natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The second concerns the legal consequences which follow when the rules for calculating that period laid down by national law do not correspond to those required by Community law.
Tähän kysymykseen on annettava myönteinen vastaus.
It is necessary to examine those two problems before replying specifically to the questions referred.
Yhteisöjen tuomioistuin on ratkaissut esitetyt kysymykset seuraavasti:
In a situation such as Mrs Mau's, Directive 80/987 requires the Federal Republic of Germany to ensure, even if the guarantee period has been validly limited in German law pursuant to Article 4 of Directive 80/987, at least the payment of the claimant's outstanding claims in respect of the last three months of the six months of her employment relationship preceding 27 December 1999, that being the date on which the request was lodged for the opening of the procedure collectively to satisfy creditors' claims, and therefore the date of the onset of Mrs Mau's employer's insolvency within the meaning of Article 3(2) of Directive 80/987.
Työntekijöidensuojaatyönantajan maksukyvyttömyystilanteessakoskevanjäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20 päivänä lokakuuta 1980 annetun neuvoston direktiivin 80/987/ETY 3 artiklan 2 kohtaa ja 4 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että niiden kanssa on ristiriidassa Sozialgesetzbuch III:n (Saksan sosiaalisia kysymyksiä koskeva laki, III osa) 183 §:n 1 momentin kaltainen kansallisen lainsäädännön säännös, jossa määritellään, että työnantajan maksukyvyttömyyden alkamispäivä on maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamishakemusta koskevan päätöksen tekopäivä eikä kyseisen hakemuksen jättämispäivä.
In this case, the order for reference shows that the national court considers it impossible to give an interpretation of Paragraph 183 of Sozialgesetzbuch III (German Social Code, Part III) of 24 March 1997 ('SGB III'), concerning the date of the onset of the employer's insolvency, which conforms to Directive 80/987.
Direktiivin 80/987/ETY 3 ja 4 artiklassa tarkoitettua "työsuhteen" käsitettä on tulkittava siten, ettei se kata ajanjaksoja, jotka eivät luonteensa vuoksi voi johtaa maksamattomiin palkkasaataviin.
In that way, it could allow Mrs Mau's application without it being necessary to examine either the question of possible direct applicability of Directive 80/987 or the question of State liability.
Näin ollen se ei kata ajanjaksoa, jonka aikana työsuhde on hoitovapaan johdosta keskeytynyt ja jonka perusteella ei tästä syystä synny lainkaan oikeutta palkkaan.
In those circumstances, it is necessary to proceed to an interpretation of the expression 'employment relationship' within the meaning of Articles 3 and 4 of Directive 80/987.
Julkisasiamies J. Mischo on esittänyt ratkaisuehdotuksensa viidennen jaoston istunnossa 2 päivänä heinäkuuta 2002.
The expression 'employment relationship' within the meaning of Articles 3 and 4 of Directive 80/987
Julkisasiamies ehdottaa, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa kysymyksiin seuraavasti:
It is on the basis of the above considerations that the questions referred must be answered.
Työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20 päivänä lokakuuta 1980 annetun neuvoston direktiivin 80/987/ETY käytettyä käsitettä "työnantajan maksukyvyttömyyden alkaminen" on tuikittava niin, että sillä
In these questions, which it will be convenient to examine together, the referring court essentially asks whether Articles 3(2) and 4(2) of Directive 80/987 must be interpreted as precluding a provision of national law, such as Paragraph 183(1) of SGB III, which defines the date of the onset of the employer's insolvency as the date of the decision ruling on the request for opening of the insolvency procedure and not the date on which that request was lodged.
Tästä seuraa, että direktiivin 3 artiklan 2 kohta ja 4 artiklan 2 kohta ovat ristiriidassa sellaisen Sozialgesetzbuch (Saksan sosiaalilaki) IH:n osan 183 §:n 1 momentin kaltaisen kansallisen oikeuden säännöksen kanssa, jonka mukaan viitejakso lasketaan siitä päivästä lähtien, jolloin Amtsgericht on tehnyt päätöksen maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta.
The sixth question
Kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
That question is to be answered in the affirmative.
Ensimmäiseen ja neljänteen ennakkoratkaisukysymykseen annettu vastaus huomioon ottaen kansallisen tuomioistuimen asia on tutkia, voidaanko kansallisia säännöksiä tulkita direktiivin 80/987/ETY mukaisesti.
The expression 'employment relationship' within the meaning of Articles 3 and 4 of Directive 80/987, must be interpreted as excluding periods which, by their very nature, cannot give rise to outstanding salary claims.
Direktiivin 80/987/ETY 4 artiklan 2 kohdassa mainittua käsitettä "työsuhde" on tulkittava siten, ettei se sisällä ajanjaksoja, jolloin työntekijä ei saa palkkaa sen vuoksi, että työsuhde on keskeytynyt (ruhendes Arbeitsverhältnis) "hoitovapaan ajaksi".
A period during which the employment relationship is suspended on account of child raising leave and, for that reason, confers no right to remuneration, is therefore excluded'
Asia C-193/01 Ρ Athanasios Pitsiorlas v. Euroopan unionin neuvosto ja Banque centrale européenne Toimielimiä koskeva oikeus
Advocate General J. Mischo delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 2 July 2002.
15 päivänä toukokuuta 2003
Case C-193/01 Ρ Athanasios Pitsiorlas ν Council of the European Union, European Central Bank Law governing the institutions
— Epäävästä päätöL·estä myöhässä nostettu tutustumista koskevan oikeuden epääminen kanne — Anteeksiannettava erelidys (viides jaosto)
By application received at the Court Registry by fax on 3 May 2001 and lodged at the Court Registry on 7 May 2001, Mr Pitsiorlas brought an appeal against the order of the Court of First Instance of 14 February 2001 in Case T-3/00 Pitsiorlas ν Council and ECB [2001] by which the Court of First Instance dismissed as inadmissible his application for annulment of the decision of the Council of the European Union of 30 July 1999 refusing him access to a document ('the Council decision').
Pitsiorlas on yhteisöjen tuomioistuimeen 3.5.2001 faksitse saapuneella ja 7.5.2001 toimittamallaan valituskirjelmällä hakenut muutosta Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-3/00, Pitsiorlas vastaan neuvosto ja EKP, 14.2.2001 antamaan määräykseen, jossa se jätti tutkimatta kanteen, jolla valittaja vaati sen Euroopan unionin neuvoston 30.7.1999 tekemän päätöksen kumoamista, jolla valittajalta evättiin oikeus tutustua erääseen asiakirjaan (jäljempänä neuvoston päätös).
At paragraph 24 of the contested order, the Court of First Instance upheld the Council's plea and dismissed the action against that institution's decision as inadmissible on the ground that 'the circumstances put forward by the applicant [could not] be regarded as exceptional circumstances giving rise to an excusable error'.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hyväksyi valituksenalaisen määräyksen 24 kohdassa neuvoston esittämän oikeudenkäyntiväitteen ja jätti neuvoston päätöstä koskevan kanteen tutkimatta sillä perusteella, että "olosuhteita, joihin kantaja on vedonnut, ei voida pitää sellaisina poikkeuksellisina olosuhteina, jotka muodostaisivat anteeksiannettavan erehdyksen".
By his appeal Mr Pitsiorlas claims that the Court should uphold his application and annul the contested order, grant in its entirety the relief sought by him at first instance or, in the alternative, refer the case back to the Court of First Instance and order the Council to pay the costs of the proceedings both at first instance and on appeal.
Pitsiorlas vaatii valituksessaan, että yhteisöjen tuomioistuin hyväksyy hänen valituksensa ja kumoaa valituksenalaisen määräyksen, hyväksyy hänen ensimmäisessä oikeusasteessa esittämänsä vaatimukset tai toissijaisesti palauttaa asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen ja velvoittaa neuvoston korvaamaan molemmissa oikeusasteissa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
By his fifth plea in law, which should be examined first, Mr Pitsiorlas submits that the Court of First Instance failed to have regard to the case-law concerning excusable error or, at least, applied that case-law in an excessively strict manner.
Pitsiorlas katsoo viidennessä perusteessaan, joka on syytä tutkia ensiksi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole ottanut huomioon anteeksiannettavaan erehdykseen liittyvää yhteisön oikeuskäytäntöä tai että se on ainakin soveltanut sitä liian suppeasti.
It is necessary to reject forthwith the applicant's assertion that the Court of First Instance refused to have regard to the case-law on excusable error.
Heti suoralta kädeltä on hylättävä se valittajan väite, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi kieltäytynyt ottamasta huomioon anteeksiannettavaan erehdykseen liittyvää oikeuskäytäntöä.
It is clear from the very terms of the contested order that the Court of First Instance expressly based its decision on that case-law in considering what the response should be to the plea of inadmissibility raised by the Council and in concluding, at paragraph 24 of that order, that the action brought against the Council's decision should be rejected as inadmissible on the ground that the circumstances put forward by the applicant could not be regarded as exceptional circumstances giving rise to an excusable error.
Itse valituksenalaisen määräyksen sanamuodosta ilmenee selvästi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin perusti kantansa nimenomaisesti tähän oikeuskäytäntöön tutkiakseen sitten, miten neuvoston esittämä oikeudenkäyntiväite piti ratkaista, ja että se tuli valituksenalaisen määräyksen 24 kohdassa siihen päätelmään, että neuvoston päätöstä vastaan nostettu kanne oli hylättävä sillä perusteella, että olosuhteita, joihin valittaja on vedonnut, ei voida pitää sellaisina poikkeuksellisina olosuhteina, jotka muodostaisivat anteeksiannettavan erehdyksen.
In that regard, the Court of First Instance relied, more particularly, on the fact that the General Secretariat's letter notifying the appellant of the Council decision pointed out to him, in addition, the content of Articles 195 EC and 230 EC which concern, respectively, the conditions under which complaints may be addressed to the Ombudsman and the legality of acts adopted by the Council may be reviewed by
Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin perusti kantansa erityisesti siihen seikkaan, että pääsihteeristön kirjeessä, jolla neuvoston päätös annettiin valittajalle tiedoksi, kerrottiin valittajalle lisäksi EY 195 ja EY 230 artiklan sisällöstä siltä osin kuin ne koskevat asian saattamista Euroopan oikeusasiamiehen käsiteltäväksi ja yhteisöjen tuomioistuimen harjoittamaa neuvoston toimien laillisuusvalvontaa.
Rejects the plea of inadmissibility raised by the Council of the European Union before the Court of First Instance;
Euroopan unionin neuvoston ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittämä oikeudenkäyntiväite hylätään.
Refers the case back to the Court of First Instance for judgment on Mr Pitsiorlas' application for annulment of the decision of the Council of 30 July 1999 and the decision of the European Central Bank of 8 November 1999 refusing him access to a document;
Asia palautetaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ratkaistavaksi sillä osin kuin Pitsiorlas on vaatinut, että neuvoston 30.7.1999 tekemä päätös ja Euroopan keskuspankin 8.11.1999 tekemä päätös, joilla evättiin häneltä oikeus tutustua erääseen asiakirjaan, kumotaan.
Advocate General A. Tizzano delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 26 September 2002.
Julkisasiamies A. Tizzano on esittänyt ratkaisuehdotuksensa viidennen jaoston istunnossa 26 päivänä syyskuuta 2002.
Not available.
15 päivänä toukokuuta 2003
By judgment of 18 May 2001 the Hoge Raad der Nederlanden (Supreme Court of the Netherlands) referred to the Court for a preliminary ruling under the Protocol of 3 June 1971 on the interpretation by the Court of Justice of the Convention of 27 September 1968 on Jurisdiction and the Enforcement of Judgments in Civil and Commercial Matters two questions on the interpretation of Article 1 of that convention.
Hoge Raad der Nederlanden on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 18.5.2001 tekemällään päätöksellä tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden täytäntöönpanoa yksityisoikeuden alalla koskevan 27 päivänä syyskuuta 1968 allekirjoitetun yleissopimuksen tulkitsemisesta yhteisöjen tuomioistuimessa 3 päivänä kesäkuuta 1971 tehdyn pöytäkirjan nojalla kaksi ennakkoratkaisukysymystä kyseisen yleissopimuksen 1 artiklan tulkinnasta, (jäljempänä Brysselin yleissopimus).
By order of 5 March 1991, in accordance with Article 6 of the TIR Convention, the Netherlands State Secretary for Finance authorised three Netherlands associations of carriers to issue TIR carnets ('the authorised Netherlands associations').
Alankomaiden valtiovarainministeri valtuutti 5.3.1991 tekemällään päätöksellä TIR-yleissopimuksen 6 artiklan mukaisesti kolme alankomaalaista kuljetusliikkeiden yhdistystä antamaan TIR-carnet'ita (jäljempänä valtuutetut alankomaalaiset yhdistykset).
Under Article 1 of that order, those associations undertake unconditionally to pay the duties and taxes due from the holders of the TIR carnets issued, for which they become jointly and severally liable.
Tämän päätöksen 1 §:n mukaan nämä yhdistykset sitoutuvat ehdoitta maksamaan ne annettujen TIR-carnefidcn haltijoiden suoritettavina olevat tullit ja verot, joista näiden yhdistysten on vastattava yhteisvastuullisesti.
Article 5 states that the authorised Netherlands associations must provide a guarantee covering fulfilment of their obligations.
Päätöksen 5 §:ssä säädetään, että valtuutettujen alankomaalaisten yhdistysten on annettava vakuus velvoitteidensa täyttämiseksi.
That article states that the person who provides the guarantee must undertake to pay all the sums claimed by the Netherlands Minister for Finance from the authorised Netherlands associations.
Tässä samassa pykälässä todetaan, että vakuuden antajan on sitouduttava maksamaan kaikki ne rahamäärät, joita Alankomaiden valtiovarainministeri vaatii valtuutetuilta alankomaalaisilta yhdistyksiltä.
Article 19 states that the order will enter into force only when the Netherlands Minister for Finance has accepted the guarantee referred to in Article 5.
Päätöksen 19 §:ssä täsmennetään, että päätös tulee voimaan vasta, kun Alankomaiden valtiovarainministeri on hyväksynyt päätöksen 5 §:ssä tarkoitetun vakuuden.
That guarantee was provided by PFA.
Tämän vakuuden antoi PFA.
By various documents, PFA bound itself vis-à-vis the Netherlands State, as guarantor and joint debtor, to pay as its own debt the import or export duties and taxes imposed under customs and excise legislation on the holders of TIR carnets issued by the national associations of carriers.
Se sitoutui eri asiakirjoissa Alankomaiden valtiota kohtaan takaajaksi ja yhteisvastuulliseksi velalliseksi niistä tuonti- tai vientitulleista ja -veroista, jotka kansallisten kuljetusliikkeiden yhdistysten antamien TIR-carnet'iden haltijoiden on tulli- ja verolainsäädännön mukaan maksettava.
On 20 November 1996, the Netherlands State brought proceedings against PFA before the Rechtbank te Rotterdam (District Court, Rotterdam) (Netherlands), claiming that PFA should be ordered to pay it the sum of NLG 41 917 063 together with statutory interest.
Alankomaiden valtio nosti 20.11.1996 PFA:ta vastaan kanteen Rechtbank te Rotterdamissa (Alankomaat), jotta tämä velvoittaisi PFA:n maksamaan Alankomaiden valtiolle 41 917 063 Alankomaiden guldenia (NLG) laillisine korkoineen.
That action was based on the guarantee commitments undertaken by PFA vis-à-vis the Netherlands State and sought payment of the import or export duties and taxes owed by the authorised Netherlands associations.
Tämän kanteen perustana olivat ne takaussitoumukset, jotka PFA oli antanut Alankomaiden valtion hyväksi, ja sen tavoitteena oli valtuutettujen alankomaalaisten yhdistysten vastattavina olleiden tuonti- tai vientitullien ja -verojen suorittaminen.
PFA pleaded the lack of jurisdiction of the Rechtbank te Rotterdam on the ground that the dispute fell within the scope of the Brussels Convention and that the court with jurisdiction was to be determined in accordance with the provisions thereof.
PFA riitautti Rechtbank te Rotterdamin toimivaltaisuuden sillä perusteella, että oikeusriita kuului Brysselin yleissopimuksen soveltamisalaan ja että toimivaltainen tuomioistuin oli määritettävä tämän yleissopimuksen määräysten mukaisesti.
The Rechtbank te Rotterdam and, on appeal, the Gerechtshof te 's-Gravenhage (Regional Court of Appeal, The Hague) (Netherlands) rejected the plea of lack of jurisdiction.
Rechtbank te Rotterdam ja muutoksenhaussa Gerechtshof te 's-Gravenhage (Alankomaat) hylkäsivät tämän toimivallan puuttumista koskevan väitteen.
The Hoge Raad der Nederlanden, to which PFA had appealed, decided to stay proceedings and to refer a number of questions to the Court for a preliminary ruling.
Ensinnäkin on todettava, ettei TIR-yleissopimuksessa ole Alankomaiden valtion ja PFA:n väliseen oikeussuhteeseen sovellettavia määräyksiä.
In the first place, the legal relationship between the Netherlands State and PFA is not governed by the TIR Convention.
Toiseksi on todettava, että huomioon on otettava sopimuksen tekemiseen liittyneet olosuhteet.
In the second place, account must be taken of the circumstances surrounding the conclusion of the contract. In the main proceedings, the case file shows that PFA's undertaking vis-à-vis the Netherlands State was freely given.
Pääasian oikeudenkäyntiä koskevasta asiakirja-aineistosta ilmenee, että PFA antoi Alankomaiden valtiolle sitoumuksen vapaaehtoisesti.
In the third place, it is necessary to take into consideration the terms of the contract defining the extent of the guarantor's undertaking.
Kolmanneksi on todettava, että huomioon on otettava ne sopimusmääräykset, joissa määritellään takaussitoumuksen laajuus.
In that respect, the identity, noted in the main proceedings by the Netherlands Government, between the provisions of the order of 5 March 1991 approving national associations of carriers, on the one hand, and the clauses of the contract defining the guarantee obligation assumed by PFA, on the other, cannot be regarded as proof that the Netherlands State exercised its public powers in respect of the guarantor.
Tämän osalta on katsottava, että yhtäältä kansallisten kuljetusliikkeiden yhdistysten hyväksymisestä 5.3.1991 tehdyn päätöksen määräysten ja toisaalta PFA:n hyväksymän takausvelvoitteen määrittelyä koskevien sopimusmääräysten välistä yhteneväisyyttä, jonka Alankomaiden hallitus toi pääasian oikeudenkäynnissä esille, ei voida pitää todisteena siitä, että Alankomaiden valtio olisi käyttänyt takauksen osalta julkisoikeudellista valtaa.
The fact that the principal obligation and the guarantor's undertaking are the same in fact results from the accessory nature of the guarantee contract.
Päävelvoitteen ja takaussitoumuksen yhteneväisyys nimittäin johtuu takaussopimuksen liitännäisyydestä.
In the main proceedings, it is hardly material that the extent of PFA's undertaking is determined by reference to the obligations of the authorised Netherlands associations, since it is common ground that that undertaking was not imposed on PFA, but is the result of an expression of its free will.
Pääasian oikeudenkäynnissä ei juuri ole merkitystä sillä, että PFA:n sitoumuksen laajuus määritetään viittaamalla valtuutettujen alankomaalaisten yhdistysten velvoitteisiin, koska on selvää, että tätä sitoumusta ei määrätty PFA:lle vaan että tämä hyväksyi sen vapaaehtoisesti.
As regards the fact, asserted by the Netherlands Government, that PFA waived the right to rely on certain provisions of the Netherlands Civil Code, such as those providing for the defence of set-off and the 'benefits of discussion and division' (permitting the claim of a preliminary distraint on the principal debtor's assets and the guarantor's right to limit its liability in the event of a plurality of guarantors), it should be noted that such stipulations are common practice in commercial relationships.
Alankomaiden hallitus väittää, että PFA luopui oikeudestaan vedota tiettyihin Alankomaiden siviililain säännöksiin, kuten niihin, joissa säädetään kuittausväitteestä, takauksen toissijaisuutta koskevasta väitteestä sekä yhteisvastuun poissulkemista koskevasta väitteestä, ja tämän osalta on todettava, että tällaiset sopimusmääräykset ovat liikesuhteissa tavallisia.
They could constitute an exercise of its public powers by the Netherlands State vis-à-vis the guarantor only if they exceeded the limits of the freedom conferred on the parties by the legislation applicable to the contract, which is for the national court to determine.
Ne voivat olla osoitus siitä, että Alankomaiden valtio käytti takauksen osalta julkisoikeudellista valtaa, ainoastaan, jos niillä ylitetään sopimukseen sovellettavassa laissa sopimuspuolille annetun vapauden rajat, minkä selvittäminen kuuluu kansalliselle tuomioistuimelle.
The second question referred for a preliminary ruling
Toinen ennakkoratkaisukysymys
By this question, the national court seeks essentially to ascertain whether the first paragraph of Article 1 of the Brussels Convention must be interpreted as meaning that 'customs matters', within the meaning of the second sentence of that provision, covers a claim by which a contracting State seeks to enforce a guarantee contract intended to guarantee the payment of a customs debt, where the guarantor may raise pleas in defence which necessitate an investigation into the existence and content of the customs debt.
Tällä kysymyksellään kansallinen tuomioistuin kysyy, onko Brysselin yleissopimuksen 1 artiklan 1 kappaletta tulkittava siten, että tämän määräyksen toisessa virkkeessä tarkoitettuun tulliasian käsitteeseen kuuluu vaatimus, jonka sopimusvaltio esittää tullivelan maksamisen varmistamiseen tarkoitetun takaussopimuksen täytäntöönpanemiseksi, kun takaaja voi puolustuksekseen vedota seikkoihin, joiden perusteella tuomioistuimen on tutkittava tullivelan syntymistä ja sisältöä.
In order to determine whether an action falls within the scope of the Brussels Convention, only the subject-matter of that action must be taken into account.
Sen selvittämiseksi, kuuluuko oikeusriita Brysselin yleissopimuksen soveltamisalaan, ainoastaan tämän oikeusriidan kohde on otettava huomioon.
It would be contrary to the principle of legal
Yhteisöjen tuomioistuin on ratkaissut esitetyt kysymykset seuraavasti:
Where the subject-matter of an action is the enforcement of a guarantee obligation owed by a guarantor in circumstances which permit the inference that that obligation falls within the scope of the Brussels Convention, the fact that the guarantor may raise pleas in defence relating to whether the guaranteed debt is owed, based on matters excluded from the scope of the Brussels Convention, has no bearing on whether the action itself is included in the scope of that convention.
liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen 25 päivänä lokakuuta 1982 tehdyllä yleissopimuksella sekä Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen 26 päivänä toukokuuta 1989 tehdyllä yleissopimuksella, on tulkittava seuraavasti: