natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, in its application, the applicant has not disputed the finding in recital 167 to the contested decision that the amount released by the reductions in call charges could have been redirected to ‘connections for residential and business customers’ and could have been used entirely to increase retail access charges.
Kantaja ei kuitenkaan kanteessaan ole kiistänyt riidanalaisen päätöksen 167 perustelukappaleessa olevaa toteamusta siitä, että puhelumaksujen alennuksista saadut määrät olisi voitu siirtää ”yksityisten ja yritysasiakkaiden liittymämaksuihin” ja ne olisi voitu käyttää kokonaan loppukäyttäjiltä perittävien yhteysmaksujen korotuksiin.
Nor, in its application, has the applicant disputed the Commission’s statement in recital 132 to the
Kantaja ei kanteessaan myöskään ole kiistänyt riidanalaisen päätöksen 132
The line of argument referred to in paragraph 136, which was raised for the first time at the hearing, must therefore be declared inadmissible, in accordance with Article 48(2) of the Rules of Procedure.
Edellä 136 kohdassa esiin tuotu perustelu, joka on esitetty ensimmäisen kerran istunnossa, on siis työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan nojalla jätettävä tutkimatta.
Finally, it must be noted that the applicant does not dispute the finding in recital 168 to the contested decision that, during the period from 1 January 1998 to 31 December 2001, it could have ‘[undertaken] further reductions in call charges … and thereby … [obtained additional] leeway for price increases in the monthly and one-off charges for analogue and ISDN connections’.
Lopuksi on todettava, että kantaja ei kiistä riidanalaisen päätöksen 168 perustelukappaleessa olevaa toteamusta, jonka mukaan se olisi 1.1.1998–31.12.2001 voinut ”alentaa enemmän yhteysmaksuja – – ja saada näin lisää liikkumavaraa loppukäyttäjiltä analogisista ja ISDN-liittymistä perittävien kuukausi- ja kertamaksujen korottamiseen”.
It follows from all the foregoing that the Commission was entitled to find in the contested decision (recitals 164 and 199) that the applicant had sufficient scope during the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 to end entirely the margin squeeze complained of in that decision.
Kaikesta edellä todetusta ilmenee, että komissio on voinut perustellusti todeta riidanalaisessa päätöksessä (164 ja 199 perustelukappale), että kantajalla oli 1.1.1998–31.12.2001 riittävä liikkumavara mainitussa päätöksessä todetun hintaruuvin poistamiseksi.
(iv) Absence of an abuse because the applicant had insufficient scope to reduce the margin squeeze by increasing its ADSL retail access charges from 1 January 2002
iv) Väärinkäytöksi katsottavan menettelyn puuttuminen sen vuoksi, että kantajalla oli riittämätön liikkumavara hintaruuvin pienentämiseksi korottamalla loppukäyttäjiltä ADSL-käyttöoikeuksista perittäviä maksuja 1.1.2002 lähtien
It must be borne in mind that a new price cap system in Germany, approved by RegTP by decision of 21 December 2001, has been in force since 1 January 2002.
On palautettava mieliin, että Saksassa on ollut 1.1.2002 lähtien RegTP:n 21.12.2001 tekemällä päätöksellä käyttöön otettu uusi enimmäishintajärjestelmä. Tämän
Under the terms of that decision, ‘end-user lines’ are in a separate basket.
DEUTSCHE TELEKOM v. KOMISSIO päätöksen mukaan puhelinliittymät kuuluvat erilliseen koriin.
Within that basket, the increase in retail prices for analogue and ISDN connections was capped at 4.1% per annum.
Tämän korin osalta loppukäyttäjiltä analogisista ja ISDN-liittymistä perittäviä maksuja voidaan korottaa enintään 4,1 prosenttia vuodessa.
It is not disputed that, following an application to RegTP on 15 January 2002, the applicant was authorised to increase its monthly charges for analogue and ISDN lines by EUR 0.56, which represented an increase in the average level of charges for all the services in the basket concerned of 4.04% (recital 44 to the contested decision).
Ei ole kiistetty sitä, että kantajalle on RegTP:lle tehdyn hakemuksen johdosta annettu 15.1.2002 lupa korottaa analogisten ja ISDN-liittymien kuukausimaksuja 0,56 euroa, mikä merkitsee 4,04 prosentin korotusta kyseiseen koriin kuuluvien palvelujen keskimääräiseen hintatasoon (riidanalaisen päätöksen 44 perustelukappale).
Nor is it disputed that the applicant’s application of 31 October 2002 for an increase in its retail prices — in relation to the monthly rental charge for a T-Net analogue telephone line and the one-off takeover charges for T-Net and T-ISDN lines — was largely rejected by RegTP, because the increase would no longer have been consistent with the current price cap index figures (recital 45 to the contested decision).
Ei myöskään ole kiistetty sitä, että RegTP suurelta osin hylkäsi kantajan 31.10.2002 tekemän hakemuksen loppukäyttäjiltä perittävien analogisten T-Net-liittymien kuukausimaksujen ja T-Net- ja T-ISDN-yhteyksien kertamaksujen hinnankorotuksista, koska korotukset eivät enää olleet enimmäishintajärjestelmässä vahvistettujen arvojen mukaisia (riidanalaisen päätöksen 45 perustelukappale).
Accordingly, the Commission finds in the contested decision (recital 206) that ‘since 1 January 2002, [the applicant’s] only legal means of reducing the margin squeeze has been limited to increases in the T-DSL charges’.
Komissio on näin ollen todennut riidanalaisessa päätöksessä (206 perustelukappale), että ”tammikuun 1 päivän 2002 jälkeisenä ajanjaksona [kantajalla] ei ole ollut oikeudellisesti muuta mahdollisuutta edes osittain poistaa kustannusten ja hintojen välistä epäsuhtaa kuin T-DSL-maksuja korottamalla”.
According to the Commission, from that date, the applicant’s discretion covered only ADSL retail access charges (see also recitals 174 and 199 to the contested decision).
Komission mukaan tästä päivästä lähtien kantajan liikkumavara koskee vain loppukäyttäjiltä perittäviä ADSL-käyttöoi-keusmaksuja (ks. myös riidanalaisen päätöksen 174 ja 199 perustelukappale).
In the first place, it must be noted in that regard that the applicant does not deny that it could have increased its ADSL charges from 1 January 2002.
Tältä osin on ensinnäkin todettava, että kantaja ei kiistä, että se olisi voinut korottaa ADSL-tariffejaan 1.1.2002 lähtien.
It maintains, however, that it did not have unlimited leeway because its charges had to be set on the basis of the cost of efficient service provision and could be reviewed subsequently by RegTP.
Se korostaa kuitenkin, ettei sen liikkumavara ollut rajaton, koska sen tariffit täytyi yhtäältä vahvistaa tehokkaasta palveluntarjoamisesta aiheutuvien kulujen perusteella ja koska toisaalta RegTP voi tarkistaa jälkikäteen sen tariffit.
However, since the applicant fixes its ADSL charges at its own discretion, within the limits imposed under German law, its pricing practices in that area are capable of being caught by Article 82 EC (see paragraphs 87 and 88 above).
Koska kantaja kuitenkin vahvistaa vapaasti ADSL-tariffinsa Saksan lainsäädännössä asetetuissa rajoissa, sen hinnoittelumenettely tällä alalla kuuluu EY 82 artiklan soveltamisalaan (ks. edellä 87 ja 88 kohta).
The fact that the Commission referred in the contested decision only to charges deriving from a decision of RegTP of 30 March 2001 in order to assess the extent of the applicant’s discretion from 1 January 2002 alters nothing in that respect.
Se, että komissio on riidanalaisessa päätöksessä viitannut ainoastaan 30.3.2001 tehdyn RegTP:n päätöksen mukaisiin tariffeihin arvioidakseen kantajan liikkumavaraa 1.1.2002 lähtien, ei muuta tältä osin mitään.
The applicant does not deny that it had a limited discretion to increase its charges for ADSL access services from 1 January 2002.
Kantaja ei millään tavoin kiistä sillä ollutta rajoitettua liikkumavaraa ADSL-käyttöoikeuspalvelujensa hintojen korottamiseen 1.1.2002 lähtien.
In the second place, it is necessary to consider whether, as the Commission contends in the contested decision (recital 199), the applicant could have ‘reduced the margin squeeze’ by increasing its charges for ADSL access services from 1 January 2002.
Toiseksi on tutkittava, olisiko kantaja voinut, kuten komissio toteaa riidanalaisessa päätöksessä (199 perustelukappale), ”supistaa kustannusten ja hintojen välistä epäsuhtaa” korottamalla 1.1.2002 lähtien ADSL-käyttöoikeuspalvelujensa hintoja.
The applicant submits in that respect that, for end-users, the markets for narrowband and ADSL access services are separate markets.
Kantaja korostaa tältä osin, että käyttäjien kannalta kapeakaista- ja ADSL-käyttöoi-keusmarkkinat olivat erilliset markkinat.
In those circumstances, an increase by the applicant in ADSL retail charges would have had no effect on the alleged margin squeeze identified in the markets for analogue and ISDN access services.
Näissä olosuhteissa kantajan loppukäyttäjiltä perimien ADSL-hintojen korotukset olisivat olleet vailla vaikutusta siihen väitettyyn hintaruuviin, joka oli todettu analogisten ja ISDN-liittymien käyttöoikeuksia koskevilla markkinoilla.
It must be noted in that regard that since wholesale access services can provide endusers with the whole range of analogue, ISDN and ADSL access services, the applicant’s scope to increase its ADSL charges is capable of reducing the margin squeeze between wholesale prices, on the one hand, and retail prices for the whole range of analogue, ISDN and ADSL access services, on the other.
Tältä osin on todettava, että koska käyttöoikeuspalvelut mahdollistavat televerkkopalvelujen tasolla kaikkien analogisten, ISDN- ja ADSL-käyttöoikeuspalvelujen tarjoamisen tilaajille, kantajan liikkumavara ADSL-maksujen korottamiseen on omiaan pienentämään hintaruuvia yhtäältä televerkkopalvelujen hintojen ja toisaalta kaikkien analogisten, ISDN- ja ADSL-käyttöoikeuspalvelujen hintojen välillä.
A combined analysis, at enduser level, of analogue, ISDN and ADSL access services is required not only because they amount to a single supply of services at wholesale level, but also because, as the Commission explained in the contested decision (recital 26) without having been challenged by the applicant on that point, ADSL cannot be offered to endusers on its own because, for technical reasons, it always involves an upgrading of analogue or ISDN narrowband connections.
Analogisten, ISDN- ja ADSL-käyttöoikeuspalvelujen yhteinen tarkastelu tilaajatasolla on välttämätöntä paitsi sen vuoksi, että ne vastaavat yhtä ainoaa palvelua televerkkotasolla, myös sen vuoksi, että kuten komissio on selittänyt riidanalaisessa päätöksessä (26 perustelukappale), ilman että kantaja olisi tätä kiistänyt, ADSL:ää ei voida tarjota tilaajille erikseen, koska se vaatii aina teknisistä syistä analogisten tai ISDN-kapea-kaistaliittymien uudelleenjärjestelyn.
The applicant’s observations concerning the purported cross-price elasticity between ADSL and narrowband connections and between the different ADSL variants must be rejected.
Kantajan huomautukset ADSL- ja kapeakaistaliittymien sekä eri ADSL-versioiden välisestä väitetystä hintojen ristijoustosta on hylättävä.
First, those observations do not preclude the existence of scope for the applicant to increase its ADSL charges.
Näissä huomautuksissa ei yhtäältä kiistetä kantajan liikkumavaraa ADSL-maksujen korottamiseen.
Second, a limited increase in ADSL charges would have led to a higher average retail price for narrowband and associated broadband access services, and would thus have reduced the margin squeeze identified.
Toisaalta ADSL-maksujen rajoitettu korottaminen olisi johtanut keskimääräistä korkeampaan loppukäyttäjätariffiin yhdistettyjen kapeakaista- ja laajakaistakäyttöoikeuspalvelujen osalta, ja se olisi siten pienentänyt todettua hintaruuvia.
In view, in particular, of the advantages of broadband as regards data transmission, endusers of broadband access services would not automatically choose to revert to a narrowband connection when ADSL retail access charges are increased.
On katsottava, että kun otetaan huomioon muun muassa laajakaistan edut tiedonsiirrossa, laajakaistapalvelujen tilaajat eivät automaattisesti valitse paluuta kapeakaistayhteyteen, jos loppukäyttäjiltä ADSL-käyttöoikeuksista perittäviä hintoja korotetaan.
The applicant’s argument that broadband connections can be marketed separately from narrowband connections on the basis of line sharing at the wholesale level cannot be accepted either.
Kantajan väitettä siitä, että laajakaistayhteyksiä voidaan markkinoida kapeakaistayhteyksistä erillään televerkkopalvelutasolla suoritetun linjojen jaon perusteella, ei myöskään voida hyväksyä.
If, by that argument, the applicant seeks to distinguish two separate wholesale markets relating to narrowband services and broadband services respectively, that argument must be declared inadmissible in accordance with Article 48(2) of the Rules of Procedure because, in its application, the applicant has not challenged the definition of the relevant markets that was applied in the contested decision, which identifies a single wholesale market, namely the market for fully unbundled access to the local network (recitals 64 to 67 to the contested decision).
Jos kantaja pyrkii tällä väitteellään erottamaan nämä kummatkin erilliset markkinat kapeakaistapalveluja ja laajakaistapalveluja koskevalla televerkkopalvelutasolla, tämä väite on jätettävä työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan nojalla tutkimatta, koska kantaja ei kanteessaan ole kiistänyt relevanttien markkinoiden määritelmää, joka sisältyy riidanalaiseen päätökseen, jossa yksilöidään televerkkopalveluiden tasolla yhdet ainoat markkinat, toisin sanoen telealueverkon täysin eriytetyt käyttöoikeusmarkkinat (riidanalaisen päätöksen 64–67 perustelukappale).
If, by that argument, the applicant claims that the Commission should have taken account of the line sharing charges for the purpose of calculating charges for wholesale access, that argument cannot be accepted either.
Jos kantaja tällä argumentillaan väittää, että komission olisi pitänyt ottaa huomioon linjojenjakomaksut televerkkopalvelumaksujen laskemiseksi, myöskään tätä ei voida hyväksyä.
The applicant has failed to show that, if the Commission had taken the line sharing charges into account, that would have affected its findings as to the existence of a margin squeeze or of the applicant’s scope to reduce the margin squeeze by increasing its ADSL retail access charges.
Kantaja ei ole millään tavoin osoittanut, että tällainen linjojenjakomaksun huomioon ottaminen olisi vaikuttanut komission toteamuksiin hintaruuvista taikka kantajan liikkumavarasta pienentää todettua hintaruuvia korottamalla loppukäyttäjiltä perittäviä ADSL-käyttöoikeusmaksuja.
It follows from all the foregoing that the Commission was entitled to find in the contested decision that the applicant had sufficient scope from 1 January 2002 to reduce the margin squeeze identified in that decision by increasing its charges for ADSL access services.
Edellä todetuista seikoista ilmenee, että komissio on perustellusti voinut todeta riidanalaisessa päätöksessä, että kantajalla oli 1.1.2002 lähtien riittävä liikkumavara kyseisessä päätöksessä todetun hintaruuvin pienentämiseksi korottamalla ADSL-käyttöoikeusmaksuja.
Accordingly, the first part of the plea in law must be rejected.
Tästä seuraa, että kanneperusteen ensimmäinen osa on hylättävä.
Second part: unlawfulness of the method used by the Commission to establish a margin squeeze
Toinen osa, joka koskee komission hintaruuvin toteamiseksi käyttämän menetelmän lainvastaisuutta a) Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
The applicant submits that the abusive nature of a margin squeeze can arise only from the abusive nature of retail prices alone, since the Commission does not deny that the prices of wholesale access are mandatorily set by the official authorities.
Kantaja väittää, että hintaruuvin mahdollinen väärinkäyttöluonne voi johtua ainoastaan loppukäyttäjiltä perittävien hintojen kohtuuttomuudesta, koska komissio ei kiistä sitä, että viranomaiset vahvistavat sitovasti televerkkopalvelujen hinnat.
However, the Commission has not demonstrated that the applicant’s retail prices would lead to price dumping and as such are abusive.
Komissio ei kuitenkaan osoita, että kantajan loppukäyttäjiltä perimät hinnat johtaisivat tappiolliseen myyntiin ja olisivat sellaisinaan kohtuuttomia.
The applicant refers in that regard to Lexecon’s expert opinion.
Kantaja viittaa tältä osin Lexecon-asiantuntijalausuntoon.
The contested decision is thus erroneous because the Commission applied a test which does not relate to the abusive nature of the retail prices as such, but to the relationship between those prices and the prices of wholesale access.
Riidanalainen päätös sisältää siis sen mukaan tosiseikkoja koskevia virheitä, koska komissio on käyttänyt kriteeriä, joka ei liity tarkasteltujen loppukäyttäjiltä perittävien hintojen kohtuuttomuuteen sellaisenaan vaan näiden hintojen ja televerkkopalvelujen hintojen väliseen suhteeseen.
The applicant also claims that the finding of a margin squeeze is based on a number of errors relating to the method used.
Kantaja väittää lisäksi, että toteamus hintaruuvista perustuu useampaan käytettyä menetelmää koskevaan virheeseen.
In the first place, the applicant observes that, as far as retail prices are concerned, the Commission took account only of revenue from the provision of telephone lines to end-users.
Ensinnäkin kantaja huomauttaa, että loppukäyttäjiltä perittävien hintojen osalta komissio on ottanut huomioon vain puhelinliittymien antamisesta tilaajien käyttöön saadut tulot.
In order to be able to find a margin squeeze and in view of the narrow definition of the market used in the contested decision, the Commission should have taken account of additional revenue from the applicant’s competitors for connection and higher-value services (see, to that effect, Case T-342/99 Airtours v Commission
Jotta komissio olisi voinut todeta hintaruuvin riidanalaisessa päätöksessä käytetyn markkinoiden suppean määritelmän perusteella, sen olisi pitänyt ottaa huomioon kantajan kilpailijoiden yhteyspalveluista ja arvonlisäpalveluista saamat lisätulot (ks. vastaavasti asia T-342/99, Airtours v. komissio, tuomio 6.6.2002, Kok.
The revenue in question is generated by local or long-distance calls, call termination and call sending, as well as other higher-value services.
Kyseessä ovat paikallis- tai kaukopuheluista ja puheluiden kytkemisestä ja välittämisestä saadut tulot sekä muut arvonlisäpalvelut.
Although the Commission found that ‘[t]he fixed-network connections are in reality a prerequisite for the provision of a variety of telecommunications services to end-users’, and that those services enable considerable additional revenue to be generated (recital 205 to the contested decision), it nevertheless contradicted itself in refusing to take the charges for those telecommunications services into account in its analysis of the margin squeeze.
Vaikka komissio onkin todennut, että ”kiinteän verkon liittymät ovat itse asiassa monien televiestintäpalvelujen loppukäyttäjille toimittamisen edellytys” ja että nämä palvelut mahdollistavat huomattavien lisätulojen saamisen (riidanalaisen päätöksen 205 perustelukappale), se on kuitenkin ristiriitaisesti kieltäytynyt ottamasta huomioon kyseisten televiestintäpalvelujen tariffeja tarkastellessaan hintaruuvia.
From an economic standpoint, however, it would be necessary to take those charges into account in order to assess the actual opportunities for a competitor of the applicant to enter the market.
Taloudelliselta näkökannalta tällainen huomioon ottaminen on kuitenkin välttämätöntä, jotta voidaan arvioida kantajan kilpailijan tosiasiallisia mahdollisuuksia päästä markkinoille.
Thus, first, the applicant submits that its competitors are not obliged to offer their customers preselection and call-by-call services in respect of local, long-distance or international calls.
Siten kantaja korostaa ensinnäkin, että sekä paikallispuheluiden että kaukopuheluiden ja ulkomaanpuheluiden osalta sen kilpailijoilla ei ole velvollisuutta tarjota asiakkailleen esivalinta- (operaattorin valinta pysyvästi) ja call-by-call-palveluja (operaattorin valinta puhelukohtaisesti).
Its competitors are therefore able to predict their revenue from telephone calls with far greater certainty than the applicant.
Kantajan kilpailijat voivat siis puheluiden osalta ennakoida tulojensa määrän paljon varmemmalla tavalla kuin se.
As far as long-distance calls are concerned, the applicant maintains in its reply that it has been required to provide preselection and call-by-call (together: ‘(pre)selection’) services since 1998.
Kantaja korostaa vastauksessaan sitä tosiseikkaa, että kaukopuheluiden osalta sillä on ollut jo vuodesta 1998 lähtien velvollisuus sallia esivalinta ja call-by-call (jäljempänä yhteisesti (esi)valinta).
In addition the applicant submits in its reply that carrier (pre)selection is not automatically excluded for its competitors’ customers.
Kantaja korostaa lisäksi vastauksessaan, että operaattorin (esi)valinta ei ole täysin poissuljettua sen kilpailijoiden asiakkaiden osalta.
However, almost all of the applicant’s competitors avail themselves of the possibility (which is not open to the applicant) of excluding (pre)selection where it is to their advantage to do so.
Lähes kaikki kantajan kilpailijat kuitenkin käyttävät mahdollisuutta sulkea pois (esi)valinta silloin, kun tämä poissulkeminen on niille hyödyllistä; kantajalla ei tätä mahdollisuutta ole.
The applicant’s competitors are thus assured of receiving the revenue connected with telephone calls by virtue of the voluntary exclusion of carrier (pre)selection.
Kantajan kilpailijat varmistavat siten tietyt puheluihin liittyvät tulot sulkemalla vapaaehtoisesti pois operaattorin (esi)valinnan.
None of the complainants in the administrative procedure took the view, moreover, that the exclusion of (pre)selection rendered its service provision less attractive or that a lower initial connection charge should have been offered by way of compensation.
Mikään hallinnollisen menettelyn kantelijoista ei ollut katsonut, että sen tarjous olisi vähemmän houkutteleva siitä syystä, että (esi)valinta on poissuljettu ja että korvaukseksi olisi tarjottava pienempää liittymismaksua.
Furthermore, their call charges are almost all higher than the costs of establishing the call.
Lisäksi melkein kaikki niiden puhelumaksut olivat kalliimpia kuin puhelinyhteyksien muodostamisesta syntyvät kustannukset.
Second, the applicant submits that its competitors could offer innovative products on the basis of unbundled access to the local network, which are not offered by the applicant itself.
Toiseksi kantaja väittää, että sen kilpailijat voivat tilaajayhteyksien eriytetyn tarjoamisen perusteella tarjota uusia tuotteita, joita kantaja itse ei tarjoa.
In calculating the margin squeeze, the Commission should therefore also have taken into account the additional revenue generated by such products.
Komission olisi siis hintaruuvin laskemisessa pitänyt myös ottaa huomioon lisätulot, joita tällaisista tuotteista saadaan.
Third, the applicant maintains that its charges for retail access services (one-off and monthly charges) cannot be isolated from call charges.
Kolmanneksi kantaja katsoo, ettei sen tilaajien käyttöoikeusmaksuja (kertaluonteiset maksut ja kuukausimaksut) voida erottaa puhelumaksuista.
Competition for telecommunications services is for bundles of services.
Televiestintäpalveluista kilpaillaan palvelupakettien avulla.
The applicant refers in that regard to a market study.
Se viittaa tältä osin markkinatutkimukseen.
Accordingly, the telecommunications companies offer a choice of connection variants and call options which are marketed as a combined product: mixed price packages in which rising monthly charges are set against falling call charges.
Siten televiestintäyritykset tarjoavat yhteysvarianttien ja puheluvaihtoehtojen valikoimia, joita markkinoidaan kokonaistuotteena. Kyseessä ovat sekalaiset tariffitarjoukset, joissa puhelumaksut pienenevät kuukausimaksujen kasvaessa.