natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Proceedings the right of the debtor concerned to have tax taken into account is clear from that legislation; secondly, the detailed rules for taking tax into account are such as to guarantee to the interested party the right to obtain an annual adjustment of the attachable portion of his pension to the same extent as if such a tax had been deducted at source in the Member State which enacted that legislation; and, thirdly, those detailed rules do not have the effect of making it impossible or excessively difficult to exercise that right’ (paragraph 48).
Se täsmensi kuitenkin, että ”näin on kuitenkin vain, jos ensinnäkin velallisen oikeus saada vero näin huomioon otetuksi ilmenee selvästi tästä lainsäädännöstä, jos toiseksi tässä huomioon ottamisessa sovellettavilla menettelysäännöillä voidaan turvata velallisen oikeus saada vuosikohtaisesti muutettua eläkkeestä ulosmitattavissa olevia osuuksia sellaisiksi kuin ne olisivat tilanteessa, jossa vero olisi pidätetty kyseiset säännökset antaneessa jäsenvaltiossa, ja jos kolmanneksi näillä menettelysäännöillä ei tehdä tämän oikeuden käyttämistä käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi” (48 kohta).
In Case C-200/02 Zhu and Chen (judgment of 19 October 2004, not yet published in the ECR) Mr and Mrs Chen, Chinese nationals and parents of a first child born in China, wished to have a second child but came up against the birth control policy – the ‘one child policy’ – of the People’s Republic of China.
Asiassa C-200/02, Zhu ja Chen (tuomio 19.10.2004, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) Chenin puolisoiden, jotka ovat Kiinan kansalaisia ja joiden ensimmäinen lapsi oli syntynyt Kiinassa, toive saada toinen lapsi oli ristiriidassa Kiinan kansantasavallan syntyvyydenrajoittamisohjelman eli niin sanotun yhden lapsen politiikan kanssa.
They therefore decided that Mrs Chen would give birth abroad.
Tämän vuoksi he päättivät, että lapsi synnytettäisiin ulkomailla.
Their second child was thus born in September 2000 in Belfast, Northern Ireland.
Parin toinen lapsi näkikin päivänvalon syyskuussa 2000 Belfastissa, Pohjois-Irlannissa.
The choice of the place of birth was no accident: Irish law allows any person born in the island of Ireland, even outside the political boundaries of Ireland (Éire), to acquire Irish nationality.
Tämän synnytyspaikan valinta ei ollut sattumanvaraista: Irlannin oikeudessa nimittäin sallitaan jokaiselle Irlannin saarella (vaikkakin Irlannin tasavallan poliittisten rajojen ulkopuolelle) syntyneelle henkilölle oikeus saada Irlannin kansalaisuus.
The child therefore acquired that nationality.
Niinpä kyseinen lapsikin sai Irlannin kansalaisuuden.
Because, however, she did not meet the requirements laid down by the relevant United Kingdom legislation, she did not acquire United Kingdom nationality.
Koska lapsi ei kuitenkaan täyttänyt Yhdistyneen kuningaskunnan asiaan sovellettavassa lainsäädännössä asetettuja edellytyksiä, lapsi ei saanut Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisuutta.
After the birth, Mrs Chen moved to Cardiff, Wales, with her child, and applied there for a long-term residence permit for herself and her child, which was refused.
Synnytyksen jälkeen rouva Chen asettautui lapsensa kanssa asumaan Cardiffiin,Walesiin,jossahän teki heille molemmille pitkäaikaista oleskelulupaa koskevat hakemukset, jotka hylättiin.
The appellate authority referred a question to the Court on the lawfulness of that refusal, pointing out that the mother and child provide for their needs, they do not rely on public funds, there is no realistic possibility of their becoming so reliant, and they are insured against ill health.
Muutoksenhakuviranomainen esitti yhteisöjen tuomioistuimelle kysymyksen tämän luvan epäämisen lainmukaisuudesta ja korosti, että äiti ja lapsi kykenevät taloudellisesti huolehtimaan itsestään, että mainitut henkilöt eivät ole riippuvaisia julkisista varoista, että kohtuudella ei ole mitenkään oletettavissa, että he ajautuisivat tällaiseen tilanteeseen, ja että heillä on sairausvakuutus.
The circumstance that the facts of the case concerned a young child gave the Court an occasion to state a preliminary point.
Sen seikan perusteella, että tapauksessa oli kyse pienestä lapsesta, yhteisöjen tuomioistuin saattoi esittää ensimmäisen toteamuksen.
It said that the capacity to be the holder of rights guaranteed by the EC Treaty and by secondary law on the free movement of persons does not require that the person concerned has attained the age prescribed for the acquisition of legal capacity to exercise those rights personally.
Henkilön ominaisuudelle olla perustamissopimuksessa ja johdetussa oikeudessa taattujen henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevien oikeuksien haltijana ei voida asettaa sellaista edellytystä, että kyseinen henkilö on saavuttanut iän, jota vaaditaan, jotta hänellä olisi oikeudellinen kyky käyttää itse mainittuja oikeuksia.
Moreover, the enjoyment of those rights cannot be made conditional on the attainment of a minimum age.
Näiden oikeuksien käyttämisen edellytykseksi ei myöskään voida asettaa tietyn vähimmäisiän saavuttamista.
As regards the child’s right of residence, the Court recalled that Article 18 EC has direct effect.
Lapsen oleskeluoikeuden osalta yhteisöjen tuomioistuin palautti mieleen EY 18 artiklan välittömän oikeusvaikutuksen.
Purely as a national of a Member State, and therefore a citizen of the Union, she can rely on the right of residence laid down by that provision.
Yksin sillä perusteella, että lapsi on jonkin jäsenvaltion kansalainen ja siis unionin kansalainen, hän voi vedota tässä määräyksessä määrättyyn oleskeluoikeuteen.
Regard must be had, however, to the limitations and conditions to which that right is subject, in particular Article 1(1) of Directive 90/364, 2which allows Member States to require that the persons concerned have sickness insurance and sufficient resources.
On kuitenkin otettava huomioon ne rajoitukset ja edellytykset, joita tälle oikeudelle on asetettu, ja erityisesti direktiivin 90/36421 artiklan 1 kohta, jonka mukaan jäsenvaltiot voivat edellyttää asianomaisilta henkilöiltä, että he kuuluvat sairausvakuutuksen piiriin ja että heillä on riittävästi tuloja ja varoja.
The Court found that that was so in the present case.
Yhteisöjen tuomioistuin
Council Directive 90/364/EEC of 28 June 1990 on the right of residence (OJ 1990 L 180, p. 26).
Oleskeluoikeudesta 28 päivänä kesäkuuta 1990 annettu neuvoston direktiivi 90/364/ETY (EYVL L 180, s. 26).
As regards the mother’s right of residence, the Court observed that Directive 90/364 recognises a right of residence for ‘dependent’ relatives in the ascending line of the holder of the right of residence, which assumes that material support for the family member is provided by the holder of the right of residence.
Äidin oleskeluoikeuden osalta yhteisöjen tuomioistuin totesi, että direktiivissä 90/364 annetaan oleskeluoikeuden saajan ylenevässä polvessa oleville oleskeluoikeuden saajan ”huollettavina oleville” sukulaisille oleskeluoikeus, mikä edellyttää, että oleskeluluvan saaja vastaa perheenjäsenen aineellisesta tukemisesta.
In the present case, said the Court, the position was exactly the opposite.
Nyt esillä olevassa tapauksessa oli kyse juuri päinvastaisesta tilanteesta.
Mrs Chen could not thus be regarded as a ‘dependent’ relative of her child in the ascending line.
Äidin ei siis voitu katsoa olevan lapsensa ”huollettavana oleva” sukulainen.
On the other hand, where a child is granted a right of residence by Article 18 EC and Directive 90/364, the parent who is the carer of the child cannot be refused the right to reside with the child in the host Member State, as otherwise the child’s right of residence would be deprived of any useful effect.
Sen sijaan silloin, kun lapsi saa oleskeluoikeuden EY 18 artiklan ja direktiivin 90/364 perusteella, vanhempaa, joka huolehtii tästä lapsesta, ei voida kieltää oleskelemasta lapsen kanssa vastaanottavassa jäsenvaltiossa, sillä muuten mainitun lapsen oleskeluoikeudelta vietäisiin tehokas vaikutus.
In the field of the free movement of goods, the Court had to decide inter alia on national rules concerning the composition of foodstuffs and food supplements and on national rules on the packaging of drinks.
Tavaroiden vapaan liikkuvuuden alalla yhteisöjen tuomioistuin joutui kuluneena vuonna tarkastelemaan muun muassa elintarvikkeiden koostumusta ja ravintolisiä koskevaa kansallista lainsäädäntöä sekä juomien pakkauksia koskevaa lainsäädäntöä.
After noting that national rules such as those at issue in the main proceedings constitute a measure having equivalent effect to a quantitative restriction, the Court stated that they could nevertheless be justified, under certain conditions, under Article 30 EC. First, such rules must make provision for a procedure enabling economic operators to have a nutrient included on the national list of authorised substances.
Esitettyään, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kansallinen lainsäädäntö muodostaa määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavan toimenpiteen, yhteisöjen tuomioistuin totesi, että se voi kuitenkin olla EY 30 artiklan nojalla perusteltua tiettyjen edellytysten täyttyessä.
Second, an application to have a nutrient included on the national list of authorised substances may be refused by the competent national authorities only if the substance poses a genuine risk to public health.
Tällaiseen lainsäädäntöön on nimittäin liityttävä menettely, jonka avulla taloudelliset toimijat voivat saada ravintoaineen merkityksi sallittujen aineiden kansalliseen luetteloon.
Such a risk must be assessed, stated the Court, on the basis of the most reliable scientific data available and the most recent results of international research.
Tämän menettelyn on oltava helppokäyttöinen ja saatettavissa loppuun kohtuullisessa ajassa ja se on tarvittaessa voitava saattaa tuomioistuimen käsiteltäväksi.
Finally, since such rules derogate from the principle of the free movement of goods within the Community, they must be confined to what is actually necessary to ensure the safeguarding of public health and must be proportionate to the aim thus pursued.
Toisaalta toimivaltaiset kansalliset viranomaiset voivat hylätä hakemuksen ravintoaineen merkitsemisestä sallittujen aineiden kansalliseen luetteloon vain, jos tästä aineesta aiheutuu todellista vaaraa kansanterveydelle.
In Case C-387/99 Commission v Germany [2004] ECR I-3751 and Case C-150/00 Commission v Austria [2004] ECR I-3887, it was because it had been alerted by a number of complaints against the administrative practice in Germany and Austria of
Tätä viimeksi mainittua seikkaa on arvioitava luotettavimpien käytettävissä olevien tieteellisten tietojen ja kansainvälisen
Proceedings automatically classifying as medicinal products preparations based on certain vitamins and/or minerals lawfully marketed as food supplements in the Member State from which they are imported, where those substances are present in amounts exceeding the recommended daily intake (Case C-150/00) or exceed it by three times (Case C-387/99), that the Commission brought two actions before the Court of Justice against those Member States for infringement of the principle of the free movement of goods laid down in Article 28 EC.
Yhteisöjen tuomioistuin tutkimuksen tuoreimpien tulosten perusteella. Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin muistutti, että tällaisen lainsäädännön, jolla poiketaan tavaroiden vapaata liikkuvuutta yhteisössä koskevasta periaatteesta, on rajoituttava siihen, mikä on todella tarpeellista kansanterveyden suojelun varmistamiseksi, ja sen on oltava oikeassa suhteessa näin tavoiteltuun päämäärään nähden.
In support of those actions, the Commission argued essentially that the classification of each vitamin or mineral as a medicinal product must be carried out case by case, having regard to the pharmacological properties which it was recognised as having in the present state of scientific knowledge.
Eräässä toisessa tänä samana päivänä julistetussa tuomiossa (asia C-24/00, komissio v. Ranska, Kok. 2004, s.
It argued that a single general and abstract approach for all those substances thus went beyond what was necessary for achieving the objective of the protection of health laid down in Article 30 EC, so that that approach was not proportionate. The barrier to the free movement of goods resulting from the contested practices could not therefore be justified, even though it pursued a legitimate aim.
I-1277) yhteisöjen tuomioistuin totesi Ranskan tasavallan jättäneen noudattamatta EY 28 artiklan mukaisia velvoitteitaan juuri sen takia, että Ranska ei ollut säätänyt menettelystä, jossa ravintoaineet saadaan merkityksi sallittujen ravintoaineiden luetteloon ja joka olisi helppokäyttöinen, avoin ja saatettavissa loppuun kohtuullisessa ajassa, eikä perustellut päätöksiään, joilla se kieltäytyi merkitsemästä tiettyä ainetta kyseiseen luetteloon, kansanterveydelle aiheutuvan todellisen vaaran perusteellisella arvioinnilla.
Even though it is true that the concentration of vitamins or minerals above which a preparation is classified as a medicinal product varies according to the vitamin or mineral in question, it does not necessarily follow that all preparations containing more than once – or three times – the recommended daily intake of one of those substances come within the definition of a medicinal product for the purposes of Directive 65/65. 3
Komissiolle oli tehty useita kanteluja, joissa ilmoitettiin Saksassa ja Itävallassa käytössä olevasta hallintokäytännöstä, jossa tiettyjä vitamiineja ja/tai kivennäisaineita sisältävät valmisteet, joita laillisesti myydään ravintolisinä toisessa jäsenvaltiossa, josta ne tuodaan, luokitellaan järjestelmällisesti lääkkeiksi silloin, kun ne sisältävät näitä vitamiineja tai kivennäisaineita enemmän kuin suositellun päivittäisannoksen (asia C-150/00) tai kolme kertaa suositeltua päivittäisannosta enemmän (asia C-387/99).
In those circumstances, the Court then said, it was clear that the contested practices create a barrier to trade, since such preparations lawfully marketed or produced in other Member States as food supplements cannot be marketed in Germany or Austria until they have been subject to the marketing authorisation procedure for medicinal products.
Kanteidensa tueksi komissio esitti, että vitamiinin tai kivennäisaineen luokittelu lääkkeeksi on tehtävä tapauskohtaisesti ottaen huomioon ne farmakologiset ominaisuudet, joita kyseisellä vitamiinilla tai kivennäisaineella nykyisen tieteellisen tietämyksen perusteella katsotaan olevan.
That barrier cannot be justified on the basis of Article 30 EC.
Vitamiinien ja kivennäisaineiden liikakulutuksen haitallisuuden aste nimittäin vaihtelee.
While that provision allows Member States a certain discretion relating to the protection of public health, the means used must be proportionate to the objective pursued, which it must not be possible to attain by measures less restrictive of intraCommunity trade.
Sama yleinen ja abstrakti lähestymistapa kaikkiin näihin aineisiin menisi siis pidemmälle kuin on tarpeen EY 30 artiklassa määrätyn terveyden suojelemisen tavoitteen toteuttamiseksi, joten tällainen lähestymistapa ei ole oikeasuhteinen.
In this respect, stated the Court, the systematic nature of the contested practices does not make it possible to
Riidanalaisista käytännöistä tavaroiden vapaalle liikkuvuudelle koituva rajoitus ei näin ollen voi olla perusteltu, vaikka sillä onkin oikeutettu tavoite.
Council Directive 65/65/EEC of 26 January 1965 on the approximation of provisions laid down by law, regulation or administrative action relating to proprietary medicinal products (OJ, English Special Edition 1965-1966, p. 20).
Vitamiini- tai kivennäisainevalmisteen sellainen luokittelu lääkkeeksi, joka perustuu yksinomaan kyseisen valmisteen sisältämän ravintoaineen suositeltuun päiväannokseen, ei täysimääräisesti täytä edellytystä siitä, että luokittelu on toteutettava kunkin vitamiini- tai kivennäisainevalmisteen farmakologisten ominaisuuksien mukaisesti.
Court of Justice identify and assess a real risk to public health, which requires a detailed assessment on a case-by-case basis of the effects which the addition of the vitamins and minerals in question could entail.
Toiminta vaihtelee kyseessä olevan vitamiinin tai kivennäisaineen mukaan, tästä ei kuitenkaan välttämättä seuraa se, että kaikki valmisteet, joissa on asianomaista vitamiinia tai kivennäisainetta yli suositellun päivittäisannoksen – tai joissa sitä on enemmän kuin kolme kertaa suositeltu päivittäisannos – kuuluvat direktiivissä 65/653 tarkoitetun lääkkeen määritelmän alaan.
A preparation which would not pose a real risk to public health thus also requires a marketing authorisation as a medicinal product.
Yhteisöjen tuomioistuin jatkoi, että näin ollen on todettava, että riidanalaisilla käytännöillä luodaan kaupan este, koska tällaisia valmisteita, joita myydään tai valmistetaan laillisesti ravintolisinä muissa jäsenvaltioissa, voidaan Saksassa tai Itävallassa myydä ainoastaan sen jälkeen, kun niihin on sovellettu lääkkeisiin sovellettavaa markkinoille saattamista koskevaa lupamenettelyä.
In the light of those considerations, the Court held that Germany and Austria had failed to fulfil their obligations under Article 28 EC.
Tätä estettä ei kuitenkaan voida perustella EY 30 artiklan nojalla.
In two separate cases, Case C-463/01 Commission v Germany (judgment of 14 December 2004, not yet published in the ECR) and Case C-309/02 Radlberger Getränke and S. Spitz (judgment of 14 December 2004, not yet published in the ECR), the Court was called on to rule on the permissibility with respect to the Community rules of measures adopted in Germany to cope with the environmental problem created by drinks packaging.
Vaikka tässä määräyksessä nimittäin annetaan jäsenvaltioille tietyn verran harkintavaltaa kansanterveyden suojelemisen suhteen, jäsenvaltioiden valitsemien keinojen on oltava oikeassa suhteessa tavoiteltuun päämäärään, jota ei olisi voitu saavuttaa yhteisön sisäistä kauppaa vähemmän rajoittavilla toimenpiteillä.
In that Member State, producers and distributors of drinks in nonreusable packaging are subject in principle to the obligation to charge a deposit and take back packaging.
Kyseisten käytäntöjen systemaattinen luonne ei yhteisöjen tuomioistuimen mukaan näin ollen mahdollista kansanterveyteen kohdistuvan todellisen vaaran tunnistamista ja arviointia, sillä tämän vaaran tunnistaminen ja arviointi edellyttäisi sitä, että kyseisten vitamiinien ja kivennäisaineiden lisäämisen vaikutuksia arvioitaisiin perusteellisesti ja tapauskohtaisesti.
They may, however, comply with this by participating in a global collection system.
Näin ollen sellaisellekin vitamiini- tai kivennäisainevalmisteelle, jonka myynti ei aiheuta todellista vaaraa kansanterveydelle, on näitä käytäntöjä sovellettaessa saatava lääkkeitä koskeva markkinoille saattamista koskeva lupa.
That option is withdrawn if, for two years in a row, the percentage of drinks marketed in reusable packaging in Germany falls below a certain threshold.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin totesi Saksan ja Itävallan jättäneen noudattamatta EY 28 artiklan mukaisia velvoitteitaan.
Case C-463/01 concerned an action for failure to fulfil obligations brought by the Commission against Germany.
Kertakäyttöpakattujen juomien valmistajilla ja myyjillä on tässä jäsenvaltiossa lähtökohtaisesti velvollisuus periä ostajalta pantti ja ottaa pakkaukset takaisin.
According to the guardian of the treaties, the above rules constitute a barrier to trade.
Ne voivat kuitenkin täyttää tämän velvollisuuden liittymällä kattavaan keräysjärjestelmään.
Producers of mineral water, who all have to bottle at source under a Community directive, are subject to a particular burden if they are established in other Member States.
Tämä mahdollisuus menetetään, kun uudelleenkäytettävissä pakkauksissa markkinoille saatettujen juomien prosentuaalinen osuus Saksassa laskee tietyn rajan alle kahtena peräkkäisenä vuotena.
The judgment giving a preliminary ruling in Case C-309/02 concerned the same basic problem. The Austrian undertakings Radlberger and Spitz export soft drinks to Germany and belong to a global system of waste collection, ‘Der Grüne Punkt’.
Asiassa C-463/01 oli kyse komission Saksaa vastaan nostamasta jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevasta kanteesta.
The German court decided to stay the proceedings and make a reference to the Court of Justice for a preliminary ruling.
Perustamissopimusten noudattamisen valvojan mielestä edellä mainittu lainsäädäntö merkitsi kaupan rajoitusta.
According to the Court, since Directive 94/62 does not carry out a complete harmonisation of national systems for the reuse of packaging, the German legislation must be capable of assessment in the light of the provisions of the EC Treaty relating to the free movement of goods.
Kivennäisvesien valmistajiin, joiden kaikkien on yhteisön direktiivin nojalla pakattava tuotteensa lähteellä, kohdistuu erityinen rasitus, kun ne ovat sijoittautuneet toisiin jäsenvaltioihin.
Although applying without distinction, the national legislation does not affect the marketing of drinks produced in Germany and that of drinks from other Member States in the same manner.
Asiassa C-309/02 annetussa ennakkoratkaisussa oli kyse samasta aineellisesta ongelmasta.
The changeover from a global system of waste collection to a deposit and return system results generally in additional costs for all producers.
Itävaltalaiset yritykset Radlberger ja Spitz vievät virvoitusjuomia Saksaan, ja ne ovat liittyneet kattavaan keräysjärjestelmään eli Der Grüne Punkt -järjestelmään.
Directive 94/62/EC of the European Parliament and the Council of 20 December 1994 on packaging and packaging waste (OJ 1994 L 365, p. 10).
Lääkkeitä koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 26 päivänä tammikuuta 1965 annettu neuvoston direktiivi 65/65/ETY (EYVL 1965, 22, s. 369).
As regards justification relating to protection of the environment, the Court acknowledged that the introduction of a deposit and return system contributes to improving the recovery of packaging waste and to the reduction of waste in the natural environment.
Vaikka tätä kansallista lainsäädäntöä sovelletaan erotuksetta, se ei vaikuta samalla tavalla Saksassa valmistettujen juomien myyntiin ja muista jäsenvaltioista peräisin olevien juomien myyntiin.
Moreover, the probability of a change of system to a deposit obligation contributes to reducing waste by encouraging undertakings to make use of reusable packaging.
Siirtymisestä kattavasta pakkausten keräysjärjestelmästä tiettyyn pantti- ja takaisinottojärjestelmään aiheutuu yleisesti ottaen kaikille valmistajille lisäkustannuksia.
The national legislation is thus necessary for attaining the objectives pursued.
Saksan ulkopuolelle sijoittautuneet valmistajat kuitenkin käyttävät kertakäyttöpakkauksia huomattavasti enemmän kuin saksalaiset valmistajat.
However, the legislation, which makes the establishment of a deposit and return system dependent on a reuse rate, must still be proportionate.
Ympäristönsuojeluun liittyvän perustelun osalta yhteisöjen tuomioistuin myönsi, että pantti- ja takaisinottojärjestelmän käyttöönotto on omiaan lisäämään pakkausjätteen hyödyntämistä ja myötävaikuttamaan jätteiden vähentymiseen luonnossa.
That is the case, said the Court, only if there is a reasonable transitional period to adapt, which thus ensures that every producer or distributor concerned can actually participate in an operational system.
Lisäksi sen todennäköisyys, että järjestelmä vaihtuu pantin perimistä koskevaksi velvollisuudeksi, myötävaikuttaa jätteiden vähenemiseen, koska se kannustaa yrityksiä käyttämään uudelleenkäytettäviä pakkauksia. Kansallinen lainsäädäntö on näin ollen tarpeen tavoiteltujen päämäärien saavuttamiseksi.
In Case C-309/02 the Court held that it was for the national court to assess whether that requirement was satisfied.
Asiassa C-309/02 yhteisöjen tuomioistuin päätti, että kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on arvioida, täyttyykö tämä edellytys.