natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In Case C-463/01, in the case of mineral water which must be bottled at source, the Court held that the national legislation did not comply with the principle of proportionality, since the transition period allowed by the authorities was only six months.
Asiassa C-463/01, jossa oli kyse lähteellä pullotettavista kivennäisvesistä, yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että kansallinen lainsäädäntö ei ole suhteellisuusperiaatteen mukainen siltä osin kuin viranomaisten myöntämä siirtymäaika oli vain kuusi kuukautta.
In the area of freedom of movement for workers, four cases submitted to the Court by way of preliminary reference merit special mention.
Työntekijöiden vapaan liikkuvuuden osalta neljä yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi ennakkoratkaisumenettelyssä saatettua asiaa ansaitsevat erityistä huomiota.
The first, Case C-138/02 Collins [2004] ECR I-2703, was a reference in a dispute before a tribunal in the United Kingdom.
Ensimmäisessä näistä eli asiassa C-138/02, Collins (tuomio 23.3.2004, Kok. 2004, s.
Brian Francis Collins was born in the United States and has dual American and Irish nationality.
I-2703) ennakkoratkaisukysymys esitettiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetussa riidassa.
He applied for a jobseeker’s allowance but was refused on the grounds that he was not habitually resident in the United Kingdom and was not a worker for the purposes of Regulation No 1612/68 or entitled to reside in that State pursuant to Directive 68/360.
Tässä jäsenvaltiossa työnhakijoille myönnettävän korvauksen saaminen edellyttää vakituista asumista koskevan edellytyksen täyttymistä tai sitä, että asianomainen on asetuksessa N:o 1612/685
On the question whether Mr Collins was a worker within the terms of Regulation No 1612/68, the Court took the view that, as 17 years had elapsed since he had last been engaged in an occupational activity in the United Kingdom, Mr Collins did not have a sufficiently close connection with the employment market in that Member State.
Pakkauksista ja pakkausjätteistä 20 päivänä joulukuuta 1994 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 94/62/EY (EYVL L 365, s. 10).
Regulation (EEC) No 1612/68 of the Council of 15 October 1968 on freedom of movement for workers within the Community (OJ, English Special Edition 1968(II), p. 475).
Työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15 päivänä lokakuuta 1968 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1612/68 (EYVL L 257, s. 2).
Proceedings accommodation in a Salvation Army hostel in Brussels where, in return for his board and lodging and a small amount of pocket money, he performed a variety of jobs for about 30 hours per week as part of a personal socio-occupational reintegration programme.
Toiminta tarkoitettu työntekijä tai että hänellä on direktiivissä 68/3606 tarkoitettu oikeus oleskella Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Yhdysvalloissa syntyneellä Brian Francis Collinsilla on Amerikan yhdysvaltojen ja Irlannin kaksoiskansalaisuus.
The question which arose was whether he could claim a right of residence as a worker, a selfemployed worker or a person providing or receiving services within the terms of Articles 39 EC, 43 EC and 49 EC respectively.
Yliopisto-opintojensa yhteydessä hän oleskeli vuonna 1978 yhden lukukauden ajan Yhdistyneessä kuningaskunnassa, sitten vuosina 1980 ja 1981 hän työskenteli siellä kymmenen kuukauden ajan satunnaisesti baareissa ja myyntialalla.
If not, could he benefit from that right by direct application of Article 18 EC in his capacity merely as a citizen of the Union?
Hän palasi Yhdistyneeseen kuningaskuntaan vuonna 1998 hakemaan työtä. Collins haki työnhakijalle myönnettävää korvausta, joka evättiin häneltä sillä perusteella, että hänen vakituinen asuinpaikkansa ei ollut kyseisessä maassa ja että hän ei ollut asetuksessa N:o 1612/68 tarkoitettu työntekijä ja että hänellä ei myöskään ollut direktiivissä 68/360 tarkoitettua oikeutta oleskella tässä valtiossa.
It was in fact in respect of the right of residence that the Tribunal du travail de Bruxelles (Labour Court, Brussels) questioned the Court, even though the case had been brought before it following the refusal by the Centre public d’aide sociale de Bruxelles (CPAS) to grant Mr Trojani the minimum subsistence allowance (‘minimex’).
Yhteisöjen tuomioistuimelle esitettiin kolme ennakkoratkaisukysymystä tässä yhteydessä: ensimmäiset kaksi koskevat tätä asetusta ja tätä direktiiviä ja kolmas kysymys, joka on laadittu hyvin laajasti, koskee sitä, onko mahdollisesti olemassa jokin yhteisön oikeuden määräys, säännös tai periaate, joka voisi tukea asianosaisen vaatimuksia.
On the issue of the right of residence as a worker, the Court first pointed out the Community scope of the concept of ‘worker’. The essential feature of an employment relationship is that for a certain period of time a person performs services for and under the direction of another person in return for which he receives remuneration.
Asetuksessa N:o 1612/68 tarkoitetun työntekijän aseman osalta yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että koska Collinsin viimeisen Yhdistyneessä kuningaskunnassa tapahtuneen työskentelyn jälkeen oli kulunut 17 vuotta, hänellä ei ollut riittävän kiinteää liittymää tämän jäsenvaltion työmarkkinoihin.
Neither the sui generis nature of the employment relationship under national law, nor the level of productivity of the person concerned, the origin of the funds from which the remuneration is paid or the limited amount of that remuneration can have any consequence in that regard.
Collinsin tilanne oli näin ollen rinnastettavissa sellaisen henkilön tilanteeseen, joka etsii ensimmäistä työpaikkaa.
The Court found that, in this case, the constituent elements of any paid employment relationship, that is to say, the relationship of subordination and payment of remuneration, were present: the benefits in kind and in cash which the Salvation Army provided for Mr Trojani constituted the consideration for the services which he performed for and under the direction of the hostel.
Yhteisöjen tuomioistuin palautti tältä osin mieleen eron, joka on tehtävä sellaisten henkilöiden, jotka etsivät työtä vastaanottavassa jäsenvaltiossa, jossa he eivät ole koskaan työskennelleet, ja sellaisten henkilöiden välillä, jotka jo ovat päässeet kyseisen jäsenvaltion työmarkkinoille.
However, it remained to be determined whether those services were real and genuine or whether, on the contrary, they were on such a small scale as to be regarded as purely marginal and ancillary, with the result that the person concerned could not be classified as a worker.
Ensimmäisiin sovelletaan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta vain siltä osin kuin kyse on pääsystä työhön, mutta jälkimmäiset voivat asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohdan nojalla vaatia samoja sosiaalisia ja verotukseen liittyviä etuja kuin kotimaiset työntekijät.
In that connection the Court left it to the national court to determine whether those services were real and genuine.
Yhteisöjen tuomioistuin katsoi tässä tapauksessa, että asianosainen ei ollut työntekijä siinä mielessä kuin tällä käsitteellä tarkoitetaan henkilöitä, jotka jo ovat päässeet työmarkkinoille.
It did, however, provide some guidelines: the national court had, in particular, to ascertain whether the services performed were capable of being treated as forming part of the normal labour market, regard being had to the status and practices of the hostel, the content of the social reintegration programme, and the nature and details of performance of the services.
Koska asetuksessa N:o 1612/68 ei kuitenkaan käytetä työntekijän käsitettä yhdenmukaisesti, yhteisöjen tuomioistuin kehotti kansallista tuomioistuinta tarkistamaan, onko Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännössä tehty viittaus työntekijään ymmärrettävä tällä tavalla.
The Court also rejected the argument that the provisions governing the right of establishment might be applicable inasmuch as it had been established in the case that the activities performed were in the nature of employment.
Direktiivin 68/360 osalta yhteisöjen tuomioistuin muistutti ensin, että itse perustamissopimuksessa toisten jäsenvaltioiden alueella töitä hakeville jäsenvaltioiden kansalaisille myönnetään oleskeluoikeus, jota voidaan ajallisesti rajoittaa.
The Court likewise ruled out the applicability of the provisions on the freedom to provide services, which exclude any activity carried out on a permanent basis or, at least, without a foreseeable limit to its duration.
Direktiivissä 68/360 annettu oikeus oleskella jäsenvaltiossa sen sijaan koskee ainoastaan kansalaisia, joilla jo on työpaikka kyseisessä jäsenvaltiossa. Koska Collins ei ollut tällaisessa tilanteessa, hän ei voinut vedota tähän direktiiviin.
With regard to the right of residence of citizens of the Union under Article 18 EC, the Court pointed out that this provision is directly effective but stated immediately that the right to rely on it is not unconditional: it may be subject to limitations and conditions, including Article 1 of Directive 90/364, 7 which allows Member States to refuse a right of residence to citizens of the Union who do not have sufficient resources. Those limitations and
Yhteisöjen tuomioistuin tarkasteli vielä Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädäntöä yhdenvertaisen kohtelun perustavanlaatuisen periaatteen valossa. Toisessa jäsenvaltiossa työtä hakevat jäsenvaltion kansalaiset kuuluvat yhteisöjen tuomioistuimen mukaan perustamissopimuksen 48 artiklan soveltamisalaan, ja heillä on näin ollen tämän artiklan
Council Directive 90/364/EEC of 28 June 1990 on the right of residence (OJ 1990 L 180, p. 26).
Jäsenvaltioiden työntekijöiden ja heidän perheidensä liikkumista ja oleskelua yhteisön alueella koskevien rajoitusten poistamisesta 15 päivänä lokakuuta 1968 annettu neuvoston direktiivi 68/360/ETY (EYVL L 257, s. 13).
The Court did, however, note that Mr Trojani had a residence permit.
2 kohdassa tarkoitettu oikeus yhdenvertaiseen kohteluun.
It accordingly pointed out, on its own initiative, that, with regard to a social assistance benefit such as the minimex, Mr Trojani could invoke Article 12 EC in order to secure treatment equal to that accorded to Belgian nationals.
Vastaus tähän on lähtökohtaisesti kieltävä, kun otetaan huomioon yhteisöjen tuomioistuimen edellä mainittu oikeuskäytäntö, jonka mukaan vain sellaiset henkilöt, jotka jo ovat päässeet työmarkkinoille, nauttivat yhdenvertaista kohtelua sosiaalisten ja verotukseen liittyvien etujen osalta ja muut nauttivat siitä vain työhön pääsyn osalta.
The third case, Case C-386/02 Baldinger (judgment of 16 September 2004, not yet published in the ECR), concerned application of the Austrian Law on Compensation for Prisoners of War, adopted in 2000, which provides for the grant of a monthly financial benefit to former prisoners of war but which is also subject to the condition that the recipient is an Austrian national.
Yhteisöjen tuomioistuin katsoi kuitenkin, että kun otetaan huomioon unionin kansalaisuuden käyttöön ottaminen ja se, miten unionin kansalaisilla olevaa yhdenvertaista kohtelua koskevaa oikeutta on oikeuskäytännössä tulkittu, sellaista rahallista etuutta, jolla pyritään helpottamaan työhön pääsyä jäsenvaltion työmarkkinoilla, ei ole enää mahdollista jättää perustamissopimuksen 48 artiklan 2 kohdan, jossa vahvistetaan yhdenvertaisen kohtelun perusperiaate, soveltamisalan ulkopuolelle.
The question referred to the Court for a preliminary ruling asked whether such legislation was compatible with the provisions governing the free movement of workers.
Nyt esillä olevassa tapauksessa kotimaassa asuvat kansalaiset voivat täyttää Britannian lainsäädännössä asetetun asumisedellytyksen helpommin kuin muut.
In this case, the allowance in question had been refused to a former Austrian national who had been a prisoner of war in the USSR from 1945 to 1947, but who had acquired Swedish nationality in 1967, at the same time forfeiting his Austrian nationality.
Yhteisöjen tuomioistuin muistutti, että on kuitenkin perusteltua, että kansallinen lainsäätäjä haluaa varmistaa, että korvausten hakijan ja työmarkkinoiden välillä on tosiasiallinen yhteys, muun muassa selvittämällä, että kyseinen henkilö on kohtuullisen ajanjakson ajan todellisesti ja aidosti hakenut työtä.
With regard to Regulation No 1408/71, the Court stated that an allowance of this kind was excluded from its scope as it was covered by Article 4(4), which provides that the regulation does not apply to ‘benefit schemes for victims of war or its consequences’.
Toisessa asiassa eli asiassa C-456/02, Trojani (tuomio 7.9.2004, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa), oli kyse Ranskan kansalaisesta, jolla ei ollut tuloja eikä varoja ja joka asusteli pelastusarmeijan asuntolassa Brysselissä ja joka majoituksen ja pienen taskurahan vastikkeeksi suoritti erinäisiä tehtäviä noin 30 tuntia viikossa yksilöllisen sopeuttamissuunnitelman mukaisesti.
The Court found that the allowance in question was provided to former prisoners of war who proved that they had undergone a long period of captivity, in testimony of national gratitude for the hardships which they had endured and was thus paid as a quid pro quo for the service which they had rendered to their country.
Oliko hänellä oikeus vaatia oleskeluoikeutta EY 39 artiklassa tarkoitetun työntekijän asemassa, EY 43 artiklassa tarkoitetun itsenäisen ammatinharjoittajan asemassa tai EY 49 artiklassa tarkoitetun palvelujen tarjoajan tai vastaanottajan asemassa? Jos ei, niin oliko hänellä oleskeluoikeus EY 18 artiklan välittömän oikeusvaikutuksen nojalla pelkästään sillä perusteella, että hän on unionin kansalainen?
The Court reasoned along identical lines in regard to Regulation No 1612/68: an allowance of the kind in issue in the case was excluded from the scope of that regulation as it also did not come within the category of advantages granted to national workers principally because of their status as workers or national residents and, as a result, did not fulfil the essential characteristics of the ‘social advantages’ referred to in Article 7(2) of Regulation No 1612/68.
Tribunal de travail de Bruxelles esitti yhteisöjen tuomioistuimelle oleskeluoikeutta koskevan kysymyksen, vaikka asia oli saatettu sen käsiteltäväksi sen johdosta, että Centre public d’aide sociale de Bruxelles (CPAS) oli evännyt Trojanilta vähimmäistoimeentulon turvaavan tuen (jäljempänä minimex-tuki).
The Court finally reached the same conclusion with regard to Article 39(2) EC, which covers conditions of employment, remuneration and other working conditions.
Työntekijän asemassa olevan henkilön oleskeluoikeuden osalta yhteisöjen tuomioistuin palautti ensinnäkin mieleen ”työntekijän” käsitteen merkityksen yhteisön oikeudessa.
That provision, the Court ruled, could not cover compensatory allowances linked to service
Työsuhteelle ominaista on, että henkilö tekee tietyn ajanjakson ajan toiselle tämän johdon alaisena suorituksia vastiketta vastaan.
Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to selfemployed persons and to members of their families moving within the Community, as amended and updated by Council Regulation (EC) No 118/97 of 2 December 1996 (OJ 1997 L 28, p. 1).
Sillä, että työsuhteella on erityislaatuinen oikeudellinen luonne kansallisessa lainsäädännössä, asianomaisen henkilön suuremmalla tai pienemmällä tuottavuudella, palkkauksessa käytettyjen varojen alkuperällä tai palkkauksen pienuudella ei tältä osin ole merkitystä.
Regulation (EEC) No 1612/68 of the Council of 15 October 1968 on freedom of movement for workers within the Community (OJ, English Special Edition 1968(II), p. 475).
Yhteisöjen tuomioistuin totesi palkkatyötä koskevan suhteen osatekijöiden olemassaolon eli sen, että kyse on
Proceedings rendered in wartime by citizens to their own country and the essential aim of which was to provide those citizens with a benefit because of the hardships which they had endured for that country.
Toiminta alisteisuussuhteesta ja että maksetaan palkkaa: luontois- ja rahaetuudet, jotka pelastusarmeija antaa asianosaiselle, ovat vastike asianosaisen asuntolalle asuntolan johdon alaisena tekemistä suorituksista.
In Germany, the collective agreement applicable to civilians employed by foreign armed forces stationed in Germany provides, inter alia, for the payment by the German State of ‘interim assistance’ to those workers in the case where their contract of employment has been terminated.
On kuitenkin selvitettävä, ovatko nämä suoritukset aitoja ja todellisia; jos työ sen sijaan on niin vähäistä, että sitä on pidettävä pelkästään toisarvoisena ja liitännäisenä, sen tekijää ei voida pitää työntekijänä.
Mr Merida, a French resident who worked until 1999 for the French forces stationed in Baden-Baden, received that allowance with effect from that time. However, the method by which it was calculated induced him to bring an action against the German State.
Yhteisöjen tuomioistuin jätti tältä osin ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen tehtäväksi työskentelyn aitouden ja todellisuuden arvioimisen mutta esitti tälle ohjeita: on muun muassa varmistettava, voidaanko suoritusten katsoa tavanomaisesti kuuluvan työmarkkinoille, ja tällöin otetaan huomioon asuntolan perussääntö ja käytännöt, sosiaalista uudelleensopeuttamista koskevan suunnitelman sisältö sekä suoritusten toteuttamisen luonne ja yksityiskohdat.
That allowance was calculated on the basis of remuneration from which, however, German wage tax had been notionally deducted, even where, as in Mr Merida’s case, the remuneration was subject to tax in the country of residence, in casu France, under a double taxation agreement between the two countries. The German Bundesarbeitsgericht (Federal Labour Court) asked the Court whether the method of calculation in question was compatible with Article 39 EC.
Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, etteivät sijoittautumisoikeutta koskevat määräykset sovellu tähän tapaukseen, koska palkattu työ näytettiin toteen, eivätkä myöskään palvelujen tarjoamisen vapautta koskevat määräykset, koska pysyvästi tai ainakin ilman kestolle ennalta asetettua rajoitusta harjoitettu toiminta ei kuulu niiden soveltamisalaan.
Apart from Article 39 EC, the Court, in order to reply to the question submitted, referred to the prohibition of discrimination set out in Article 7(4) of Regulation No 1612/68.
EY 18 artiklassa määrättyä unionin kansalaisten oleskeluoikeutta käsitellessään yhteisöjen tuomioistuin palautti mieleen tämän määräyksen välittömän oikeusvaikutuksen mutta täsmensi välittömästi sen jälkeen, että oikeus vedota siihen ei ole ehdoton: sille voidaan asettaa rajoja ja ehtoja, kuten on tehty esimerkiksi direktiivin 90/3647 1 artiklassa, jonka perusteella jäsenvaltiot voivat evätä oleskeluoikeuden Euroopan unionin kansalaisilta, joilla ei ole riittävästi tuloja ja varoja.
10 After pointing out that, unless it was objectively justified and proportionate to its aim, a provision of national law was indirectly discriminatory if it was intrinsically liable to affect migrant workers more than national workers and if there was a consequent risk that it would place the former at a particular disadvantage, the Court went on to hold that, in the case before it, the notional deduction of German wage tax in order to determine the basis of assessment of the interim allowance placed frontier workers such as Mr Merida at a disadvantage.
Näitä rajoituksia ja ehtoja sovellettaessa on kuitenkin noudatettava yhteisön oikeutta ja erityisesti suhteellisuusperiaatetta.
While application of that method of assessment ensured that German residents would, for the first year following the end of their contract of employment, receive an income equivalent to that of an active worker, that was not the case with regard to French residents, whose allowance, in the same way as their remuneration, was subject to tax in France.
Nyt esillä olevassa tapauksessa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että asianosainen joutui hakemaan minimex-tukea tulojensa ja varojen riittämättömyyden takia, minkä vuoksi direktiivin 90/364 soveltaminen on perusteltua ja EY 18 artiklaan vetoaminen on poissuljettua.
With a view, however, to justifying the manner in which the disputed method of assessment was applied to frontier workers, the German Government put forward grounds of simplified administration and limitation of financial charges.
Yhteisöjen tuomioistuin totesi kuitenkin, että asianosaisella oli oleskelulupa.
The Court unequivocally dismissed those objections, which could not in any event justify noncompliance with the obligations under the EC Treaty.
Niinpä se täsmensi oma-aloitteisesti, että minimex-tuen kaltaisen sosiaalihuoltoetuuden osalta asianosainen voi vedota EY 12 artiklaan, jotta häntä kohdeltaisiin yhdenvertaisesti kotimaan kansalaisten kanssa.
Omega, a company established under German law, operated an installation in Bonn (Germany) for the practice of a sport – ‘laser sport’ – inspired by the film Star Wars and using modern laser technology.
Yhteisöjen tuomioistuimelle esitettiin ennakkoratkaisukysymys siitä, onko tällainen lainsäädäntö sopusoinnussa työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskevien määräysten kanssa.
That installation featured machine-gun-type laser targeting devices and sensory tags installed either in the firing corridors or on the jackets worn by players. As it took the view that games for entertainment featuring simulated killing were contrary to human dignity and
Nyt esillä olevassa tapauksessa kyseinen korvaus evättiin entiseltä Itävallan kansalaiselta, joka oli ollut sotavankina Sosialististen neuvostotasavaltojen liitossa 1945–1947 mutta joka oli saanut Ruotsin kansalaisuuden 1967, jolloin hän menetti Itävallan kansalaisuuden.
Regulation (EEC) No 1612/68 of the Council of 15 October 1968 on freedom of movement for workers within the Community (OJ, English Special Edition 1968(II), p. 475).
Oleskeluoikeudesta 28 päivänä kesäkuuta 1990 annettu neuvoston direktiivi 90/364/ETY (EYVL L 180, s. 26).
Court of Justice thus constituted a danger to public order, the police authorities issued a prohibition order against the company enjoining it to cease operating equipment intended for firing on human targets.
Yhteisöjen tuomioistuin tarkasteli kyseistä lainsäädäntöä ensinnäkin asetuksen
In support of its appeal Omega submitted, inter alia, that the contested order infringed the freedom to provide services under Article 49 EC as the installation in question had to use equipment and technology supplied by a British company.
N:o 1408/71, sitten asetuksen N:o 1612/68 ja lopuksi EY 39 artiklan 4 kohdan valossa.
The Bundesverwaltungsgericht acknowledged in this regard that, while the commercial exploitation of a ‘killing game’ did indeed, as the lower court had ruled, constitute an affront to human dignity contrary to the Grundgesetz (German Basic Law), its prohibition did, none the less, infringe the freedom to provide services guaranteed under Article 49 EC.
Asetuksen N:o 1408/71 osalta yhteisöjen tuomioistuin totesi, että tällaista etuutta ei voida saada, koska se kuuluu kyseisen asetuksen 4 artiklan 2 kohdan alaisuuteen, ja tämän kohdan mukaan asetusta ”ei sovelleta sodan tai sen seurauksien uhrien etuusjärjestelmiin”.
It accordingly decided to ask the Court, by way of a reference under Article 234 EC, whether, inter alia, the prohibition of a commercial activity that was at variance with the fundamental values enshrined in the national constitution was compatible with Article 49 EC.
Yhteisöjen tuomioistuin nimittäin totesi, että tämä etuus myönnetään siinä tarkoituksessa, että entisille sotavangeille, jotka voivat osoittaa olleensa pidemmän aikaa vankeudessa, annetaan kansallinen tunnustus niistä koettelemuksista, joita nämä ovat kärsineet, ja että tämä etuus näin ollen maksetaan vastikkeena kyseisten henkilöiden maalleen tekemistä palveluksista.