natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As we have seen, the mechanism put into place by the national rule at issue provided for the imposition of a surcharge for the transmission service to be borne by electricity consumers, the levying of that surcharge by the network operators and transfer of the revenue from that surcharge to the ‘designated company’ (SEP), which was responsible for exercising accounting control over the funds transferred and was required to pay to the Minister for the Economy any sums in excess of NLG 400 000 000.
Kuten on todettu, kyseessä olevassa kansallisessa säännöksessä säädetyn mekanismin mukaan sähkön kuluttajille määrätään siirtopalvelusta perittävä lisämaksu, tämän lisämaksun perintä annetaan verkkonhaltijoiden tehtäväksi ja verkonhaltijat velvoitetaan tilittämään maksutuotto ”toimivaltaiselle yhtiölle” (SEP), jonka tehtävänä on siirrettyjen varojen kirjanpidollinen valvonta ja jonka on tilitettävä summat talousministerille 400 miljoonaa NLG ylittäviltä osin.
The dispute pending before the national court relates, more particularly, to the sums payable by a private consumer, Aldel, in accordance with that surcharge, to the operator of the network for the territory in which it is established, namely Essent.
Kansallisessa tuomioistuimessa vireillä oleva riita-asia koskee erityisesti niitä summia, jotka yksityisen asiakkaan, Aldelin, on edellä mainitun lisämaksun vuoksi maksettava sijoittautumisalueensa verkonhaltijalle, Essentille.
87 — I would, moreover, point out that while it is true that, under Article 9(1) and (4) of the OEPS, Essent’s task was solely to collect the surcharge at issue and to pay it over to SEP, under Article 97 of the 1998 Law on electricity — which made the implementation of the protocol compulsory — it was, none the less, statutorily required to make to SEP the payments incumbent upon it in accordance with that protocol.
87 – Huomautan lisäksi, että vaikka Essentin tehtävänä oli OEPS:n 9 §:n 1 ja 4 momentin nojalla ainoastaan kyseisen korotetun maksun periminen ja sen tilittäminen SEP:lle, sen lakisääteiseksi velvollisuudeksi oli kuitenkin asetettu vuoden 1998 sähkölain 97 §:llä, jolla sopimuspöytäkirjan täytäntöönpano tehtiin pakolliseksi, niiden maksujen, jotka sille oli määrätty mainitun sopimuspöytäkirjan nojalla, maksaminen SEP:lle.
The question submitted for a preliminary ruling by the national court does not mention the possibility that Article 97 of the 1998 Law on electricity comprises an aid measure within the meaning of Article 87(1) EC.
Kansallisen tuomioistuimen esittämä ennakkoratkaisukysymys ei liity siihen, tarkoittaako sähkölain 97 § mahdollisesti EY 87 artiklan 1 kohdan mukaista tukitoimenpidettä.
It is not, therefore, necessary to embark upon such an analysis.
Tätä tarkastelua ei näin ollen tarvitse tehdä.
84 — See also, to that effect, the Opinion of Advocate General Ruiz-Jarabo Colomer.
84 – Ks. tältä osin myös julkisasiamies Ruiz-Jarabo Colomerin ratkaisuehdotus.
Secondly, it seems to me to be relevant that SEP was required to carry out accounting checks on the sums derived from the revenue from the surcharge at issue, for which it was answerable to the Minister for the Economy.
Toiseksi pidän merkityksellisenä sitä seikkaa, että SEP vastasi kyseessä olevan lisämaksun perusteella saadun tuoton, josta sen oli raportoitava talousministerille, kirjanpidollisesta valvonnasta.
It was presumably only once those checks were completed that the sums in question were made available to SEP, which was, in any event, required to use them for specific purposes, that is to say to cover the costs resulting from investments made at the instigation of the public authorities.
Kyseessä olevat summat tulivat SEP:n käyttöön oletettavasti vasta, kun tämä valvonta oli suoritettu, ja SEP:n oli joka tapauksessa käytettävä nämä summat tiettyihin erityistarkoituksiin eli niiden kustannusten kattamiseen, jotka olivat aiheutuneet julkisen vallan toiveesta tehtyjen investointien takia.
ily imposed on the consumption of electricity and collected by the net operators is to be paid by them to an undertaking which is the joint subsidiary of the national electricity producers and which is required, under that rule, to retain a part of that revenue to cover the nonrecoverable costs resulting from the investments made by that undertaking or the producer undertakings before the market was opened to competition, as well as to pay over to the State any excess, similarly intended to cover the abovementioned costs, may constitute State aid within the meaning of Article 87(1) EC.
lisämaksusta, jota peritään tilapäisesti sähkönkulutuksen mukaan ja jonka periminen on niiden tehtävänä, kertyvä tuotto yhtiölle, joka on kotimaisten sähköntuottajien yhteinen tytäryhtiö ja jonka on edellä mainitun säännöksen nojalla pidätettävä osa tästä maksutuotosta niiden hukkakustannusten kattamiseen, jotka ovat seuraus investoinneista, jotka kyseinen yhtiö tai kyseiset sähköntuottajat toteuttivat ennen markkinoiden avaamista kilpailulle, ja jonka on tämän saman säännöksen nojalla tilitettävä mahdollinen yli menevä osa, joka on myös tarkoitettu edellä mainittujen kustannusten kattamiseen, valtiolle, voi sisältyä EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
Finally, it is also relevant that, under Article 9(5) of the OEPS, SEP had to pay to the Ministry of the Economy the sums in excess of NLG 400 000 000.
Samalla tavoin on merkitystä sillä seikalla, että OEPS:n 9 §:n 5 momentin mukaan SEP:n oli tilitettävä maksutulot 400 miljoonaa NLG ylittäviltä osin talousministerille.
It is for the national court to assess whether the conditions necessary for Article 87(1) EC to apply are met.
Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on arvioida, täyttyvätkö edellä mainitun artiklan soveltamisen edellytykset.
Compliance with the obligation to notify
Ilmoitusvelvoitteen noudattaminen
Based on the above considerations, it seems to me to be possible to conclude that the payments made for the benefit of SEP under the combined provisions of Article 9(1) and (4) of the OEPS involved the use of ‘State resources’ within the meaning of Article 87(1) EC.
Edellä esitetyn perusteella on mielestäni mahdollista päätellä, että OEPS:n 9 §:n 1 ja 4 momentin nojalla SEP:lle tilitetyt maksut tarkoittavat ”valtion varojen” käyttämistä EY 87 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
On the basis of all of the foregoing considerations, I propose that the Court should give the following answer to the second question referred for a preliminary ruling:
Kaikkien edellä esitettyjen näkökohtien perusteella ehdotan näin ollen, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa toiseen ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
Although the national court is not asking the Court about the interpretation of Article 88(3) EC, on the assumption that the obligation to notify laid down by that provision was not met by the Kingdom of the Netherlands, I none the less consider it useful to make a few brief observations on the arguments advanced by the Netherlands Government to challenge the failure to comply with its obligation which has been imputed to it.
Vaikka kansallinen tuomioistuin ei pyydä yhteisöjen tuomioistuimelta EY 88 artiklan 3 kohdan tulkintaa, koska se olettaa, että Alankomaat on lyönyt laimin kyseisessä määräyksessä vahvistetun ilmoitusvelvollisuuden, katson, että on kuitenkin hyödyllistä arvioida lyhyesti niitä väitteitä, joita Alankomaiden hallitus on esittänyt kiistääkseen syyllistymisensä tällaiseen laiminlyöntiin.
A national rule pursuant to which the revenue from a price surcharge temporar-
Kansalliseen säännökseen, jonka perusteella verkonhaltijoiden on tilitettävä sellaisesta
The Kingdom of the Netherlands contends that it ‘brought to the notice’ of the
Alankomaat väittää OEPS:ää koskevan
Commission, in the context of the procedure concerning aid N 597/1998, the whole text of the OEPS draft law.
kokonaisuudessaan komission ”tietoon” valtiontukia koskevan menettelyn N 597/1998 yhteydessä.
That communication is said to have taken the form of the letter of 30 August 2000, in which the Netherlands specifically drew the Commission’s attention to the text of Article 9 of that draft.
Alankomaiden mukaan tämä ilmoitus tehtiin 30.8.2000 päivätyllä kirjeellä, jolla Alankomaat nimenomaisesti kehotti komissiota kiinnittämään huomiota mainitun lakiluonnoksen 9 §:n sanamuotoon.
The Commission does not dispute that the whole of the draft law was attached to the letter of 30 August 2000.
Komissio ei kiistä sitä, että lakiluonnos oli kokonaisuudessaan 30.8.2000 päivätyn kirjeen liitteenä.
Moreover, it is clear from the text of that letter, which the Netherlands Government has provided in response to a request from the Court, that that government refers explicitly to Article 9 of the OEPS, albeit solely in the paragraph entitled ‘Supplementary information on the Protocol for the purposes of applying Article 24 of Directive 92/96’.
Lisäksi tämän Alankomaiden hallituksen yhteisöjen tuomioistuimen pyynnöstä esittämän kirjeen sanamuodosta ilmenee, että kyseinen hallitus viittaa siinä nimenomaisesti OEPS:n 9 §:ään, vaikkakin ainoastaan kohdassa, jonka otsikkona on ”Sopimuspöytäkirjaa täydentäviä tietoja direktiivin 92/96 24 artiklan soveltamiseksi”.
I should point out that the N 597/1998 procedure came to an end with the decision of 25 July 2001.
On todettava, N 597/1998 päättyi päätökseen.
Furthermore, as part of that implementation, there was provision for levying the surcharge under Article 9(1) of the OEPS, with retroactive effect from 1 August 2000, that is to say a date preceding the letter by which the Commission was informed of the measures laid down by that article.
Tämän täytäntöönpanon yhteydessä säädettiin lisäksi OEPS:n 9 §:n 1 momentissa tarkoitetun lisämaksun perimisestä taannehtivasti 1.8.2000 alkaen eli kirjettä, jolla komissiolle ilmoitettiin kyseiseen pykälään sisältyvistä toimenpiteistä, edeltäneeltä ajalta.
In that connection, it may be useful to bear in mind that in its judgment in Van Calster and Others, the Court found to be unlawful parafiscal charges designed to finance support measures to benefit certain agricultural sectors, which had been levied with retroactive effect to cover a period prior to the Commission’s decision on the compatibility of those measures.
Tältä osin voi olla hyödyllistä palauttaa mieliin, että edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Van Calster annetussa tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin on pitänyt lainvastaisina tietyille maatalouden aloille myönnettyjen tukien rahoittamiseksi määrättyjä veronluonteisia maksuja, joita oli kannettu taannehtivasti komission päätöstä, jolla kyseiset toimenpiteet todettiin yhteismarkkinoille sopiviksi, edeltäneeltä ajalta.
According to the Court, by giving the imposition of those measures retroactive effect, the State concerned had acted in breach of the obligation to give notification prior to implementing the aid.
Säätäessään kyseisten maksujen määräämisestä taannehtivasti kyseessä oleva valtio ei ollut yhteisöjen tuomioistuimen mukaan noudattanut vaatimusta, jonka mukaan tuen toteuttamisesta on ilmoitettava etukäteen.
However, the provisions of Article 9 of the OEPS entered into force on 29 December 2000 and stipulated that the revenue from the surcharge levied in accordance with Article 9(1) was to be paid by the net oper -ators to SEP by 1 July 2001 (Article 9(4)).
OEPS:n 9 §:ssä tarkoitettu järjestelmä tuli voimaan 29.12.2000, ja sen mukaan verkonhaltijoiden oli tilitettävä mainitun pykälän 1 momentin nojalla kannetun lisämaksun tuotto 1.7.2001 mennessä SEP:lle (9 §:n 4 momentti).
The Netherlands thus implemented that regime without waiting for the decision whereby the Commission closed the procedure in the context of which the provision estab-
Alankomaat on siis pannut täytäntöön mainitun järjestelmän odottamatta päätöstä, jolla komissio saattoi päätökseen menettelyn, jonka yhteydessä
It follows that, even were the information communicated in the letter of 30 August 2000 to have to be deemed to constitute notification for the purposes of Article 88(3) EC, this would not be sufficient to consider that the obligation laid down by Article 88(3) EC had been complied with.
Tästä seuraa, että vaikka 30.8.2000 päivättyyn kirjeeseen sisältyvää ilmoitusta olisi pidettävä EY 88 artiklan 3 kohdan mukaisena tiedonantona, tämä ei riitä siihen, että voitaisiin katsoa, että mainitussa määräyksessä tarkoitettu velvollisuus olisi täytetty.
In the light of the foregoing, I propose that the Court should declare that:
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin toteaa seuraavaa:
(1) A price surcharge, such as the surcharge at issue in the main proceedings, which is imposed, without discrimination and subject to the same conditions, on the transmission of both national and imported electricity, constitutes a charge having equivalent effect to a customs duty, prohibited by Article 25 EC, where the revenue from that surcharge is intended to finance activities for the benefit of the domestic product alone, and the resulting advantages offset in full the financial burden on that product. If the advantages offset the financial burden on that product in part only, then that surcharge constitutes discriminatory internal taxation, which is prohibited under Article 90 EC.
1) Pääasiassa kyseessä olevan lisämaksun kaltainen lisämaksu, jota peritään erotuksetta ja samoin ehdoin sekä kotimaisen että maahantuodun sähkön siirrosta, on tulleja vaikutukseltaan vastaava maksu, joka on kielletty EY 25 artiklan nojalla, kun sen tuotto käytetään sellaisen toiminnan rahoittamiseen, joka hyödyttää vain kotimaista tuotetta ja tästä koituvat hyödyt korvaavat täysimääräisesti kyseiseen tuotteeseen kohdistuvan maksurasituksen; mikäli nämä edut korvaavat vain osittain kotimaiseen tuotteeseen kohdistuvan maksurasituksen, tällainen lisämaksu on sisäinen syrjivä vero, joka on kielletty EY 90 artiklan nojalla.
In that context, the national court should consider whether, and to what extent, the costs, whose coverage the revenue from the contested price surcharge is designed to secure, affect, directly or indirectly, the national electricity producers.
Kansallisen tuomioistuimen on tässä yhteydessä tutkittava, kohdistuvatko kustannukset, joiden kattamiseen kyseessä olevan lisämaksun tuotto on tarkoitettu, suoraan vai välillisesti kotimaisiin sähköntuottajiin ja missä määrin mainitut kustannukset kohdistuvat niihin.
(2) A national rule pursuant to which the revenue from a price surcharge temporarily imposed on the consumption of electricity and collected by the net operators is to be paid by them to an undertaking which is the joint subsidiary of the national electricity producers and which is required, under that rule, to retain a part of that revenue to cover the nonrecoverable costs resulting from the investments made by that undertaking or the producer undertakings before the market was opened to competition, as well as to pay over to the State any excess, similarly intended to cover the abovementioned costs, may constitute State aid within the meaning of Article 87(1) EC.
2) Kansalliseen säännökseen, jonka perusteella verkonhaltijoiden on tilitettävä sellaisesta lisämaksusta, jota peritään tilapäisesti sähkönkulutuksen mukaan ja jonka periminen on niiden tehtävänä, kertyvä tuotto yhtiölle, joka on kotimaisten sähköntuottajien yhteinen tytäryhtiö ja jonka on edellä mainitun säännöksen nojalla pidätettävä osa tästä maksutuotosta niiden hukkakustannusten kattamiseen, jotka ovat seuraus investoinneista, jotka kyseinen yhtiö tai kyseiset sähköntuottajat toteuttivat ennen markkinoiden avaamista kilpailulle, ja jonka on tämän saman säännöksen nojalla tilitettävä mahdollinen yli menevä osa, joka on myös tarkoitettu edellä mainittujen kustannusten kattamiseen, valtiolle, voi sisältyä EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Rechtbank Groningen (Netherlands), made by decision of 19 April 2006, received at the Court on 2 May 2006, in the proceedings
Asiassa C-206/06, jossa on kyse EY 234 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Rechtbank Groningen (Alankomaat) on esittänyt 19.4.2006 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 2.5.2006, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Essent Netwerk Noord BV, supported by
Essent Netwerk Noord BV, jota tukee
Aluminium Delfzijl BV, and in the indemnification proceedings
Aluminium Delfzijl BV, ja vakuutta koskevassa asiassa
Staat der Nederlanden and in the indemnification proceedings
Alankomaiden valtio, ja vakuutta koskevassa asiassa
THE COURT (Third Chamber), composed of A. Rosas (Rapporteur), President of the Chamber, U. Lõhmus, J.N. Cunha Rodrigues, A. Ó Caoimh and A. Arabadjiev, Judges,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto), toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja A. Rosas (esittelevä tuomari) sekä tuomarit U. Lõhmus, J. N. Cunha Rodrigues, A. Ó Caoimh ja A. Arabadjiev,
Advocate General: P. Mengozzi, Registrar: M. Ferreira, Principal Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 10 May 2007, after considering the observations submitted on behalf of:
julkisasiamies: P. Mengozzi, kirjaaja: johtava hallintovirkamies M. Ferreira, ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 10.5.2007 pidetyssä istunnossa esitetyn, ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
— the Netherlands Government, by H.G. Sevenster, P.P.J. van Ginneken and D.J.M. de Grave, acting as Agents,
– Alankomaiden hallitus, asiamiehinään H. G. Sevenster, P. P. J. van Ginneken ja D. J. M. de Grave,
— the Commission of the European Communities, by R. Lyal and H. van Vliet, acting as Agents.
– Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään R. Lyal ja H. van Vliet,
after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 24 January 2008,
24.1.2008 pidetyssä istunnossa esittämän kuultuaan julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksen,
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Articles 25 EC, 87(1) EC and 90 EC.
Ennakkoratkaisupyyntö koskee EY 25 artiklan, EY 87 artiklan 1 kohdan ja EY 90 artiklan tulkintaa.
The reference was made in the course of proceedings between Essent Netwerk Noord BV (‘Essent Netwerk’), an electricity net operator, and Aluminium Delfzijl BV (‘Aldel’), a purchaser of electricity and transport services, regarding a price surcharge for the transmission of electricity in the period from 1 August 2000 to 31 December 2000.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa kantajana on sähköverkonhaltija Essent Netwerk Noord BV (jäljempänä Essent Netwerk) ja vastaajana sähkön ja siirtopalvelujen ostaja Aluminium Delfzijl BV (jäljempänä Aldel) ja joka koskee sähkön siirrosta laskutettua lisätariffia ajanjaksolla 1.8.2000–31.12.2000.
In connection with an intervention and with indemnification proceedings, the dispute also involves Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor BV, formerly Samenwerkende ElektriciteitsProduktiebedrijven NV (‘SEP’), a statutorily-desig-nated company, the State of the Netherlands and Saranne BV, a subsidiary of SEP and a high-voltage net operator.
Väliintulon ja vakuutta koskevien asioiden yhteydessä oikeudenkäynnissä ovat mukana myös laissa nimetty yhtiö Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor BV, aiemmin Samenwerkende ElektriciteitsProduktiebedrijven NV (jäljempänä SEP), Alankomaiden valtio ja Saranne BV -niminen yhtiö, joka on SEP:n tytäryhtiö ja suurjänniteverkonhaltija.
Directive 96/92/EC of the European Parliament and of the Council of 19 December 1996 concerning common rules for the internal market in electricity (OJ 1997 L 27, p.
Sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä 19.12.1996 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 96/92/EY (EYVL 1997, L 27, s.
20) (‘the Directive’) sets out common rules relating to the generation, transmission and distribution of electricity.
20; jäljempänä direktiivi) luodaan yhteiset säännöt sähkön tuotannolle, siirrolle ja jakelulle.
Chapters IV, VI and VII of the Directive deal respectively with transmission system operation, the accounts of electricity undertakings and the organisation of access to the system.
Sen IV, VI ja VII luku koskevat siirtoverkon käyttöä, sähköalan yritysten kirjanpitoa ja verkkoon pääsyn järjestämistä.
Article 24(1) and (2) of the Directive provides:
Direktiivin 24 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
Those Member States in which commitments or guarantees of operation given before the entry into force of this Directive may not be honoured on account of the provisions of this Directive may apply for a transitional regime which may be granted to them by the Commission, taking into account, amongst other things, the size of the system concerned, the level of interconnection of the system and the structure of its electricity industry.
Jäsenvaltiot, joissa ennen tämän direktiivin voimaantuloa annettuja sitoumuksia tai toimintaa koskevia takeita ei voida täyttää tämän direktiivin säännösten vuoksi, voivat hakea siirtymäkausijärjestelyitä, jotka komissio voi myöntää niille ottaen huomioon muun muassa asianomaisen verkon koon, verkon yhteenliittymisasteen ja sen sähköteollisuuden rakenteen.
The Commission shall inform the Member States of those applications before it takes a decision, taking into account respect for confidentiality.
Komissio ilmoittaa ennen päätöstään jäsenvaltioille näistä hakemuksista luottamuksellisuutta noudattaen.
The transitional regime shall be of limited duration and shall be linked to expiry of the commitments or guarantees referred to in paragraph 1.
Siirtymäkausijärjestelyt ovat voimassa rajoitetun ajan, ja ne on sidottava 1 kohdassa tarkoitettujen sitoumusten tai takeiden voimassaoloon.
The transitional regime may cover derogations from Chapter IV, VI and VII of this Directive.
Siirtymäkausijärjestelyihin voi kuulua poikkeuksia tämän direktiivin IV, VI ja VII luvuista. Siir-
Before the liberalisation of the electricity sector in the Netherlands, electricity was generated by four regional undertakings.
Ennen kuin sähköala vapautettiin Alankomaissa, sähköä tuottivat neljä alueellista yritystä.
Under Article 2 of the Law on the regulation of the production, importation, transmission and sale of electricity (Elektriciteitswet) of 16 November 1989 (Staatsblad 1989, No 535) (‘the EW 1989’), those generating undertakings, together with a designated company (SEP, their jointly-owned subsidiary), were responsible for ensuring that the public transmission of electricity functioned reliably and effectively at a cost which was as low as possible and was justified in the light of the public interest.
Sähkön tuotannosta, maahantuonnista, siirrosta ja myynnistä 16.11.1989 annetun lain (Elektriciteitswet; Staatsblad 1989, nro 535; jäljempänä EW 1989) 2 §:n nojalla näiden tuotantoyhtiöiden tehtävänä oli yhdessä nimetyn yhtiön (niiden yhteinen tytäryhtiö SEP) kanssa huolehtia siitä, että yleinen sähkönjakelu toteutetaan luotettavasti ja tehokkaasti kustannuksin, jotka ovat mahdollisimmat alhaiset ja yhteiskunnan kannalta perustellut.
To accomplish that task, SEP and its shareholders had concluded a cooperation agreement in 1986.
Tämän tehtävän hoitamiseksi SEP ja sen osakkeenomistajat olivat tehneet vuonna 1986 yhteistyösopimuksen.
The EW 1989 provided a legal basis for that agreement in respect of the period from 1990 onwards.
EW 1989:llä kyseiselle sopimukselle annettiin oikeudellinen perusta ajanjaksolle, joka alkoi kulua vuodesta 1990.
All generated and imported electricity was managed by SEP.
SEP hallinnoi kaikkea tuotettua ja maahantuotua sähköä.
The costs were pooled by SEP and paid by it to the four generating undertakings.
Kustannukset yhdistettiin SEP:n välityksellä, ja se maksoi ne neljälle tuotantoyritykselle.
SEP’s total costs made it possible to establish the price of the electricity invoiced to the distribution sector, taking account of a maximum set by the Minister for Economic Affairs.
SEP:n kokonaiskustannusten avulla oli mahdollista määrittää laskutettu sähkön hinta jakelualalla talousasioista vastaavan ministerin vahvistama enimmäismäärä huomioon ottaen.