natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Urban sprawl can also lead to economic segregation, seen in areas of inner-city dereliction and extensive peripheral estates, o�en with sub-standard housing.
Kaupunkien leviäminen voi johtaa myös taloudellisten erojen kasvuun, joka näkyy keskustan kaupunginosien ränsistymisenä ja laajoina syrjäisinä asuma-alueina, joissa asuinolot ovat kehnot.
Urban expansion can also place pressure on inner city and urban green areas, which may be vulnerable to fragmentation and conversion unless adequately protected by planning guidelines.
Kaupungin kasvu voi aiheu aa paineita keskustan kaupunginosille ja viheralueille, jotka voidaan pilkkoa tai muu aa muiksi alueiksi, ellei niitä suojata rii ävin suunni elua koskevin ohjein.
N o
Puola o maat
B enm S
Liettua
The new Member States contain considerable areas of semi-natural habitats and associated species of conservation interest, but many of these areas are threatened by intensification (10) or land abandonment.
Uusissa jäsenvaltioissa on laajoja osi ain luonnonvaraisia elinympäristöjä ja niissä eläviä lajeja, joilla olisi suojeluarvoa, mu a monia tällaisia alueita
Current rural development spending in Member States is not sufficiently targeted at biodiversity-rich areas.
10 uhkaa maatalouden tehostuminen (
Europe's countryside has been shaped by agriculture over centuries and much of Europe's biodiversity depends in some way on farmland.
Maatalous on muokannut Euroopan maaseutua vuosisatojen ajan, ja suuri osa Euroopan elollisen luonnon monimuotoisuudesta on jollain tapaa riippuvaista viljelymaasta.
European agriculture is still very diverse, ranging from intensively farmed monocultures that put heavy pressure on the environment to extensively farmed semi-natural areas creating much less pressure.
Euroopan maatalous on edelleen hyvin vaihtelevaa: on yhden lajikkeen tehoviljelmiä, jotka aiheu avat ympäristölle suuria paineita, ja on laajaperäisesti viljeltyjä, osi ain luonnontilassa olevia alueita, jotka aiheu avat huoma avasti vähemmän paineita.
Protecting valuable farmland is important for halting the loss of biodiversity. However, by 2003 the sites designated by
Arvokkaan viljelymaan suojelu on tärkeää elollisen luonnon monimuotoisuuden tuhoutumisen estämiseksi.
Member States under the birds and habitats directives (11) covered less than one third of farmland areas with high nature value.
Kuitenkin vuoteen 2003 mennessä jäsenvaltioiden lintu- ja luontodirektiivin (11) mukaisesti nimeämät alueet ka avat alle kolmanneksen luontoarvoltaan merki ävistä viljelymaista.
The common agricultural policy accounts for about 50 % of the total European Union budget and influences how farmers manage their land and livestock.
Yhteinen maatalouspolitiikka nielee noin 50 prosen ia Euroopan unionin talousarviosta ja vaiku aa siihen, miten viljelijät hoitavat maitaan ja karjaansa.
Past subsidies encouraged intensive agricultural production by paying per tonne of wheat or per head of livestock produced.
Ennen tuet kannustivat tehomaatalouteen, sillä maksu määräytyi tuote ujen vehnätonnien tai karjan pääluvun mukaan.
Since the early 1990s, however, income support payments have taken over and more rural development measures have been introduced, including important measures for the environment such as agrienvironment schemes and support for less favoured areas.
1990-luvun alusta lähtien on kuitenkin ale u maksaa tulotukia, ja käy öön on ote u maaseudun kehi ämistoimenpiteitä. On toteute u muun muassa sellaisia ympäristölle tärkeitä toimenpiteitä kuin maatalouden ympäristöjärjestelmät ja epäsuotuisten alueiden tuki.
These help to fund the protection of high nature value farmlands, underpinning the activities of the LIFE (Nature) programme.
Näin voidaan rahoi aa luontoarvoltaan merki ävien viljelymaiden suojelua, mikä tukee Life-luonto-ohjelmaan lii yviä toimia.
Increased support for these farmland areas is needed as declining prices for agricultural produce are driving many farmers either to increase production efficiency, leading to intensification and specialisation of farms, or to stop farming.
Näitä viljelymaita on suojeltava entistä tehokkaammin, sillä maataloustuo eiden hintojen lasku pako aa monet viljelijät joko lisäämään tuotannon tehoa, mikä johtaa tilojen erikoistumiseen ja tehomaatalouteen, tai lope amaan maatalouden harjoi amisen kokonaan.
Both these trends have negative environmental consequences, especially on biodiversity.
Molemmilla vaihtoehdoilla on kielteisiä vaikutuksia ympäristöön ja etenkin elollisen luonnon monimuotoisuuteen.
The share of rural development measures in the common agricultural policy budget has increased since 1990 and accounted for 13 % (equivalent to EUR 53 per hectare) in 2000–2002.
Maaseudun kehi ämistoimenpiteiden osuus yhteisen maatalouspolitiikan määrärahoista on kasvanut vuodesta 1990. Vuosina 2000–2002 osuus oli 13 prosen ia (53 euroa hehtaaria kohti).
Under their accession agreement the proportion of rural development spending in the ten new Member States is much higher than for the older Member States, at around half of total spending (equivalent to EUR 45 per hectare) between 2004 and 2006 (12).
Lii ymissopimuksessa maaseudun kehi ämiseen tarkoite ujen varojen osuus on 10 uudessa jäsenvaltiossa paljon suurempi kuin 'vanhoissa' jäsenvaltioissa: se on noin puolet kokonaismenoista (45 euroa hehtaaria kohti) vuosina 2004–2006 (12).
In absolute terms, however, the level of rural development spending is similar.
Maaseudun kehi ämiseen käyte ävien varojen absoluu inen taso on kuitenkin sama.
As well as taking a higher share of the total agricultural budget it is important that rural development expenditure, and in particular the agrienvironment schemes, is properly targeted at areas of high biodiversity.
Sen lisäksi, e ä maatalouden kokonaismäärärahoista varataan suurempi osuus maaseudun kehi ämiseen, on tärkeää, e ä maaseudun kehi ämiseen tarkoitetut varat ja etenkin maatalouden ympäristöä koskevat ohjelmat on kohdenne u asianmukaisesti alueille, joilla elollinen luonto on erityisen monimuotoista.
Time (years)
19961998Aika (vuodet)
The share of the rural development budget in total common agricultural policy (CAP) spending has risen slowly since 1991: for EU-15 it averaged 9 % (EUR 22 per hectare) between 1991 and 1993, rising to 13 % (EUR 53 per hectare) in 2000–2002.
Maaseudun kehi ämiseen vara ujen määrärahojen osuus yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) menoista on noussut hitaasti vuodesta 1991: 15 jäsenvaltion unionissa osuus oli keskimäärin 9 prosen ia (22 euroa hehtaaria kohti) vuosina 1991–1993, ja se nousi 13 prosen iin (53 euroa hehtaaria kohti) vuosina 2000–2002.
Some 30–40 % of rural development funding is used for agrienvironment schemes but levels of spending vary widely between countries.
Noin 30–40 % maaseudun kehi ämiseen tarkoitetuista varoista käytetään maatalouden ympäristöohjelmiin, mu a osuus vaihtelee suuresti maasta toiseen.
Spain and Greece, for example, spent around EUR 4 per hectare on agri-environmental schemes in 2000–2002 while in Finland and Austria the figure was around EUR 80 per hectare.
Esimerkiksi Espanjassa ja Kreikassa käyte iin noin 4 euroa hehtaaria kohti maatalouden ympäristöohjelmiin vuosina 2000–2002, kun Suomessa ja Itävallassa käyte iin noin 80 euroa hehtaaria kohti.
More than 70 % of farming area in Finland and Austria is covered by agri- environment schemes but only about 5 % in Spain and Greece.
Yli 70 % Suomen ja Itävallan viljelymaasta kuuluu maatalouden ympäristöohjelmiin, mu a Espanjassa ja Kreikassa niihin kuuluu vain 5 prosen ia.
* European Agricultural Guarantee and Guidance Fund including Member State cofinancing
* Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahasto (EMOTR), mukaan lukien jäsenvaltioiden yhteisrahoitus
Farmland bird populations have fallen substantially in recent decades.
Viljelymaiden lintukannat ovat pienentyneet huoma avasti viime vuosikymmeninä.
These data start in 1980 but it is probable that rapid decline also occurred in the 1970s.
Tietoja on vuoden 1980 alusta lähtien, mu a todennäköisesti kannat vähenivät nopeasti myös 1970-luvulla.
Farmland bird populations have not fallen as much in the New-10 and CC-3 as in the EU-15, largely because of the lower intensity of farming in central and eastern Europe.
Viljelymaiden lintukannat eivät ole pienentyneet yhtä paljon kymmenessä uudessa jäsenvaltiossa ja kolmessa ehdokasmaassa kuin 15 jäsenvaltion unionissa.
Wetland birds are migratory: their numbers o�en fluctuate in line with temperature, with fewer arriving in cold years.
Tämä johtuu lähinnä siitä, e ä tehomaatalous ei ole yhtä voimakasta Keski- ja Itä-Euroopassa. Kosteikkojen linnut ovat muu olintuja.
Wetland birds are also affected by hunting and eutrophication of wetlands.
Suoalueiden lintujen määrää vähentävät myös metsästys ja soiden rehevöityminen.
Organic farming area
Luonnonmukaisen maatalouden osuus
New-10 and CC-3
10 uutta jäsenmaataja CC-3
EU-15 and EFTA-3*
(prosenttiosuus k
Organic farming does not use chemical fertilisers and pesticides.
Luonnonmukaisessa maataloudessa ei käytetä kemiallisia lannoi eita tai torjunta-aineita.
It relies instead on animal manure, crop rotation and appropriate soil cultivation practices for building up soil fertility and combating pests and plant diseases.
Maan tuo avuuden kohentamiseen ja tuholaisten ja kasvitautien torjuntaan käytetään sen sijaan lantaa, vuoroviljelyä ja maaperään sopivia viljelykäytäntöjä.
Organic agriculture has lower yields than conventional farming systems but reduces the risk of nitrate pollution of water and generally promotes more wildlife.
Luonnonmukaisen maatalouden sadot ovat pienempiä kuin tavanomaisessa maataloudessa, mu a samalla vähennetään riskiä, e ä vedet pilaantuisivat nitraateista, ja edistetään yleisesti enemmän luonnonvaraisten lajien selviytymistä.
The share of organic land remains far below 1 % in most of the New-10 and the CC-3 due to li�le or no state support and low consumer demand for organic products.
Luonnonmukaisten viljelmien osuus on reilusti alle yhden prosentin lähes kaikissa kymmenessä uudessa jäsenvaltiossa ja kolmessa ehdokasmaassa, sillä valtio tukee luonnonmukaista maatalou a vain vähän tai ei ollenkaan, eivätkä kulu ajat juuri kysy luomutuo eita.
Across the EEA-31 as a whole, however, organic farming area increased by around four fi�hs between 1997 and 2000, to 4.4 million hectares from 2.4 million.
Euroopan ympäristökeskuksen 31 jäsenvaltiossa luonnonmukaisen maatalouden pinta-ala kasvoi noin neljällä viidesosalla vuosina 1997–2000 eli 2.4 miljoonasta hehtaarista 4.4 miljoonaan hehtaariin.
* EFTA-4 without Switzerland
* EFTA-4 ilman Sveitsiä
Water pollution: Managing nitrate
Vesien pilaantuminen ja nitraatit
Diffuse pollution from agricultural land is still the main source of nitrate in water.
Maataloudesta tuleva hajakuormitus on edelleen suurin syypää nitraa ien joutumiselle vesiin.
Nitrates continue to damage the environment, contributing to eutrophication in coastal and marine waters and pollution of drinking water, especially where groundwaters have become contaminated.
Nitraatit vahingoi avat edelleen ympäristöä ja rehevöi ävät rannikkovesiä ja merive ä sekä pilaavat juomave ä etenkin, jos pohjavedet ovat pilaantuneet.
Member States' success in tackling nitrate pollution has been mixed.
Jäsenvaltiot ovat onnistuneet torjumaan nitraa ien aiheu amaa pilaantumista vaihtelevasti.
Nitrate pollution is caused mainly by agriculture.
Maatalous on suurin syypää nitraa ien aiheu amaan pilaantumiseen.
Unless fertiliser and manure are absorbed by crops or removed during harvesting, excess nitrate can be washed into groundwater as well as surface water bodies (13).
Elleivät viljakasvit ime lannoi eita ja lantaa tai niitä ei poisteta sadonkorjuun aikana, yli jääneet nitraatit huuhtoutuvat pohjaveteen ja pintavesistöihin (13).
Measures to reduce nitrate pollution can be effective however.
Nitraa ien aiheu amaa pilaantumista voidaan kuitenkin vähentää tehokkain toimenpitein.
The greatest improvements have occurred in Denmark, which began a national nitrogen management programme in the late 1980s.
Eniten on edisty y Tanskassa, jossa aloite iin kansallinen nitraa ien hallintaohjelma 1980-luvun lopussa.
This combines advice to farmers with the allocation of an annual nitrogen 'budget' to each farm, enforced through regular field checks.
Ohjelmassa maanviljelijöille annetaan neuvoja ja kullekin tilalle asetetaan vuotuinen 'nitraa ibudje i', jonka toteutumista valvotaan säännöllisin tarkastuksin.
Substantial time lags can occur before changes in agricultural practices are reflected in groundwater quality, depending on the soil type and the specific hydrogeological conditions of the groundwater body and overlying substrate.
Voi kulua huoma avan paljon aikaa, ennen kuin maatalouskäytäntöjen muu uminen näkyy pohjaveden laadussa. Tämä riippuu maaperätyypistä ja pohjavesialueen erityisistä hydrogeologisista ominaisuuksista sekä pohjaveden yläpuolella olevasta viljelyalustasta.
As groundwater ranges in age from decades to millennia (although groundwater used for drinking water is on average 40 years old), current practices are in effect leaving a legacy of groundwater pollution for coming generations.
Pohjaveden ikä vaihtelee kymmenistä vuosista tuhansiin (juomavetenä käyte y pohjavesi on keskimäärin 40 vuo a vanhaa), joten nykyiset käytännöt jä ävät pilaantuneet pohjavedet perinnöksi tuleville sukupolville.
Around one third of groundwater bodies (14) now exceed nitrate guideline values.
Noin kolmannes pohjavesialueista (14) yli ää nykyisin nitraa ien ohjearvot.
The cost of nitrate reduction lies in the range of EUR 50-150 per hectare per year (15), but this is estimated to be 5 to 10 times cheaper than removing
Nitraa ien vähentämisen kustannukset ovat 50–150 euroa vuodessa hehtaaria kohti (15), mikä on arvioiden mukaan kuitenkin 5–10 kertaa halvempaa kuin nitraa ien poistaminen pilaantuneesta vedestä.
16) estimates that denitrification of nitrate from polluted water. A 2002 study (
Vuonna 2002 tehdyn tutkimuksen (16) mukaan nitraa ien puhdistus juomavedestä maksaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa 19 miljoonaa puntaa vuodessa.
UK drinking water costs £19 million a year and projects the total UK cost of achieving the European Union nitrate standard for potable water (17) at £199 million over the next 20 years (18).
Tutkimuksessa arvioitiin, e ä jos Yhdistynyt kuningaskunta täy ää Euroopan unionin ase amat normit, jotka koskevat juomakelpoisen veden nitraa ipitoisuu a (17), kokonaiskustannukset nousevat 199 miljoonaan puntaan seuraavien 20 vuoden aikana (18).
Consumers, rather than the polluters (i.e. farmers), pay almost all of the bill.
Kulu ajat maksavat menot lähes kokonaisuudessaan, eivät saastu ajat (eli maanviljelijät). ät).
Agricultural practices are currently less intensive in the ten new EU Member States than in the 15 older ones.
Tehomaatalous ei ole tällä hetkellä yhtä voimakasta 10 uudessa jäsenvaltiossa kuin 15 vanhassa.
However, if farming becomes more intensive in the new Member States, as predicted, nitrate concentrations in surface and ground waters could increase.
Jos maataloudesta tulee ennusteiden mukaisesti entistä tehokkaampaa uusissa jäsenvaltioissa, voivat nitraa ipitoisuudet pintavesissä ja pohjavesissä kasvaa.
Good implementation of the European Union nitrates directive, supported by additional measures as necessary, will be essential to avoid creating an extensive, long-lived and costly pollution problem in these countries over the coming years.
Euroopan unionin nitraa idirektiivin asianmukainen täytäntöönpano ja tarvi aessa toteutetut lisätoimet ovat väl ämä ömiä, jo ei näissä maissa aiheuteta lähivuosina laajami aista, pitkäaikaista ja kallista pilaantumisongelmaa.
Arable land in upstream catchments
Viljelysmaa jokien yläjuoksun valumaalueilla
0 0 < 10 > 50 Nitrate concentrations in rivers are linked to the proportion of arable land in the upstream catchment: highest levels occur where large amounts of nitrogenous fertilisers and animal manure are used.
0 Jokien nitraa ipitoisuudet lii yvät viljelysmaan osuuteen yläjuoksun valuma-alueella: pitoisuus on korkein, kun käytetään suuria määriä typpilannoi eita ja lantaa.
In 2001, nitrate levels in rivers where arable land covers more than 50 % of the upstream catchment area were three times higher than in catchments with arable land cover of less than 10 %.
Vuonna 2001 tilanne oli se, e ä jos viljelysmaa ka oi yli 50 prosen ia yläjuoksun valuma-alueesta, joen nitraa ipitoisuus oli kolminkertainen verra una jokeen, jonka valuma-alueella oli viljelysmaata alle 10 prosen ia.
Member States are required to designate nitrate vulnerable zones and implement programmes of measures to reach the EU nitrates directive's objective of reducing water pollution caused or induced by nitrates from agricultural sources.
Jäsenvaltioiden on nime ävä nitraateille herkät alueet ja toteute ava toimenpideohjelmia saavu aakseen unionin nitraa idirektiivin tavoi een eli vähentääkseen maataloudesta peräisin olevien nitraa ien aiheu amaa veden pilaantumista.
Arable land cover (% of total upstream catchment)
Viljelysmaata (prosenttiosuus yläjuoksun valuma-alueesta)
Nitrate concentrations in rivers
Jokien nitraattipitoisuudet
Upward trend Downward trend
Kasvava suunta Laskeva suunta
Nitrate pollution in rivers is higher in the EU-15 than in the New-10 (but lowest of all in the Nordic countries).
Jokien nitraa ipitoisuus on korkeampi 15 jäsenvaltion unionissa kuin 10 uudessa jäsenvaltiossa (kaikkein alhaisin se on Pohjoismaissa).
This reflects differences in agricultural intensity and practices.
Tämä vastaa eroja maatalouden tehokkuudessa ja käytännöissä.
In 2000/2001, rivers in 14 European countries (out of 24 with available information) exceeded the EU drinking water directive's guide concentration for nitrate; five also exceeded the maximum allowable concentration.
Vuosina 2000 ja 2001 Euroopan unionin juomavesidirektiivin mukainen jokien nitraa ipitoisuuden ohjearvo yli yi 14:ssä Euroopan maassa (tietoja oli saatavilla 24:stä). Viidessä näistä maista yli yi lisäksi suurin salli u pitoisuus.
In general nitrate concentrations in rivers are declining: 25 % of monitoring stations on Europe's rivers recorded a decrease between 1992 and 2001.
Jokien nitraa ipitoisuus vähenee yleisesti: 25 prosen ia Euroopan jokien seuranta-asemilla havai iin pitoisuuden vähentyneen vuosina 1992–2001.
However, around 15 % of river monitoring stations showed an increasing trend in nitrate concentrations over the same period.
Noin 15 prosen ia jokien seuranta-asemilla havai iin kuitenkin nitraa ipitoisuuksien kasvaneen kyseisenä ajanjaksona.
United KAll countries
Kaikki maatyt kuningaskunta
Upward trend
Kasvava suunta
Nitrate concentrations in groundwater
Pohjaveden nitraattipitoisuudet
Downward trend a ti on
Laskeva suunta
in groundwater ni trends rT
Unkari Ruotsi o maat
All countries
Kaikki maat akian tasa v lo
Nature: Maximising the value of protected areas
Luonnon suojelualueiden arvon maksimointi
Designating sites to protect threatened species and habitats has long been a core element of biological diversity policy but conflicting pressures on available land are now making it more difficult to establish new sites.
Suojelualueiden nimeäminen uhanalaisten lajien ja elinympäristöjen suojelemiseksi on jo pitkään ollut keskeinen toimenpide luonnon monimuotoisuuden turvaamisen politiikassa, mu a käyte ävissä olevaan maahan kohdistuvat ristiriitaiset paineet hankaloi avat nyt uusien suojelualueiden nimeämistä.
The future of nature protection lies in integrating biodiversity considerations into sectoral and environmental policies and maximising the utility of existing protected sites.
Luonnonsuojelu perustuu jatkossa siihen, e ä luonnon monimuotoisuuden turvaaminen yhdistetään alakohtaisiin toimiin ja ympäristöpolitiikkaan ja nykyisten suojelualueiden hyödyt maksimoidaan.
More needs to be done to protect marine biodiversity.
Meriympäristön monimuotoisuuden suojelua on lisä ävä.
Since the 1970s, the number of national sites has increased substantially as countries have progressively implemented national laws on nature protection.
1970-luvulta lähtien kansallisten suojelualueiden määrä on kasvanut huoma avasti, kun valtiot ovat panneet vähitellen täytäntöön kansallisia luonnonsuojelulakeja.
International and European Union instruments have also made it compulsory for countries to designate sites for protection (19).
Valtioilla on lisäksi velvollisuus nimetä suojelualueita kansainvälisten sopimusten ja Euroopan unionin lainsäädännön perusteella (19).
As a result there are now nearly 600 different categories of protection and more than 42 000 individual protected sites in the European Environment Agency's 31 member countries.
Euroopan ympäristökeskuksen 31 jäsenvaltion alueella onkin nykyisin lähes 600 erilaista suojeluluokitusta ja yli 42 000 yksi äistä suojelualue a.
By the end of 2003, sites designated as special protection areas under the birds directive or proposed as sites of Community interest under the habitats directive covered around 15 % of the territory of the European Union.
Vuoden 2003 lopussa lintudirektiivin perusteella erityissuojelualueeksi tai luontodirektiivin perusteella yhteisön tärkeänä pitämäksi alueeksi nime yjä alueita oli noin 15 prosen ia Euroopan unionin maa-alasta.
Additionally, marine protected areas have been created in all of the regional seas and on the coasts of many European countries.
Lisäksi suojeltuja merialueita on peruste u kaikille alueellisille merille ja monien Euroopan maiden rannikoille.
However, there remain substantial gaps in the protection of marine and coastal areas.
Meri- ja rannikkoalueiden suojelussa on kuitenkin edelleen huoma avia puu eita.
Marine areas should be protected according to the richness of their biodiversity, but this protection may conflict with other uses including shipping or fishing.
Merialueita olisi suojeltava meriympäristön runsaan monimuotoisuuden perusteella, mu a suojelu voi olla ristiriidassa meren muun käytön, kuten merenkulun tai kalastuksen, kanssa.
Agreeing on an appropriate level of protection and then enforcing it is therefore o�en difficult.
Asianmukaisesta suojelusta sopiminen ja suojelun toteu aminen on siis usein vaikeaa.
Protected areas cannot be sustained in isolation from the communities and economic activities in and around them (20).
Suojelualueita ei voida eristää yhteisöistä eikä alueilla tai niiden ympärillä harjoite avasta taloudellisesta toiminnasta (20).
To maximise their value, protected areas need to be integrated into wider landscape uses and be connected to other areas of similar qualities.
Jo a suojelualueiden arvo olisi mahdollisimman korkea, suojelualueet on yhdiste ävä muuhun maankäy öön sekä muihin alueisiin, joilla on vastaavia ominaisuuksia.
Connecting sites ensures that species have the possibility to survive by moving in response to disturbances and climate change.
Alueiden yhdistämisellä taataan, e ä lajeilla on mahdollisuus selviytyä siirtymällä paikasta toiseen häiriöiden ja ilmastonmuutoksen takia.
The Natura 2000 network can play a role in achieving such integration.
Natura 2000 -verkostoa voidaan hyödyntää yhdistämisessä.
There is now less scope for designating new sites as protecting biodiversity competes with growing and conflicting pressures on available land.
Nykyisin on hankalampi nimetä uusia suojelualueita, sillä luonnon monimuotoisuuden suojelu kilpailee käyte ävissä olevaan maahan kohdistuvien kasvavien, ristiriitaisten paineiden kanssa.
Policies will increasingly have to deal with this by maximising the value of areas already protected and by integrating biodiversity concerns into sectoral policies (e.g. agri-environmental measures or sustainable forestry policies) as well as into other environmental policies.
Tämä on ote ava entistä enemmän huomioon maksimoimalla nykyisten suojelualueiden arvo ja yhdistämällä monimuotoisuuden suojelu alakohtaisiin toimiin (esimerkiksi maatalouden ympäristötoimiin tai kestävään metsäpolitiikkaan) sekä muuhun ympäristöpolitiikkaan.
Implementation of the habitats directive
Luontodirektiivin täytäntöönpano