natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As far as schools are concerned, recent studies from Europe (Kuntsche and Jordan, 2006) and elsewhere (Aveyard et al., 2004) confirm that the normative climate and informal networks strongly influence consumption behaviour of legal drugs and cannabis.
Koulujen osalta Euroopassa (Kuntsche ja Jordan, 2006) ja muualla (Aveyard et al., 2004) tehdyt tuoreet tutkimukset vahvistavat, että normatiivinen asenneilmasto ja epäviralliset verkostot vaikuttavat voimakkaasti laillisia päihteitä ja kannabista koskevaan kulutuskäyttäytymiseen.
The introduction of school norms is now receiving greater consideration in Germany, Ireland and Italy (15).
Koulussa sovellettavien sääntöjen käyttöönottoa harkitaan nyt entistä vahvemmin Saksassa, Irlannissa ja Italiassa (15).
Universal prevention
Yleinen ehkäisevä huumetyö
As regards universal community-based prevention, 12 Member States report that drug plans are available in most or all municipalities, and in 10 countries they are a political priority.
Yleisen yhteisökeskeisen ehkäisevän huumetyön osalta huumausaineita koskevia suunnitelmia löytyy useimmista tai kaikista kunnista 12 jäsenvaltiossa, ja ne ovat poliittinen painopiste kymmenessä maassa.
Such schemes principally take the form of information events and, to a lesser extent, the provision of alternative leisure-time pursuits.
Tällaiset ohjelmat toteutetaan yleensä tiedotustapahtumien ja toisinaan vaihtoehtoisten harrastusmahdollisuuksien tarjonnan muodossa.
Universal family-based prevention mostly consists of parents’ evenings or information approaches, and infrequently in intensive training for parents.
Yleinen perhelähtöinen ehkäisevä huumetyö koostuu enimmäkseen vanhempainilloista tai tiedotustoimista ja harvemmin vanhempien intensiivikursseista.
Interactive programmes based on the model of social influence or life skill competence have been shown to be effective in schools, but individual measures carried out in isolation (for example, only communication of information, affective education or other non-interactive measures) have been negatively evaluated (Bühler and Kröger, 2006).
Sosiaalisen vaikuttamisen tai elämänhallinnan malleihin perustuvat vuorovaikutteiset ohjelmat ovat osoittautuneet tehokkaiksi kouluissa, mutta erillisinä toteutetuista yksittäisistä toimenpiteistä (esimerkiksi pelkkä tiedonvälitys, affektiivinen kasvatus tai muut ei-vuorovaikutteiset toimenpiteet) on esitetty kielteisiä arvioita (Bühler ja Kröger, 2006).
For organisational reasons, school-based prevention is usually the responsibility of local authorities, especially in the Nordic countries, France and Poland.
Organisatorisista syistä ehkäisevä huumetyö kouluissa on yleensä paikallisviranomaisten vastuulla, etenkin Pohjoismaissa, Ranskassa ja Puolassa.
be identified, for example using standardised assessment tools, such as the United Kingdom’s Index of Multiple Deprivation, or by socio-economic indicators, such as standards of accommodation or education (number of pupils behind in their schooling or number of subsidised pupils).
Se tarkoittaa, että tällaiset yhteisöt täytyy tunnistaa esimerkiksi käyttämällä standardoituja arviointivälineitä, kuten Yhdistyneen kuningaskunnan vähäosaisuusindeksiä (Index of Multiple Deprivation) tai sosioekonomisia indikaattoreita, kuten erityisjärjestely- tai koulutusnormeja (opetuksessa jälkeen jääneiden oppilaiden määrä tai tukioppilaiden määrä).
Some commentators have suggested that complementary general health/life skills programmes produce greater change than skills-based education programmes alone, suggesting that interventions are best integrated within a well-founded health curriculum (Hawks et al., 2002).
Osa tutkijoista on katsonut, että täydentävillä yleisillä terveys- ja elämäntaito-ohjelmilla saataisiin aikaan suurempi muutos kuin pelkkään elämäntaitoon perustuvilla valistusohjelmilla, jolloin toimenpiteet kannattaisi sisällyttää perusteltuun terveystiedon opintokokonaisuuteen (Hawks et al., 2002).
This seems to have been achieved in almost all Member States.
Näin on ilmeisesti tehtykin lähes kaikissa jäsenvaltioissa.
Furthermore, several Member States (e.g. Italy, Lithuania, the Netherlands, Slovakia, the United Kingdom) address drugs prevention together with health and social aspects such as violence, mental health problems, social exclusion, academic underachievement and tobacco and alcohol use under the umbrella of public health prevention, which also gives greater focus on responding specifically to the needs of vulnerable groups.
Lisäksi useassa jäsenvaltiossa (esim. Italia, Liettua, Alankomaat, Slovakia, Yhdistynyt kuningaskunta) ehkäisevää huumetyötä käsitellään terveydellisten ja sosiaalisten näkökohtien, kuten väkivallan, mielenterveysongelmien, syrjäytymisen, heikon koulumenestyksen sekä tupakan ja alkoholin käytön yhteydessä osana kansanterveydellistä ehkäisytyötä, jolloin voidaan myös entistä paremmin keskittyä nimenomaan haavoittuvassa asemassa olevien ryhmien tarpeisiin.
Once target communities have been identified (e.g. France recognises ‘sensitive urban zones’ or, in the case of schools, ‘educational priority zones’), supplementary funds can be directed towards these underprivileged groups.
Kun kohdeyhteisöt on tunnistettu (esim. Ranskassa on ”haavoittuvassa asemassa olevia taajama-alueita” tai koulujen yhteydessä ”ensisijaisia oppimisyhteisöjä”), näille vähäosaisille ryhmille voidaan suunnata lisämäärärahoja.
In Ireland, Cyprus and the United Kingdom, selective prevention projects are already delivered to most of these areas, and Portugal is in the process of implementing such a strategy.
Irlannissa, Kyproksessa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa toteutetaan jo valikoivia ehkäisyhankkeita useimmilla näistä alueista, ja Portugalissa ollaan juuri toteuttamassa tällaista strategiaa.
Types of provision range from counselling services in Estonia, Greece, France and Slovakia to outreach projects in Luxembourg and Austria, sometimes aimed specifically at ethnic groups.
Tarjonta vaihtelee Viron, Kreikan, Ranskan ja Slovakian neuvontapalveluista Luxemburgin ja Itävallan kenttätyöhankkeisiin, ja kohteena ovat toisinaan nimenomaan etniset ryhmät.
Furthermore, some new Member States (Bulgaria, Hungary, Lithuania, Poland and Romania) report much on interventions aimed at vulnerable families.
Lisäksi tietyissä uusissa jäsenvaltioissa (Bulgaria, Liettua, Unkari, Puola ja Romania) on toteutettu paljon toimia haavoittuvassa asemassa olevissa perheissä.
The focus in most Member States is on substance use in the family, although a few countries (Greece, Lithuania, Hungary, the United Kingdom) have adopted a broader focus aimed at all socially disadvantaged families.
Useimmissa jäsenvaltioissa painopisteenä on päihteiden käyttö perheessä, mutta muutamassa maassa (Kreikka, Liettua, Unkari, Yhdistynyt kuningaskunta)
A reason frequently given for not implementing model programmes is that they would not be adaptable to local conditions and would not address individual communities’ needs (Ives, 2006).
Malleihin perustuvien ohjelmien karttamista perustellaan usein sillä, etteivät ne sovellu paikallisiin oloihin tai yksittäisten yhteisöjen tarpeisiin (Ives, 2006).
However, a counter argument is that the advantages of standardised prevention programmes are that protocols provide clear guidelines to enable stable delivery infrastructures and teacher training systems to be created; and this facilitates common implementation standards, even where schools and community conditions are very disparate.
Vastakkaisen näkemyksen mukaan standardoitujen ehkäisyohjelmien etuna kuitenkin on, että protokollat sisältävät selkeitä ohjeita, joiden perusteella voidaan luoda vakaita täytäntöönpanorakenteita ja opettajankoulutusjärjestelmiä.
While also used in universal prevention, peer-based approaches are increasingly being reported for the delivery of selective prevention (Ireland, the Netherlands, Austria, Poland and Norway). Parkin and McKeganey (2000), in
Tämä edistää yhteisiä täytäntöönpanonormeja silloinkin, kun koulut ja yhteisöjen tilanteet ovat hyvin erilaisia.
Chapter 2: Responding to drug problems in Europe — an overview treatment of liver disease, has become more common, and the use of drug maintenance treatment to stabilise clients has increased.
Luku 2: Huumeongelman torjunta Euroopassa pääpiirteittäin lähestymistapaa on laajennettu kaikkiin sosiaalisesti heikossa asemassa oleviin perheisiin.
Data from the treatment demand indicator can be used to characterise the socio-economic status of patients attending treatment centres and, to some extent, all drug users (18).
Hoitolaitosten taustalla oleva perusajatus ja niiden toimintatapa ovat muuttuneet huomattavasti vuosien varrella tarpeiden muuttuessa.
As their review of peer-based approaches, concluded that the greatest impact of such schemes is on peer educators themselves, rather than the target group.
Hoitoa ja sairaanhoitoa, mukaan luettuina psykiatrinen hoito, erittäin tehokas antiretroviraalinen hoito ja maksasairauksien hoito, annetaan yhä useammin samoissa tiloissa, ja ylläpitohoidon käyttö asiakkaiden tilan vakiinnuttamiseksi on lisääntynyt.
It seems that such approaches may be more effective at changing knowledge and attitudes than in changing behaviour.
Avohoidossa olevien huumeidenkäyttäjien ominaispiirteet
Peer projects are rarely evaluated at all, but when they are (e.g. Free Style in Norway) they typically assess only success in recruiting young leaders in schools and whether the peer leaders’ knowledge or attitudes were strengthened.
Hoidon kysynnän indikaattorista saatujen tietojen avulla voidaan luonnehtia hoitokeskuksissa käyvien potilaiden ja jossakin määrin myös kaikkien huumeidenkäyttäjien sosioekonomista asemaa (18
Although selective prevention is gaining in popularity, caution is required, especially when involving young people at risk in peer-to-peer programmes (Cho et al., 2005; Dishion and Dodge, 2005), because negative ‘contagion effects’ can occur among vulnerable groups.
Vertaispohjaisia lähestymistapoja käytetään myös yleisessä ehkäisevässä huumetyössä, mutta niiden käyttö on entistä yleisempää valikoivassa ehkäisevässä huumetyössä (Irlanti, Alankomaat, Itävalta, Puola ja Norja).
These unintended effects, which are caused by the intervention itself, can lead to increased substance use or risk behaviour.
Vaikuttaa siltä, että tällaiset lähestymistavat voivat tehokkaammin muuttaa tietoisuutta ja asenteita kuin käyttäytymistä.
However, such undesirable outcomes are not unique to selective prevention but are also observed in the case of mass media information provision as well as individual prevention events (see above).
Vertaishankkeita ei arvioida juuri lainkaan, mutta kun niitä arvioidaan (esim. Free Style Norjassa), arvioinnin kohteena on yleensä vain se, miten hankkeissa on onnistuttu tavoittamaan nuoria johtohahmoja kouluissa ja onko niissä pystytty vaikuttamaan vertaisjohtohahmojen tietoisuuteen tai asenteisiin.
In 2005, 20 out of 29 European countries reported information on 315 000 drug clients attending outpatient treatment centres.
Vuonna 2005 yhteensä 20 Euroopan maata 29:stä ilmoitti, että avohoitokeskuksissa oli 315 000 huumehoitoasiakasta.
The data came from about 4 000 treatment units.
Tiedot saatiin yli 4 000 hoitoyksiköstä.
Approximately half (53 %) of the outpatient clients are treated for primary opioid use and the other half for primary use of other drugs, in particular cannabis (22 %) and cocaine (16 %).
Noin puolta (53 %) avohoitoasiakkaista hoidetaan pääasiallisesti opioidien käytön takia ja loppuosaa pääasiallisesti muiden huumeiden, etenkin kannabiksen (22 %) ja kokaiinin (16 %), käytön takia.
The drug that is most commonly the primary drug of consumption varies between countries.
Useimmiten pääasiallisena käytettävä huume vaihtelee maiden välillä.
Treatment and harm-reduction responses
Hoitotyö ja haittojen vähentämiseen tähtäävä työ
Recent developments in treatment systems
Hoitojärjestelmien viimeaikainen kehitys
Most treatment of drug users takes place in outpatient settings, including general practice.
Huumeidenkäyttäjien hoito tapahtuu useimmiten avohoidossa, johon sisältyy myös yleislääkäreiden vastaanotto.
The enlargement of outpatient treatment networks has continued in recent years, and a further geographical expansion took place in several countries, including Bulgaria, Estonia, Greece, Lithuania, Romania and Finland; in contrast, the number of inpatient facilities has remained stable in most countries.
Avohoitoverkostoja on edelleen laajennettu viime vuosina, ja maantieteellistä leviämistä on tapahtunut useassa maassa, Bulgaria, Viro, Kreikka, Liettua, Romania ja Suomi mukaan luettuina; sitä vastoin hoitolaitosten määrä on pysynyt vakaana useimmissa maissa.
About 80 % of outpatient treatment clients are male, with a mean age of around 30 years (28 years among those new to treatment), and their living conditions are generally poor compared with the general population of the same age.
Noin 80 prosenttia avohoitoasiakkaista on miehiä, joiden keski-ikä on noin 30 vuotta (28 vuotta hoitoon ensimmäisen kerran hakeutuneilla), ja heidän elinolonsa ovat yleisesti ottaen kehnot muuhun samanikäiseen väestöön verrattuna.
Around 60 % of outpatient clients have not achieved a level of education beyond primary, and about one tenth of those clients have not even completed primary education.
Noin 60 prosenttia avohoitoasiakkaista ei ole saanut koulutusta perusasteen jälkeen, ja noin kymmenesosa näistä asiakkaista ei ole päättänyt edes perusasteen koulutusta.
Around half of the clients were in regular employment before entering outpatient treatment and the other half were unemployed; most outpatient clients are in stable accommodation (85 %), of whom 40 % live with their parents and 19 % live alone.
Noin puolet asiakkaista oli säännöllisessä työsuhteessa ja noin puolet oli työttömiä ennen avohoitoon tuloa; useimmilla avohoitoasiakkailla on pysyvä asunto (85 %). Heistä 40 prosenttia asuu vanhempiensa luona ja 19 prosenttia yksin.
A significant minority of drug outpatient clients (15 %) live with children, either alone or with their partner, representing a complicating aspect in the drug user’s life and representing a risk factor for the children.
Merkittävä vähemmistö (15 %) avohoitoasiakkaista asuu lastensa kanssa joko yksin tai kumppaninsa kanssa, mikä saattaa hankaloittaa huumeidenkäyttäjän elämää ja olla riskitekijä lapsille.
Countries in which national geographical coverage of specialised drug treatment facilities is very patchy include Latvia, Hungary, Slovakia and Romania.
Latvia, Unkari, Romania ja Slovakia kuuluvat niihin maihin, joissa erikoistuneiden huumehoitolaitosten maantieteellinen kattavuus on hyvin suppea.
Despite recent expansions of the network of service providers, waiting lists for substitution treatment continue to exist in Greece as well as in Hungary and Poland.
Palveluntarjoajien verkoston viimeaikaisista laajennuksista huolimatta korvaushoitoon on edelleen jonotuslistoja Kreikassa, samoin kuin Unkarissa ja Puolassa.
For example, in Germany, 67 % of heroin users are unemployed or economically inactive, compared with 53 % of cocaine clients and 35 % of cannabis clients, and 74 % of opioid clients have limited school education, compared with 63 % of cocaine clients (Sonntag et al., 2006).
Laitoshoito, jota aiemmin suosittiin heroiiniriippuvuuden hoidossa monessa Euroopan maassa, on nykyisin verrattain harvinaista, ja valtaosaa opioidien käyttäjistä hoidetaan
Treatment in residential facilities, formerly the predominant approach to the treatment of heroin use in many European countries, is relatively less common nowadays, and the majority of opioid users are treated in outpatient settings.
Huumehoidossa olevien asiakkaiden sosioekonomista tilannetta koskevia tietoja voidaan täydentää joistakin maista saaduilla kansallisilla tiedoilla, jotka on eritelty pääasiallisesti käytetyn huumeen mukaan.
The philosophy of inpatient facilities and the way they work have changed considerably over the years, in response to changing needs. The co-location of treatment and medical care, including psychiatric treatments, highly active antiretroviral treatment and
Esimerkiksi Saksassa 67 prosenttia heroiininkäyttäjistä on työttömiä tai työvoimaan kuulumattomia, kun heitä on kokaiinin takia hoitoon tulleista 53 prosenttia ja kannabiksen takia hoitoon tulleista 35 prosenttia; 74 prosentilla opioidien käyttäjistä
) See the TDI tables and graphs in the 2007 statistical bulletin for more details on the figures quoted in this section.
) Lisätietoja tässä kohdassa mainituista luvuista, ks. TDI-taulukot ja -kaaviot vuoden 2007 tilastotiedotteessa.
Annual report 2007: the state of the drugs problem in Europe
Vuosiraportti 2007: Huumeongelma Euroopassa ja 63 prosentilla kokaiinin takia hoitoon tulleista koulutus on jäänyt vähäiseksi (Sonntag et al., 2006).
For example, buprenorphine maintenance treatment is now licensed in Malta (19
Korvaushoitoa koskeva lainsäädäntö
In 2006, a survey was carried out among the specialised network of legal correspondents to obtain further information about laws and official regulations regarding admission criteria for substitution treatment as well as about prescribing and dispensing practice.
Oikeudellisten yhteyshenkilöiden erityisverkostossa toteutettiin vuonna 2006 kysely, jonka tarkoituksena oli hankkia lisätietoja korvaushoitoon pääsyn perusteita koskevista laeista ja viranomaismääräyksistä sekä lääkemääräys- ja jakelukäytännöistä.
Results were obtained from 17 countries and complemented a 2003 report from the
Tuloksia saatiin 17 maasta, ja ne täydensivät Euroopan huumausaineita koskevan oikeustietokannan raporttia vuodelta 2003 (1).
European legal database on drugs (1).
Esimerkiksi buprenorfiiniylläpitohoito on nyt luvallista Maltassa (19).
The scope of the legal framework varies considerably between Member States.
Lainsäädännön soveltamisala vaihtelee huomattavasti jäsenvaltioiden välillä.
In some countries, e.g. Belgium, substitution treatment is covered by a specific parliamentary law, while in others, e.g. Cyprus, its implementation is subject to interpretation of the laws on controlled substances.
Osassa maista, kuten Belgiassa, korvaushoidosta säädetään erityislaissa; osassa, esimerkiksi Kyproksessa, sen toteutukseen sovelletaan valvotuista aineista annettuja lakeja.
There is a trade-off between strength of the framework and flexibility. flexibility.
Lainsäädännön tehokkuuden ja joustavuuden välillä on tehtävä kompromisseja.
Member States are increasingly acknowledging the importance of providing adequate treatment services for problematic cannabis and cocaine users.
Laissa nimetään yleensä aineet, joita voidaan käyttää korvaushoidossa.
In the case of cannabis, treatment, counselling and prevention programmes in Europe are often intertwined in order to reach a large number of users.
Useimmissa tapauksissa korvaushoitoon voidaan määrätä vain metadonia ja buprenorfiinia tai pelkkää metadonia, joskin muutamassa maassa sallitaan muita aineita, kuten morfiini tai kodeiini.
New communication strategies, for example making use of the Internet, are being implemented in an attempt to reach cannabis users whose drug use falls somewhere between experimental and problematic.
Vastaavasti kansalliset hoitoonpääsyn perusteet vahvistetaan lähes kaikissa maissa joko laeissa tai ministeriöiden asetuksissa tai ohjeissa. Yleisimmät perusteet ovat huumeriippuvuuden diagnoosi ja vähimmäisikä, mutta myös aiempi epäonnistunut lääkkeetön hoito otetaan huomioon.
Specific cannabis treatment services and programmes, which to date have not been widely provided in Europe, are under development at the moment (see Chapter 3).
Osassa maista kansallisissa laeissa vahvistetaan seuraamukset hoitosääntöjen rikkomisesta, kun taas osassa asia jää kunkin hoitokeskuksen oman harkinnan varaan.
The substances that can be used for substitution treatment are normally designated by law.
Jäsenvaltiot katsovat enenevässä määrin, että on tärkeää tarjota asianmukaisia hoitopalveluja kannabiksen ja kokaiinin ongelmakäyttäjille.
In most cases, only methadone and buprenorphine or only methadone can be prescribed, although in a few countries other drugs such as morphine or codeine are permitted.
Kannabiksen kohdalla hoito, neuvonta- ja ehkäisyohjelmat ovat Euroopassa usein kytköksissä toisiinsa, jotta tavoitettaisiin suuri määrä käyttäjiä.
Similarly, in almost all countries national admission criteria are laid down either in laws or in ministerial decrees or guidelines. The most common criteria are diagnosis of addiction and minimum age, although the need for previous unsuccessful drug-free treatment also features.
Parhaillaan toteutetaan uusia, esimerkiksi Internetiä hyödyntäviä viestintästrategioita, jotta voitaisiin tavoittaa sellaiset kannabiksen käyttäjät, joilla kyse ei ole enää kokeilusta muttei vielä ongelmakäytöstäkään.
In some countries, sanctions for violating treatment rules are set out in national laws while in others the issue is at the discretion of each individual treatment centre.
Kannabista koskevia erityisiä hoitopalveluja ja -ohjelmia ei toistaiseksi ole ollut laajasti saatavilla Euroopassa, mutta sellaisia on tällä hetkellä kehitteillä (ks. luku 3).
Moreover, Member States facing a high level of demand for cocaine treatment are starting to commission research in this field, the issue being complicated by the fact that users of powder cocaine and crack cocaine are usually members of quite distinct social groups (see Chapter 5).
Jäsenvaltioissa, joissa kokaiinihoidon kysyntä on suurta, on myös alettu teettää tätä koskevia tutkimuksia, mutta tilannetta mutkistaa se seikka, että jauhemaisen kokaiinin ja crack-kokaiinin käyttäjät kuuluvat yleensä varsin erillisiin yhteiskuntaryhmiin (ks. luku 5).
At present, however, because of the current lack of specific services, the large majority of psychostimulant users, including amphetamine users, are being treated within traditional, opioid-orientated treatment services, with an identified training need for treatment staff and clinicians across Europe.
Toistaiseksi valtaosaa psykostimulanttien käyttäjistä, amfetamiinien käyttäjät mukaan luettuina, hoidetaan kuitenkin erityispalvelujen puuttuessa perinteisten, opioidikeskeisten hoitopalvelujen yhteydessä, ja hoitohenkilökunnan ja lääkäreiden koulutukselle on Euroopassa selkeä tarve.
Treatment of heroin dependence
Heroiiniriippuvuuden hoito
The laws usually also define who is permitted to prescribe.
Laeissa määritellään yleensä myös, kenellä on oikeus antaa lääkemääräys.
This is primarily doctors in treatment centres, though in some countries any doctor or certain trained or accredited doctors may prescribe.
Tällainen oikeus on yleensä hoitokeskusten lääkäreillä, mutta tietyissä maissa lääkkeen voivat määrätä ketkä tahansa lääkärit tai tietyt koulutetut tai hyväksytyt lääkärit.
In practice, it is rare for doctors outside treatment centres to initiate substitution treatment (2).
Käytännössä on harvinaista, että hoitokeskusten ulkopuoliset lääkärit aloittavat korvaushoidon (2).
Maximum doses are rarely defined in law.
Laissa määritellään vain harvoin enimmäisannoksia.
To prevent duplicate prescriptions, most countries use special prescription forms, though a central register is found in several countries and a few issue special ID cards.
Useimmissa maissa käytetään päällekkäisten lääkemääräysten estämiseksi erillisiä lääkemääräyslomakkeita, mutta useasta maasta löytyy keskusrekisteri ja muutamassa maassa myönnetään erityisiä henkilökortteja.
Authorised dispensaries are usually also specified in the legislation, mostly pharmacies or treatment centres, though some countries also allow doctors to dispense.
Lainsäädännössä täsmennetään yleensä myös valtuutetut jakelijat, jotka ovat useimmiten apteekkeja tai hoitokeskuksia, mutta osassa maista myös lääkärit voivat jaella lääkkeitä.
Finally, in most countries, a system for taking doses home has been established by law, guidelines or simply tolerance, but occasionally this is specifically forbidden.
Useimmissa maissa on myös lakiin, ohjeisiin tai yleensä suvaitsevaisuuteen perustuva järjestelmä, jossa lääkeannokset voidaan viedä kotiin, mutta toisinaan tämä on ehdottomasti kiellettyä.