natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It constitutes information given to the debtor as provided for in Article 78(3) of Commission Regulation (EC, Euratom) No 2342/2002 of 23 December 2002 laying down detailed rules for the implementation of Council Regulation (EC, Euratom) No 1605/2002 on the Financial Regulation applicable to the general budget of the European Communities (OJ 2002 L 357, p. 1).
Sen mukaan kysymys on velalliselle annettavasta ilmoituksesta, kuten Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 soveltamissäännöistä 23.12.2002 annetun komission asetuksen (EY, Euratom) N:o 2342/2002 (EYVL L 357, s.
The Commission points out in that regard that, in the present case, it could still send a final request to the national authorising officer to decide what is to be done next in the dispute with the applicant.
Komissio toteaa tältä osin, että käsiteltävänä olevassa asiassa se voisi vielä lähettää kansalliselle tulojen ja menojen hyväksyjälle viimeisen pyynnön siitä, että tämä päättäisi, miten kantajan kanssa vallitsevan erimielisyyden käsittelyä jatketaan.
However, as things stand at the moment, the Commission has not decided what step to take next in the dispute in its capacity as guarantor of the financial interests of the EDF.
Komissio ei asian tässä vaiheessa ole vielä tehnyt päätöstä siitä, miten se menettelee erimielisyyden suhteen EKR:n taloudellisista eduista vastaavana.
Thus, the Commission explains that its definitive decision could possibly be a decision adopted under Article 256 EC, a compensatory decision or a decision under Article 46(2) of the Ninth EDF Regulation to bring an action before the courts having jurisdiction in the matter.
Komissio toteaa, että sen lopullinen päätös voisi mahdollisesti olla EY 256 artiklaan perustuva päätös, kuittausta koskeva päätös tai päätös asian saattamisesta toimivaltaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi yhdeksättä EKR:ää koskevan asetuksen 46 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
In the latter case, the Italian courts would have jurisdiction because, as the Commission is not a party to the contracts at issue, it cannot have recourse to the arbitration procedure provided for in those contracts, of which the Guinean authorities alone may avail themselves.
Viimeksi mainitussa tapauksessa kysymykseen tulevat toimivaltaiset Italian tuomioistuimet, koska komissio, joka ei ole kysymyksessä olevien sopimusten sopimuspuoli, ei voi turvautua sopimusten mukaiseen välitysmenettelyyn, jota voivat käyttää vain Guinean viranomaiset.
The Commission argues that if the Court should take the view that the contested measure is an act which may be the subject of an action under Article 230 EC, it would anticipate the Commission’s definitive decision, which may never be adopted if the national authorising officer were to act before the Commission does so.
Komissio toteaa, että jos ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoisi, että riidanalainen toimi on kannekelpoinen toimi EY 230 artiklan mukaisesti, se menisi komission lopullisen päätöksen edelle, jota ei ehkä koskaan edes tehdä, jos kansallinen tulojen ja menojen hyväksyjä ryhtyy toimiin ennen komissiota.
The Commission disagrees with the applicant’s observations that the contested measure is a genuine decision on the grounds, first, that it constitutes an application of Article 44(2) of the Ninth EDF Regulation, second, that the enforceability of that ‘decision’ is confirmed by the terms thereof and, third, that the second reminder confirms that analysis and that, consequently, those letters produce legal effects in regard to the applicant capable of adversely affecting its interests and of bringing about a change in its legal position within the meaning of the caselaw of the Court of Justice.
Komissio riitauttaa kantajan huomautukset, joiden mukaan riidanalainen toimi on todellinen päätös, koska ensiksikin kysymys on yhdeksättä EKR:ää koskevan asetuksen 44 artiklan 2 kohdan täytäntöönpanosta, toiseksi tämän ”päätöksen” sanamuoto vahvistaa sen täytäntöönpanokelpoisuuden, ja kolmanneksi toinen muistutuskirje vahvistaa tämän arvion, ja että näin ollen näillä kirjeillä on kantajaan nähden oikeusvaikutuksia, jotka voivat haitata sen etuja ja muuttaa sen oikeusasemaa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitetuin tavoin.
The Commission contends that, in accordance with Article 44(2) of the Ninth EDF Regulation, ‘[it] may formally establish an amount as being receivable from persons other than States by means of a decision which shall be enforceable under the same conditions as laid down in Article 256 [EC]’.
Komissio väittää, että yhdeksättä EKR:ää koskevan asetuksen 44 artiklan 2 kohdan mukaisesti ”[se] voi määrätä saamisen maksuvelvollisuuden muille kuin valtioille päätöksellä, joka on täytäntöönpanokelpoinen [EY] 256 artiklassa määrätyin edellytyksin”.
It follows that neither the contested measure nor any other letter sent to the applicant at a later date constitutes an enforceable measure for the purposes of Article 256 EC.
Tästä seuraa, ettei riidanalainen toimi eikä mikään muu kantajalle myöhemmin osoitettu kirje ole EY 256 artiklassa tarkoitettu täytäntöönpanokelpoinen päätös.
In addition, according to the Commission, those letters do not in any way constitute an exercise of its public-law powers, with the result that they cannot be enforceable.
Komission mukaan nämä kirjeet eivät myöskään millään tavoin liity sillä oleviin julkiseen valtaan kuuluvien oikeuksien käyttöön, joten ne eivät voi olla täytäntöönpanokelpoisia.
The Commission considers that the only purpose of the form of words which it used in its second reminder, dated 4 August 2004, namely, the words ‘[i]f the Commission does not hear from you, it will continue the enforcement procedure against you by any means offered by the law in regard both to principal and interest’, is to refer to the enforcement phase.
Komissio katsoo, että sen kantajalle 4.8.2004 osoittamassa toisessa maksumuistutuksessa käyttämän muotoilun, toisin sanoen virkkeen ”jollette toimita tietoja, komissio tulee jatkamaan kaikin oikeudellisin keinoin täytäntöönpanomenettelyä teitä vastaan sekä pääoman että koron osalta”, ainoa tarkoitus on viitata täytäntöönpanovaiheeseen.
Thus, in the Commission’s view, the use of the future ‘will continue’ in such a form of words means that a decision within the terms of Article 249 EC has not yet been adopted.
Komission mukaan futuurin ”tulee jatkamaan” käyttäminen tällaisessa muotoilussa merkitsee, että ei vielä ole olemassa EY 249 artiklassa tarkoitettua päätöstä.
It is clear from the abovementioned letters that the Commission could adopt a decision under Article 256 EC only at a later stage.
Edellä mainituista kirjeistä ilmenee, että komissio voi tehdä EY 256 artiklaan perustuvan päätöksen vasta myöhemmässä vaiheessa.
The Commission contends that, in any event, within the legal framework of the EDF, it is normally the national authorising officer, who is a distinct person and has his own authority, who carries out recoveries.
Komissio väittää, että joka tapauksessa EKR:n oikeudellisen järjestelmän puitteissa tavallisesti juuri kansallinen tulojen ja menojen hyväksyjä, joka on erillinen subjekti, jolla on oma auktoriteetti, ryhtyy perintään.
In this case, the Commission is still confident that, within the framework of the close cooperation instituted by the Lomé IV Convention, the national authorising officer will once again perform his duties in this matter.
Käsiteltävänä olevassa tapauksessa komissio on edelleen luottavainen tältä osin, koska Lomé IV -sopimuksen mukaisen läheisen yhteistyön puitteissa kansallinen tulojen ja menojen hyväksyjä tulee yhä täyttämään tätä koskevat tehtävänsä.
The Commission points out that the fact that it sent to the applicant two reminders and a letter of formal notice after sending it the contested measure confirms that the latter could not be interpreted as being a final decision amenable to review.
Komissio korostaa, että se, että se on osoittanut kantajalle kaksi maksumuistutusta ja yhden maksukehotuksen osoitettuaan sille riidanalaisen toimen, vahvistaa, että viimeksi mainittua ei voida pitää lopullisena, kannekelpoisena päätöksenä.
Furthermore, the Commission points out that, at the time at which the facts occurred, decisions based on Article 256 EC were adopted by the Commission as a collegiate authority, in accordance with a special procedure, and differed in their presentation from the letters sent to the applicant in the framework of the preparatory phase of recovery.
Komissio muistuttaa lisäksi, että käsiteltävänä olevan asian tosiseikkojen tapahtumaaikaan komissio teki EY 256 artiklaan perustuvat päätökset kollegiaalisesti erityistä menettelyä noudattaen ja ilmaisi ne eri muodossa kuin perinnän valmisteluvaiheessa kantajalle osoitetuissa kirjeissä.
The Commission takes the view that the contested measure, like the two reminders and the letter of formal notice, constitute, in this case, measures which form part of the preparatory phase of recovery, which do not constitute an exercise of the Commission’s public-law powers and which are not, therefore, actionable decisions for the purposes of Article 230 EC.
Komissio katsoo, että riidanalainen toimi, samoin kuin kaksi maksumuistutusta ja maksukehotus, ovat käsiteltävänä olevassa asiassa perinnän valmisteluvaiheeseen liittyviä toimia, jotka eivät liity komission julkisen vallan käyttöön, eikä niitä näin ollen voi riitauttaa EY 230 artiklassa tarkoitetulla tavalla.
Thus, in the absence of the adoption of a definitive position, the enforcement phase of the recovery process has not been reached.
Kun lopullista kantaa ei ole otettu, perimisen täytäntöönpanovaiheeseen ei vielä ole ryhdytty.
The applicant claims that the objection of inadmissibility raised by the Commission should be rejected since the contested measure amounts to a definitive act, a genuine formal decision which is enforceable in accordance with the provisions of Article 256 EC.
Kantaja katsoo, että komission esittämä oikeudenkäyntiväite on hylättävä, koska riidanalainen toimi on lopullinen toimi, todellinen muodollinen päätös, jolla on täytäntöönpanovaikutuksia EY 256 artiklan määräysten mukaisesti.
That conclusion, it argues, is reinforced by the very wording which constitutes the contested measure, in which it is stated that ‘[in] the absence of payment by the date fixed, the Commission … reserves the right to execute any financial guarantee previously provided and, if necessary, to proceed to enforcement in accordance with Article 256 [EC]’.
Tätä päätelmää vahvistaa itse riidanalaisen toimen sisältävän kirjeen sanamuoto, jossa todetaan, että ”jos maksua ei suoriteta eräpäivänä, komissio – – varaa oikeuden käyttää ennalta asetetut vakuudet ja tarvittaessa ryhtyä EY 256 artiklan mukaisesti täytäntöönpanoon”.
That is clearly a threat to proceed directly to enforcement if payment was not made.
Itse asiassa siinä uhataan ryhtyä suoraan täytäntöönpanotoimiin, jos maksua ei suoriteta.
The applicant points out that that conclusion is further confirmed by the ‘summons’ sent to it by the registered letter, with acknowledgement of receipt, of 4 August 2004, after the present action had been lodged, in which the Commission once again called upon it to pay the amount of GNF 959 543 835, stating that if payment were not made, ‘it [would] continue the enforcement procedure against [the applicant] by any means offered by the law in regard both to principal and interest’.
Kantaja korostaa, että tätä päätelmää tukee vielä ”kehotus”, joka sille osoitettiin vastaanottotodistuksin varustetulla kirjatulla kirjeellä 4.8.2004, jolloin käsiteltävänä oleva kanne oli jo nostettu, ja jossa komissio uudelleen vaati sitä suorittamaan 959 543 835 Guinean frangin suuruisen summan todeten, että jos maksua ei suoriteta, se ”tulee jatkamaan kaikin oikeudellisin keinoin täytäntöönpanomenettelyä [sitä] vastaan sekä pääoman että koron osalta”.
The applicant claims that the form of words used in the contested measure does not give rise to confusion because, in its view, it refers to the initiation of enforcement measures without there being any need to adopt other measures which might be regarded as final.
Kantaja katsoo, että riidanalaisessa toimessa käytetty sanamuoto ei aiheuta sekaannusta, koska sen käsityksen mukaan siinä viitataan täytäntöönpanotoimenpiteiden käynnistämiseen, ilman että olisi tarpeen antaa muita, mahdollisesti lopullisia toimia.
Consequently, that measure produces binding legal effects.
Tästä seuraa, että päätöksellä pyritään saamaan aikaan pakottavia oikeusvaikutuksia.
The applicant takes the view that the Commission is confusing the ‘enforceability’ of a measure and an ‘enforcement’ measure.
Kantaja katsoo, että komissio sekoittaa toimen ”täytäntöönpanokelpoisuuden” ja ”täytäntöönpantavan” toimen.
Thus, the words ‘[i]f the Commission does not hear from you, it will continue the enforcement procedure against you by any means offered by the law means in regard both to principal and interest’, used in the letter of 4 August 2004, do not announce a future measure in the nature of a decision, that is to say, an enforceable measure, as the Commission contends, but constitute in fact formal notice to pay, which presupposes that a final decision has already been adopted both with regard to the existence of the debt and to its amount. [Reply, paragraph 18]
Niinpä 4.8.2004 päivätyssä kirjeessä käytetty muotoilu ”jollette toimita tietoja, komissio tulee jatkamaan kaikin oikeudellisin keinoin täytäntöönpanomenettelyä teitä vastaan sekä pääoman että koron osalta” ei ole ilmoitus tulevasta toimesta, joka on luonteeltaan päätös ja joka siis on täytäntöönpanokelpoinen, kuten komissio väittää, vaan kysymys on pikemminkin maksukehotuksesta, joka edellyttää, että lopullinen päätös on jo tehty sekä velan olemassaolon että sen suuruuden osalta.
It is therefore necessary to ascertain whether it is clear from the contested measure that the Commission definitively laid down its position in regard to the applicant therein.
On siis tutkittava, ilmeneekö riidanalaisesta toimesta, että komissio on vahvistanut siinä lopullisesti kantansa kantajaan nähden.
It is true that the contested measure is drafted in a way which could give the impression that it is a definitive measure by indicating, in particular, that ‘[in] the absence of payment by the date fixed, the Commission … reserves the right to execute any financial guarantee previously provided and, if necessary, to proceed to enforcement in accordance with Article 256 [EC]’.
On totta, että riidanalainen toimi on laadittu siten, että siitä voi syntyä vaikutelma, että kysymys on lopullisesta toimesta, koska siinä todetaan muun muassa, että ”jos maksua ei suoriteta eräpäivänä, komissio – – varaa oikeuden käyttää ennalta asetetut vakuudet ja tarvittaessa ryhtyä EY 256 artiklan mukaisesti täytäntöönpanoon”.
Similarly, the content of the two reminders of 2 July 2004 and 4 August 2004, sent after the present action had been lodged, is such as to reinforce that impression.
Samoin 2.7. ja 4.8.2004 päivättyjen kahden maksumuistutuskirjeen, jotka oli lähetetty käsiteltävänä olevan kanteen nostamisen jälkeen, sanamuoto vahvistaa tätä vaikutelmaa.
Furthermore, the Commission itself admitted at the hearing that the standard model for debit notes, on the basis of which the contested measure was drawn up, was drafted in such a way that the preparatory nature of the measure did not expressly appear, in order to encourage the debtor to pay the amount due.
Komissio on lisäksi itse istunnossa myöntänyt, että veloitusilmoituksen vakiomallissa, jonka perusteella riidanalainen toimi laadittiin, käytetään sanamuotoa, josta toimen valmisteleva luonne ei ilmene nimenomaisesti, jotta velallinen saataisiin suorittamaan maksettavana oleva summa.
The Court thus notes that the Commission did not use clear and unambiguous wording when it drafted the contested measure.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että komissio ei ole käyttänyt selvää ja yksiselitteistä sanamuotoa riidanalaisen toimen laadinnassa.
However, notwithstanding the fact that the contested measure sets out a deadline and conditions for payment, the Commission does not adopt a position as to the means which it intends to employ in order to recover the amount at issue.
Siitä huolimatta, että riidanalaisessa toimessa ilmoitetaan eräpäivä ja maksuehdot, komissio ei kuitenkaan ota mitään kantaa siihen, mitä keinoja se aikoo käyttää kysymyksessä olevan summan perimiseksi.
In accordance with its obligation under Articles 42 to 47 of the Ninth EDF Regulation, the Commission drew up a debit note which, if it was not honoured by the debtor, permitted the Commission, pursuant to the Ninth EDF Regulation, to waive recovery of the debt (Article 47), to make a set-off (Article 46(2)) or to enforce a
Komissio on laatinut yhdeksättä EKR:ää koskevan asetuksen 42–47 artiklan mukaisen velvollisuutensa nojalla veloitusilmoituksen, jonka perustella komissio voi siinä tapauksessa, että velallinen ei sitä noudata, yhdeksättä EKR:ää koskevan asetuksen mukaisesti joko luopua saamisen perimisestä (47 artikla), ryhtyä kuittaukseen (46
It is clear from those provisions that a debit note constitutes information given to the debtor.
Näistä säännöksistä ilmenee, että veloitusilmoitus on velalliselle annettava ilmoitus.
Since Article 44 and Article 46(2) of the Ninth EDF Regulation mention a distinct enforceable decision subsequent to the debit note in the framework of the recovery procedure, the debit note is clearly not enforceable.
Koska yhdeksättä EKR:ää koskevan asetuksen 44 artiklassa ja 46 artiklan 2 kohdassa on kysymys veloitusilmoituksesta erillisestä ja sitä perintämenettelyssä myöhemmin esiintyvästä täytäntöönpanokelpoisesta päätöksestä, veloitusilmoitus ei selvästikään ole luonteeltaan täytäntöönpanokelpoinen.
The contested measure must be regarded as a debit note within the meaning of Article 45 of the Ninth EDF Regulation, because it states that ‘[t]he Commission … reserves the right, after obtaining information, to operate a set off in respect of mutual debts which are certain, of a fixed amount and due’.
Riidanalaista tointa on pidettävä yhdeksättä EKR:ää koskevan asetuksen 45 artiklassa tarkoitettuna veloitusilmoituksena, koska siinä todetaan, että ”komissio – – varaa itselleen oikeuden ryhtyä ennakkoilmoituksen annettuaan kuittaukseen sellaisten vastakkaisten saamisten osalta, jotka ovat selviä, rahamääräisiä ja perimiskelpoisia”.
Consequently, the contested measure does not constitute a measure definitively laying down the position of the Commission, does not produce binding legal effects that are capable of affecting the interests of the applicant and, consequently, cannot constitute a measure challengeable by way of an action for annulment under Article 230 EC.
Näin ollen riidanalainen toimi ei ole toimi, jossa vahvistettaisiin lopullisesti komission kanta, sillä ei ole sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin, ja se ei siis voi olla EY 230 artiklassa tarkoitetun kumoamiskanteen kohteena.
Consequently, the present action must be dismissed as being inadmissible.
Käsiteltävänä oleva kanne on siis jätettävä tutkimatta.
Pursuant to Article 87(3) of the Rules of Procedure, the Court of First Instance may order that the costs be shared or that each party bear its own costs where each party succeeds on some and fails on other heads or where the circumstances are exceptional.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 3 kohdassa määrätään, että jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi määrätä oikeudenkäyntikulut jaettaviksi asianosaisten kesken tai määrätä, että kukin vastaa omista kuluistaan.
In this case, although the applicant has been unsuccessful, the Court takes the view that the Commission did not, in any event, use clear and unequivocal language in drafting the contested measure.
Vaikka kantaja on käsiteltävänä olevassa asiassa hävinnyt asian, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että joka tapauksessa komissio ei ole käyttänyt selvää ja yksiselitteistä sanamuotoa riidanalaista tointa laatiessaan.
In the light of that fact, it considers that it will make an equitable assessment of the case in ruling that the applicant is to bear three fifths of its own costs and pay three fifths of the costs incurred by the Commission.
Tämän vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että esillä olevan asian olosuhteet huomioon ottaen on oikeudenmukaista määrätä, että kantaja vastaa kolmesta viidesosasta omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaa kolme viidesosaa komission oikeudenkäyntikuluista.
The Commission is to bear two fifths of its own costs and pay two fifths of the costs incurred by the applicant.
Komissio puolestaan vastaa kahdesta viidesosasta omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaa kaksi viidesosaa kantajan oikeudenkäyntikuluista.
THE COURT OF FIRST INSTANCE (Fourth Chamber) hereby:
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Orders the Commission to bear two fifths of its own costs and also to pay two fifths of the costs incurred by Cestas.
Se velvoitetaan myös korvaamaan kaksi viidesosaa Cestasin oikeudenkäyntikuluista.
Delivered in open court in Luxembourg on 17 April 2008.
Julistettiin Luxemburgissa 17 päivänä huhtikuuta 2008.
Case T-345/03: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE v Commission of the European Communities (Public service contracts — Community tendering procedure — Provision of services for the development and provision of services in support of the Community Research and Development Service (CORDIS) — Rejection of a tender — Principles of equal treatment as between tenderers and transparency) . . . . . . . . . .
Asia T-345/03: Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE vastaan Euroopan yhteisöjen komissio (Julkiset palveluhankinnat – Yhteisöjen tarjouspyyntömenettely – Palvelusuoritukset, jotka koskevat yhteisön tutkimus- ja kehitystietopalvelua (CORDIS) tukevien palveluiden kehittämistä ja tarjoamista – Tarjoajan tarjouksen hylkääminen – Tarjoajien yhdenvertaisen kohtelun periaate ja menettelyn avoimuuden periaate) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Judgment of the Court of First Instance (Third Chamber), 12 March 2008 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 12.3.2008 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .