natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Exceptions arise only when the damage resulted from the charterer’s personal act or omission, committed with the intent to cause such damage, or recklessly and with knowledge that such damage would probably result.
Toisin on vain, jos pilaantumisvahinko johtuu rahdinantajan omasta virheestä tai laiminlyönnistä, jolla hänen on ollut tarkoitus aiheuttaa tällaista vahinkoa, tai jos hän on aiheuttanut vahingon huolimattomuudesta ja tietoisena siinä, että tällaista vahinkoa todennäköisesti aiheutuu.
The competent courts must decide whether that exclusion from liability is applicable to the Total companies. 83
Toimivaltaisten tuomioistuinten on ratkaistava, onko tämä vastuun sulkeminen pois sovellettavissa Total-yhtiöihin. 83
83 — The judgment of the Tribunal de grande instance de Paris of 16 January 2008 (cited in footnote 15, p.
83 – Edellä alaviitteessä 15 mainitussa Tribunal de grande instance de Paris’n 16.1.2008 antamassa tuomiossa (s.
35) ruled this out in the case of Total S.A.
235) tämä suljettiin pois Total SA:n osalta.
If responsibility for costs on the part of the Total companies were to be assessed
Jos Total-yhtiöiden kustannusvastuuta pitäisi arvioida yksinomaan jätedirektiivin 15 artiklan perusteella, edellä esitetystä seuraisi, että niiden pitäisi raskaan polttoöljyn
However, the exclusion from liability does not appear to be incompatible with Article 15 of the Waste Framework Directive, even if the persons concerned contributed to causing the waste, but is a permissible full utilisation of the scope which the polluterpays principle allows the Member States in connection with implementation.
Vastuun sulkeminen pois ei tosin vaikuta silloinkaan, kun asianomaiset henkilöt ovat myötävaikuttaneet vahingon syntymiseen, olevan ristiriidassa jätedirektiivin 15 artiklan kanssa, vaan se on sallittua sen harkintavallan käyttöä, jonka saastuttaja maksaa -periaate antaa jäsenvaltioille täytäntöönpanon yhteydessä.
of liability under Article III(4) of the Liability Convention, in particular vis-à-vis the charterer under Article III(4)(c), are compatible with the polluterpays principle. First of all, claims can be made directly against those persons, in the event of increased responsibility, where the damage resulted from their personal act or omission, committed with the intent to cause such damage, or recklessly and with knowledge that such damage would probably result.
Ensinnäkin nämä henkilöt voidaan saattaa ankaroitetun vastuun perusteella suoraan vastuuseen silloin, kun pilaantumisvahinko johtuu hänen omasta virheestään tai laiminlyönnistään, jolla hänen on ollut tarkoitus aiheuttaa tällaista vahinkoa, tai jos hän on aiheuttanut vahingon huolimattomuudesta ja tietoisena siinä, että tällaista vahinkoa todennäköisesti aiheutuu.
Secondly, the owner may have recourse against them under Article III(5) of the Liability Convention.
Toiseksi aluksen omistaja voi vastuuyleissopimuksen 3 artiklan 5 kappaleen mukaan vaatia kolmansia osapuolia vastuuseen tapahtuneesta.
It is therefore ensured that these persons too may be ordered to bear costs for their contribution in accordance with the polluterpays principle.
Siten varmistetaan se, että myös nämä henkilöt voidaan saattaa vastuuseen kustannuksista oman osuutensa osalta saastuttaja maksaa -periaatteen mukaisesti.
It would be necessary to examine such a claim in particular if the Total companies are partially or wholly responsible for the ship’s accident, as the Tribunal de grande instance found 85 and as the Commission and France also consider to be possible.
Tällainen vaade olisi tutkittava erityisesti siinä tapauksessa, että Total-yhtiöt olisivat osittain tai kokonaan vastuussa alukselle aiheutuneesta onnettomuudesta, kuten Tribunal de grande instance on todennut 85ja kuten sekä komissio että Ranska katsovat mahdolliseksi.
The Liability Convention and the Fund Convention clarify the apportionment of responsibility for costs in connection with oil accidents at sea.
Vastuuyleissopimuksessa ja rahastoyleissopimuksessa täsmennetään kustannusvastuun jakoa merellä tapahtuvien öljyonnettomuuksien osalta.
The channelling of responsibility for costs to the owner of the ship under the Liability Convention is consistent with the polluterpays principle.
Vastuuyleissopimuksella toteutettu kustannusvastuun kanavointi aluksen omistajalle vastaa saastuttaja maksaa -periaatetta.
As a rule, in the event of an accident the owner is responsible for the cargo of his ship becoming waste since he has responsibility for the command and condition of the ship which he operates or has operated.
Yleensä tämä on onnettomuuksien yhteydessä vastuussa siitä, että hänen aluksensa lastista tuli jätettä, koska hän vastaa käyttämänsä tai käytettäväksi antamansa aluksen ohjauksesta ja kunnosta.
For certain cases where third parties are responsible for the damage, Article III(2) and (3) provide for exemption from liability for the ship’s owner.
Tietyissä tapauksissa, joissa kolmannet osapuolet ovat vastuussa vahingosta, 3 artiklan 2 ja 3 kappaleessa säädetään aluksen omistajan vapauttamisesta vastuusta.
This form of liability is consistent with the liability which the Court established in connection with the manager of a service station in relation to hydrocarbons leaked from storage facilities into the surrounding ground. 84
Tämä vastuun muoto vastaa yhteisöjen tuomioistuimen toteamaa huoltoasemayrittäjän vastuuta polttoaineesta, joka on valunut säiliöistä ympäröivään maaperään. 84
The barriers to claims against third parties which accompany the channelling
Vastuun kanavoimiseen kuuluvat vastuuyleissopimuksen 3 artiklan 4 kappaleen mukaiset esteet sille, että vaateita esitettäisiin muita kohtaan, erityisesti c kohdassa tarkoitettua rahdinantajaa vastaan, ovat yhteensopivia saastuttaja maksaa -periaatteen kanssa.
However, under Article V of the Liability Convention liability on the part of the owner is limited if it is not proved that the pollution damage resulted from his personal act or omission, committed with the intent to cause such damage, or recklessly and with knowledge that such damage would probably result.
Vastuuyleissopimuksen 5 artiklassa rajoitetaan tosin aluksen omistajan vastuuta silloin, jos ei osoiteta, että pilaantumisvahinko johtuisi hänen omasta virheestään tai laiminlyönnistään, jolla hänen on ollut tarkoitus aiheuttaa tällaista vahinkoa, tai jos hän on aiheuttanut vahingon huolimattomuudesta ja tietoisena siinä, että tällaista vahinkoa todennäköisesti aiheutuu.
If this limitation of liability applies, the individual claims under Article V(4) are settled only pro rata, that is to say partially, by the owner of the ship.
Jos tätä vastuun rajoitusta sovelletaan, aluksen omistaja tyydyttää yksittäiset vaateet 5 artiklan 4 kappaleen mukaan vain vaatimusten mukaisessa suhteessa eli osittain.
This appears prima facie to be a breach of the polluterpays principle.
Tämä näyttää aluksi saastuttaja maksaa -periaatteen läpimurrolta.
84 — Van de Walle and Others (cited in footnote 27, paragraph 59).
84 – Edellä alaviitteessä 27 mainittu asia Van de Walle ym., tuomion 59 kohta.
85 — Judgment of 16 January 2008 (cited in footnote 15, p. 228).
85 – Edellä alaviitteessä 15 mainittu 16.1.2008 annettu tuomio, s. 228.
COMMUNE DE MESQUER persons who are likewise required to pay the costs under national law.
COMMUNE DE MESQUER tai sellaisten tiettyjen henkilöiden maksettaviksi, jotka voidaan myös saattaa vastuuseen kustannuksista kansallisen lainsäädännön perusteella.
The imposition on individuals of the cost of disposing of waste which they have not caused would be incompatible with the polluterpays principle.
Yksityisten rasittaminen sellaisista jätteistä huolehtimisen kustannuksilla, joita he eivät ole aiheuttaneet, olisi ristiriidassa saastuttaja maksaa -periaatteen kanssa. 87
87Those concerned could therefore apply Article 15 of the Waste Framework Directive vis-à-vis such a demand made by State authorities.
Asianomaiset voisivat vastustaa valtion viranomaisten tällaista vaatimusta jätedirektiivin 15 artiklan nojalla.
However, the limited liability of the owner of the ship is supplemented under the Fund Convention by liability under the International Oil Pollution Damage Compensation Fund.
Aluksen omistajan rajoitettua vastuuta täydennetään kuitenkin rahastoyleissopimuksen mukaan öljyn aiheuttamien pilaantumisvahinkojen kansainvälisen korvausrahaston vastuulla.
Under Article 12, the Fund is financed by those who have received large quantities of crude oil or heavy fuel oil after sea transport.
Rahastoyleissopimuksen 12 artiklan mukaan rahastoa rahoittavat ne, joille toimitetaan meriliikenteessä suuria määriä raakaöljyä tai polttoöljyä.
Through their demand those undertakings cause the oil transportation which creates the risk of oil accidents at sea.
Nämä yritykset aiheuttavat kysynnällään öljykuljetuksia, joista seuraa öljyonnettomuuksien riski merelle.
They too may therefore be apportioned the cost of disposing of oil waste which is created in the event of oil accidents in accordance with the polluterpays principle.
Myös niiden voidaan näin ollen saastuttaja maksaa -periaatteen mukaan katsoa olevan vastuussa öljyonnettomuuksien yhteydessä syntyvistä öljyjätteistä huolehtimisen kustannuksista.
Liability under the Fund is excluded in the event of damage resulting from an act of war under Article 4(2) of the Fund Convention and may be limited, under Article 4(3), if the party which suffered the damage is partially at fault.
Rahaston vastuu ei ole mahdollinen, kun kyseessä ovat rahastoyleissopimuksen 4 artiklan 2 kappaleessa tarkoitetut sotavahingot, ja sitä voidaan rajoittaa vahinkoa kärsineen oman myötävaikutuksen perusteella tämän artiklan 3 kappaleen nojalla.
In addition, under Article 9 of the Fund Convention there is the right of recourse against other responsible persons in relation to costs borne by the Fund.
Lisäksi rahastoyleissopimuksen 9 artiklan mukaan on olemassa mahdollisuus vaatia kolmansia osapuolia vastuuseen tapahtuneesta myös niiden kustannusten osalta, jotka rahasto ottaa vastattavikseen.
In the present case the Fund has therefore brought proceedings as a precaution against various persons, including the Total companies which are party to the present case. 86
Nyt käsiteltävässä asiassa rahasto on tämän mukaisesti nostanut varmuuden vuoksi kanteen eri henkilöitä vastaan, ja niihin kuuluvat erityisesti nyt käsiteltävässä asiassa osallisina olevat Total-yhtiöt. 86
On the other hand, the imposition of the remaining costs of disposal on the general public is compatible with the polluterpays principle under Article 15 of the Waste Framework Directive.
Yhteiskunnan rasittaminen jäljelle jäävillä huolehtimiskustannuksilla on sitä vastoin jätedirektiivin 15 artiklassa tarkoitetun saastuttaja maksaa -periaatteen mukaista.
The general public at least accepts the relevant risks, since the States permit risky maritime oil transportation.
Yhteiskunta ottaa nämä riskit ainakin huomioon, koska valtiot sallivat vaaralliset öljynkuljetukset merellä.
At the same time, through the requirements laid down in Marpol 73/78 88the States guarantee a minimum level of maritime safety.
Samalla valtiot varmistavat Marpol 73/78:ssa 88määrätyillä vaatimuksilla alusten turvallisuuden vähimmäisstandardin.
The general public benefits from these transportation operations because they ensure the supply of a desired energy source.
Yhteiskunta hyötyy näistä kuljetuksista, koska niillä varmistetaan halutun energianlähteen toimitukset.
Without demand for oil products there would be no transportation.
Ilman öljytuotteiden kysyntää ei olisi kuljetuksiakaan.
It is thus justified to apportion to the general public a causal contribution for oil accidents and some of the risk.
Siten on perusteltua, että yhteiskunnan katsotaan olevan osaltaan öljyonnettomuuksien aiheuttaja ja että se kantaa osan riskistä.
Liability under the Fund is also limited.
Myös rahaston vastuuta on rajoitettu.
This limited liability can mean that neither the ship’s owner nor the Fund bears some of the cost of disposing of waste resulting from oil pollution damage at sea.
Vastuun rajoitus saattaa johtaa siihen, että aluksen omistaja ja rahasto eivät kumpikaan joudu korvaamaan osuuksia öljyn aiheuttamasta meren pilaantumisesta aiheutuvista jätteistä huolehtimisen kustannuksista.
These remaining costs are borne either by the state, i.e. the community of taxpayers, or by certain
Nämä loput kustannukset jäävät joko valtion eli veronmaksajien yhteisön maksettaviksi
87 — See point 120 above.
87 – Ks. edellä 120 kohta.
88 — International Convention for the Prevention of Pollution from Ships 1973, as modified by the Protocol of 1978 thereto (UN Treaty Series, Vol. 1341, No. 22484).
88 – Alusten aiheuttaman meren pilaantumisen ehkäisemisestä vuonna 1973 tehty kansainvälinen yleissopimus, sellaisena kun se on muutettuna vuoden 1978 pöytäkirjalla (Recueil des traités Nations unies/UN Treaty Series, Bd. 1341, Nr. 22484).
86 — Note 92FUND/EXC.33/5 by the Director of the International Oil Pollution Compensation Fund of 4 May 2006, http://www.iopcfund-docs.org/ds/pdf/92exc33-5_e.pdf, p. 5 et seq.
86 – Öljyn aiheuttamien pilaantumisvahinkojen korvausrahaston johtajan 4.5.2006 päivätty muistio 92FUND/EXC.33/5, http://www.iopcfund-docs.org/ds/pdf/92exc33-5_e.pdf, s.
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-188/07 is also to be financed by oil importers and raises the liability coverage considerably.
JULKISASIAMIES KOKOTTIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-188/07
The Liability Convention and the Fund Convention show that the Contracting States, including nearly all the Member States, consider the limitation of liability to be reasonable and accept the risk of having to bear further costs.
Vastuuyleissopimus ja rahastoyleissopimus osoittavat, että sopimusvaltiot, mukaan lukien lähes kaikki jäsenvaltiot, pitävät vastuun rajoittamista asianmukaisena ja ottavat huomioon sen riskin, että ne joutuvat vastaamaan lisäkustannuksista.
If oil damage exceeds the limits of the liability of the ship’s owner and of the Fund, the costs cannot really be afforded by private funds.
Jos öljyn aiheuttamat vahingot ylittävät aluksen omistajan ja rahaston vastuun rajat, niitä ei näet voida korjata yksityisten toimijoiden varoin.
More extensive insurance solutions also appear unlikely.
Myös pidemmälle menevät vakuutusratkaisut vaikuttavat epätodennäköisiltä.
Consequently, it is compatible with Article 15 of the Waste Framework Directive and the polluterpays principle contained therein to channel liability for oil accidents at sea to the owner of the ship and to limit the level of that liability in accordance with the Liability Convention and the Fund Convention.
Näin ollen on jätedirektiivin 15 artiklan ja siihen sisältyvän saastuttaja maksaa periaatteen mukaista, että yhtäältä kanavoidaan vastuu merellä tapahtuvista öljyonnettomuuksista vastuuyleissopimuksen ja rahastoyleissopimuksen mukaisesti aluksen omistajalle ja öljyn aiheuttamien pilaantumisvahinkojen kansainväliselle korvausrahastolle ja toisaalta rajoitetaan tämän vastuun suuruutta.
This conclusion accords with the obligation to avoid contradictions with the Liability Convention as far as possible when interpreting Community law. 90
Tämä vastaa velvoitetta välttää mahdollisuuksien mukaan yhteisön oikeutta tulkittaessa ristiriidat vastuuyleissopimuksen kanssa. 90
Furthermore, the liability on the part of the ship’s owner and the supplement under the Fund are not linked to fault.
Lisättäköön, että aluksen omistajan vastuu ja rahaston suorittama täydennys eivät riipu syyllisyydestä.
There is therefore a relatively high probability that oil pollution damage will be covered wholly or at least in part.
On siis olemassa verrattain suuri todennäköisyys, että öljyn aiheuttamat pilaantumisvahingot katetaan kokonaan tai ainakin osittain.
This is especially the case since the Supplementary Protocol to the Fund Convention 89 entered into force in 2005, creating a Supplementary Compensation Fund which
Tämä pätee erityisesti sen jälkeen, kun rahastoyleissopimuksen lisäpöytäkirja 89 tuli voimaan vuonna 2005, sillä sen mukaan perustetaan myös öljyntuojien rahoittama lisäkorvausrahasto, millä nostetaan vastuun määrää merkittävästi.
The answer to the third question must therefore be that the producer of heavy fuel oil and/or the seller and carrier may be ordered under Article 15 of the Waste Framework Directive to bear the cost of disposing of oil waste following a shipping accident if they can be accused of contributing personally to causing the leak of the heavy fuel oil.
Tästä syystä kolmanteen kysymykseen on vastattava, että raskaan polttoöljyn tuottaja ja/tai myyjä tai rahdinantaja voidaan velvoittaa jätedirektiivin 15 artiklan nojalla aluksen onnettomuuden jälkeen suorittamaan öljyjätteistä huolehtimisen kustannukset, jos niiden voidaan todeta omalta osaltaan myötävaikuttaneen siihen, että raskas polttoöljy on vuotanut mereen.
However, it is also compatible with that provision to limit the liability of the producer of heavy fuel oil and/or the seller and carrier in accordance with the Liability Convention and the Fund Convention.
Tämän säännöksen kanssa on tosin yhteensopivaa myös se, että raskaan polttoöljyn tuottajan ja/tai myyjän tai rahdinantajan vastuuta rajoitetaan vastuuyleissopimuksen ja rahastoyleissopimuksen mukaisesti.
According to the Fund, http://www.iopcfund.org/92members.htm#suppfund, in addition to four other States, Belgium, Denmark, Germany, Greece, Spain, France, Ireland, Italy, Latvia, Lithuania, the Netherlands, Portugal, Slovenia, Finland, Sweden and the United Kingdom have ratified the Protocol and on 30 March 2008 they will be joined by Hungary.
Rahaston mukaan, http://www.iopcfund.org/92members.htm#suppfund, neljän viiden muun valtion lisäksi Belgia, Tanska, Saksa, Kreikka, Espanja, Ranska, Irlanti, Italia, Latvia, Liettua, Alankomaat, Portugali, Slovenia, Suomi, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat ratifioineet pöytäkirjan, ja Unkari liittyy siihen 30.3.2008.
90 — See point 99 et seq. above.
90 – Ks. edellä 99 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
I therefore suggest that the Court give the following answers to the reference for a preliminary ruling:
Ehdotan näin ollen, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa ennakkoratkaisupyyntöön seuraavasti:
‘(1) Heavy fuel oil, as the product of a refining process, meeting the user’s specifications and intended by the producer to be sold as a combustible fuel, and referred to in Directive 68/414/EEC of 20 December 1968 imposing an obligation on Member States of the EEC to maintain minimum stocks of crude oil and/or petroleum products, cannot as such be treated as waste within the meaning of Article 1 of Council Directive 75/442/EEC of 15 July 1975 on waste.
1) Raskasta polttoöljyä, joka on jalostusprosessissa käyttäjän vaatimusten mukaisesti valmistettu tuote, jonka sen tuottaja on tarkoittanut myytäväksi polttoaineena ja joka mainitaan ETY:n jäsenvaltioiden velvollisuudesta ylläpitää raaka-öljy- ja/tai öljytuotevarastojen vähimmäistasoa 20.12.1968 annetussa neuvoston direktiivissä 68/414/ETY, ei ole sellaisenaan pidettävä jätteistä 15.7.1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY 1 artiklassa tarkoitettuna jätteenä.
(2) Heavy fuel oil is to be treated as waste for the purposes of Directive 75/442 if it is discharged in a tanker accident and is mixed with water and sediment.
2) Raskasta polttoöljyä, joka valuu säiliöaluksen onnettomuuden seurauksena mereen ja sekoittuu veteen ja sedimentteihin, on pidettävä direktiivissä 75/442 tarkoitettuna jätteenä.
(3) The producer of heavy fuel oil and/or the seller and carrier may be ordered under Article 15 of Directive 75/442 to bear the cost of disposing of oil waste following a shipping accident if they can be accused of contributing personally to causing the leak of the heavy fuel oil.
3) Raskaan polttoöljyn tuottaja ja/tai myyjä tai rahdinantaja voidaan velvoittaa direktiivin 75/442 15 artiklan nojalla aluksen onnettomuuden jälkeen suorittamaan öljyjätteistä huolehtimisen kustannukset, jos niiden voidaan todeta omalta osaltaan myötävaikuttaneen siihen, että raskas polttoöljy on vuotanut mereen.
However, it is also compatible with that provision to limit the liability of the producer of heavy fuel oil and/or the seller and carrier in accordance with the International Convention of 29 November 1969 on Civil Liability for Oil Pollution Damage, as amended by the Protocol of 1992, and the 1971 International Convention on the Establishment of an International Fund for Compensation for Oil Pollution Damage, as amended by the Protocol of 1992.’
Tämän säännöksen kanssa on tosin yhteensopivaa myös se, että raskaan polttoöljyn tuottajan ja/tai myyjän tai rahdinantajan vastuuta rajoitetaan öljyn aiheuttamasta pilaantumisvahingosta johtuvasta siviilioikeudellisesta vastuusta 29.11.1968 tehdyn kansainvälisen yleissopimuksen, sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 1992 pöytäkirjalla, ja öljyn aiheuttamien pilaantumisvahinkojen kansainvälisen korvausrahaston perustamisesta vuonna 1971 tehdyn kansainvälisen yleissopimuksen, sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 1992 pöytäkirjalla, mukaisesti.
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Cour de cassation (France), made by decision of 28 March 2007, received at the Court on 3 April 2007, in the proceedings
Asiassa C-188/07, jossa on kyse EY 234 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Cour de cassation (Ranska) on esittänyt 28.3.2007 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 3.4.2007, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
THE COURT (Grand Chamber), composed of C.W.A. Timmermans, President of the Second Chamber, acting as President, A. Rosas, K. Lenaerts and L. Bay Larsen, Presidents of Chambers,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (suuri jaosto), toimien kokoonpanossa: toisen jaoston puheenjohtaja C. W. A. Timmermans, joka hoitaa presidentin tehtäviä, jaostojen puheenjohtajat A. Rosas, K. Lenaerts ja L. Bay
R. Silva de Lapuerta, K. Schiemann, P. Kūris, E. Levits, A. Ó Caoimh, P. Lindh, J.-C. Bonichot, T. von Danwitz and C. Toader (Rapporteur), Judges,
Larsen sekä tuomarit R. Silva de Lapuerta, K. Schiemann, P. Kūris, E. Levits, A. Ó Caoimh, P. Lindh, J.-C. Bonichot, T. von Danwitz ja C. Toader (esittelevä tuomari), julkisasiamies: J. Kokott, kirjaaja: yksikönpäällikkö M.-A. Gaudissart, ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 22.1.2008 pidetyssä istunnossa esitetyn, ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
— Total France SA and Total International Ltd, by J.-P. Hordies, C. Smits, M. Memlouk, J. Boivin, E. Fontaine and F.-H. Briard, avocats,
– Total France SA ja Total International Ltd, edustajinaan avocat J.-P. Hordies, avocat C. Smits, avocat M. Memlouk, avocat J. Boivin, avocat E. Fontaine ja avocat F.-H. Briard,
— the United Kingdom Government, by C. Gibbs and I. Rao, acting as Agents, assisted by J. Maurici, barrister,
– Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus, asiamiehinään C. Gibbs ja I. Rao, joita avustaa barrister J. Maurici,
— the Commission of the European Communities, by M. Konstantinidis, J.-B. Laignelot and G. Valero Jordana, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 13 March 2008, gives the following
– Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään M. Konstantinidis, J.-B. Laignelot ja G. Valero Jordana,
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Articles 1 and 15 of and Annex I to Council Directive 75/442/EEC of 15 July 1975 on waste (OJ 1975 L 194, p.
Ennakkoratkaisupyyntö koskee jätteistä 15.7.1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY (EYVL L 194, s.
39), as amended by Commission Decision 96/350/EC of 24 May 1996 (OJ 1996 L 135, p.
39), sellaisena kuin se on muutettuna 24.5.1996 tehdyllä komission päätöksellä 96/350/EY (EYVL L 135, s.
32) (‘Directive 75/442’).
32; jäljempänä direktiivi 75/442), 1 ja 15 artiklan ja direktiivin liitteen I tulkintaa.