natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Nonconfidential versions of various procedural documents, prepared by the applicant, were sent to the first and second interveners.
Kantajan valmistelemat ei-luottamukselliset versiot eri oikeudenkäyntiasiakirjoista annettiin tiedoksi väliintulijoille I ja II.
By letters of 24 June 2004, the first and second interveners contested the confidentiality of various passages which were obscured in the nonconfidential versions of the procedural documents.
Väliintulijat I ja II kiistivät 24.6.2004 päivätyillä kirjeillään ei-luottamuksellisissa oikeudenkäyntiasiakirjaversioissa salattujen eri kohtien luottamuksellisuuden.
On 14 July 2004, the second intervener lodged its statement in intervention; the first intervener did likewise on 2 August 2004.
Väliintulija II toimitti 14.7.2004 väliintulokirjelmänsä. Väliintulija I teki saman 2.8.2004.
The main parties submitted their observations on the statements in intervention.
Asianosaiset esittävät väliintulokirjelmiä koskevat huomautuksensa.
By letter of 20 December 2004, the applicant lodged observations on the objections of the first and second interveners concerning the request for confidentiality.
Kantaja toimitti 20.12.2004 päivätyllä kirjeellään huomautuksensa väliintulijoiden I ja II vastalauseista, jotka nämä olivat esittäneet asiakirjojen luottamuksellisuutta koskevasta pyynnöstä.
By order of 15 June 2006, the President of the Fifth Chamber partly granted the applicant’s request for confidentiality.
Viidennen jaoston puheenjohtaja hyväksyi 15.6.2006 antamallaan määräyksellä osittain kantajan esittämän luottamuksellisuutta koskevan pyynnön.
By letter of 14 September 2006, the second intervener informed the Court that the first intervener had become the legal successor to ISIS Multimedia Net GmbH & Co. KG. By the same letter, it informed the Court, in accordance with Article 99 of the Rules of Procedure of the Court of First Instance, that, to avoid duplication of interveners, it was withdrawing the intervention of ISIS Multimedia Net GmbH & Co. KG, which had become Arcor AG & Co. KG. 58
Väliintulija II ilmoitti 14.9.2006 päivätyllä kirjeellään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle, että väliintulija I:stä oli tullut ISIS Multimedia Net GmbH & Co. KG:n oikeuksien seuraaja. Samalla kirjeellä se ilmoitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artiklan mukaisesti, että välttääkseen kaksinkertaisen väliintulon se peruuttaa ISIS Multimedia Net GmbH & Co. KG:n, josta on tullut Arcor AG & Co. KG, väliintulon. 58
By order of the President of the Fifth Chamber of the Court of First Instance of 30 November 2006, Arcor AG & Co. KG, formerly ISIS Multimedia Net GmbH & Co. KG, was removed from the case as second intervener. II - 504
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen viidennen jaoston puheenjohtajan 30.11.2006 antamalla määräyksellä Arcor AG & Co. KG, aikaisemmin ISIS Multimedia Net GmbH & Co. KG, poistettiin nyt esillä olevasta asiasta väliintulija II:na. II - 504
On 11 December 2006, after hearing the parties, the Court decided to refer the present case to the Fifth Chamber, Extended Composition, of the Court of First Instance.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätti 11.12.2006 asianosaisia kuultuaan siirtää nyt esillä olevan asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennetun viidennen jaoston käsiteltäväksi.
Upon hearing the Judge-Rapporteur, the Court of First Instance (Fifth Chamber) decided to open the oral procedure and, by way of measures of organisation of procedure under Article 64 of the Rules of Procedure, put written questions to the applicant and to the Commission and requested them to produce certain documents.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (viides jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa asian suullisen käsittelyn ja esitti työjärjestyksen 64 artiklan mukaisina prosessinjohtotoimina kirjallisia kysymyksiä kantajalle ja komissiolle sekä pyysi niitä esittämään tietyt asiakirjat.
The main parties complied with those requests within the prescribed period.
Asianosaiset noudattivat tätä pyyntöä annetussa määräajassa.
By letter of 21 March 2007, the applicant sent the Court a request for confidential treatment of various matters in the Commission’s statement of 5 March 2007 containing the replies to the Court’s written questions.
Kantaja esitti 21.3.2007 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle pyynnön ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjallisiin kysymyksiin vastauksia sisältävän, 5.3.2007 päivätyn komission kirjelmän eri osien luottamuksellisesta käsittelystä.
The first and second interveners did not raise any objections to that request for confidentiality, and a nonconfidential version of the Commission’s statement, which was prepared by the applicant, was sent to the first and second interveners.
Väliintulijat I ja II eivät esittäneet vastalauseita tästä luottamuksellisuuspyynnöstä, ja kantajan valmistelema ei-luottamuksellinen versio komission kirjelmästä annettiin tiedoksi väliintulijoille I ja II.
As Judge Dehousse was unable to sit in the present case, the President of the Court of First Instance designated Judge Wahl to complete the Chamber pursuant to Article 32(3) of the Rules of Procedure on 29 March 2007.
Koska tuomari Dehousse oli estynyt osallistumasta nyt esillä olevan asian käsittelyyn, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti nimesi 29.3.2007 työjärjestyksen 32 artiklan 3 kohdan mukaisesti tuomari Wahlin täydentämään jaoston kokoonpanoa.
The parties presented oral argument and their answers to the questions put by the Court at the hearing on 3 May 2007.
Asianosaisten lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin 3.5.2007 pidetyssä istunnossa.
— annul the contested decision or, in the alternative, reduce the fine imposed by the Commission in Article 3 of the contested decision at the Court’s discretion;
– kumoaa riidanalaisen päätöksen ja toissijaisesti alentaa harkintavaltansa perusteella komission riidanalaisen päätöksen 3 artiklassa määräämän sakon määrää
— order the Commission to pay the costs, including extra-judicial costs.
– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut, mukaan lukien kulut, joita ei yleensä voida lukea oikeudenkäyntikuluihin.
The first intervener contends that the Court should:
Väliintulija I vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
— order the applicant to pay the costs, including those of the first intervener.
– velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.
The second intervener contends that the Court should:
Väliintulija II vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
— dismiss the applicant’s application;
– hylkää kantajan vaatimuksen
— order the applicant to pay the costs, and to pay the extra-judicial costs of the second intervener.
– velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja kulut, joita ei yleensä voida lukea oikeudenkäyntikuluihin.
I — Principal form of order sought: annulment of the contested decision
I Pääasialliset vaatimukset riidanalaisen päätöksen kumoamisesta
The applicant raises three pleas in law alleging, first, an infringement of Article 82 EC; second, that the operative part of the contested decision is defective; and third, misuse of powers and infringement of the principles of proportionality, legal certainty and protection of legitimate expectations.
Kantaja esittää kolme kanneperustetta, joista ensimmäinen koskee EY 82 artiklan rikkomista, toinen riidanalaisen päätöksen päätösosan virheellisyyttä ja kolmas harkintavallan väärinkäyttöä sekä suhteellisuusperiaatteen, oikeusvarmuusperiaatteen ja luottamuksensuojan periaatteen loukkaamista.
A — First plea in law: infringement of Article 82 EC
A Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee EY 82 artiklan rikkomista
The first plea in law is in four parts.
Ensimmäinen kanneperuste sisältää neljä osaa.
The first part alleges the absence of an abuse as the applicant did not have sufficient scope to avoid a margin squeeze.
Ensimmäinen niistä koskee sitä, että kyseessä ei ollut väärinkäytöksi katsottava menettely, koska kantajalta puuttui riittävä liikkumavara, jotta se olisi voinut välttää hintaruuvin.
The third alleges an error by the Commission in calculating the margin squeeze, and the fourth alleges the lack of any effect on the market of the margin squeeze identified.
Kolmas koskee virhettä, jonka komissio on tehnyt hintaruuvin laskemisessa, ja neljäs sitä, että todettu hintaruuvi ei vaikuttanut markkinoihin.
First part: absence of an abuse as the applicant did not have sufficient scope to avoid a margin squeeze
Ensimmäinen osa, joka koskee sitä, että kyseessä ei ollut väärinkäytöksi katsottava menettely, koska kantajalla ei ollut riittävää liikkumavaraa, jotta se olisi voinut välttää hintaruuvin a) Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
The applicant submits that it did not have sufficient scope to avoid the margin squeeze alleged in the contested decision.
Kantaja väittää, ettei sillä ollut riittävää liikkumavaraa, jotta se olisi voinut välttää riidanalaisessa päätöksessä todetun hintaruuvin.
First, it notes that the Commission itself found that the applicant did not have scope to fix charges for wholesale access.
Se muistuttaa yhtäältä, että komissio on itse todennut sen liikkumavaran puuttumisen televerkkopalvelumaksujen vahvistamisessa.
Charges for wholesale access, which are fixed by RegTP, ought to correspond to the cost of efficient service provision.
RegTP:n vahvistamien televerkkopalvelumaksujen olisi vastattava tosiasiallisia palvelukustannuksia.
Therefore, they do not necessarily correspond to the applicant’s costs.
Ne eivät siis välttämättä vastaa kantajan kustannuksia.
Second, the applicant did not have scope to fix its charges for retail access either.
Toisaalta kantajalla ei myöskään ollut liikkumavaraa tilaajien käyttöoikeuspalvelumaksujen vahvistamisessa.
As regards the period from 1998 to 2001, any abuse by the applicant is precluded by the fact that RegTP alone — and previously the BMPT — is responsible for the applicant’s charges for narrowband connections (see paragraphs 73 to 79 below).
Kantaja ei ole syyllistynyt väärinkäytöksi katsottavaan menettelyyn vuosina 1998–2001 siitä syystä, että ainoastaan RegTP – ja aikaisemmin BMPT – oli vastuussa kantajan hinnoista kapeakaistayhteyksien osalta (ks. jäljempänä 73–79 kohta).
As to the period after January 2002, it is only the applicant’s conduct in fixing charges for broadband connections that could be abusive, since the Commission itself acknowledged in the contested decision that the applicant has not had any scope to fix charges for narrowband connections since 2002.
Tammikuun 2002 jälkeiseltä ajalta ainoastaan kantajan laajakaistayhteyksien hinnanvahvistusmenettely voidaan katsoa väärinkäytöksi, koska komissio on itse myöntänyt riidanalaisessa päätöksessään, että vuodesta 2002 lähtien kantajalla ei ollut liikkumavaraa kapeakaistayhteyksien hintojen vahvistamisen osalta.
However, as regards the period after January 2002, any scope the applicant may have had to fix charges for broadband connections (assuming that was established), would in any event have no bearing on the margin squeeze alleged (see paragraphs 80 to 83 below).
Tammikuun 2002 jälkeiseltä ajalta kantajan mahdollinen liikkumavara laajakaistayhteyksien hintojen vahvistamisen osalta olisi joka tapauksessa – jos tällainen liikkumavara todettaisiin – vailla vaikutusta väitettyyn hintaruuviin (ks. jäljempänä 80–83 kohta).
First, as far as narrowband connections are concerned (analogue and ISDN lines), the applicant explains that, under German law, all its retail prices had to be examined and approved in advance by RegTP or, before 1998, by the BMPT.
Ensinnäkin kapeakaistayhteyksien (analogiset ja ISDN-liittymät) osalta kantaja selittää, että Saksan oikeuden mukaan RegTP:n – tai ennen vuotta 1998 BMPT:n – täytyy ennalta tutkia ja hyväksyä kaikki sen loppukäyttäjiltä perimät hinnat.
The applicant — who, under Paragraph 29(1) of the TKG, could not depart from the charges thus authorised without incurring a fine — cannot therefore be regarded as having infringed Article 82 EC by applying those charges.
Ei siis voida katsoa, että kantaja, joka TKG:n 29 §:n 1 momentin mukaan ei voinut poiketa näin hyväksytyistä hinnoista sakon uhalla, olisi rikkonut EY 82 artiklaa soveltaessaan näitä tariffeja.
As to the setting of charges, the applicant observes that, under the price cap system, RegTP initially defines the basket of services and the targets for the movement of prices which limit basket price adjustments (‘price indices’ or ‘price caps’).
Tariffien vahvistamisen osalta kantaja muistuttaa, että enimmäishintajärjestelmässä RegTP määrittää aluksi palvelukorit ja hintakehityksen tavoitteet, jotka rajoittavat hintamuutoksia koreissa (”hintaindeksi” tai ”enimmäishinta”).
Next, RegTP examines the individual price adjustments proposed by the applicant.
Tämän jälkeen RegTP tutkii kantajan ehdottamat yksittäiset hintamuutokset.
Accordingly, under Paragraphs 24 and 27 of the TKG, RegTP should ascertain — irrespective of compliance with the ceiling fixed for the basket in question — whether the charges requested have been set (without any justification) below the cost of efficient service provision or whether they contravene other legal provisions, particularly Article 82 EC.
Tätä varten RegTP:n täytyy TKG:n 24 ja 27 §:n mukaisesti varmistaa kyseessä olevalle korille vahvistetun enimmäishinnan noudattamisesta riippumatta, ettei pyydettyjä hintoja ole vahvistettu perusteettomalla tavalla todellisten palvelukustannusten alapuolelle tai etteivät ne ole ristiriidassa muiden lakien, erityisesti EY 82 artiklan kanssa.
RegTP should therefore refuse a retail price adjustment sought by the applicant if the prices contravene Article 82 EC, particularly because of an anticompetitive margin squeeze.
RegTP:n olisi siis evättävä kantajan pyytämä loppukäyttäjiltä perittävän hinnan muutos, jos hinnat olisivat ristiriidassa EY 82 artiklan kanssa erityisesti kilpailunvastaisen hintaruuvin vuoksi.
The applicant maintains that, before 1 May 2002 — in accordance with Paragraph 97(3) of the TKG, under which authorisations for the applicant’s charges granted ‘before 1 January 1998 … remain[ed] in force until 31 December 2002 at the latest’ — it was bound by the mandatory tariffs for analogue lines which were based on an authorisation that was granted by the BMPT without any time-limit.
Kantaja korostaa yhtäältä, että ennen 1.5.2002 se oli sidoksissa analogisiin yhteyksiin liittyviin pakollisiin tariffeihin, jotka perustuivat ajallisesti rajoituksettomaan BMPT:n myöntämään lupaan, joka puolestaan perustui TKG:n 97 §:n 3 momenttiin, jonka mukaan kantajan tariffeihin liittyvät luvat, jotka on myönnetty ”ennen 1.1.1998 – –, pysy[i]vät voimassa enintään 31.12.2002 asti”.
The applicant also notes that its application of 31 October 2002 for an increase in its retail access charges was only partly accepted by RegTP, within the limit of the price cap, by decision of 19 December 2002.
Kantaja toteaa toisaalta, että RegTP on 19.12.2002 tekemällään päätöksellä hyväksynyt sen 31.10.2002 tekemän hakemuksen tilaajien käyttöoikeuspalvelumaksujen korottamisesta vain osittain, enimmäishinnan rajoissa.
Moreover, since 1 January 2002, charges for enduser lines are in a separate basket for which a specific reference value has been set.
Se huomauttaa lisäksi, että 1.1.2002 lähtien liittymämaksut ovat eri korissa, jota varten on vahvistettu erityinen viitearvo.
Telephone call charges have no bearing on compliance with those values.
Puheluiden hinnalla ei ole mitään vaikutusta näiden asetettujen arvojen noudattamiseen.
The Commission itself recognises that the applicant has not had any opportunity to increase its charges for narrowband access since 2002.
Komissio on kantajan mukaan itse myöntänyt, että kantajalla ei ole ollut mitään mahdollisuutta korottaa kapeakaistan käyttöoikeusmaksuja vuodesta 2002 lähtien.
The fact that the applicant did not make any further applications to increase authorised charges between 1998 and 2001 does not mean that the applicant can be held responsible for the level of charges set by RegTP and, therefore, for an alleged margin squeeze.
Se, että se ei ollut vuosina 1998–2001 tehnyt hinnankorotusten hyväksymiseksi lisähakemuksia, ei merkitse, että se on vastuussa RegTP:n vahvistamien tariffien suuruudesta ja näin ollen väitetystä hintaruuvista.
The mere right to submit applications for price adjustment cannot be regarded as an autonomous price-fixing power.
Pelkkää mahdollisuutta esittää tariffimuutospyyntöjä ei voida rinnastaa itsenäiseen tariffinvahvistusvaltaan.
RegTP’s procedure for examining and authorising charges on a case by case basis was put in place precisely to ensure through advance regulation that the incumbent operator does not apply abusive pricing, in accordance with the obligation imposed on the Member States by Article 17 of Directive 98/10/EC of the European Parliament and of the Council of 26 February 1998 on the application of open network provision (ONP) to voice telephony and on universal service for telecommunications in a competitive environment (OJ 1998 L 101, p. 24).
RegTP:n noudattama tapauskohtainen tariffien tarkastelu- ja lupamenettely on otettu käyttöön juuri, jotta voitaisiin etukäteen tapahtuvalla sääntelyllä varmistaa, että aikaisempi toiminnanharjoittaja ei sovella kohtuuttomia tariffeja sen velvoitteen mukaisesti, joka on asetettu jäsenvaltioille avoimen verkon tarjoamisen (ONP) soveltamisesta puhelintoimintaan ja teleyleispalvelusta kilpailuympäristössä 26.2.1998 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/10/EY (EYVL L 101, s.
Where an application is examined and determined in accordance with that procedure and satisfies the procedural requirements of the Community legal framework for telecommunications law, an undertaking which applies charges set after such an examination cannot be accused of any abuse.
Jos hakemus tutkitaan ja siitä tehdään päätös tämän menettelyn mukaisesti ja televiestintäalaa koskevan yhteisön lainsäädännön mukaisia menettelyllisiä vaatimuksia noudattaen, yritystä, joka soveltaa tällaisen tutkimisen jälkeen vahvistettuja tariffeja, ei voida siis voida syyttää mistään väärinkäytöstä.
Charges which are checked and authorised cannot be described as an abuse on the part of the undertaking which applies them.
Valvotut ja sallitut tariffit eivät voi olla merkkejä niitä soveltavan yrityksen harjoittamasta väärinkäytöstä.
Furthermore, the applicant explains that the advance regulation exercised by RegTP serves to establish the structure of the market through administrative intervention and — in the areas subject to advance regulation — transfers responsibility for maintaining the structure of the market from the regulated undertaking to the regulatory authority.
Kantaja täsmentää, että RegTP:n ennakkosääntelyn tarkoituksena on muokata markkinoiden rakennetta hallinnollisilla interventioilla ja korvata alueilla, jotka ovat sen sääntelyn kohteena, säännellylle yritykselle kuuluva vastuu markkinarakenteen säilyttämisestä sääntelyviranomaiselle kuuluvalla vastuulla markkinarakenteen säilyttämisestä.
Accordingly, the applicant is obliged to request price adjustments from RegTP only in the event of a change in the underlying circumstances.
Tästä syystä kantajan voidaan katsoa olevan velvollinen pyytämään tariffimuutoksia RegTP:ltä ainoastaan silloin, kun perimmäinen tosiseikkoja koskeva tilanne muuttuu.
In any event, even on the assumption that the applicant can be held responsible for a certain tariff level on the basis of its right to request a price adjustment, there was no change of circumstances such as to require the applicant to make further applications to increase its retail prices.
Vaikka oletettaisiinkin, että kantajan mahdollisuus pyytää tariffimuutoksia voisi oikeuttaa sen, että sitä pidettäisiin vastuullisena tietystä hintatasosta, olosuhteet eivät ole muuttuneet tavalla, joka pakottaisi kantajan esittämään loppukäyttäjiltä perittävien maksujen lisäkorotushakemuksen.
On the contrary, since 1998, the costs of providing connections have remained almost unchanged, and wholesale access charges have even been considerably reduced.
Sitä vastoin yhteyksien käyttöönottokulut ovat vuodesta 1998 lähtien pysyneet melkein muuttumattomina, ja televerkkopalvelujen hinnat ovat jopa huomattavasti laskeneet.
Furthermore, in the same period, RegTP concluded in its decisions of 8 February 1999, 23 December 1999, 30 March 2001, 21 December 2001, 11 April 2002 and 29 April 2003 that no margin squeeze existed to the detriment of competitors.
RegTP oli tänä samana aikana päätellyt 8.2.1999, 23.12.1999, 30.3.2001, 21.12.2001, 11.4.2002 ja 29.4.2003 tekemissään päätöksissä, että hintaruuvia ei ole kilpailijoiden vahingoksi.
In addition, by judgment of 16 January 2002, the Oberlandesgericht Düsseldorf (Higher Regional Court of Düsseldorf, Germany) held that the applicant’s authorised charges did not contravene Article 82 EC.
Lisäksi Oberlandesgericht Düsseldorf (Düsseldorfin alueellinen muutoksenhakutuomioistuin, Saksa) katsoi 16.1.2002 antamassaan tuomiossa, että kantajan hyväksytyt tariffit eivät ole ristiriidassa EY 82 artiklan kanssa.
As regards the judgment of the Bundesgerichtshof (Federal Court of Justice, Germany) of 10 February 2004, setting aside the judgment of the Oberlandesgericht Düsseldorf of 16 January 2002, the applicant submits that that judgment confirms that RegTP checks whether a charge to which a request for authorisation relates is compatible with Article 82 EC and that responsibility for any infringement of Article 82 EC can only exceptionally be ascribed to the undertaking which applied for the charge to be authorised.
Bundesgerichtshofin (liittovaltion ylin tuomioistuin) 10.2.2004 antamasta tuomiosta, jolla kumotaan Oberlandesgericht Düsseldorfin 16.1.2002 antama tuomio, kantaja väittää, että tässä tuomiossa vahvistetaan yhtäältä, että RegTP varmistaa lupahakemuksen kohteena olevan tariffin yhteensoveltuvuuden EY 82 artiklan kanssa, ja toisaalta, että tariffia koskevan lupahakemuksen esittänyt yritys voidaan vain poikkeuksellisesti katsoa vastuulliseksi EY 82 artiklan mahdollisesta rikkomisesta.
The applicant observes that RegTP itself has concluded on several occasions since 1998 that there is no margin squeeze to the detriment of the applicant’s competitors.
Kantaja palauttaa mieliin, että RegTP itse on useaan otteeseen vuodesta 1998 lähtien päätellyt, että hintaruuvia ei kantajan kilpailijoiden vahingoksi ole.
Furthermore, the Bundesgerichtshof expressly left open the question of the applicant’s responsibility under competition law on account of the regulated charges.
Bundesgerichtshof on lisäksi nimenomaisesti jättänyt avoimeksi kysymyksen kantajan kilpailuoikeudellisesta vastuusta säänneltyjen tariffien vuoksi.
Second, the applicant submits that any abuse in the period beginning in 2002 which is based solely on the alleged scope for increases in T-DSL (ADSL) charges cannot be ascribed to the applicant.
Toiseksi kantaja väittää, että mahdollista väärinkäyttöä, joka koskee vuonna 2002 alkanutta ajanjaksoa ja joka perustuu yksinomaan sen väitettyyn liikkumavaraan T-DSL (ADSL) -tariffien korottamisessa ei voida lukea sen syyksi.
The Commission cannot consider that discretion in isolation, since the margin squeeze was not calculated on the basis of the T-DSL (ADSL) charges alone, but on the basis of all the retail prices.
Yhtäältä komissio ei voi tarkastella tätä liikkumavaraa eriytetysti, koska hintaruuvia ei lasketa ainoastaan T-DSL (ADSL) -maksujen perusteella, vaan loppukäyttäjiltä perittävien kaikkien hintojen perusteella.
Moreover, contrary to the Commission’s contention, the applicant could not increase its charges indefinitely.
Toisaalta toisin kuin komissio väittää, kantaja ei voi korottaa tariffejaan rajattomasti.
Thus, the applicant claims that the basic component of the charge, namely the price of the basic subscription (analogue or ISDN connection), requires the prior authorisation of RegTP.
Näin ollen kantaja väittää, että tariffin perustekijä eli perusyhteyden (analoginen tai ISDN-yhteys) hinta edellyttää RegTP:n ennakkolupaa.