natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Individuals who experienced positive effects (e.g. happiness, laughter) of their early cannabis use (at age 14–16) had an increased risk of cannabis dependence later in life.
Yksilöillä, jotka kokivat myönteisiä vaikutuksia (esimerkiksi onnellisuutta ja naurua) kannabiksenkäytön varhaisvaiheissa (14–16-vuotiaina), oli muita suurempi riski tulla kannabisriippuvaiseksi myöhemmin elämässä.
Also associated with the progression to dependence are various psychological and mental health factors (including low self-esteem, low self-control and coping skills) and socioeconomic factors (including low socioeconomic status and bad financial situation) (Coffey et al., 2003; Fergusson et al., 2003; Swift et al., 2008; Von Sydow, 2002).
Riippuvuuden kehittymiseen vaikuttavia tekijöitä ovat myös monet psykologiset ja mielenterveydelliset seikat (huono itsetunto, heikot itsehillintä- ja puolustuskeinot) sekä sosio-ekonomiset seikat (alhainen sosioekonominen asema ja huono taloudellinen tilanne) (Coffey ym., 2003; Fergusson ym., 2003; Swift ym., 2008; Von Sydow, 2002).
Available data point to a variety of patterns of cannabis use, ranging from experimental use to dependent use.
lähes päivittäinen kannabiksen käyttö voi olla miesten keskuudessa lähes neljä kertaa yleisempää kuin naisten keskuudessa.
Many individuals use the substance only once or twice, while others use it occasionally or during a limited period of time.
Jotkut kannabiksen käyttäjät siirtyvät riskialttiimpiin käyttötapoihin, esimerkiksi käyttämään THC-pitoisuudeltaan hyvin voimakasta tai suuria määriä kannabista sekä hengittämään sitä vesipiipusta (”bongista”) jointtisätkän polttamisen sijasta.
Of those aged 15–64 who have ever used cannabis, 30¢% have done so during the last year¢(55
Nämä käyttäjät yleensä ilmoittavat enemmän terveysongelmia ja myös riippuvuutta (Chabrol ym., 2003; Swift ym., 1998).
Ten European countries reporting data to the ESPAD study among 15- to 16-year-old school students report relatively high proportions (5–12¢%) of male students having used cannabis on 40 or more occasions.
Kannabis oli pääasiallinen huume noin 21 prosentilla kaikista 27 maan ilmoittamista hoitoon hakeutuneista vuonna 2008 (85000 asiakasta), joten se oli toiseksi yleisimmin ilmoitettu huume heroiinin jälkeen.
Data from a sample of 13 European countries, accounting for 77¢% of the adult population of the European Union and Norway, show that of the estimated 12.5 million Europeans who used cannabis in the past month, about 40¢% may have consumed the drug on one to three days during that month, about one third on four to 19 days and one quarter on 20 days or more.
Kymmenessä ESPAD-tutkimukseen tietoja toimittavassa Euroopan maassa 5–12 prosenttia 15–16-vuotiaista miespuolisista koululaisista ilmoitti käyttäneensä kannabista ainakin 40 kertaa.
From these data it can be estimated that over 1¢% of European adults, about 4 million, are using cannabis daily or almost daily.
Osuus oli ainakin kaksinkertainen vastaavaan naispuolisten koululaisten osuuteen nähden.
Most of these cannabis users, about 3 million, are aged between 15 and 34 years, representing approximately 2–2.5¢% of Europeans in this age group¢(56).
Useimmat näistä maista ilmoittivat myös, että 5–9 prosenttia koululaisista kertoi aloittaneensa kannabiksen käytön 13-vuotiaana tai sitä nuorempana.
Daily or almost daily cannabis use may be about four times more prevalent in males than in females.
Tämä on huolestuttava ryhmä, sillä käytön varhainen aloittaminen on yhdistetty myöhemmällä iällä lisääntyvään huumeiden käyttöön ja ongelmallisiin käyttötapoihin.
) See Figure EYE-1 (part xii) in the 2010 statistical bulletin.) See Figure GPS-2 in the 2010 statistical bulletin.)
) Katso laatikko ”Kannabiksen käytön aloittamisen ja kannabisriippuvuuden riskitekijät”.)
See the box ‘Risk factors for cannabis initiation and dependence’.
Katso laatikko ”Kannabiksen käytön terveydelliset haittavaikutukset”.
Annual report 2010: the state of the drugs problem in Europe psychoactive substances (e.g. heroin or cocaine).
Vuosiraportti 2010: Huumeongelma Euroopassa
The development of cannabis dependence might also be more gradual than that found with some other drugs (Wagner and Anthony, 2002).
Asiakasprofiilit mainitsi pääasialliseksi huumeeksi alle 5 prosenttia asiakkaista Bulgariassa, Liettuassa, Luxemburgissa, Sloveniassa ja Virossa.
It has been reported that half of dependent cannabis users who stopped using the drug were able to do so without treatment (Cunningham, 2000).
Alankomaissa, Ranskassa, Saksassa, Tanskassa ja Unkarissa vastaava luku oli 30 prosenttia, ja suurin osa kannabiksen käyttäjistä hakeutuu avohoitoon (59).
Nonetheless, some cannabis users¢— particularly heavy users¢— can experience problems without necessarily fulfilling the clinical criteria for dependence¢(58).
Ensi kertaa hoitoon tulevista ensisijaisesti kannabiksen käyttäjiksi ilmoittautuu 69 prosenttia 15–19-vuotiaista ja 83 prosenttia alle 15-vuotiaista (62).
needs, treatment provision and organisation or referrals practices.
Erot voivat selittyä kannabiksen ja muiden huumeiden käytön yleisyyden, huumehoidon tarpeen, tarjonnan ja organisoinnin tai lähetekäytäntöjen perusteella.
In one of the two countries with the largest proportions of cannabis clients, counselling centres target young drug users (France), while in the other (Hungary) cannabis offenders are offered drug treatment as an alternative to punishment.
Niistä kahdesta maasta, joissa kannabiksenkäyttäjien määrät olivat suurimmat, Ranskan neuvontakeskukset keskittyvät nuoriin käyttäjiin ja Unkarissa kannabisrikoksiin syyllistyneille tarjotaan huumehoitoa vaihtoehtona rangaistukselle.
The criminal justice system plays a substantial role in treatment referral in both of these countries but, overall, Member States report that most cannabis users entering treatment in Europe do it on their own initiative.
Rikosoikeusjärjestelmällä on tärkeä rooli hoitoonohjauksessa näissä kummassakin maassa, mutta yleisesti ottaen jäsenvaltiot ilmoittavat useimpien kannabiksenkäyttäjien hakeutuvan hoitoon Euroopassa omasta aloitteestaan.
Some users might also enter drug treatment because they have other underlying conditions, such as mental health problems, and cannot find appropriate treatment elsewhere (Zachrisson et al., 2006).
Jotkut käyttäjät saattavat hakeutua huumehoitoon myös sen vuoksi, että heillä on muitakin terveydellisiä häiriöitä, esimerkiksi mielenterveysongelmia eivätkä he löydä tarkoituksenmukaista hoitoa muualta (Zachrisson ym., 2006).
Many cannabis clients report the use of alcohol or other drugs.
Niihin kuuluu esimerkiksi akuutteja vaikutuksia, kuten pelkotiloja, paniikkihäiriötä ja psykoottisia oireita.
Based on a data collection in 14 countries, 65¢%¢of¢them take another drug, mostly alcohol or cocaine, and some report the use of both alcohol and cocaine (EMCDDA, 2009d).
Näistä ilmoittavat etenkin kannabista ensimmäistä kertaa käyttäneet henkilöt. Tällaisten vaikutusten osuus huumausaineisiin liittyvistä ensiaputapauksista sairaaloissa on varsin merkittävä niitä seuraavissa maissa.
Cannabis is reported as a¢secondary drug by 24¢% of all outpatient drug clients¢(60).
Kannabiksenkäyttö vaikuttaa myös lisäävän liikenneonnettomuuteen joutumisen riskiä kaksin- tai kolminkertaiseksi (EMCDDA, 2008b).
Trends in new demands for drug treatment
Kannabiksenkäytön yhteys masennukseen ja itsemurhiin on edelleen epäselvä.
It can also be associated with the use of other substances.
Monet kannabisasiakkaat ilmoittavat usein käyttävänsä myös alkoholia tai muita huumausaineita.
For example, young adults (aged 15–34) who reported frequent or heavy alcohol use in the past year were between two and six times more likely to report the use of cannabis compared to the general population.
Neljästätoista maasta kerättyjen tietojen perusteella 65 prosenttia heistä käyttää muuta päihdettä, useimmiten alkoholia tai kokaiinia, osa ilmoittaa käyttävänsä kumpaakin (EMCDDA, 2009d).
And, although most cannabis users do not use other illicit drugs, they are more likely to do so than the general population.
Kaikista avohoidon huumeasiakkaista 24 prosenttia ilmoittaa kannabiksen toissijaiseksi huumeekseen (60).
Some cannabis users engage in more risky patterns of use, such as using cannabis with very high THC content or in large amounts, and inhaling from a water pipe (‘bong’) instead of a ‘joint’.
Niin ikään kannabiksen vaikutus kognitiiviseen toimintakykyyn ja tilan peruuttamattomuuteen on epäselvää. Nuorilla aikuisilla kannabiksen säännöllinen käyttö saattaa vaikuttaa haitallisesti mielenterveyteen.
These users generally report more health problems, including dependence (Chabrol et al., 2003; Swift et al., 1998).
On näyttöä suurentuneesta riskistä saada psykoottisia oireita tai häiriöitä, jotka lisääntyvät käytön tihenemisen myötä (Hall ja Degenhardt, 2009; Moore ym., 2007).
In the 18 countries for which data are available, the number of primary cannabis users among those entering treatment for the first time in their life increased from about 23¢000 to 35¢000 between 2003 and 2007, before slightly decreasing to about 33¢000 in 2008.
Niissä 18 maassa, joista tietoja on saatavissa, ensisijaisesti kannabista käyttävien lukumäärä hoitoon ensi kertaa hakeutuneista kasvoi noin 23000 henkilöstä 35000 henkilöön vuosina 2003–2007. Vuonna 2008 lukumäärä pieneni hieman 33000:een.
Starting in¢2005 and 2006, 13 countries have reported decreases in new cannabis clients¢(61).
Vuosista 2005–2006 lähtien 13 maata on ilmoittanut uusien kannabisasiakkaiden määrän vähentyneen (61).
This might reflect recent declining trends in cannabis use, but could also be linked with service capacity saturation or use of other services (e.g.¢primary and mental healthcare).
Tämä voi liittyä viimeaikaisiin kannabiksenkäytön laskeviin suuntauksiin, mutta se voi heijastaa myös
Clients entering outpatient treatment for primary cannabis use in Europe are mainly young males, with a male to female ratio of 5:1 and a mean age of 25 years.
Kannabiksenkäyttöön liittyvä yksilöllinen riski vaikuttaa heroiiniin tai kokaiiniin nähden pienemmältä, mutta terveysongelmia kuitenkin esiintyy.
Among drug users entering outpatient treatment for the first time, primary cannabis use is reported by 69¢% of those aged 15–19 years and by 83¢% of those younger than 15¢years¢(62).
Käytön laajan levinneisyyden vuoksi kannabiksen vaikutus kansanterveyteen voi olla varsin tuntuva.
Cannabis was the primary drug in about 21 % of all treatment entries (about 85¢000 clients) reported by 27¢countries in 2008, making it the second most reported drug after heroin.
On syytä kiinnittää erityistä huomiota nuorten aikuisten ja mielenterveyden ongelmista kärsivien henkilöiden kannabiksenkäyttöön.
Primary cannabis users account for less than 5¢% of treatment entrants in Bulgaria, Estonia, Lithuania, Luxembourg and Slovenia, and more than 30¢% in Denmark, Germany, France, Hungary and the Netherlands, with most cannabis clients entering treatment in outpatient settings¢(59).
Kannabiksenkäyttö säännöllisesti, pitkiä aikoja kerrallaan tai sen vaikutuksen alaisena ajaminen tai muiden mahdollisesti vaarallisten töiden tekeminen ovat muita huolta aiheuttavia seikkoja.
These differences may be explained by the prevalence of use of cannabis and other drugs, drug treatment
palvelukapasiteetin loppumista tai muiden palvelujen käyttöä (esimerkiksi perusterveydenhuollon tai mielenterveyshuollon käyttöä).
58) See the box ‘Adverse health effects of cannabis use’.59) See Figure TDI-2 (part ii) and Tables TDI-5 (part ii) and TDI-24 in the 2010 statistical bulletin.
Katso vuoden 2010 tilastotiedotteen kuvio TDI-2 (osa ii) ja taulukot TDI-5 (osa ii) sekä TDI-24.
60) See Table TDI-22 (part i) in the 2010 statistical bulletin.61) See Figure TDI-1 and Table TDI-3 (part iv) in the 2010 statistical bulletin.62) See Tables TDI-10 (part iii) and (part iv) and TDI-21 (part ii) in the 2010 statistical bulletin.
60) Katso vuoden 2010 tilastotiedotteen taulukko TDI-22 (osa i).61) Katso vuoden 2010 tilastotiedotteen kuvio TDI-1 ja taulukko TDI-3 (osa iv).62) Katso vuoden 2010 tilastotiedotteen taulukot TDI-10 (osa iii) ja (osa iv) sekä TDI-21 (osa ii).
Chapter 3: Cannabis problematic group.
Luku 3: Kannabis vapautumistodistuksen.
Considerable differences are observed between countries.
Alankomaissa, Saksassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa on tarjolla Internet-pohjaista kannabishoitoa.
In Hungary, Romania and Croatia more than half of cannabis clients are occasional users, while in Belgium, Bulgaria, Denmark, Ireland, Spain, France, Malta and the Netherlands more than 50¢% are daily users¢(63).
Online-hoitotoimenpiteisiin kuuluu joko itsehoito-ohjelma ilman yhteyttä hoitohenkilökuntaan tai järjestelmällinen ohjelma, johon kuuluu myös sovittuja tapaamisia (katso EMCDDA, 2009b).
274 counselling centres in 2007, 47¢% of outpatients were diagnosed as occasional users showing no symptoms of dependence or abuse, and about 30¢% of these received no further counselling (Obradovic, 2009).
satunnaisia käyttäjiä (tai he eivät ole käyttäneet kannabista hoitoon hakeutumista edeltäneen kuukauden aikana), joiden hoitoon ohjaajana on todennäköisesti usein rikosoikeusjärjestelmä.
In contrast, among the 53¢% diagnosed with dependence or abuse at admission, nearly 80¢% were offered further counselling, and most others were referred to treatment centres.
Asiakkaista 11 prosenttia käyttää kannabista viikoittain tai harvemmin, 17 prosenttia käyttää sitä 2–6 kertaa viikossa ja 50 prosenttia on päivittäisiä käyttäjiä, jotka muodostavat ongelmallisimman ryhmän.
Half of the clients attending a second counselling session reported a reduction in their cannabis use.
Maiden välillä on havaittavissa suuria eroja.
This was more often the case among self-referred users and those referred by health professionals, while those referred by the criminal justice system were more likely to drop out after a few sessions.
Unkarissa, Romaniassa ja Kroatiassa valtaosa kannabisasiakkaista on satunnaisia käyttäjiä, kun taas Belgiassa, Bulgariassa, Tanskassa, Irlannissa, Espanjassa, Ranskassa, Maltalla ja Alankomaissa yli puolet on päivittäisiä käyttäjiä (63).
Cannabis treatment in Europe covers a wide range of measures, including Internetbased treatment, counselling, structured psychosocial interventions and treatment in residential settings.
Euroopassa tarjottava kannabishoito sisältää monenlaisia toimenpiteitä: Internet-pohjaista hoitoa, neuvontaa, järjestelmällisiä psykososiaalisia toimenpiteitä ja laitoshoitoa.
There is also a frequent overlap in this field between selective prevention, harm reduction and treatment interventions (see Chapter 2).
Tällä alalla valikoiva ehkäisytyö, haittojen vähentäminen ja hoitotoimet limittyvät usein.
In France, the network of youth counselling centres, also known as cannabis clinics, provides users with services varying in duration and approach depending on the severity of drug use.
Alankomaat on ilmoittanut myös uuden, motivointiin painottuvan perhehoitomallin arvioinnista.
As an alternative to criminal prosecution, the criminal justice system in Hungary refers eligible drug offenders to a ‘preventive counselling service’, and the more severe cases to specialist treatment facilities.
Tämän toimenpiteen avulla tähdätään kannabiksenkäytön vähentämiseen, lääkityksen sopivuuden parantamiseen sekä vanhempi–lapsi-suhteen kohentamiseen tässä ryhmässä.
Users referred by the criminal justice system, about 85¢% of all cannabis clients, must take part in drug treatment or psychosocial counselling at least once a fortnight for six months, to obtain a discharge certificate. Otherwise, they may face criminal prosecution.
Kolmen kuukauden jälkeen saadut alustavat tulokset osoittavat, että kannabiksen käyttö on vähentynyt merkittävästi verrattuna tavanomaiseen psyykkiseen ohjaukseen, mutta muiden muuttujien osalta hoitotulokset eivät eronneet muista.
Adverse health effects of cannabis use
Uusia tutkimuksia kannabiksenkäyttäjien hoidosta
Several recent reviews have looked into the adverse health effects associated with cannabis use (EMCDDA, 2008a; Hall and Degenhardt, 2009).
Kannabiksenkäyttäjiin kohdennettujen toimien tehokkuutta on arvioitu varsin harvoissa tutkimuksissa (Levin ja Kleber, 2008), vaikka hoidon kysyntä on kasvanut.
Such effects account for a substantial number of drugrelated hospital emergencies demands in the few countries that monitor them.
Sekä lääkehoidollisia että psykososiaalisia hoitotoimia on tutkittu, mutta tuloksista ei voida tehdä pitäviä johtopäätöksiä.
Germany, the Netherlands and the United Kingdom offer Internetbased cannabis treatment in order to facilitate treatment access to users who are reluctant to seek help within the specialist drug treatment system.
Ranskassa myös kannabisklinikkoina tunnettujen nuorisoneuvontakeskusten verkosto tarjoaa käyttäjille kestoltaan ja lähestymistavoiltaan erilaisia palveluita huumausaineiden käytön vakavuuden mukaan.
A quality label and guidelines in this field are now being developed in the Netherlands.
Vuonna 2007 tehtiin tutkimus, johon osallistui 226 neuvontakeskusta yhteensä 274 keskuksesta.
Cannabis use can also have chronic effects which may be directly linked with the patterns of use (frequency and quantities).
Avohoitopotilaista 47 prosenttia oli diagnosoitu satunnaisiksi käyttäjiksi, joilla ei ollut riippuvuuden tai väärinkäytön oireita, ja noin 30 prosentille näistä potilaista neuvontaa ei jatkettu (Obradovic, 2009).
These include cannabis dependence but also chronic bronchitis and other respiratory diseases. Cannabis use during pregnancy could reduce birth weight, but does not seem to cause birth defects.
Sitä vastoin 53 prosentilla oli diagnosoitu riippuvuus tai väärinkäyttö hoidon alkuvaiheessa, ja heistä lähes 80 prosentille tarjottiin jatkotoimenpiteitä.
The association of cannabis use with depression and suicide is still uncertain.
Useimmat muut ohjattiin hoitolaitoksiin.
The Netherlands also reports the evaluation of a novel family motivational intervention for cannabis users with recent onset of schizophrenia.
Puolet asiakkaista, jotka saapuivat toiseen neuvontatapaamiseen, ilmoitti vähentäneensä kannabiksen käyttöä.
This intervention aims at reducing cannabis use, increasing medication compliance and improving parent–child relations among this group.
Tämä koski etenkin oma-aloitteisesti hoitoon hakeutuneita ja terveydenhoitoammattilaisten hoitoon ohjaamia käyttäjiä.
Preliminary results, after three months, show a¢significant reduction in cannabis use compared to usual psychoeducation, while the other outcome variables did not differ.
Sen sijaan rikosoikeusjärjestelmän ohjaamina hoitoon tulleet todennäköisemmin keskeyttivät hoidon muutaman tapaamisen jälkeen.
The impact of cannabis on cognitive performance, and its reversibility, remains unclear.
Hiljattain julkaistussa satunnaistetussa ja kontrolloidussa tutkimuksessa arvioitiin motivointihaastattelun tehokkuutta verrattuna huumevalistukseen ja -neuvontaan, eikä merkittäviä eroja kannabiksen käytön osalta havaittu (McCambridge ym., 2008).
Regular cannabis use in adolescence might adversely affect mental health in young adults, with evidence of an increased risk of psychotic symptoms and disorders that increase with frequency of use (Hall and Degenhardt, 2009; Moore et al., 2007).
Euroopassa tällä alalla tehtävissä tutkimuksissa arvioidaan monialaisen perheterapian tehokkuutta (INCANT), motivaation lisäämistä, kognitiivista käyttäytymisterapiaa ja psykososiaalisten ongelmien ratkaisua (CANDIS) sekä Internet-pohjaista hoitoa.
Relatively few studies have assessed the effectiveness of targeted interventions for cannabis users (Levin and Kleber, 2008), despite the increase in the number of treatment demands.
Hiljattain on julkaistu kaksi tutkimusta kannabisriippuvuuden lääkehoidosta, joista kummastakaan ei saatu merkittäviä tuloksia.
Research has been conducted into both pharmacotherapeutic and psychosocial interventions, but the results are not conclusive.
Alankomaissa tehtiin satunnaistettu ja kontrolloitu
While the individual risk related to cannabis use seems lower than for heroin or cocaine, health problems do exist and, due to high prevalence of use, the impact of cannabis on public health may be significant.
Unkarin rikosoikeusjärjestelmässä sopiville huumerikoksiin syyllistyneille tarjotaan ”ehkäisevää neuvontapalvelua” vaihtoehtona rangaistukselle.
Particular attention should be given to cannabis use by adolescents and people with mental health problems.
Vaikeammat tapaukset ohjataan erikoishoitolaitoksiin.
Frequent cannabis use, use over longer periods and use when driving or during other potentially dangerous activities are other matters of concern.
Rikosoikeusjärjestelmän hoitoon ohjaamien käyttäjien, joita on noin 85 prosenttia kaikista kannabisasiakkaista, on osallistuttava huumehoitoon tai psykososiaaliseen neuvontaan vähintään kerran kahdessa viikossa puolen vuoden ajan saadakseen
) See Tables TDI-18 (part ii) and TDI-111 (part viii) in the 2010 statistical bulletin.
) Katso vuoden 2010 tilastotiedotteen taulukot TDI-18 (osa ii) ja TDI-111 (osa viii).
Putting science into practice in drug treatment to drug information and counselling, and found no significant differences in cannabis use (McCambridge et al., 2008). It also found that practitioner effects might influence cannabis cessation rates, thereby limiting the transferability of the interventions.
Teoriasta käytäntöön: huumehoito tutkimus, jossa verrattiin serotoniinin takaisinoton estäjän (olantsapiinin) ja dopamiiniantagonistin (risperidonin) vaikutuksia potilaisiin, joilla oli psyykkisiä rinnakkaissairauksia (van Nimwegen ym., 2008).
European studies in this area are assessing the effectiveness of multidimensional family therapy (Incant), motivational enhancement, cognitivebehavioural therapy and psychosocial problem solving (Candis) and Internetbased treatment.
Yhdysvalloissa eräässä alustavassa tutkimuksessa vertailtiin masennuslääkkeen (nefatsodonin), dopamiinin takaisinoton estäjän (pitkävaikutteisen bupropionin) ja lumelääkkeen vaikutuksia kannabiksen käyttöön ja vieroitusoireisiin (Carpenter ym., 2009).
Drug treatment has often been slow in adopting scientifically tested methods in its clinical practice.
Huumehoidossa tieteellisesti testattujen menetelmien käyttöönotto kliinisessä käytännössä tapahtuu usein sangen verkkaisesti.
The limited provision of opioid substitution treatment in several European countries and the rare use of contingency management for the treatment of cocaine dependence are examples of this gap between science and practice.
Opioidikorvaushoidon rajallinen saatavuus monissa Euroopan maissa sekä palkitsemiseen ja rankaisemiseen perustuvien menetelmien käyttö kokaiiniriippuvaisten hoidossa ovat esimerkkejä tästä teorian ja käytännön välisestä kuilusta.
Among the reasons put forward to explain this are: individual allegiances to particular treatment models; lack of training or funding; inefficient knowledge dissemination; and lack of organisational readiness and support for new practices (Miller et al., 2006).
Tämän selittämiseksi on esitetty muun muassa seuraavia syitä: yksilöllinen mieltymys tiettyihin hoitomalleihin, koulutuksen tai rahoituksen puute, tiedonjakamisen tehottomuus sekä organisaatioiden valmiuksien ja uusien käytäntöjen tukemisen puute (Miller ym., 2006).
To overcome these barriers, a conference was organised recently in Germany to examine the transfer of experimental cannabis treatment projects with evidence of efficacy into clinical practice (Kipke et al., 2009).
Näiden esteiden ylittämiseksi Saksassa järjestettiin taannoin konferenssi, jossa käsiteltiin kokeellisten tehokkaaksi osoittautuneiden kannabishoitohankkeiden siirtämistä kliiniseen käytäntöön (Kipke ym., 2009).
The projects reviewed included ‘Candis’, ‘Quit the shit’ and ‘FreD’, all of which have been described in earlier EMCDDA publications.
Esitellyt hankkeet olivat CANDIS, Quit the shit ja FreD, joita kaikkia on kuvattu EMCDDA:n aiemmissa julkaisuissa.