natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Commission's exclusive powers in the legislative field are in fact not subject to democratic control.
Komissiolle keskitetty lainsäädäntövalta on todellisuudessa demokraattisen valvonnan ulottumattomissa.
The Council, however, is not subject to the control of either national parliaments or the EP since its decisions come into immediate force.
Neuvosto taas ei ole sen paremmin jäsenvaltioiden kansanedustuslaitosten kuin Euroopan parlamentinkaan valvonnassa, koska sen päätökset astuvat voimaan välittömästi.
Those opposed to α federal organisation of Europe and to the growth of supranational powers regard the principle of subsidiarity as the way to transfer power back to the national level.
Toissijaisuusperiaate tarjoaa merkittävän välineen demokratiavajeen käsittelemiseksi. Myös suhteellisuusperiaate otettiin käyttöön, jotta vallanjakoa unionin ¡a jäsenvaltioiden eri tasojen välillä voitaisiin selventää.
For exactly the opposite reason, it is resisted by those who fear that a fatal flaw will hinder the process of building a European government equipped with greater powers than at present.
Euroopan liittovaltiota ¡a ylikansallisen toimivallan lisäämistä vastustavat näkevät toissijaisuusperiaatteen keinona siirtää valtaa takaisin ¡äsenvaltiotasolle.
The application of the principle of subsidiarity has become more complex than in the past, inter alia because of the process of devolution which is taking place in many EU Member States.
Toissijaisuusperiaatteen soveltaminen on muodostunut aikaisempaa monimutkaisemmaksi myös useissa EU:n jäsenvaltioissa käynnissä olevan hallinnon hajauttamisen vuoksi.
The current definition of the principle of subsidiarity explicitly states that "decisions should be taken as closely as possible to the citizens, that is, at the lowest possible level".
Toissijaisuusperiaatteen nykyisessä määritelmässä todetaan nimenomaan, että "päätökset on tehtävä mahdollisimman lähellä kansalaisia eli alimmalla mahdollisella tasolla".
This definition, combined with devolution in several Member States, might improve the role of local government, often in competition with or as an alternative to the national level.
Määritelmä voi useissa jäsenvaltioissa käynnissä olevan hallinnon hajauttamisen kanssa parantaa jäsenvaltiotason hallinnon kanssa kilpailevan tai sille vaihtoehdon tarjoavan paikallishallinnon asemaa.
According to Lisa Martin, "the paradox of subsidiarity is that it was promoted as a mechanism to shift power away from the Commission and back to the state level.
Lisa Martinin mukaan "toissijaisuuden paradoksi on siinä, että sitä kannatettiin keinona siirtää valtaa pois komissiolta takaisin jäsenvaltioille.
But the logic of subsidiarity suggests that the appropriate level of decisionmaking may not be the state but the sub national level.
Mutta toissijaisuuden logiikan mukaan asianmukainen päätöksentekotaso ei olisikaan valtio, vaan tätä alemmat hallinnon tasot.
Proponents of subsidiarity and strong states may have thus backed themselves into a corner by having promoted a principle that has proven a powerful weapon in the hands of those who favour increased regional autonomy"2.
Toissijaisuuden ¡a vahvojen valtioiden kannattajat ovatkin näin mahdollisesti ajaneet itsensä nurkkaan edistämällä periaatetta, ¡oka on osoittautunut tehokkaaksi aseeksi entistä laajempaa alueellista itsehallintoa kannattavien käsissä."2
The principle of subsidiarity, moreover, tends to combine with those of efficiency and democracy, in the sense that only improved efficiency can justify the shifting of decisionmaking processes to a higher level, far from the control of the citizen.
Lisäksi toissijaisuusperiaate pyrkii yhdistämään tehokkuutta ja demokratiaa kannattavia voimia siinä mielessä, että päätöksenteon siirtämistä korkeammalle tasolle ¡a etäälle kansalaisten valvonnasta voidaan perustella ainoastaan lisääntyvällä tehokkuudella.
Such improved efficiency is not, however, always obvious and immediate so that we can expect increased recourse to the ECJ.
Tehokkuuden lisääntyminen ei kuitenkaan aina ole itsestään selvää ¡a välitöntä, joten voimme odottaa asiaan liittyviä tapauksia entistä useammin Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi.
This might bring European judges to play a role in making choices which should have remained in the political sphere.
Tämä taas voi johtaa tilanteeseen, jossa yhteisön tuomarit päättävät asioista, joiden tulisi kuulua poliittisen päätöksenteon piirun.
It is also for this reason that the principle of subsidiary is not the most appropriate solution to problems of democratic deficit, at least as long as the interpretation of this problem is seen as a legal matter, and therefore removed from the political sphere.
Samasta syystä toissijaisuusperiaatteeseen vetoaminen ei ole sopivin tapa ratkaista demokratiavajeeseen liittyviä ongelmia, ainakaan niin kauan kuin kyseisen ongelman tulkinta nähdään oikeusasiana ¡a siten poliittiseen päiväjärjestykseen kuulumattomana.
Some people believe that only increased EP powers could give a real answer to the problem of the legitimacy and accountability of the Council and the Commission.
Jotkut uskovat, että ainoastaan Euroopan parlamentin toimivallan lisääminen voi tarjota myönteisen vastauksen neuvoston ¡a komission oikeutukseen ja vastuuvelvollisuuteen liittyvään ongelmaan.
While these discussions are in progress and many of the raised issues are on the agenda of the European Convention, national parliaments are making efforts in order to achieve a more direct and conscious participation in European decisionmaking process.
Samaan aikaan kun näistä asioista keskustellaan, ja monet esiin tuodut kysymykset ovat EU:n tulevaisuutta pohtivan valmistelukunnan esityslistalla, jäsenvaltioiden kansanedustuslaitokset pyrkivät osallistumaan eurooppalaiseen päätöksentekoon aikaisempaa suoremmin ¡a päättäväisemmin.
It will be significant if Member States play a more informed role in the building of Europe and speed up the decisionmaking process by increasing the rate of democratic input.
Jäsenvaltioiden lisääntynyt osallistuminen Euroopan rakentamiseen on merkittävä saavutus, joka tulee nopeuttamaan päätöksentekoa demokraattista panosta lisäämällä.
Europe.
haitallisia seurauksia.
Attention will immediately focus on the ECB, but it will also be immediately obvious that the Bank has few powers.
On varmaa, että Euroopan nykytilanne poikkeaa merkittävästi 1950- ¡a 1960-luvun tilanteesta.
We may therefore expect a call from citizens themselves, since they are now directly and personally touched by a European decision, for strengthening the capacities of the European government.
Elitistinen ilmapiiri on väistynyt, ¡a yhteisö on ¡uurtunut syvälle eurooppalaiseen yhteiskuntaan. Tämä kehitys tulee jatkumaan ¡a syvenemään.
2.3 Limits of the institutional triangle
2.3 Kolmeen toimielimeen perustuvan järjestelmän rajoitteet
The call for certainty and transparency in the distribution of powers and decisionmaking inside the EU, originally linked to the lobbying of sectors or the private elements of European society, received new impulse from the in-depth changes taking place in the institutional organisation of a number of EU Member States.
Vaatimukset EU:n sisäisen toimivallanjaon ¡a päätöksenteon luotettavuuden ¡a avoimuuden takaamiseksi liittyivät alun perin sektorikohtaiseen edunvalvontaan tai yksittäisten tahojen pyrkimyksiin vaikuttaa unionin toimintaan. Vaatimukset saivat lisäpontta useiden EU:n jäsenvaltioiden rakenteissa tapahtuvista syvällisistä muutoksista.
Until the end of the 1 980s Germany was the only country in the EU with a federal government, where powers, including legislative powers, were substantially decentralised into subnational bodies and backed by democratic legitimacy3
Saksa oli 1 980­luvun loppuun saakka ainoa EU:n jäsenvaltioista, ¡oka oli rakenteeltaan liittovaltio ¡a
UK, adopted forms of devolution4
Belgia hyväksyi 1980­luvun lopulla federalistisen perustuslain.
Today nearly 40% of European population live in Federal states.
Tällä hetkellä lähes 40 prosenttia unionin väestöstä elää liittovaltioissa.
The increased devolution of decisionmaking and administrative tasks to democratically legitimate subnational bodies meant that their elected councils had to respond before their members to decisions taken at EU level and upon which they were unable to exercise any influence.
Päätöksenteon ¡a hallinnon hajauttaminen jäsenvaltioiden keskushallintoa alemmille, demokraattisesti legitiimeille elimille saattoi kyseisten tahojen valitut edustuselimet tilanteeseen, jossa ne joutuivat vastaamaan jäsenilleen EU­tasolla tehdyistä päätöksistä, ¡öihin ne itse eivät lainkaan voineet vaikuttaa.
A wide range of marters transferred to subnational bodies with legislative powers coincide with EU competence and are subject to Directives and Regulations decided within the well-known institutional triangle (Commission-EP-Council).
Suuri ¡oukko asiakokonaisuuksia, ¡oista päättäminen on siirretty kansallista keskushallintoa alemmille tasoille, on EU:n toimivallalle rinnasteisia ¡a siten kaikkien tunteman kolmen toimielimen muodostaman järjestelmän (komissio­parlamentti­neuvosto) antamien direktiivien ¡a asetusten alaisia.
Hence the call for more involvement in European decisionmaking processes.
Tämä on syy vaatimuksille parantaa mahdollisuuksia osallistua Euroopan päätöksentekomenettelyihin,
The economic and social crisis which hit all countries of the EU has, in turn, increased the attention directed by many sectors of European society upon the direct and indirect costs arising from overlaps between community and national powers and competence, thereby stimulating a call for simplification.
EU:n kaikkiin jäsenvaltioihin vaikuttanut taloudellinen ja sosiaalinen kriisi on vuorostaan kiinnittänyt useiden eurooppalaisten yhteiskunnallisten tahojen huomion yhteisön ¡a kansallisten toimivaltuuksien päällekkäisyyksistä johtuviin suoriin ¡a epäsuoriin kustannuksiin ja antanut näin pontta vaatimuksille järjestelmän yksinkertaistamisesta.
The efficiency of the "Community method" is open to criticism because it was unable to respond to the various changes occurring in Europe and because the EU system of rules affecting the territory lacked democratic legitimacy.
Ns. "yhteisömetodin" tehokkuutta voidaan arvostella siitä, ettei se ole kyennyt vastaamaan unionissa tapahtuneisiin muutoksiin, ¡a siitä, että koko aluetta koskevalta EU:n säännöstöltä puuttuu demokraattinen legitimiteetti.
Since introduction of the Single European Act (SEA), the integration process has been steadily losing the overwhelmingly technocratic and predominantly elitist character of the initial decades, despite the powerful political impact of some of the acts of the early years.
Yhdentymisprosessin joidenkin varhaisvaiheen asiakirjojen vahvasta poliittisesta painoarvosta huolimatta on Euroopan yhtenäisasiakirjasta (ΕΥΑ) lähtien pystytty vakaasti karsimaan yhdentymisen pahimpia teknokraattisia piirteitä ¡a ensimmäisiä vuosikymmeniä leimannutta elitismiä.
We can mention agriculture policy, steel, textiles and a number of important industriai sector agreements, which substantially resulted in new equilibrium in the distribution of manufacturing activities on European territory.
Esimerkkeinä voidaan mainita maatalouspolitiikkaa, teräs­ ¡a tekstiiliteollisuutta ¡a muita tärkeitä teollisuudenaloja koskevat sopimusjärjestelyt, joiden ansiosta Euroopan alueen tuotannollinen toiminta järjestäytyi ¡a saavutti uuden tasapainon.
The numbers oí regions witlr législative powers in Europe ore: 20 in Italy, 17 in Spain, 2 irr Portugal, 9 irr Austria, Germany, 3 in Belgium, 6 in UK, 2 in Denmark arid I in Finlarrd.
' Euroopan unionin sisällä lainsäädäntävoltao käyttävien alueiden lukumäärä: Italia 20, Espanja I 7, Portugali 2, Itävalta 9, Saksa 16, Belgia 3, Yhdistynyt kuningaskunta 6, Tanska 2 ja Suomi l.
Le Monde, 5 May The UK government published, in May 2002, a White Paper on regional governance that proposes the decentralisation power and strengthening of renj'onaJ structures, www.nuniber- 10.gov.uk
Le Monde, 5. toukokuuta 2002. ' Toukokuussa 2002 Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus julkaisi alueellista hallintomallia koskevan valkoisen kirjan, ¡onka lähtökohta on toimivaltuuksien hajauttaminen ja alueellisten rakenteiden vahvistaminen, ww\v.number-l0.gov.uk
The Commission has developed this role with energy and authority, especially at times when the integration process was not given sufficient political support.
Komissio on kehittänyt rooliaan voimaperäisesti ¡a valtuuksiaan hyödyntäen etenkin silloin, kun yhdentymiskehitykseltä on puuttunut riittävä poliittinen tuki.
The Commission has constantly stimulated M.ember States by developing new strategies to strengthen the EU.
Komissio on jatkuvasti kannustanut jäsenvaltioita kehittämällä uusia EU:n vahvistamiseen tähtääviä strategioita.
Examples include the Single Market White Paper of 1985, the 1993 White Paper on competitiveness, growth and employment, and the EMU initiatives.
Tästä esimerkkeinä mainittakoon sisämarkkinoita käsittelevä valkoinen kirja vuodelta 1985, valkoinen kirja kasvusta, kilpailukyvystä ja työllisyydestä vuodelta 1993 sekä talous- ¡a rahaliittoon liittyvät aloitteet.
The Commission was under no obligation to be accountable.
Komissio ei ollut velvollinen tekemään tiliä toimistaan.
The life and work of individual European citizens never became subject to supranational decisions, and furthermore they were not in the position to express their views through democratic participation.
Ylikansalliset päätökset eivät koskeneet yksittäisen eurooppalaisen kansalaisen elämää ¡a lyötä, minkä lisäksi kansalaisilla ei ollut mahdollisuutta tuoda julki näkemyksiään demokraattisen osallistumisen kautta.
In earlier years these circumstances were not put under the spotlight, so that the role of the Commission was essentially that of mediator between very powerful organisations, particularly those of economic or financial nature, or in the event of political clashes between powerful Member States.
Kuvattu asiaintila tuli huomion kohteeksi vasta, kun komission tehtäväksi oli muodostunut vaikutusvaltaisten, lähinnä talouselämän ja rahoitusalan organisaatioiden sekä suurten jäsenvaltioiden välisten ristiriitojen sovittelu.
2.4 Governance without government
2.4 Hallintoa ilman hallitusta
It was then that some major experts drew attention to the fact that the main question on the agenda of the EU should be to offer new and satisfactory solutions to the problem of 'governance without government", the main institutional characteristic of European Union.
Tuolloin eräät eturivin asiantuntijat kiinnittivät huomiota siihen, että EU:n päätehtävä olisi löytää uusia ¡a tyydyttäviä ratkaisuja Euroopan unionille ¡a sen toimielimille tyypilliseen ongelmaan, ¡ota voidaan luonnehtia ilmaisulla "hallintoa ilman hallitusta".
Nevertheless, slogans like governance without government, or less government and more governance, coined in anticipation of the framework within which solutions might be found, still reflect an approach more concerned with restricting the capacities or prerogatives of government (EU Commission) rather than supporting new models of governance for the relations between the various levels of government and civil society.
Kuitenkin iskulauseet, kuten "hallintoa ilman hallitusta" tai "vähemmän hallintovaltaa ¡a enemmän hallintoa", ¡otka on luotu rakentamaan mielikuva viitekehyksestä, ¡onka puitteissa ratkaisujen tulisi löytyä, kielivät ajattelutavasta, jossa huomion keskipisteenä on yhä huoli keskushallinnon (Euroopan komission) vaikutusvallan heikkenemisestä tai hallinnollisten etuoikeuksien menetyksestä, sen sijaan että ne korostaisivat myötämielistä suhtautumista hallinnon eri tasojen ¡a kansalaisyhteiskunnan suhteiden uusiin hallintotapamalleihin.
Governance, then, is a response to the crisis of government (not only at a European level, but also in many Member States) and to the growing difficulties of the traditional top-down approach used in guaranteeing methods of implementing public policy capable of including new phenomena and new structural dynamics.
Hallinto tai hallintomalli tulee tässä yhteydessä nähdä vastauksena hallintovallan kriisiin (ei vain unionin tasolla, vaan myös useissa jäsenvaltioissa) ja lisääntyviin ongelmiin, jotka liittyvät perinteiseen "ylhäältä alas" -lähestymistapaan, ¡olla pyrittiin takaamaan sellaisen julkisen politiikan, joka kykenee ottamaan vastaan uusia ilmiöitä ¡a sopeutumaan rakenteita koskevaan muutokseen, toimeenpanotavat.
"Thus, bortom-up policy-making arises in the face of the failure of too-weak approaches based on the looping of the social actors.
"Näin ollen "alhaalta ylös" -päätöksenteko juontuu yhteiskunnallisten toimijoiden keskinäisiin kytkentöihin perustuvien liian heikkojen lähestymistapojen epäonnistumisesta.
The complexity of policies, the large number of interested parties, both public and private, the wide range of powers, the scarcity of resources and the tough competition to corner them, make cooperation between associated subjects (for example those operating in the same territory) essential for maximum effectiveness in decision-making.
Politiikan monimutkaisuus, julkisten ¡a yksityisten asianomaisten suuri joukko, toimivaltuuksien laaja kirjo, resurssien niukkuus ¡a niistä käytävä tiukka kilpailu saavat aikaan sen, että mahdollisimman suuren tehokkuuden saavuttaminen päätöksenteossa edellyttää päätöksenteon kohteena olevien (esim. samalla alueella toimivien) osapuolten toimivaa yhteistyötä. Julkisten toimielinten tulee siis vapaaehtoisesti ja tilanteen vaatiessa
Public institutions must therefore, by choice and necessity, delegate part of their own powers to mixed public and private networks"5.
5 luovuttaa osa valtuuksistaan julkisten ja yksityisten toimijoiden muodostamille verkostoille "
In reality, the practice of devolving the implementation of shared policies to institutional bodies of lower levels and qualities, alone or together with other public or private bodies, is already common throughout all Member States.
Todellisuudessa yhteisen politiikan toimeenpanon siirtäminen alemman tason toimielimille tai muille julkisille tai yksityisille elimille on jo levinnyt kaikkiin jäsenvaltioihin.
At Community level, dozens of situations of this kind can be found within the cohesion policy.
Yhteisön tasolla vastaavia tilanteita löytyy kymmenittäin koheesiopolitiikan alalta.
But great care should be taken before claiming that these situations represent new forms of governance.
Kyseisten tilanteiden pitämiseen merkkeinä uudesta hallintotavasta on kuitenkin syytä suhtautua varauksella.
It is preferable to look at them as experiments in cooperation between the public sector at various levels, and the private sector.
Onkin suositeltavaa tarkastella niitä julkisen sektorin eri tasojen ¡a yksityissektorin välisinä yhteistyökokeiluina.
The results of such cooperation will be of interest in terms of facilitating a better definition of governance on a wider scale, such as the national or the European level.
Tällaisesta yhteistyötoiminnasta saatavat tulokset helpottavat osaltaan laajemmassa mitassa, mm. kansallisesti tai unionin tasolla, käyttöön otettavan hallintotavan määrittelyä.
The limits to these cases of collaboration lies in the fact that they have specific rather than general aims; they focus on the fulfilment of single objectives, and they collapse the moment these are achieved.
Näiden yhteistyöesimerkkien yleistettävyyttä rajoittaa kuitenkin se, että ne koskevat yleistavoitteiden sijasta erityisiä ¡a yksittäisiä tavoitteita. Kun asetettu tavoite on saavutettu, myös yhteistyö päättyy.
What is more, it is well known that the government institutions never give up their own prerogatives and maintain control and the power of corrective or even alternative action, should a contract fail to be fulfilled.
Lisäksi on tunnettua, että keskeisiä hallintotoimia hoitavat elimet eivät luovu etuoikeuksistaan ja että sopimuksen tavoitteiden jäädessä saavuttamatta samaiset elimet säilyttävät valta-asemaansa turvautuen korjaaviin tai jopa korvaaviin menettelyihin.
A governance system independent of government or even set up without the functions of government has insufficient conceptual capacity and would be hardly desirable.
Hallintovallasta riippumaton hallintojärjestelmä tai jopa järjestelmä, ¡oka on perustettu muihin kuin hallintotehtäviin, on käsitteellisesti riittämätön ¡a ilmeisen epätoivottava.
Governance should therefore operate within a framework of rules written or agreed by those who have the responsibility of government.
Hallintomallin tulisikin näin toimia puitteissa, ¡öiden säännöt ovat hallintovastuun kantajien laatimia tai hyväksymiä.
The latter should continue to carry out important tasks, such as finance, care of the public interest, the various forms of solidarity, redistribution, etc.
Kyseisten tahojen tulee jatkaa tärkeiden tehtävien, mm. rahoituksen, yleisten etujen, eri tukimuotojen, tulonsiirtojen ¡ne. hoitamista.
"But above all, the government is the vehicle of governance, in the sense that it makes appropriate choices on the implementation of policies: the two dimensions are thus intimately connected and they may influence each other" (Profingest, op. cit).
"Mutta ennen kaikkea hallintovalta on hallintotavan liikkeelle paneva voima sikäli, että hallintovalta vastaa politiikan toimeenpanoon liittyvistä valinnoista:
European citizens are still sovereign only within the limits of their own Member State.
molemmat ulottuvuudet ovat näin läheisessä yhteydessä
Nevertheless individual citizens, businesses, industries and organizations, may have recourse to the
¡a voivat vaikuttaa toinen toisiinsa"
Even though most resolutions taken at a EU level have a mandatory impact on European citizens, there is no clearly identifiable authority with political power6
Tämä on vain yksi Euroopan unionin toimielinten kehittämiseen liittyvä paradoksi. Unionin kansalaiset ovat edelleen täysivaltaisia juuri omien jäsenvaltioidensa rajoissa.
Several academics such as Beate Kohler­Kock and Roiner Eising, have divided governance into four categories (Statism, Corporatism, Pluralism and Network governance), adding that only this last is in a position to help solve the problems of governance in the European Union.
Useat tutkijat, mm. Beate Kohler-Koch ¡a Rainer Eising ovat jakaneet hallintotavan neljään luokkaan (valtiojohtoisuus, korporativismi, pluralismi ¡a verkostohallinto) ja huomauttaneet, että vain viimeksi mainittu tulee kyseeseen Euroopan unionin hallinto-ongelmien ratkaisuna.
In the words of Beate Kohler­Kock "the core idea of network governance is that political actors consider problem ­solving the essence of politics and that the setting of policy is defined by the existence of highly organised social sub­systems".
Beate Kohler-Koch ilmaisee asian seuraavasti: "ver/cosroha/l/nnon keskeinen ajatus on, että poliittiset toimijat näkevät ongelmanratkaisun politiikan keskeisenä elementtinä ¡a että päätöksenteon puitteina toimivat hyvin organisoituneet yhteiskunnalliset alajärjestelmät".
"Governing the EC involves bringing together the relevant state and societal actors and building issue­specific constituencies".
"EY:n johtamiseen kuuluu keskeisten valtiollisten ¡a yhteiskunnallisten toimijoiden yhteensaattaminen sekä asiakohtaisten sidosryhmien muodostaminen".
The EU does not qua/ify as o sfate, because it lacks of sovereignty.
käytännön ratkaisukeinoja demokratiavajetta
This way of thinking probably offers keys for pragmatic solutions to the problem of democratic deficit and governance.
Tämä ajattelutapa tarjoaa todennäköisesti hallintotapaa koskeviin ongelmiin.
The need to tackle the theme of "governance" in the EU arises from a series of factors, which have built up over the past ten years within the legal/institutional system of the EU and within the European economic and social context.
Tarve "hallintotapaan" liittyvän kysymyksen ratkaisemiseksi EU:n puitteissa juontaa juurensa kehitykseen liittyvistä tekijöistä, joiden merkitys on viimeisten kymmenen vuoden aikana voimakkaasti lisääntynyt EU:n oikeudellisen/toimielinten muodostaman järjestelmän sisällä sekä unionin taloudellisessa ¡a yhteiskunnallisessa tilanteessa.