natgillin/translations-raw huggingface dataset:
50 — Arblade and Others, cited in footnote 33, paragraph 35,;Mazzoleni and ISA, cited in footnote 25, paragraph 26; and Wolff & Müller, cited in footnote 48, paragraph 34. Teyssié, B., Droit européen du travail, 2nd edition, Paris, 2003, pp. 158 and 159, takes the view that a requirement to comply with an administrative formality is only justified if it furthers the interests of the workers concerned. He argues that the legitimate justification concerning the social protection of workers may not operate as a pretext to introduce legislation restricting the freedom to provide services. 52 — See the copy of the provisionally enforceable order of the labour inspectorate dated 29 April 2004 served on a particular undertaking by which it prohibits the provision of services by non-registered workers (‘ordonnance executoire par provision: cessation de prestations de travail détachées non-déclarées’), included in Annex A-5 to the Commission’s application.
50 – Edellä alaviitteessä 33 mainitut yhdistetyt asiat Arblade, tuomion 35 kohta; edellä alaviitteessä 25 mainittu asia Mazzoleni ja ISA, tuomion 26 kohta ja edellä alaviitteessä 48 mainittu asia Wolff & Müller, tuomion 34 kohta. Teyssié, B., Droit européen du travail, 2. painos, Pariisi, 2003, s. 158–159, katsoo, että vaatimus hallinnollisen muodollisuuden noudattamisesta on oikeutettu ainoastaan silloin, kun sillä palvellaan asianomaisten työntekijöiden etuja. Työntekijöiden sosiaalinen suojelu laillisena oikeuttamisperusteena ei saa toimia tekosyynä sellaisten säännösten antamiselle, joilla haitataan palvelujen tarjoamisen vapautta. 52 – Ks. työvoiman tarkastusviranomaisen 29.4.2004 tekemä, toistaiseksi täytäntöönpanokelpoinen päätös, joka on osoitettu tietylle yritykselle ja jossa kielletään palvelujen tarjonta sellaisten työntekijöiden toimesta, joita ei ole ilmoitettu (”ordonnance exécutoire par provision: cessation de prestations de travail détachées non-déclarées”). Jäljennös tästä päätöksestä on kannekirjelmän liitteessä A-5.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-319/06 viduals and threatens sanctions in the event of non-compliance.
JULKISASIAMIES TRSTENJAKIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-319/06
interpreted as meaning that the provision of services of Luxembourg by way of deploying workers is prohibited unless authorised. 53
sinne työhön on kiellettyä, mikäli siihen ei ole annettu ennakkolupaa. 53
The situation is aggravated by the fact that the provision’s wording fails to meet the requirements of legal certainty and clarity.
Raskauttavana seikkana voidaan pitää sitä, ettei tämän säännöksen muotoilu täytä vaatimuksia oikeusvarmuudesta ja selvyydestä.
According to consistent caselaw, Member States are required not only to bring their legislation into conformity with Community law but also to do so by adopting rules of law capable of creating a situation which is sufficiently precise, clear and transparent to allow individuals to know the full extent of their rights and rely on them before the national courts.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan jäsenvaltioiden tulee yhteisön oi -keuden täydellisen soveltamisen takaamiseksi saattaa lainsäädäntönsä yhdenmukaiseksi yhteisön oikeuden kanssa, mutta jäsenvaltioiden on lisäksi tehtävä se siten, että ne antavat säännöksiä, jotka ovat riittävän täsmällisiä, selkeitä ja transparentteja, jotta oikeussubjektit voivat tuntea oikeutensa ja myös vedota niihin kansallisissa tuomioistuimissa.
54 That principle must apply a fortiori if national law imposes obligations on indi-
54Tätä periaatetta sovelletaan varsinkin silloin, kun jäsenvaltion lainsäädännössä asetetaan yksilöille velvollisuuksia
It must be observed that the ambiguous wording of the rule places the issue of a permit largely at the discretion of the administration and, in addition, unreasonably increases the risk that undertakings will find themselves subject to administrative or penal sanctions.
On todettava, että säännöksen epäselvällä sanamuodolla annetaan hallinnolle laaja harkintavalta luvan myöntämisessä ja lisäksi lisätään kohtuuttomasti vaaraa siitä, että yritykseen kohdistuu hallinnollisia tai rikosoikeudellisia seuraamuksia.
Thus, according to the evidence submitted by the Commission to the Court, the labour inspectorate evidently places a strict interpretation on Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 in requiring the submission in full of all documents prior to the provision of services, 55such that — contrary to the arguments of the Luxembourg Government — provision of the documents on the day itself, shortly before works commence, does not suffice.
Siten niiden todisteiden perusteella, jotka komissio on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle, työvoiman tarkastusviranomainen tulkitsee 20.12.2002 annetun lain 7 §:n 1 momenttia ilmeisen suppeasti, koska se edellyttää kaikkien asiakirjojen täydellistä toimittamista ennen palvelun tarjoamista, 55minkä vuoksi Luxemburgin hallituksen to -teamuksista poiketen ei riitä, että asiakirjat toimitetaan samana päivänä juuri ennen töiden aloittamista.
Difficulties in the practical implementation of Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 may also result from the fact that the obligation to provide information and, thus, the administrative procedure itself ensues, in principle, only following the receipt of a ’demand’ from the labour inspectorate, with it remaining unclear in that regard what role the undertaking is expected to play in anticipation of that procedure and whether possi-
20.12.2002 annetun lain 7 §:n 1 momentin käytännön täytäntöönpanossa voi lisäksi ilmetä vaikeuksia sen vuoksi, että ilmoitusvelvollisuus syntyy ja siten varsinainen hallinnollinen menettely käynnistyy lähtökohtaisesti vasta sen jälkeen, kun työvoiman tarkastusviranomainen on esittänyt asiaa koskevan ”pyynnön”, jolloin jää epäselväksi, mikä rooli yrityksellä on
53 — However, the legislature prohibits certain activities (or certain projects) not because they must be forbidden in general but because the authorities must examine in advance whether in an individual case they infringe certain substantive legal provisions.
53 – Lainsäätäjä kieltää tietyt toiminnot (tai tietyt hankkeet), ei kuitenkaan siksi, että niiden on yleisesti ottaen tarkoitus jäädä toteutumatta, vaan siksi, että viranomaisten on määrä etukäteen tutkia, rikotaanko niillä yksittäistapauksessa tiettyjä aineellisoikeudellisia säännöksiä.
If that assessment proves positive and it follows that the conduct is in conformity with substantive law, the authorisation must be granted.
Mikäli tutkimuksessa päädytään myönteiseen tulokseen ja ilmenee, että toiminto on sopusoinnussa aineellisen oikeuden kanssa, lupa on myönnettävä.
From the outset, therefore, the prohibition applies subject to the reservation that permission is to be granted if the authorisation procedure does not reveal any legal grounds for refusal.
Kielto siis edellyttää alusta alkaen luvan myöntämistä, jos lupamenettelyssä ei ilmene lakisääteisiä epäämisperusteita. Siksi ”luvan” tapauksessa puhutaan myös ”kiellosta, johon liittyy ennakkolupavaatimus” (ks. tästä Maurer, H., Allgemeines Verwaltungsrecht, 15. painos, München, 2004, 51 kohta, s. 218).
The existence of such a prohibition unless authorisation is given also clearly confirms the restrictive nature of the Luxembourg rule established by Article 7(1) of the Law of 20 December 2002.
Tällaisen kiellon, johon liittyy ennakkolupavaatimus, olemassaolo myös tekee 20.12.2002 annetun lain 7 §:n 1 momenttiin sisältyvästä Luxemburgin sääntelystä kiistatta palvelujen tarjoamisen vapauden rajoituksen.
As regards the deployment of workers from nonmember States by a service provider established in the Community, the Court has already held that national legislation which makes the provision of services within national territory by an undertaking established in another Member State subject to the issue of an administrative visa constitutes a restriction on the freedom to provide services within the meaning of Article 49 EC.
Yhteisöjen tuomioistuin on nimittäin jo todennut sellaisen tapauksen osalta, jossa yhteisöön sijoittautunut palveluja tarjoava yritys lähettää työhön kolmannen valtion työntekijöitä, että kansallista lainsäädäntöä, jossa ehdoksi sille, että toiseen jäsenvaltioon sijoittautunut yritys saa tarjota palveluja valtion alueella, asetetaan hallinnollinen lupa, on pidettävä EY 49 artiklassa tarkoitettuna palvelujen tarjoamisen vapauden rajoituksena.
See Commission v Austria, cited in footnote 47, paragraph 40; Commission v Luxembourg, cited in footnote 46, paragraph 24; and Vander Elst, cited in footnote 32, paragraph 15.
Vrt. edellä alaviitteessä 47 mainittu asia komissio v. Itävalta, tuomion 40 kohta; edellä alaviitteessä 46 mainittu asia komissio v. Luxemburg, tuomion 24 kohta ja edellä alaviitteessä 32 mainittu asia Vander Elst, tuomion 15 kohta.
COMMISSION v LUXEMBOURG where this proves necessary.
KOMISSIO v. LUXEMBURG tarpeelliseksi.
57 In introducing a de facto condition of prior authorisation in Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 the Luxembourg rule thus goes beyond what is regarded by the Court as proportionate.
57Luxemburgin lainsäädäntö, jossa on 20.12.2002 annetun lain 7 §:n 1 momentissa tosiasiallisesti otettu käyttöön ennakkolupavaatimus, menee siksi pitemmälle kuin mitä yhteisöjen tuomioistuin pitää oikeasuhteisena.
bly it must itself trigger that ’demand’.
ennen tätä menettelyä ja onko sen mahdollisesti itse vaadittava tätä ”pyyntöä”.
Since in the absence of such a ’demand’ an undertaking cannot in practice take advantage of the freedom to supply services without risking administrative or penal sanctions, that restriction operates as an absolute prohibition which, given the possibility of having recourse to less-restrictive measures, cannot be regarded as necessary for the purposes of worker protection.
Koska tällaisen ”pyynnön” puuttuessa yritys ei näin ollen voi hyödyntää palvelujen tarjoamisen vapautta ilman, että siihen kohdistuu hallinnollisia tai rikosoikeudellisia seuraamuksia, tämä rajoitus on vaikutukseltaan ehdoton kielto, jota ei voida pitää tarpeellisena työntekijöiden suojelun varmistamiseksi, kun otetaan huomioon mahdollisuus turvautua vähemmän rajoittaviin keinoihin.
It follows from the above that this rule constitutes prior monitoring for abuse which is incompatible with Article 49 EC.
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että tässä säännöksessä on kyse väärinkäytösten ennakkovalvonnasta, joka ei ole yhteensopivaa EY 49 artiklan kanssa.
Accordingly, this complaint is also well founded.
Näin ollen myös tämä väite on perusteltu.
The fourth complaint
Neljäs väite
As an additional administrative requirement liable to render the posting of workers more difficult for undertakings established in another Member State, the designation of an ad hoc agent resident in Luxembourg provided for by Article 8 of the Law of 20 December 2002 constitutes a restriction on the freedom to provide services within the meaning of Article 49 EC.
20.12.2002 annetun lain 8 §:ssä säädetty Luxemburgissa asuvan ad hoc -valtuutetun nimeäminen muodostaa hallinnollisena lisävaatimuksena, joka on omiaan vaikeuttamaan työntekijöiden lähettämistä toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneille yrityksille,
58 Therefore it
58Näin ollen on tutkittava, onko tästä kansallisesta
Finally, in this connection I consider it imperative to recall that, as regards the disproportionate character of an authorisation as a condition for taking up employment and the applicability of less-stringent measures, in Commission v Luxembourg 56the Court recently held: ’A measure which would be just as effective whilst being less restrictive than the measure at issue here would be an obligation imposed on a service-providing undertaking to report beforehand to the local authorities on the presence of one or more deployed workers, the anticipated duration of their presence and the provision or provisions of services justifying the deployment.
Minusta on lopuksi välttämätöntä muistuttaa tässä yhteydessä siitä, että yhteisöjen tuomioistuin on todennut viimeksi asiassa komissio vastaan Luxemburg 56antamas-saan tuomiossa työskentelyn aloittamisen edellytyksenä olevan luvan suhteettomuudesta ja lievempien keinojen sovellettavuudesta seuraavaa: ”Velvollisuus, jonka mukaan palveluja tarjoavan yrityksen on ilmoitettava etukäteen paikallisille viranomaisille, että sen palveluksessa on yksi tai useampia siirrettyjä työntekijöitä, tämän siirron arvioitu kesto ja ne palvelut, joiden tarjoamiseksi siirto tapahtuu, olisivat yhtä tehokas ja vähemmän rajoittava keino kuin kanteen kohteena oleva vaatimus.
It would enable those authorities to monitor compliance with Luxembourg social welfare legislation during the deployment while at the same time taking account of the obligations by which the undertaking is already bound under the social welfare legislation applicable in the Member State of origin.’
Se olisi luonteeltaan sellainen, että kyseiset viranomaiset voisivat valvoa, että Luxemburgin työlainsäädäntöä noudatetaan siirron aikana, ottaen huomioon ne velvoitteet, joita yrityksen on jo noudatettava lähtövaltiossaan sovellettavien työoikeuden säännösten nojalla.”
In those circumstances it is more appropriate that the host Member State restricts its intervention to verifying the requisite information provided by the service provider on commencing activities in the host Member State and only has recourse to sanctions
Tällaisessa tilanteessa on tarkoituksenmukaisempaa, että vastaanottava jäsenvaltio rajoittaa valvontansa siihen, että se tarkastaa vastaanottavassa jäsenvaltiossa toiminnan aloittavan palvelujen tarjoajan toimittamat tiedot ja ryhtyy torjuntatoimiin vasta, mikäli se osoittautuu
According to the Advocate General, prior authorisation measures are disproportionate, since undertakings which do not comply with national legislation on worker protection must bear the responsibility for a posting effected unlawfully and can always be held liable in that regard.
Julkisasiamiehen mukaan ennakkovalvontatoimenpide on suhteeton, koska yritysten, jotka eivät noudata tätä työntekijöiden suojelua koskevaa kansallista lainsäädäntöä, on kannettava vastuu, jos lähettäminen tapahtuu laittomasti, ja niille voidaan aina määrätä seuraamuksia.
Accordingly, monitoring in advance cannot be justified by the necessity of ensuring that the posting is effected lawfully.
Ennakkovalvontatoimenpide ei voi siten olla oikeutettu sillä perusteella, että on välttämätöntä varmistua siitä, että lähettäminen on tapahtunut laillisesti.
58 — This is implicitly admitted by the Luxembourg Government on page 5 of its reply to the Commission’s letter of formal notice.
58 – Luxemburgin hallitus myöntää tämän implisiittisesti komission viralliseen huomautukseen antamansa vastauksen sivulla 5.
It acknowledges therein the particular constraints caused by the requirement to nominate an ad hoc agent resident in Luxembourg.
Se esittää vastauksessaan erityiset pakottavat syyt, joiden johdosta ulkomaisille yrityksille on asetettu vaatimus nimetä Luxemburgissa asuva ad hoc -valtuutettu.
56 — Cited in footnote 46, paragraph 31.
56 – Edellä alaviitteessä 46 mainittu asia komissio v. Luxemburg, tuomion 31 kohta.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-319/06 is directly contrary to the freedom to provide services, in so far as it renders impossible, in that Member State, the supply of services by undertakings established in other Member States.
JULKISASIAMIES TRSTENJAKIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-319/06 säännöksestä johtuva palvelujen tarjoamisen vapauden rajoittaminen perusteltua yleistä etua koskevan tavoitteen perusteella, ja jos on, onko se tarpeen tämän tavoitteen toteuttamiseksi asianmukaisten keinojen avulla.
must be considered whether the restrictions on the freedom to provide services arising from that national provision are justified by a public interest objective and, if so, whether they are necessary in order to pursue, effectively and by appropriate means, such an objective.
jonka mukaan sellaisen tilapäistä työvoimaa välittävän yrityksen, joka haluaa vuokrata työvoimaa Italiaan sijoittautuneille asiakkaille, kotipaikan tai sivuliikkeen on oltava tämän valtion alueella, loukkaa suoraan palvelujen tarjoamisen vapautta, koska muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden yritysten on vaatimuksen vuoksi mahdotonta tarjota palveluja kyseessä olevassa jäsenvaltiossa.
The Luxembourg Government relies on the objectives of worker protection, the combating of abuse and the need for effective monitoring.
Luxemburgin hallitus vetoaa työntekijöiden suojeluun, väärinkäytösten torjumiseen ja tehokkaan valvonnan tarpeellisuuteen.
As I have already indicated, both the social protection of workers and the combating of abuse are recognised as legitimate objectives, 59 whilst the carrying out of monitoring in order to implement protective measures required by national law is considered compatible with Community law provided that such supervision is effected within the limits established by Community law. 60
Kuten on jo todettu, sekä työntekijöiden so -siaalinen suojelu että väärinkäytösten torjuminen on tunnustettu laillisiksi tavoitteiksi, 59kun taas tarkastusten tekemistä kansallisten suojasäännösten täytäntöön panemiseksi pidetään yhteisön oikeuden mukaisena, sikäli kuin tämä valvonta tapahtuu yhteisön oikeudessa säädetyissä rajoissa. 60
The Luxembourg Government essentially argues that nothing in Article 8 of the Law of 20 December 2002 makes any reference to the precise characteristics of the ad hoc agent at issue.
Luxemburgin hallitus väittää lähinnä, ettei mikään 20.12.2002 annetun lain 8 §:ssä viittaa kyseisen ad hoc -valtuutetun täsmällisiin ominaispiirteisiin.
There is no requirement that the latter should be a natural or legal person or that it should be a body which is remunerated.
Säännöksessä ei sen mukaan edellytetä, että valtuutettu on luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, eikä sitä, että sen on oltava maksua vastaan toimiva laitos.
The only thing that matters is that the labour inspectorate is aware of the name of the person with whom the requisite documents have been lodged.
Tärkeää on yksinomaan se, että työvoiman tarkastusviranomainen tietää sen henkilön nimen, jolle tarvittavat asiakirjat on annettu säilytettäviksi.
In the construction industry, for example, an ad hoc agent for the purposes of that provision could be either the prime contractor, the foreman or a construction authority.
Tässä säännöksessä tarkoitettu ad hoc -valtuutettu voi Luxemburgin hallituksen mukaan olla esimerkiksi rakennusalalla joko pääurakoitsija, vastaava työnjohtaja tai rakennusalalla toimiva hallintoviranomainen.
First, it must be observed that a Member State may not make the provision of services in its territory subject to compliance with all the conditions required for establishment, thereby depriving of all practical effectiveness the provisions of the EC Treaty whose object is to guarantee the freedom to provide services. 61
Aluksi on viitattava siihen, että jäsenvaltio ei voi edellyttää kaikkien sijoittautumista koskevien vaatimusten noudattamista, kun sen alueella tarjotaan palveluita, sillä muutoin juuri palvelujen tarjoamisen vapauden varmistamiseksi annetuilla perustamissopimuksen määräyksillä ei olisi tehokasta vaikutusta. 61
Accordingly, in Commission v Italy 62 the Court held that the requirement that undertakings providing temporary labour which wish to supply manpower to customers established in Italy must have their registered office or a branch office on Italian territory
Yhteisöjen tuomioistuin on asiassa komissio vastaan Italia antamassaan tuo -miossa 62 vastaavasti katsonut, että vaatimus,
59 — See point 71.60 — See point 72.
59 – Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 71 kohta.60 – Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 72 kohta.
61 — See Säger, cited in footnote 32, paragraph 13, and Mazzoleni and ISA, cited in footnote 25, paragraph 23.
61 – Vrt. edellä alaviitteessä 32 mainittu asia Säger, tuomion 13 kohta ja edellä alaviitteessä 25 mainittu asia Mazzoleni ja ISA, tuomion 23 kohta.
In response, it must be observed, however, that no support for such interpretation is to be found in Article 8 of the Law of 20 December 2002.
On todettava, ettei tämä tulkinta ilmene millään tavoin 20.12.2002 annetun lain 8 §:stä.
That interpretation even contradicts the legislative provisions.
Se on jopa ristiriidassa lainsäädännössä asetettujen vaatimusten kanssa.
Rather, it follows clearly from the provision’s wording that the ad hoc agent in question must be ’resident’ in Luxembourg, that is to say the ’centre of his activities’ or his ’place of normal residence’ must be in that State.
Säännöksen sanamuodosta pikemminkin ilmenee yksiselitteisesti, että kyseisen ad hoc valtuutetun on oltava Luxemburgissa ”asuva” eli tämän ”elinpiirin keskuksen” tai ”pysyvän asuinpaikan” on oltava Luxemburgin valtion alueella.
As the Commission correctly observes, that requirement presupposes ’permanent residence’ or at least a stay for a period exceeding that for which services are provided.
Kuten komissio oikein huomauttaa, tämä vaatimus edellyttää ”vakituista asuinpaikkaa” tai joka tapauksessa oleskelua, joka jatkuu palvelujen tarjoamisen päättymisen jälkeenkin.
It follows from that circumstance that the requirements of Article 8 of the Law of
Tästä seuraa, ettei 20.12.2002 annetun lain 8 §:n vaatimuksia täytetä, jos
of Directive 96/71. 64The Grand Duchy of Luxembourg, like all other Member States, is required to participate in the said system for administrative assistance in order to monitor compliance with the terms and conditions of employment concerned.
Luxemburgin suurherttuakunnan on osallistuttava edellä mainittuun hallinnollisen avun järjestelmään kyseisten työehtojen ja -olojen noudattamisen valvomiseksi.
To that extent, the Luxembourg Government has failed in procedural terms to discharge its burden of proof.
Luxemburgin hallitus ei ole tältä osin täyttänyt prosessuaalista näyttövelvollisuuttaan.
In my view, that result is incompatible with the Court’s case-law.
Tämä lopputulos on nähdäkseni ristiriidassa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön kanssa.
In Arblade and Others 63 the Court held that an obligation to keep available and retain certain documents at the address of a natural person residing in the host Member State, who was to keep them as the agent or servant of the employer by whom he had been designated, even after the employer had ceased to employ workers in that State could only be regarded as lawful if the authorities in that State could not carry out their supervisory task effectively in the absence of such an obligation.
Yhdistetyissä asioissa Arblade antamassaan tuomiossa 63 yhteisöjen tuomioistuin on nimittäin todennut, että velvollisuus pitää saatavilla ja säilyttää tiettyjä asiakirjoja sellaisen luonnollisen henkilön kotipaikassa, jolla on kotipaikka vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja joka pitää näitä asiakirjoja hänet nimenneen työnantajan asiamiehenä tai edustajana, jopa sen jälkeen, kun työnantajan palveluksessa ei enää ole työntekijöitä tässä valtiossa, on sallittu ainoastaan silloin, kun tämän valtion viranomaiset eivät tällaisen velvollisuuden puuttuessa pysty suorittamaan valvontatehtäväänsä tehokkaasti.
Notwithstanding that conclusion, monitoring to ensure that the rules connected to the social protection of workers are respected can indeed be achieved with less-restrictive measures.
Tästä huolimatta työntekijöiden so -siaaliseen suojeluun liittyvien säännösten noudattamisen valvonta voidaan aivan hyvin varmistaa vähemmän rajoittavilla toimenpiteillä.