natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Its evaluation found that negative social norms against cannabis smoking were reinforced and that there were no negative effects on intention to use and on normative beliefs (Wammes et al., 2007).
Kampanjan arvioinnista kävi ilmi, että kannabiksen polton vastaiset sosiaaliset normit vahvistuivat ja että kampanjalla ei ollut kielteisiä vaikutuksia, mitä tulee normatiivisiin käsityksiin tai aikeisiin käyttää huumeita (Wammes ym., 2007).
Around 400 000 drug users are reported to have entered drug treatment in 2007 (14).
Uutta tietoa etnisiin ryhmiin kohdennetusta valikoivasta ehkäisytyöstä on saatu Belgiasta ja Luxemburgista.
Less than half of those entering treatment did so for the first time.
Muut maat ovat ilmoittaneet yleisistä tai tapauskohtaisista toimenpiteistä.
Overall, the great majority of treatment demands (86 %) were made in outpatient treatment centres.
Vuodesta 2008 lähtien kymmenessä jäsenvaltiossa on käynnistetty nuorisorikollisille suunnattu järjestelmällinen toimenpideprotokolla FRED (13).
This proportion has grown in recent years for various reasons, including the increased availability and diversification of specialised outpatient treatment.
FRED-järjestelmän tuore arviointi 140 saksalaisessa laitoksessa on osoittanut rikoksen uusimisen ja huumeidenkäytön vähentyneen ohjelmaan osallistujien keskuudessa.
Mass media campaigns highlighting the danger of drug use are only rarely evaluated for changes in behaviour, attitudes or intention to use drugs.
Joukkotiedotusvälineissä järjestettävien, huumeiden käytön vaarallisuutta korostavien kampanjoiden vaikutusta käyttäytymismuutoksiin, asenteisiin tai aikomukseen käyttää huumeita arvioidaan vain harvoin.
In addition, concerns have been expressed about their poor effectiveness and possible harm.
Lisäksi niiden vähäiset vaikutukset ja mahdolliset haitat ovat aiheuttaneet huolta.
For example, a thorough evaluation of the outcome of the US national cannabis campaign revealed no overall effects.
Kun esimerkiksi Yhdysvalloissa järjestetyn kansallisen kannabiskampanjan lopputulosta arvioitiin perusteellisesti, sillä ei huomattu olleen minkäänlaista kokonaisvaikutusta.
There was, however, evidence that the campaign had unintended effects in favour of cannabis, and individuals who had previously been uninterested in the drug, reported an intention to use it (Hornik et al., 2008).
Todisteita löydettiin kuitenkin siitä, että kampanjalla oli ollut tahattomia vaikutuksia kannabiksen eduksi ja että ihmiset, jotka eivät olleet aiemmin olleet kiinnostuneita kannabiksesta, ilmoittivat aikomuksesta käyttää sitä (Hornik ym., 2008).
Similar problems were reported in the evaluation of the Scottish cocaine campaign ‘Know the score’ (EMCDDA, 2007a).
Skotlantilaisen kokaiinia koskevan kampanjan ”Know the score” arvioinnissa kävi ilmi samanlaisia ongelmia (EMCDDA, 2007a).
Decision-making by young people is a complex process, strongly influenced by peer group interactions and perception of social norms.
Nuoren ihmisen päätöksentekoprosessi on monimutkainen, ja vertaisryhmän vuorovaikutus sekä käsitykset sosiaalisista normeista vaikuttavat siihen voimakkaasti.
So far, mass media communication appears not to have responded effectively to this complexity.
Noin 400 000 huumausaineiden käyttäjän on ilmoitettu aloittaneen huumehoidon vuonna 2007.
In Europe, the main modalities used for the treatment of drug problems are psychosocial interventions, opioid substitution and detoxification.
Uusia kohdennetun ehkäisytyön hankkeita on ilmoitettu ainoastaan Saksasta, Alankomaista, Slovakiasta ja Ruotsista.
Psychosocial interventions offer support to users as they attempt to manage and overcome their drug problems.
Tällaiset hankkeet ovat erittäin harvinaisia Euroopassa, vaikka ne tiedetään tehokkaiksi (EMCDDA, 2009b).
These interventions include counselling, motivational enhancement, cognitivebehavioural therapy, case management, group and family therapy and relapse prevention.
Ajankohtaisia esimerkkejä kohdennetuista ehkäisyhankkeista Euroopassa ovat vanhempien yhteistyökoulutuksen Oregon-malli, jota käytetään Alankomaissa ja Norjassa 4–12-vuotiaiden häiriökäyttäytyvien lasten vanhemmilla.
Psychosocial interventions form the foundation of communitybased outpatient and inpatient treatment, and they also normally complement opioid substitution treatment. Drug detoxification is a
Satunnaistettu kontrolloitu tutkimus, jossa oli mukana 159 perhettä, osoitti osallistujien vanhemmuusvalmiuksien kohentuneen merkittävästi ja heidän lastensa käyttäytymisongelmien vähentyneen.
) http://www.emcdda.europa.eu/themes/best-practice/evidence/selective-prevention http://www.lwl.org/LWL/Jugend/lwl_ks/Projekte_KS1/Fgn-english The treatment demand indicator received data from 23 countries for outpatient centres, with a coverage of more than 70 % of units in most countries, and from 20 countries for inpatient centres, with a coverage of over 50 % of units in most countries.
) http://www.emcdda.europa.eu/themes/best-practice/evidence/selective-prevention http://www.lwl.org/LWL/Jugend/lwl_ks/Projekte_KS1/Fgn-english Hoidon kysynnän indikaattoriin saatiin avohoidon osalta tiedot 23 maasta, kun kattavuus oli yli 70 prosenttia yksiköistä useimmissa maissa, ja laitoshoidon osalta 20 maasta, kun kattavuus oli yli 50 prosenttia yksiköistä useimmissa maissa.
Annual report 2009: the state of the drugs problem in Europe short-term, medically supervised intervention aimed at resolving the withdrawal symptoms associated with chronic drug use.
Euroopassa huumausaineongelmien hoidossa käytetään pääasiassa psykososiaalisia toimenpiteitä, opioidikorvaushoitoa ja vieroitushoitoa.
It is generally provided in inpatient settings.
Yleensä sitä annetaan laitoshoitona.
The relative size of the different treatment modalities in each country is influenced by several factors, including the organisation of the national health care system.
Kunkin maan eri hoitotapojen suhteellisiin osuuksiin vaikuttavat monet tekijät, kuten kansallisen terveydenhuoltojärjestelmän organisaatio.
Outpatient psychosocial treatment is mostly provided by public institutions (16 countries) or by nongovernmental organisations (10 countries).
Psykososiaalista avohoitoa antavat useimmiten julkiset laitokset (16 maassa) tai kansalaisjärjestöt (kymmenen maata).
According to national experts, this type of treatment is available to the majority of those who seek it in 10 countries, and available to nearly all of them in a further 13 countries.
Kansallisten asiantuntijoiden mukaan tällaista hoitoa on saatavissa valtaosalle sitä pyytäville kymmenessä maassa ja lähes kaikille sitä pyytäville 13 muussa maassa.
In four countries (Bulgaria, Estonia, Romania, Turkey), however, outpatient psychosocial treatment is estimated to be available to less than half of those who actively seek it (see Figure 1A).
Neljässä maassa (Bulgaria, Viro, Romania, Turkki) psykososiaalista avohoitoa arvioidaan kuitenkin olevan saatavilla alle puolelle aktiivisesti sitä pyytävistä (katso kaavio 1A).
These ratings may hide considerable variation within countries and differences in the availability of specialised treatment programmes for cannabis or cocaine users.
Näiden lukujen taakse voi kätkeytyä huomattavaa vaihtelua eri maiden kesken ja eroja erikoistuneiden hoitoohjelmien saatavuudessa kannabiksen ja kokaiinin käyttäjille.
Historically, drug treatment was provided largely in residential settings and most of the clients were heroin users.
Historiallisesti huumausainehoitoa on tarjottu suurelta osin laitosympäristössä, ja useimmat asiakkaista ovat olleet heroiinin käyttäjiä.
This situation changed during the 1980s and 1990s with the rapid expansion of outpatient treatment and, more recently, with the growing numbers of cannabis and cocaine users seeking treatment.
Tilanne muuttui 1980- ja 1990-luvuilla avohoidon yleistyttyä nopeasti ja aivan viime aikoina yhä useampien kannabiksen- ja kokaiininkäyttäjien hakeutuessa hoitoon.
Additionally, problems with licit or prescription drugs became more common.
Myös laillisten aineiden tai reseptilääkkeiden aiheuttamat ongelmat ovat yleistyneet.
Substitution treatment combined with psychosocial care is the predominant treatment option for opioid users in Europe.
Psykososiaaliseen hoitoon yhdistetty korvaushoito on vallitseva opioidien käyttäjien hoitomuoto Euroopassa.
It is generally provided as an outpatient treatment, though in some countries it is also available in inpatient settings.
Yleensä sitä annetaan avohoitona, mutta joissain maissa sitä on saatavana myös laitoshoitona.
For example, in Austria, 65 % of clients undergoing long-term inpatient treatment are prescribed slow-release morphine.
Esimerkiksi Itävallassa 65 prosenttia pitkäkestoisessa laitoshoidossa olevista asiakkaista saa hidasvaikutteista morfiinia.
Substitution treatment is also increasingly provided in prisons (17).
Korvaushoitoa tarjotaan yhä enemmän myös vankiloissa. (17)
Drug users entering treatment in outpatient settings are predominantly young men, with an average age of 31 years and males almost four times as numerous as females (3.7:1).
Vuonna 2007 avohoidon aloittavista asiakkaista 54 prosenttia ilmoitti käyttävänsä ensisijaisesti opioideja, pääasiassa heroiinia, 21 prosenttia kannabista ja 18 prosenttia kokaiinia.
The age and sex profile of treatment clients varies with primary drug. Cannabis clients are on average much younger (25) than opioid (32) and cocaine (33) clients.
Useat maat ovat ilmoittaneet muiden huumeiden kuin opioidien aiheuttamien ongelmien takia hoitoon tulevien asiakkaiden, varsinkin uusien asiakkaiden, määrän lisääntyneen (katso luvut 3 ja 5).
Regardless of primary drug, the average age of clients entering treatment for the first time is about 2 years lower than that of all clients.
Sen jälkeen kun Kyproksessa otettiin käyttöön suuriannoksinen buprenorfiinihoito vuonna 2007, opioidikorvaushoitoa on saatavissa kaikissa EU:n
With the introduction of high-dosage buprenorphine treatment in Cyprus in 2007, opioid substitution treatment is now available in all EU Member States, as well as Croatia and Norway (18).
Avohoitoon hakeutuvat käyttäjät ovat valtaosin nuoria miehiä, joiden keski-ikä on 31 vuotta.
In Turkey, substitution treatment has yet to be introduced, though it is permitted under a 2004 regulation on treatment centres.
Miehiä on lähes nelinkertaisesti naisiin nähden (3,7:1).
In 16 countries, specialised public outpatient services are the main providers of substitution treatment.
Hoitoasiakkaiden ikä- ja sukupuoliprofiili riippuu pääasiallisesta huumeesta.
However, officebased general practitioners, often in shared-care arrangements with specialised centres, play an increasing role in the provision of this type of treatment and are its main providers in some countries (Walloon region of Belgium, Czech Republic, Germany, France, Luxembourg, Austria, Norway) (see Chapter 6).
Kannabisasiakkaat ovat keskimäärin huomattavasti nuorempia (25 vuotta) kuin opioidien (32 vuotta) ja kokaiinin (33 vuotta) käyttäjät.
The most common route of referral for clients entering outpatient treatment is self-referral, accounting for about one third of all clients; about a quarter are referred to treatment by the criminal justice system; and the remaining are referred through social and health services or informal networks, including family and friends.
Pääasiallisesta huumeesta riippumatta ensi kertaa hoitoon tulevat asiakkaat ovat keskimäärin kaksi vuotta nuorempia kuin kaikki asiakkaat yhteensä.
Referral to treatment from hospitals and other medical sources is rare, except in Finland, where it accounts for 25 % of clients.
Miesten määrä on naisia keskimäärin suurempi kokaiinia (5,1:1) ja kannabista (5,5:1) käyttävien asiakkaiden keskuudessa.
Hungary is also an exception, with over 70 % of clients being referred by the criminal justice system (16).
(15) jäsenvaltioissa sekä Kroatiassa ja Norjassa.
It is worth noting that the Hungarian criminal code envisages that ‘no punishment applies for possession of small amounts in the case of a drug addict demonstrating to have undergone drug treatment’.
(18) Turkissa korvaushoitoa ei ole vielä otettu käyttöön, joskin se on sallittu hoitokeskuksista vuonna 2004 annetussa asetuksessa.
In 2007, about 650 000 opioid users are estimated to have received substitution treatment in Europe (19).
Kuudessatoista maassa erikoistuneet julkiset avohoitokeskukset ovat korvaushoidon pääasiallisia tarjoajia.
According to national experts, this type of treatment is available to nearly all opioid users in nine countries and to the majority of users in a further seven. Elsewhere, substitution treatment is estimated to be available to a minority of opioid users in 10 countries (Estonia, Greece, Latvia, Lithuania, Hungary, Poland, Romania, Slovakia, Finland, Norway).
Tästä huolimatta vastaanotolla työskentelevät yleislääkärit ovat yhä merkittävämpiä tällaisen hoidon tarjoajia – usein yhdistetyn hoidon järjestelyissä – ja pääasiallisia tarjoajia tietyissä maissa (Belgian Vallonian
See Tables TDI-10 and TDI-21 in the 2009 statistical bulletin.See Table TDI-16 (part ii) in the 2009 statistical bulletin.See ‘Assistance to drug users in prison’, p. 35.
Katso taulukot TDI-10 ja TDI-21 vuoden 2009 tilastotiedotteessa.Katso taulukko TDI-16 (osa ii) vuoden 2009 tilastotiedotteessa.Katso Huumeiden käyttäjille annettava tuki vankiloissa, s. 37.
See Tables HSR-1 and HSR-2 in the 2009 statistical bulletin.See Table HSR-3 in the 2009 statistical bulletin.
Katso taulukot HSR-1 ja HSR-2 vuoden 2009 tilastotiedotteessa.
The ratio is lower among primary users of non-cocaine stimulants (2.2:1) and higher among users of cocaine (5.1:1) and cannabis (8:1).
Hoitotapojen saatavuus suhteessa tarpeeseen kansallisten asiantuntijoiden arvioimana: (A) psykososiaalinen avohoito, (B) korvaushoito, (C) psykososiaalinen laitoshoito, (D) vieroitus
Detoxification
Harvinainen
Public institutions are the main providers of detoxification in 21 countries. Nongovernmental organisations are the largest providers in Belgium (Flanders) and the Netherlands, while the private sector is predominant in Luxembourg and Bulgaria.
Saatavuus on määritelty arvioimalla, kuinka suuri osa hoitoa tarvitsevista huumeidenkäyttäjistä voi saada sitä: lähes kaikki (kaikki), valtaosa mutteivät kaikki (laajalti), useampi kuin muutama muttei valtaosa (rajoitettu), vain muutama (harvinainen) tai ei saatavissa.
National experts estimate that detoxification is available to a majority of those who seek it in nine countries, and to almost all in a further 10.
Tiedot on kerätty jäsennellyn kyselylomakkeen avulla.Reitoxin kansalliset yhteyspisteet.
In eight countries (Estonia, Ireland, Greece, France, Latvia, Romania, Slovenia, Norway), detoxification is estimated to be available to less than half of those who actively seek it (see Figure 1D).
Lähteet: alue, Tšekki, Saksa, Ranska, Luxemburg, Itävalta, Norja) (katso luku 6).
Harm reduction
Laitoshoito
The prevention and reduction of drugrelated harm is a public health objective in all Member States and in the EU drugs strategy (European Commission, 2007).
Näissä ohjelmissa noudatetaan yleensä huumeetonta periaatetta (ilman korvaushoitoa), ja tarkoituksena on opettaa asiakas pidättymään huumeiden käytöstä.
Among the main interventions in this field are opioid substitution treatment and needle and syringe exchange programmes,
Asiakkaille tarjotaan majoitus ja yksilöllisesti järjestettyä
Health planners and policymakers in Europe increasingly look for mechanisms to ensure high quality in drug treatment.
Arvioidaan, että vuonna 2007 noin 650 000 opioidien käyttäjää on saanut korvaushoitoa Euroopassa.
They also tend to give priority to ‘evidencebased’ interventions when considering the provision of treatment and the allocation of funds.
(19) Kansallisten asiantuntijoiden mukaan tällaista hoitoa on saatavissa lähes kaikille opioidien käyttäjille yhdeksässä maassa ja valtaosalle käyttäjistä seitsemässä maassa.
) See Tables TDI-10, TDI-13, TDI-15 and TDI-21 in the 2009 statistical bulletin.
Katso taulukko HSR-3 vuoden 2009 tilastotiedotteessa.
Chapter 2: Responding to drug problems in Europe — an overview
Luku 2: Huumeongelman torjunta Euroopassa pääpiirteittäin että vieroitushoitoa on saatavissa valtaosalle siihen hakeutuvista yhdeksässä maassa ja lähes kaikille kymmenessä maassa.
Following the introduction of the modules on universal and selective prevention in 2008, the EMCDDA has launched a new module dedicated to drug treatment on its ‘Best practice portal’.
psykososiaalista hoitoa, minkä lisäksi he osallistuvat yhteiskuntaan kuntouttamiseen tähtäävään toimintaan.
It includes a synthesis of findings about the efficacy of pharmacological and psychosocial treatment for opioid, stimulant and cannabis disorders, based on the latest reviews.
Tässä yhteydessä käytetään usein terapeuttista yhteisöpohjaista lähestymistapaa.
Work on the portal has been facilitated by a European Commission-funded study on quality of treatment and exchange of best practice (Directorate-General for Health and Consumers, 2008b).
Laitoshoitoa annetaan myös psykiatrisissa sairaaloissa erityisesti asiakkaille, joilla on samanaikaisia psykiatrisia häiriöitä.
Efficacy is ideally determined by carrying out controlled trials or randomised controlled trials where interventions are compared against specific outcome measures.
Vuonna 2007 saatujen ilmoitusten perusteella noin 40 000 henkilöä eli yksi kymmenestä hoidon aloittaneesta huumeiden käyttäjästä on aloittanut laitoshoidon.
Most of the evidence base in this area comes from studies conducted in the United States. Studies in Europe are now becoming more common, and include some ground-breaking work on new agents for opioid substitution treatment.
Yli puolet heistä mainitsi opioidit pääasialliseksi huumeekseen (56 prosenttia), ja muut taas mainitsivat useimmiten kannabiksen (14 prosenttia), muut piristeet kuin kokaiinin (14 prosenttia) ja kokaiinin (7 prosenttia).
Responsibility for quality assurance lies with national institutions in 14 countries, while in countries with a federal system, agencies at sub-national level can be in charge.
Terveydenhoitoalan suunnittelijat ja poliittiset päättäjät etsivät Euroopassa yhä yleisemmin mekanismeja, joilla varmistetaan huumausainehoidon hyvä laatu.
Guidance can be underpinned by research findings on cost-effectiveness, as is the case in the United Kingdom’s guidance on needle and syringe programmes (NICE, 2009).
He pyrkivät asettamaan etusijalle näyttöön perustuvat toimenpiteet harkitessaan hoidon tarjontaa ja varojen kohdentamista.
Client involvement and feedback by staff is also sought to develop and improve service quality.
Suuntaviivoista on tulossa tärkeä väline huumehoidon laadunvalvonnassa.
Mechanisms to disseminate best practice and new research findings to professionals include national knowledge platforms, such as ‘resultaten scoren’ (scoring results) in the Netherlands and international awareness events, for example on hepatitis C (21).
Hoidon suuntaviivoihin sisältyvät muun muassa tieteelliseen näyttöön perustuvat suositukset, asiantuntijalausunnot, palvelujen käyttäjien mieltymykset ja kansalliset terveydenhoitojärjestelmät.
A data collection protocol for specialist lowthreshold harm reduction agencies was also produced by the European Network of Social Inclusion and Health in cooperation with the EMCDDA (Hedrich et al., 2008a), as part of EU-funded projects to develop and implement European health indicators.
Niiden tarkoituksena on auttaa valitsemaan ja soveltamaan tarkoituksenmukaisia huumausainehoidon toimenpiteitä. Kansalliset huumausainehoidon suuntaviivat laatii valtuutettu laitos 20 maassa (tietoja ilmoittaneita maita on kaikkiaan 27).
The new module also includes: links to other information sources, evaluated interventions, a glossary and a brief synopsis of the gaps in the current evidence base.
Useimmat laitoshoidon asiakkaat ovat miehiä, ja miesten määrä suhteessa naisiin on kokonaisuudessaan 3,6:1.
The portal will be expanded to include additional topics in the future.
Suhde on pienempi pääasiallisesti muita piristeitä kuin kokaiinia käyttävillä (2,2:1) ja suurempi kokaiinin käyttäjillä (5,1:1) ja kannabiksen käyttäjillä (8:1).
EMCDDA Best practice portal: http://www.emcdda.europa.eu/best-practice which target overdose deaths and the spread of infectious diseases.
Käytössä olevat suuntaviivat koskevat erityisesti farmakologista huumehoitoa.
These measures are reported to be available in all countries except Turkey.
Kansallisia korvaushoidon suuntaviivoja on ilmoitusten mukaan laadittu 18 maassa ja 11 maassa on otettu käyttöön vieroituksen suuntaviivat.
While considerable differences exist in the range and levels of service provision (see Chapters 6 and 7), the general European trend is one of growth and consolidation of harmreduction measures.
Silti noin kolmannes näistä maista ilmoittaa, etteivät ne käytä suuntaviivoja edellytyksenä hoitolaitoksen käytölle tai rahoitukselle.
Social reintegration is recognised as an essential component of comprehensive drug strategies.
Laitoshoidon tärkeimmät tarjoajat ovat kansalaisjärjestöt (12 maassa) ja julkiset laitokset (11 maassa).
It can be implemented at any stage of drug use and in different settings, and includes capacity building, improvement of social skills, measures to facilitate and promote employment and to obtain or improve housing.
Yksityiset laitokset täyttävät tämän tehtävän Tanskassa ja Luxemburgissa, ja ne ovat toiseksi tärkein tarjoaja kymmenessä maassa.
In practice, reintegration programmes may offer vocational counselling, work placements and housing support.
Kansalliset asiantuntijat arvioivat, että psykososiaalista laitoshoitoa on saatavissa valtaosalle hoitoon hakeutuvista 12 maassa ja lähes kaikille hoitoon hakeutuvista yhdeksässä maassa.
Prison-based interventions, which have an impact on relapse and re-offending, may link inmates to communitybased housing and social support services in preparation for their release (Directorate-General on Health and Consumers, 2008a).
Silti kuudessa maassa (Bulgaria, Tanska, Viro, Ranska, Unkari, Romania) tätä hoitomuotoa arvioidaan olevan saatavilla alle puolelle aktiivisesti sitä pyytävistä (katso kaavio 1C).
In general, the outcomes of social reintegration measures often rely on efficient collaboration between health and social care institutions.
Kansalliset psykososiaalista hoitoa ja sosiaalista kuntoutusta koskevat suuntaviivat ovat harvinaisempia.
Homelessness, together with living in unstable accommodation, is one of the most serious forms of social exclusion facing drug users, affecting about 10 % of those entering treatment in 2007 (22).
Vain seitsemän jäsenvaltiota (Bulgaria, Tšekki, Tanska, Saksa, Alankomaat, Slovenia, Yhdistynyt kuningaskunta) ilmoittaa, että niillä on käytettävissään suuntaviivat psykososiaalisia toimenpiteitä varten, ja viidellä (Tšekki, Saksa, Portugali, Slovenia, Yhdistynyt kuningaskunta) on käytössään suuntaviivat sosiaalista kuntoutusta varten.
Most countries provide a range of health care and social services, including individual risk assessment and advice, safer use training, infectious diseases testing and counselling, vaccination and treatment of viral hepatitis.
Vieroitus on yleensä ennakkoedellytys pitkäaikaisen, huumeista pidättäytymiseen perustuvan laitoshoidon aloittamiselle.
The focus of harm reduction responses has expanded beyond the HIV/AIDS epidemic into the broader perspective of catering for the health and social needs of problem drug users, especially those who are socially excluded.
Sitä tarjotaan yleensä muttei yksinomaan laitostoimenpiteenä sairaaloissa, erikoistuneissa hoitokeskuksissa tai laitoksissa, joissa on lääketieteellinen tai psykiatrinen osasto.
All Member States report the availability of housing schemes that can accommodate drug users.
Julkiset laitokset ovat vieroitushoidon pääasiallisena tarjoajana 21 maassa.
Information on the extent to which the housing needs of drug users are met, however, is scarce.
Kansalaisjärjestöt ovat suurimpia tarjoajia Belgiassa (Flanderissa) ja Alankomaissa.
In Slovakia, for example, due to limited financial resources, the housing capacity of the rehabilitation services often falls short of the demand.
Luxemburgissa ja Bulgariassa yksityinen sektori on vallitseva tarjoaja.