdennettuihin toimenpiteisiin panostaminen päihteiden käytön ja mielenterveyden ongelmien ehkäisemiseksi on kannattavaa.
Treatment options for comorbidity
Oheissairauksien hoitovaihtoehtoja
Diagnosis and treatment of comorbidity is hampered by the fact that drug treatment staff generally know little about psychiatry, and psychiatric staff generally know little about drug treatment.
Oheissairauksien diagnosointia ja hoitoa haittaa se tosiasia, että päihdehuollon henkilöstön tiedot psykiatriasta ovat yleensä vähäiset ja että psykiatrinen henkilöstö ei yleensä tiedä paljonkaan päihdeongelmaisten hoidosta.
This, combined with the contrasting mindsets of the two disciplines, often prevents the development of a global, integrated perception of comorbidity.
Tämä yhdistyneenä näiden kahden alan vastakkaiseen suhtautumiseen estää usein kokonaisvaltaisen käsityksen kehittymisen oheissairauksista.
Comorbidity is difficult to diagnose and both psychiatric teams and drug treatment services often fail to identify it in patients.
Oheissairauksia on vaikea diagnosoida, eikä niitä useinkaan havaita psykiatrisissa eikä päihdehuollon palveluissa.
The acute psychiatric syndromes of a comorbid client seeking drug treatment can be mistaken for substance-induced symptoms or, conversely, withdrawal or intoxication phenomena may be misinterpreted as psychiatric illness.
Päihdehoitoon hakeutuvan oheissairaudesta kärsivän asiakkaan akuutteja psykiatrisia oireita voidaan erehtyä pitämään päihteiden aiheuttamina oireina – ja päinvastoin vieroitusoireet tai päihtymykseen liittyvät ilmiöt saatetaan tulkita väärin psykiatriseksi sairaudeksi.
The routine assessment of psychiatric disorders among drug users at the start of treatment appears to be the exception rather than the rule.
Päihteidenkäyttäjille hoidon alussa tehtävät psykiatrisia häiriöitä koskevat rutiinitutkimukset näyttävät olevan pikemminkin poikkeus kuin sääntö.
Consequently, many clients with comorbidity commence drug treatment without receiving treatment for their mental health problems.
Niinpä monet oheissairauksista kärsivät asiakkaat aloittavat päihdehoidon saamatta hoitoa mielenterveysongelmiinsa.
Even when comorbidity is diagnosed, often it is not considered in subsequent drug treatment interventions or, in the case of psychiatric services, results in no drugrelated treatment.
Silloin kun oheissairaus diagnosoidaan, sitä ei useinkaan oteta huomioon päihdehuollon toimenpiteissä eikä se psykiatrisissa palveluissa johda päihteisiin liittyvään hoitoon.
However, some psychiatric and drug services achieve good results with comorbid patients, when they have expertise in both areas or work closely together.
Jotkin psykiatriset palvelut ja päihdepalvelut saavuttavat kuitenkin hyviä tuloksia samanaikaisista päihde- ja mielenterveysongelmista kärsivien potilaiden hoidossa, kun niillä on asiantuntemusta kummallakin alalla tai kun ne tekevät tiivistä yhteistyötä keskenään.
Further difficulties experienced by comorbid patients arise from the manner in which they are viewed by the drug or psychiatric services.
Paras lääkehoito opiaattien väärinkäyttöön on ollut korvaushoito metadonilla ja viime vuosina buprenorfiinilla.
In some countries, drug services do not admit drug users with psychiatric disorders.
Sellaisia lääkeaineita, jotka salpaavat morfiinin ja heroiinin vaikutukset, kuten naltreksonia, käytetään harvoin.
On the other hand, psychiatric services may view drug users with apprehension, even to the extent of refusing admission to users who are stable on substitution treatment.
Vahva empiirinen näyttö tukee näiden lääkeaineiden käyttöä, mutta tällä hetkellä ei ole olemassa kokaiinin, amfetamiinin, hallusinogeenisten huumeiden tai kannabiksen käyttöön vaikuttavaa lääkehoitoa.