natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Social reintegration is recognised as an essential component of comprehensive drug strategies, and it can be implemented at any stage of drug use and in different settings.
Sosiaalinen kuntoutus tunnustetaan olennaiseksi osaksi kattavaa huumausainestrategiaa ja sitä voidaan toteuttaa missä tahansa huumeidenkäytön vaiheessa ja erilaisissa olosuhteissa.
The aims of social reintegration interventions may be achieved through capacity building, improvement of social abilities, measures to facilitate and promote employment and to obtain or improve housing.
Sosiaalisen kuntoutuksen päämäärään voidaan päästä valmiuksia parantamalla, sosiaalisia taitoja kohentamalla, työllisyyttä helpottavilla ja edistävillä toimenpiteillä sekä tarjoamalla asunto tai parempi asunto.
In practice, reintegration services may offer vocational counselling, work placements and housing support, while prison-based interventions may link inmates to community-based housing and social support services in preparation for their release.
Käytännössä kuntoutuspalvelut voivat tarjota ammatinvalinnanohjausta, työharjoittelua ja asumisen tukiratkaisuja, ja vankiloissa toteutettavilla toimenpiteillä voidaan kehittää vankien yhteyksiä yhteisöpohjaisen asumisen ja sosiaalisen tuen palveluihin heidän vapautumisensa valmistelemiseksi.
Data available from a variety of studies continue to point to an over-representation of drug users in European prisons, compared to the general population.
Monista erilaisista tutkimuksista saadut tiedot viittaavat edelleen siihen, että huumeidenkäyttäjät ovat yliedustettuina Euroopan vankiloissa yleiseen väestöön suhteutettuna.
Surveys carried out between 2001 and 2006 show that the proportion of prisoners (29) who report having ever used an illicit drug varies greatly between prison populations, detention centres and countries, from a third or less (Bulgaria, Hungary, Romania) to above 50% in most studies, and up to 84% in a women’s prison in England and Wales.
Vuosina 2001–2006 tehdyt kyselytutkimukset osoittavat, että niiden vankien osuus (29), jotka ilmoittavat joskus käyttäneensä laitonta huumausainetta, vaihtelee suuresti vankilapopulaation, säilöönottoyksiköiden ja maiden kesken eli useimpien tutkimusten mukaan enintään kolmanneksesta (Bulgaria, Unkari, Romania) yli 50 prosenttiin ja peräti 84 prosenttiin Englannin ja Walesin naisvankilassa.
Cannabis remains the illicit drug most frequently reported by prisoners, with lifetime prevalence levels of up to 78%.
Kannabis on edelleen vankien käyttämäksi useimmiten ilmoitettu laiton huumausaine, ainakin kerran käyttäneitä on jopa 78 prosenttia.
Although estimates of lifetime use of other substances can be very low in some prisons (down to 1%), some studies report lifetime prevalence levels of 50–60% for heroin, amphetamines or cocaine among prisoners (30).
Vaikka muita aineita ainakin kerran käyttäneitä koskevat arviot voivat olla hyvin pienet eräissä vankiloissa (jopa vain yksi prosentti), on saatu selville, että 50–60 prosenttia vangeista on käyttänyt ainakin kerran heroiinia, amfetamiinia tai kokaiinia (30).
The most damaging forms of drug use may also be concentrated among prisoners, with some studies reporting that more than a third of those surveyed have ever injected drugs (31).
Myös kaikkein vahingollisimmat huumeidenkäytön muodot voivat keskittyä vankiloihin. Eräiden tutkimusten mukaan yli kolmannes haastatelluista ilmoitti joskus käyttäneensä suonensisäisiä huumeita (31).
Homelessness, together with living in unstable accommodation, is one of the most serious forms of social exclusion facing drug users, affecting about 10% of drug users entering treatment in 2006 (27).
Kodittomuus yhdessä epävarman majoituksen kanssa on huumeidenkäyttäjiä vakavimmin uhkaava syrjäytymisen muoto, sillä se koskettaa noin kymmentä prosenttia vuonna 2006 hoitoon päässeistä huumeidenkäyttäjistä (27).
The fact that drugs find their way in to most prisons, despite all measures being taken to reduce the supply of drugs, is recognised by both prison experts and policymakers.
Vaikka tuettua asumista tarjotaan monissa maissa huumehoidossa oleville asiakkaille, myös puutteista on ilmoitettu.
Studies carried out between 2001 and 2006 in Europe show that between 1% and 56% of inmates report having used drugs within prison, and up to a third of inmates have injected drugs while in custody (32).
Kaksi maata raportoi, että huumeidenkäyttäjien on vaikea päästä yleisiin kodittomille tarkoitettuihin palveluihin, joiden käyttäjinä ovat yleensä alkoholin ongelmakäyttäjät (Irlanti, Italia).
Helping drug treatment clients find employment is a key element in social reintegration, as one in every two clients entering treatment is unemployed (28).
Kolmessa maassa (Belgia, Tanska, Alankomaat) toteutetaan parhaillaan uusia toimenpiteitä huumeidenkäyttäjien majoitustarpeen täyttämiseksi.
New approaches to helping clients to find and hold down employment are reported to have shown success, these include: ‘mentoring schemes’, subsidised workplaces (since 2006 also possible in Lithuania), and special coaching of employers and employees, as carried out under the ‘Ready for work’ project in Ireland, or various ‘work and social agencies’ in the Czech Republic.
Kyseiset maat ilmoittavat, että kodittomille pitkäaikaisille huumeriippuvaisille tarkoitetut tilat keskitetään ja että erityisiä hoitokoteja avataan ongelmakäyttäytymisestä tai sairauksien yhtäaikaisesta esiintymisestä kärsiville huumeidenkäyttäjille.
In this section, data on drug use and drug users in European prisons is reviewed along with recent information on the
Huumehoitoasiakkaiden tukeminen työpaikan löytämiseksi on keskeinen elementti sosiaalisessa kuntouttamisessa, sillä
From the data available, it can be estimated that more than 400 000 people with past or current experience of illicit drug use pass through EU prisons every year. And among these, there will be a considerable number of problem drug users.
Sekä vankila-asiantuntijat että poliittiset päättäjät ovat tunnustaneet sen tosiseikan, että huumeita pääsee useimpiin vankiloihin huolimatta kaikista toimenpiteistä niiden tarjonnan karsimiseksi.
The healthcare needs of this large population of former or current drug users in European prisons will, to some extent, be determined by health problems related to drug use, notably infectious diseases such as hepatitis B and C viruses and HIV/AIDS (see Chapter 7).
Vuosina 2001–2006 Euroopassa tehtyjen tutkimusten mukaan vangeista 1–56 prosenttia ilmoittaa käyttäneensä huumeita vankilassa ja peräti kolmannes ilmoittaa käyttäneensä suonensisäisiä
See Table TDI-15 in the 2008 statistical bulletin.
Katso taulukko TDI-15 vuoden 2008 tilastotiedotteessa.
See Table TDI-20 in the 2008 statistical bulletin.
Katso taulukko TDI-20 vuoden 2008 tilastotiedotteessa.
The term ‘prisoners’ is used in a broad sense here, and includes both on-remand and convicted incarcerated persons.
Käsitettä ”vangit” käytetään tässä väljemmässä merkityksessä, ja se sisältää sekä tutkintavangit että vangitut henkilöt.
See Table DUP-1 in the 2008 statistical bulletin.
Katso taulukko DUP-1 vuoden 2008 tilastotiedotteessa.
See Table DUP-2 in the 2008 statistical bulletin.
Katso taulukko DUP-2 vuoden 2008 tilastotiedotteessa.
Healthcare areas: drugrelated information and prevention; screening for infectious diseases and vaccinations; and drug dependence treatment, including substitution treatment.
mukaisesti terveysministeriön ja sisäministeriön vuonna 2005 allekirjoittaman yhteistyöpöytäkirjan perusteella.
In addition, these interventions have become more widely available within countries.
Euroopan unionin vankilapopulaation suuruus on 607 000 (33), ja vuotuiseksi kierroksi arvioidaan yli 860 000 vankia.
Prison-based substitution treatment is officially available in all countries except Bulgaria, Estonia, Latvia, Lithuania, Cyprus, Slovakia and Turkey, though, in many countries, the overall accessibility of this treatment option is limited.
Useimmissa maissa huumerikoksista tuomittujen vankien osuus on 10–30 prosenttia. Saatavissa olevista tiedoista voidaan arvioida, että EU:n vankiloissa käy vuosittain yli 400 000 henkeä, joilla on vanhoja tai nykyisiä kokemuksia laittomien huumeidenkäytöstä.
Spain is currently the only European country that provides a wide range of harmreduction measures in prisons.
Heidän keskuudessaan lienee huomattava määrä huumeiden ongelmakäyttäjiä.
The responsibility for healthcare in prison lies, in most countries, with the Ministry of Justice.
Huumeita käyttäviin vankeihin kohdistetut toimenpiteet ovat laajentuneet Euroopan unionissa.
However, this is changing, and in a growing number of European countries, the responsibility has been transferred to the health system (France, Italy, England and Wales in the United Kingdom, Norway).
Viiden vuoden takaiseen aikaan verrattuna yhä useammat maat ovat ilmoittaneet toiminnasta seuraavilla aloilla: huumeisiin liittyvä tiedotus ja ehkäisytyö, tartuntatautien seulonta, rokotukset ja huumeriippuvaisten hoito, korvaushoito mukaan lukien.
In Spain, comprehensive services for drug users are developed in all prisons according to the action plan of the national strategy on drugs (2000–08) and based on a cooperation protocol between the Ministry of Health and the Ministry of the Interior, signed in 2005.
Lisäksi toimenpiteet ovat tulleet entistä laajemmin saataville kyseisissä maissa. Vankilalähtöinen korvaushoito on virallisesti saatavilla kaikissa maissa paitsi Bulgariassa, Virossa, Latviassa, Liettuassa, Kyproksessa, Slovakiassa ja Turkissa.
In other countries, in order to meet the needs of increasing numbers of incarcerated drug users, prisons have established cooperation with public health services and specialist non-governmental drugs agencies in the community.
Tämän hoitovaihtoehdon saatavuus on toki yleisesti ottaen vähäistä monissa maissa. Espanja on tällä haavaa ainoa Euroopan maa, joka tarjoaa monenlaisia haittojen vähentämistoimia vankiloissa.
Interventions targeting drug-using prisoners have expanded in the European Union.
Vastuu vankiloiden terveydenhoidosta kuuluu useimmissa maissa oikeusministeriölle.
Compared to five years ago, more countries now report activities in the following
Tilanne kuitenkin muuttuu, ja yhä useammassa Euroopan maassa vastuu on siirretty terveydenhuoltojärjestelmälle (Ranska, Italia, Yhdistyneessä kuningaskunnassa Englanti ja Wales, Norja).
In 2006, only four Member States reported sociodemographic data and information on drug use patterns of prisoners in drug treatment through their national treatment monitoring systems.
Vuonna 2006 vain neljä valtiota ilmoitti sosiodemografiset tiedot huumehoidossa olevien vankien huumeidenkäyttötavoista kansallisissa hoidonseurantajärjestelmissään.
In France, Cyprus and Slovakia, an opioid, usually heroin, is most often reported as the primary drug by those entering drug treatment; while in Sweden, primary amphetamine use is the main reason for entering treatment in prison, reflecting broadly the patterns of problem drug use within these countries.
Ranskassa, Kyproksessa ja Slovakiassa huumehoidon aloittavien pääasialliseksi huumeeksi ilmoitettiin useimmiten jokin opioidi, yleensä heroiini, mutta Ruotsissa amfetamiinin käyttö on vankilahoidon aloittamisen pääsyy. Se vastaa yleisesti maan ongelmakäytön tapoja.
Recent legislation on drug treatment in prison
Viimeaikainen vankiloiden huumehoitoa koskeva lainsäädäntö
In 2006 and early 2007, six countries revised their legal frameworks and guidelines affecting prisoners’ rights to drug treatment.
Vuonna 2006 ja vuoden 2007 alussa kuusi maata tarkisti lainsäädäntöään ja ohjeitaan, jotka vaikuttavat vankien oikeuteen huumehoitoon.
In Romania, a new legal basis for establishing substitution treatment in prisons was created in May 2006 by the Common Order of the Ministries for Justice, Public Health, and Administration and Internal Affairs regarding the continuation of integrated medical, psychological and social assistance programmes for inmates.
Romaniassa luotiin toukokuussa 2006 uusi oikeusperusta korvaushoidolle vankiloissa oikeus-, terveys-, hallinto- ja sisäasiainministerin yhteisellä määräyksellä vankien integroitujen lääketieteellisten, psykologisten ja sosiaalisten avustusohjelmien jatkamiseksi.
In Belgium, a 2006 directive from the Ministry for Justice states that inmates have the right to the same range of treatment options as are available outside prison.
Belgiassa oikeusministerin ohjeessa vuodelta 2006 todetaan, että vangeilla on oikeus samaan hoitovalikoimaan kuin vankilan ulkopuolellakin on saatavilla.
In Denmark, a change in the law from January 2007 entitles imprisoned drug users to free treatment for their drug use.
Irlannin uudessa vankiloiden palveluohjeistossa korostetaan terveydenhoitopalvelujen normistoa.
The law stipulates that the treatment should normally start within 14 days of the prisoner requesting it from the Danish Prison and Probation Service.
Palvelujen tulisi olla verrattavissa muun yhteiskunnan vastaaviin palveluihin mutta mukautettuja vankilaympäristöön.
In Norway, a circular in 2006 from the Ministry of Justice and the Ministry of Health and Social Affairs strengthened cooperation between the two sectors and aimed at providing better follow-up during and after the serving of sentences.
Norjassa oikeusministeriön sekä terveys- ja sosiaaliministeriön yleiskirjeessä vuodelta 2006 vahvistettiin näiden kahden alan välistä yhteistyötä tarkoituksena tehostaa seurantaa rangaistuksen aikana ja sen jälkeen.
More specifically, in Slovakia, a 2006 law permitted the provision of psychological services to drug users on remand who are suffering from withdrawal symptoms.
Slovakiassa vuonna 2006 säädetty laki sallii psykologisten palvelujen tarjonnan tutkintavankeudessa oleville huumeidenkäyttäjille, jotka kärsivät vieroitusoireista.
The aim of this law is to provide drug users with such services at the time when they are most needed, at the time of enforced withdrawal immediately upon entering custody.
Laissa säädetään, että hoidon tulisi yleensä alkaa 14 päivän kuluessa siitä, kun vanki on pyytänyt hoitoa Tanskan vankila- ja koetusaikavirastolta.
It also created a legislative framework to support the existing special treatment units for convicted drug users.
Katso taulukot DUP-3 ja DUP-4 vuoden 2008 tilastotiedotteessa. Euroopan neuvoston vuotuiset rikostilastot (SPACE), jotka perustuvat vankilaväestölle 1.9.2006 tehtyyn tutkimukseen.
Chapter 3 Cannabis
Luku 3 Kannabis
Drug supply and availability — data and sources
Huumausaineiden tarjonta ja saatavuus — tiedot ja lähteet
Systematic and routine information to describe illicit drug markets and trafficking is still limited.
Järjestelmälliset ja rutiininomaiset tiedot laittomien huumausaineiden markkinoiden ja salakuljetuksen kuvaamiseksi ovat edelleen vähäisiä.
Production estimates of heroin, cocaine and cannabis are obtained from cultivation estimates based on fieldwork (sampling on the ground) and aerial or satellite surveys.
Heroiinin, kokaiinin ja kannabiksen tuotantoa koskevat arviot saadaan kenttätyöhön (näytteenottoon) tai miehittämättömien ilmaalusten tai satelliittien avulla tehtyihin tutkimuksiin perustuvista viljelyarvioista.
These estimates have some important limitations linked, for instance, with variations in yield figures or with the difficulty of monitoring crops which are not grown in restricted geographical areas, like cannabis.
Näihin arvioihin liittyy merkittäviä rajoituksia, esimerkiksi tuottoa koskevat vaihtelut ja vaikeus seurata kasveja, joita ei kasvateta rajoitetulla maantieteellisellä alueella, esimerkiksi kannabista.
Drug seizures are often considered as an indirect indicator of the supply, trafficking routes and availability of drugs; however, they also reflect law enforcement priorities, resources and strategies, the vulnerability of traffickers and reporting practices.
Huumausaineiden takavarikkoja pidetään usein tarjonnan, salakuljetusreittien ja huumeiden saatavuuden epäsuorana indikaattorina; ne heijastelevat samalla myös lainvalvonnan painopistealueita, resursseja ja strategioita, salakuljettajien heikkouksia ja raportointikäytäntöjä.
Data on purity or potency and retail prices of illicit drugs may also be analysed in order to understand retail drug markets.
Lisäksi on ehkä analysoitava tiedot laittomien huumausaineiden puhtaudesta tai vahvuudesta ja katukauppahinnoista, jotta vähittäismarkkinoita voidaan ymmärtää.
However, the availability of this type of data may be limited and there may be questions of reliability and comparability.
Tällaisten tietojen saatavuus voi olla heikkoa, tai tietojen luotettavuus ja vertailukelpoisuus voi olla epävarmaa.
Intelligence information from law enforcement agencies may help complete the picture.
Tiedustelutietojen hankkiminen lainvalvontavirastoista voi auttaa täydentämään kokonaiskuvaa.
The European picture in respect to cannabis has evolved considerably over the last decade, as has the debate on how to respond appropriately to the widespread use of this drug.
Euroopan laajuinen kuva kannabiksesta on muuttunut huomattavasti viime vuosikymmenen aikana samoin kuin keskustelu siitä, miten tämän huumausaineen laajalle levinneeseen käyttöön olisi reagoitava.
In the early and mid-1990s a few countries stood out as having a high prevalence, whereas the European norm was levels of use which, by today’s standards, were low.
Muutama maa erottui 1990-luvun alussa ja puolivälissä kannabiksen suuren levinneisyyden vuoksi. Koko Euroopan alueen käyttö oli nykytilanteeseen verrattuna tuolloin vielä vähäistä.
In almost all countries, cannabis use increased during the 1990s and early 2000s, and this has resulted today in a far less varied European picture, even if differences between countries still exist.
Lähes kaikissa maissa kannabiksenkäyttö kasvoi 1990-luvulla ja 2000-luvun alussa ja johti nykyiseen huomattavasti homogeenisempaan yleiskuvaan Euroopassa. Silti maiden välisiä eroja on edelleen.
Moreover, the last few years have seen a growing understanding of the public health implications of the long-term and widespread use of this drug, and rising reported levels of treatment demand for cannabis-related problems.
Viime vuosina on alettu ymmärtää entistä paremmin tämän huumausaineen pitkäaikaisen ja yleisen käytön kansanterveydelliset seuraukset; saamiemme tietojen mukaan kannabiksesta johtuviin ongelmiin haetaan hoitoa entistä useammin.
Europe may now be moving in to a new phase, as data are pointing to a stabilising or even decreasing situation.
Euroopassa voi olla alkamassa uusi vaihe, sillä tiedot viittaavat vakiintuvaan tai peräti vähenevään käyttöön.
Levels of use remain high by historical standards, however; what constitutes an effective response to cannabis use remains a key question in the European debate on drugs.
Historiallisesti arvioiden käyttömäärät ovat edelleen suuria, ja tehokkaan vastatoimenpiteen löytäminen kannabiksen käyttöön on edelleen eurooppalaisen huumekeskustelun keskeinen kysymys.
The EMCDDA collects national data on drug seizures, purity and retail prices in Europe.
EMCDDA kerää kansallisia tietoja huumeiden takavarikoinneista, puhtaudesta ja katukauppahinnoista Euroopassa.
Other data on drug supply comes largely from UNODC’s information systems and analyses, complemented by additional information from Europol.
Muut huumeiden tarjontaa koskevat tiedot ovat suurelta osin peräisin UNODC:n tietojärjestelmistä ja analyyseista, ja täydentäviä tietoja saadaan myös Europolilta.
Information on drug precursors is obtained from the INCB, which is involved in international initiatives to prevent the diversion of precursor chemicals used in the manufacture of illicit drugs.
Huumeiden lähtöaineita koskevat tiedot saadaan INCB:ltä, joka osallistuu kasainvälisiin aloitteisiin, joilla estetään lähtökemikaalien päätyminen laittomien huumausaineiden valmistukseen.
As many parts of the world lack sophisticated information systems related to drug supply, some of the estimates and other data reported, though representing the best approximations available, must be interpreted with caution.
Koska monissa maanosissa ei ole kehittyneitä huumausainetarjontaa koskevia tietojärjestelmiä, osaa arvioista ja muista ilmoitetuista tiedoista on tulkittava varoen, vaikka ne edustavatkin parhaita käytössä olevia alustavia arvioita.
(Reitox national reports). Herbal cannabis in Europe is also reported to come from other parts of the world, including: west and southern Africa (Nigeria, Angola), south-east Asia (Thailand), south-west Asia (Pakistan) and the Americas (Colombia, Jamaica) (CND, 2008; Europol, 2008).
Kannabista voidaan viljellä monenlaisissa ympäristöissä, ja se kasvaa luonnonvaraisena eri puolilla maailmaa.
Cannabis can be cultivated in a wide range of environments and grows wild in many parts of the world, and it is currently believed that the plant is cultivated in 172 countries and territories (UNODC, 2008) (34).
Kasvia oletetaan viljeltävän nykyisin 172 maassa tai alueella (UNODC, 2008) (34).
These facts taken together mean that producing estimates of the worldwide production of cannabis with any precision is likely to be very difficult.
Yhdessä nämä seikat tarkoittavat, että kannabiksen maailmanlaajuista tuotantomäärää on todennäköisesti erittäin vaikeaa arvioida sen tarkemmin.
The latest UNODC figure for the global production of herbal cannabis stands at 41 600 tonnes (2006), of which more than half is accounted for by the Americas (North America and South America) and close to a quarter by Africa (UNODC, 2008).
Uusin UNODC:n tieto kannabisruohon maailmanlaajuisesta tuotannosta on 41 600 tonnia (2006); tästä Amerikan (Pohjois- ja Etelä-Amerikan) osuus on yli puolet ja Afrikan osuus lähes neljännes (UNODC, 2008).
The widespread cultivation of cannabis also means that a significant proportion of trafficking is likely to be intraregional.
Kannabiksen viljelyn yleisyys tarkoittaa myös sitä, että merkittävä osa sen kaupasta tapahtuu todennäköisesti alueiden välillä.
This is the case for some herbal cannabis in
Tämä pätee osaan kannabisruohosta
Europe, where in addition to home production (35
35 mainittu Albania ja Alankomaat (Reitoxin kansalliset raportit).
For information on the sources of data for drug supply and availability, see the box on this page.
Mikäli haluat lisätietoja huumausaineiden tarjonta- ja saatavuustietojen lähteistä, katso oheinen laatikko.
See ‘Cannabis production in Europe’, p. 37.
Katso Kannabiksen tuotanto Euroopassa, s. 37.
Cannabis production in Europe
Kannabiksen tuotanto Euroopassa
Resin production is also reported in Afghanistan, where it is rising rapidly, Pakistan, India, Nepal, and Central Asian and other CIS countries (UNODC, 2008).
Euroopassa kasvatettavan kannabiksen kerrotaan olevan peräisin sisätiloista, joissa sitä viljellään usein voimaperäisesti, ja ulkoviljelmistä.
Cannabis resin produced in Morocco is typically smuggled in to Europe via the Iberian peninsula (Europol, 2008), with some of it being further distributed from the Netherlands.
Viljelmien koko vaihtelee suuresti kasvattajan motivaation ja resurssien mukaan: kasveja voi olla muutama henkilökohtaiseen käyttöön tai useita tuhansia kappaleita suurissa kaupalliseen käyttöön tarkoitetuissa kohteissa.
The issue of domestic production of cannabis has become more important in recent years across Europe, reflecting the fact that a majority of European countries now report local cultivation of cannabis and some substantial seizures of cannabis plants.
Marokko on yhä suurin kansainvälinen tuottaja. Kannabishartsin tuotantoon käytettävä maa-ala pieneni vuoden 2003 tasolta 134 000 hehtaarista 76 400 hehtaariin, joilta saatiin 1 066 tonnia hartsia vuonna 2005 (UNODC ja Marokon hallitus, 2007).
Cannabis grown in Europe is reported to come from both indoor facilities, where it is often cultivated intensively, and from outdoor plantations.
Hartsia on mainittu tuotettavan myös Afganistanissa, jossa tuotanto kasvaa nopeasti, Pakistanissa, Intiassa, Nepalissa sekä Keski-Aasian maissa ja IVY-maissa (UNODC, 2008).