natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(6) Is the derogation in the second subparagraph of Article 5(2) of the … Authorisation Directive, and in Article 4 of the [Competition Directive], available to be relied on by the Member State solely in order to protect pluralism of information and to guarantee the protection of cultural or linguistic diversity and not in favour of operators of networks in breach of the antitrust limits laid down in national competition legislation?
6) Voiko jäsenvaltio vedota – – valtuutusdirektiivin 5 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa ja [kilpailudirektiivin] – – 4 artiklassa säädettyyn poikkeukseen vain suojellakseen tiedonvälityksen moniarvoisuutta ja taatakseen kulttuurisen ja kielellisen moninaisuuden suojelun, mutta ei niiden toimijoiden hyväksi, jotka harjoittavat lähetystoimintaa kansallisten säännösten mukaiset kilpailuoikeudelliset rajat ylittävissä viestintäverkoissa?
(7) In order to benefit from the derogation under Article 5 of [the Authorisation Directive], does the Member State have to indicate the objectives actually pursued by the national derogatory rules?
7) Pitääkö jäsenvaltion ilmoittaa, mitkä ovat kansallisella poikkeuslainsäädännöllä tosiasiallisesti tavoiteltavat päämäärät, jotta se voisi vedota [valtuutusdirektiivin] 5 artiklassa säädettyyn poikkeukseen?
(8) May that derogation be applied, in addition to the case of the concessionary of the public broadcasting service (RAI in Italy), in favour also of private operators who have been unsuccessful in competitive procedures and to the detriment of undertakings who may have duly been granted rights following a competitive procedure?
8) Voidaanko tätä poikkeusta soveltaa muihinkin kuin televisiolähetystoimintaa koskevan julkisen palvelun konsessionsaajaan (Italiassa RAI) ja siis sellaisten yksityisten toimijoiden hyväksi, jotka eivät ole voittaneet kilpailuttamismenettelyä, ja sellaisten yritysten vahingoksi, joille sitä vastoin on tarjouskilpailun perusteella sääntöjenmukaisesti myönnetty konsessio?
The questions
Ennakkoratkaisukysymykset
By its questions, the national court asks the Court, essentially, to rule on the interpretation of the provisions of the Treaty on freedom to provide services and competition, the Framework Directive, the Authorisation Directive, the Competition Directive and Article 10 of the ECHR, in so far as Article 6 EU refers thereto.
Kansallinen tuomioistuin pyytää ennakkoratkaisupyynnössään yhteisöjen tuomioistuinta lausumaan palvelujen tarjoamisen vapautta ja kilpailua koskevien perustamissopimuksen määräysten, puitedirektiivin, valtuutusdirektiivin, kilpailudirektiivin ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklan, johon EU 6 artiklassa viitataan, tulkinnasta.
The jurisdiction of the Court and the admissibility of the questions
Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta ja ennakkoratkaisukysymysten tutkittavaksi ottaminen
As a preliminary point, it must be stated, first, that by some of its questions the national court is inviting the Court to give a ruling on the compatibility with Community law of certain provisions of the Italian legislation relevant in this case.
Aluksi on syytä todeta, että kansallinen tuomioistuin pyytää joissakin kysymyksissään yhteisöjen tuomioistuinta lausumaan joidenkin Italian lainsäädännön sovellettavien säännösten yhteensopivuudesta yhteisön oikeuden kanssa.
It is therefore appropriate for the Court, in the present case, to restrict its analysis to the provisions of Community law by providing an interpretation of them which will be of use to the national court, which has the task of determining the compatibility of the provisions of national law with Community law, for the purposes of deciding the dispute before it.
Yhteisöjen tuomioistuimen on siis tässä asiassa tarkasteltava vain yhteisön oikeuden säännöksiä ja esitettävä tulkinta, josta on hyötyä kansalliselle tuomioistuimelle, jonka asiana on arvioida kansallisten säännösten yhteensoveltuvuutta yhteisön oikeuden kanssa, kun se ratkaisee siinä vireillä olevan riita-asian.
None the less, the Court has no jurisdiction to give a preliminary ruling on a question submitted by a national court where it is quite obvious that the ruling sought by that
Yhteisöjen tuomioistuin ei kuitenkaan voi ratkaista kansallisen tuomioistuimen esittämää ennakkoratkaisukysymystä, jos on ilmeistä, että kansallisen tuomioistuimen
In that regard, the decision making the reference must set out the precise reasons why the national court was unsure as to the interpretation of Community law and why it considered it necessary to refer questions to the Court for a preliminary ruling.
Ennakkoratkaisupyynnössä on tältä osin esitettävä täsmällisesti ne syyt, joiden perusteella kansallinen tuomioistuin pyytää yhteisön oikeuden tulkintaa ja päätyy siihen, että ennakkoratkaisukysymysten esittäminen yhteisöjen tuomioistuimelle on tarpeellista.
It must be stated, however, that as regards its tenth question, the national court does not give any indication as to the Community provisions which it requires to be interpreted or any explanation of the link it establishes between those provisions and the dispute in the main proceedings or the subject-matter of that dispute.
On todettava, ettei kansallinen tuomioistuin kymmenennessä kysymyksessään mainitse niitä yhteisön oikeuden säännöksiä, joiden tulkitsemista se pyytää, eikä selitä sitä yhteyttä, jonka se katsoo olevan olemassa näiden säännösten ja pääasian riidan tai kyseisen riidan kohteen välillä.
The tenth question is for that reason inadmissible.
Kymmenettä kysymystä ei näin ollen oteta tutkittavaksi.
Thirdly, the need to provide an interpretation of Community law which will be of use to the national court makes it necessary that the referring court should define the factual and legislative context of the questions it is asking or, at the very least,
Kolmanneksi on muistutettava, että jotta yhteisön oikeutta voitaisiin tulkita siten, että tulkinta olisi kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen, sen on määritettävä esittämiinsä kysymyksiin liittyvät tosiseikat ja oikeudelliset seikat tai ainakin selostettava
Those requirements are of particular importance in the area of competition, which is characterised by complex factual and legal situations (see Telemarsicabruzzo and Others, paragraph 7; Bettati, paragraph 68; and Albany International, paragraph 39).
Nämä edellytykset koskevat erityisesti kilpailualaa, jolle on luonteenomaista tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen monimutkaisuus (em. yhdistetyt asiat Telemarsicabruzzo ym., tuomion 7 kohta; em. asia Bettati, tuomion 68 kohta ja em. asia Albany International, tuomion 39 kohta).
In this case, as the Advocate General notes in point 27 of his Opinion, it seems that, by asking for an interpretation of the provisions of the Treaty on competition in its second question, the referring court has in mind, essentially, Article 86(1) EC, read in conjunction with Article 82 EC.
Kuten julkisasiamies toteaa ratkaisuehdotuksensa 27 kohdassa, tässä asiassa vaikuttaa siltä, että pyytäessään toisessa kysymyksessään perustamissopimuksen kilpailumääräysten tulkintaa, kansallinen tuomioistuin tarkoittaa ensisijaisesti EY 86 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä EY 82 artiklan kanssa.
However, the decision making the reference does not contain any indication regarding, inter alia, the definition of the relevant market, the calculation of the market shares held by the various undertakings operating on that market, and the supposed abuse of a dominant position.
Ennakkoratkaisupyynnössä ei kuitenkaan anneta mitään tietoja relevanteista markkinoista, noilla markkinoilla toimivien eri yritysten markkinaosuuksien laskennasta ja määräävän markkina-aseman oletetusta väärinkäytöstä.
The ninth question must be regarded as being inadmissible on the same grounds.
Samoista syistä on syytä todeta, ettei yhdeksättä kysymystä voida ottaa tutkittavaksi.
Fourthly, it is necessary to determine whether the Court has jurisdiction in the present case to give a ruling on Article 49 EC, since it is common ground that all aspects of the main proceedings are confined within only one Member State.
Neljänneksi on syytä tutkia, onko yhteisöjen tuomioistuin tässä asiassa toimivaltainen lausumaan EY 49 artiklasta, sillä on kiistatonta, että kaikki pääasian tosiseikat ovat tapahtuneet vain yhden jäsenvaltion sisällä.
In any event, it is necessary to answer the second question referred to the Court in this case since it relates to Article 49 EC.
Yhteisöjen tuomioistuimelle tässä asiassa esitettyyn toiseen ennakkoratkaisukysymykseen on joka tapauksessa vastattava siltä osin kuin se koskee EY 49 artiklaa.
Consequently, the Court has jurisdiction to give a ruling on the interpretation of Article 49 EC.
Yhteisöjen tuomioistuin on näin ollen toimivaltainen lausumaan EY 49 artiklan tulkinnasta.
The second question is therefore admissible in so far as it relates to Article 49 EC.
Toinen kysymys voidaan siis ottaa tutkittavaksi siltä osin kuin se koskee EY 49 artiklaa.
The second, fourth and fifth questions
Toinen, neljäs ja viides kysymys
The second, fourth and fifth questions all relate, essentially, to whether the provisions of Article 49 EC or the NCRF preclude, in television broadcasting matters, national
Toisella, neljännellä ja viidennellä kysymyksellä pyritään kaikilla pääasiallisesti selvittämään, onko televisiolähetysalalla sellainen kansallinen lainsäädäntö, jonka
It is true that, in respect of the second question, the Court can answer from the point of view of Article 49 EC only in so far as that question relates to Italian legislation, namely Article 3(7) of Law No 249/1997, which pre-dates the application of the NCRF, as is clear from Article 28(1) of the Framework Directive, Article 18(1) of the Authorisation Directive and Article 9 of the Competition Directive.
Yhteisöjen tuomioistuin voi tosin vastata toiseen kysymykseen EY 49 artiklan valossa vain siltä osin, kuin tuo kysymys koskee Italian lainsäädäntöä, toisin sanoen lain nro 249/1997 3 §:n 7 momenttia, joka oli voimassa, ennen kuin UYL:ää alettiin soveltaa, kuten puitedirektiivin 28 artiklan 1 kohdasta, valtuutusdirektiivin 18 artiklan 1 kohdasta ja kilpailudirektiivin 9 artiklasta ilmenee.
Likewise, the fourth and fifth questions refer only to the NCRF, since they concern national legislation subsequent to the date of application of the NCRF, namely the provisions of Law No 112/2004.
Neljäs ja viides kysymys koskevat nekin vain UYL:ää, sillä ne liittyvät kansalliseen lainsäädäntöön, joka tuli voimaan UYL:n soveltamisen aloittamisen jälkeen, toisin sanoen lain nro 112/2004 säännöksiin.
First, however, the second question also relates to Italian legislation subsequent to the applicability of the NCRF, namely Article 1 of Decree-Law No 352/2003.
Toinen kysymys koskee kuitenkin myös Italian lainsäädäntöä, joka tuli voimaan UYL:n soveltamisen aloittamisen jälkeen, toisin sanoen asetuksen nro 352/2003 1 §:ää.
Secondly, as pointed out by the Commission in its observations to the Court, the NCRF implemented provisions of the Treaty, in particular those on freedom to provide services, in the area of electronic communications networks and services, as defined in Articles 2(a) and (c) of the Framework Directive, Article 2(1) of the Authorisation Directive and points 1 and 3 of Article 1 of the Competition Directive.
Kuten komissio on yhteisöjen tuomioistuimelle jättämissään huomautuksissa todennut, UYL:llä toimeenpantiin perustamissopimuksen määräyksiä eli erityisesti palvelujen tarjoamisen vapautta koskevat määräykset sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen alalla, sellaisina kuin nämä verkot ja palvelut määritellään puitedirektiivin 2 artiklan a ja c alakohdassa, valtuutusdirektiivin 2 artiklan 1 kohdassa ja kilpailudirektiivin 1 artiklan 1 ja 3 kohdassa.
The second, fourth and fifth questions must therefore be dealt with together, since the answers relating to the NCRF are relevant only from its date of application, as set out in Article 28(1) of the Framework Directive, Article 18(1) of the Authorisation Directive and Article 9 of the Competition Directive.
Toista, neljättä ja viidettä kysymystä on siis käsiteltävä yhdessä sillä tarkennuksella, että UYL:ää koskevilla vastauksilla on merkitystä vasta ajankohdasta lähtien, josta alkaen sitä on alettu soveltaa ja joka ilmenee puitedirektiivin 28 artiklan 1 kohdasta, valtuutusdirektiivin 18 artiklan 1 kohdasta ja kilpailudirektiivin 9 artiklasta.
In the area of electronic communications networks and services, those principles were implemented by the NCRF.
Nämä periaatteet on sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen alalla pantu toimeen UYL:llä.
Article 8 of the Framework Directive places on the Member States the obligation to ensure that the national regulatory authorities take all reasonable measures aimed at promoting competition in the provision of electronic communications services, ensuring that there is no distortion or restriction of competition in the electronic communications sector and removing remaining obstacles to the provision of those services at European level.
Puitedirektiivin 8 artiklassa asetetaan nimittäin jäsenvaltioille velvollisuus varmistaa, että kansalliset sääntelyviranomaiset toteuttavat kaikki aiheelliset toimenpiteet edistääkseen kilpailua sähköisten viestintäpalvelujen tarjoamisessa ja huolehtivat siitä, ettei kilpailua sähköisen viestinnän alalla vääristetä tai rajoiteta, sekä poistavat jäljellä olevat esteet kyseisten palvelujen Euroopan laajuiselta tarjonnalta.
Likewise, Article 2(2) of the Competition Directive requires the Member States to take all measures necessary to ensure that any undertaking is entitled to provide electronic communications services or to establish, extend or provide electronic communications networks.
Kilpailudirektiivin 2 artiklan 2 kohdassa velvoitetaan siinäkin jäsenvaltiot toteuttamaan kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jokaisella yrityksellä on oikeus tarjota sähköisiä viestintäpalveluja tai perustaa, laajentaa taikka tarjota sähköisiä viestintäverkkoja.
Article 3(1) of the Authorisation Directive also enjoins the Member States to ensure the freedom to provide electronic communications networks and services and prohibits them from preventing an undertaking from providing those networks or services, except where this is necessary for the reasons set out in Article 46(1) EC.
Valtuutusdirektiivin 3 artiklan 1 kohdassa jäsenvaltiot velvoitetaan takaamaan vapaus tarjota sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja ja kielletään niitä estämästä yritystä tarjoamasta tällaisia verkkoja ja palveluja, ellei tämä ole tarpeen EY 46 artiklan 1 kohdassa määrätyistä syistä.
For that purpose, Article 3(2) of the Authorisation Directive states that the provision of electronic communications networks or electronic communications services may be subject only to a general authorisation.
Valtuutusdirektiivin 3 artiklan 2 kohdassa täsmennetään tässä suhteessa, että sähköisten viestintäverkkojen tai -palvelujen tarjoamiseen voidaan myöntää ainoastaan yleisvaltuus.
On that point, it must be stated that, in the area of television broadcasting, freedom to provide services, as enshrined in Article 49 EC and implemented in this area by the NCRF, requires not only the grant of broadcasting authorisations, but also the grant of broadcasting radio frequencies.
Tältä osin on tärkeää täsmentää, että televisiolähetysten alalla palvelujen tarjoamisen vapaus, sellaisena kuin siitä määrätään EY 49 artiklassa ja kuin se on tällä alalla toimeenpantu UYL:llä, ei edellytä ainoastaan lähetysluvan vaan myös lähetystaajuuksien myöntämistä.
An operator cannot exercise effectively the rights which it derives from Community law in terms of access to the television broadcasting market without broadcasting radio frequencies.
Lähetystaajuuksien puuttuessa toimija ei nimittäin voi tosiasiallisesti käyttää yhteisön oikeuteen perustuvia oikeuksiaan päästä televisiolähetystoiminnan markkinoille.
To that end, Article 9(1) of the Framework Directive provides that the ‘Member States shall ensure the effective management of radio frequencies for electronic communication services in their territory’.
Puitedirektiivin 9 artiklan 1 kohdassa säädetään tältä osin, että ”jäsenvaltioiden on varmistettava, että sähköisissä viestintäpalveluissa niiden alueella käytettäviä radiotaajuuksia hallinnoidaan tehokkaasti”.
Similarly, Article 5(1) of the Authorisation Directive states that, where possible, Member States may not, in particular where the risk of harmful interference is negligible, make the use of radio frequencies subject to the grant of individual rights of use but are to include the conditions for usage of such radio frequencies in the general authorisation.
Valtuutusdirektiivin 5 artiklan 1 kohdassa täsmennetään, että jäsenvaltiot eivät mahdollisuuksien mukaan ja varsinkaan silloin, kun haitallisten häiriöiden mahdollisuus on hyvin pieni, saa asettaa radiotaajuuksien käytön ehdoksi yksittäisen tätä koskevan luvan myöntämistä vaan tällaisten radiotaajuuksien käyttöehdot on sisällytettävä yleisvaltuutukseen.
Moreover, point 1 of Article 4 of the Competition Directive prohibits the Member States from granting exclusive or special rights of use of radio frequencies for the provision of electronic communications services.
Lisäksi kilpailudirektiivin 4 artiklan 1 kohdassa kielletään jäsenvaltioita myöntämästä erityis- tai yksinoikeuksia radiotaajuuksien käyttämiseksi sähköisten viestintäpalvelujen tarjoamiseen.
In the present case, the national court questions the Court on the criteria applied for the grant of radio frequencies for the purpose of operating on the analogue television broadcasting market.
Kansallinen tuomioistuin esittää nyt esillä olevassa asiassa yhteisöjen tuomioistuimelle kysymyksiä niistä perusteista, joilla radiotaajuuksia myönnetään analogisen televisiolähetystoiminnan markkinoilla toimimista varten.
The national court is not questioning the Court on the criteria which have been applied, pursuant to Law No 249/1997, for the grant of rights to operate on the analogue television broadcasting market.
Kansallinen tuomioistuin ei esitä yhteisöjen tuomioistuimelle kysymyksiä niistä perusteista, joita lain nro 249/1997 perusteella on sovellettu myönnettäessä konses­sioita analogisen televisiolähetystoiminnan markkinoille.
Nor are those criteria disputed by Centro Europa 7, either before the national court or in the observations it has submitted to the Court, since Centro Europa 7 was granted rights in accordance with those criteria.
Centro Europa 7 ei myöskään ole kiistänyt näitä perusteita kansallisessa tuomioistuimessa eikä yhteisöjen tuomioistuimelle esittämissään huomautuksissa, koska Centro Europa 7:lle on myönnetty konsessio kyseisten perusteiden nojalla.
There is therefore no need for the Court to give a ruling on those criteria.
Yhteisöjen tuomioistuimen ei siis ole syytä lausua näistä perusteista.
The national court has doubts as to the compatibility of Law No 249/1997 with Community law only in so far as Article 3(7) of that Law set up transitional arrangements in favour of the incumbent networks, which had the effect of preventing operators without radio frequencies, such as Centro Europa 7, from accessing the market in question.
Kansallisella tuomioistuimella on epäilyksiä lain nro 249/1997 yhteensoveltuvuudesta yhteisön oikeuden kanssa vain sen vuoksi, että sen 3 §:n 7 momentilla on olemassa olevien kanavien hyväksi otettu käyttöön siirtymäjärjestelmä, joka on vaikuttanut siten, että Centro Europa 7:n kaltaisten, radiotaajuuksia vailla olevien toimijoiden pääsy kyseisille markkinoille on estynyt.
The national court is also questioning the Court on the criteria applied, pursuant to Law No 112/2004, for granting rights to operate on the digital and analogue television broadcasting market, only in so far as those criteria consolidated the transitional arrangements structured in favour of the existing networks in Article 1 of Decree-Law No 352/2003, which had the effect of precluding the grant to operators of radio frequencies for the purpose of operating on the analogue television broadcasting market, even though they had been granted rights under Law No 249/1997.
Toisaalta kansallinen tuomioistuin esittää yhteisöjen tuomioistuimelle kysymyksiä niistä perusteista, joita lain nro 112/2004 perusteella on sovellettu myönnettäessä konsessioita digitaalisen ja analogisen televisiolähetystoiminnan markkinoille, vain siltä osin kuin näillä perusteilla on vakautettu asetuksen nro 352/2003 1 §:llä olemassa olevien kanavien hyväksi käyttöön otettu siirtymäjärjestelmä, joka on vaikuttanut siten, ettei toimijoille, joilla kuitenkin on lain nro 249/1997 perusteella myönnetyt konsessiot, ole myönnetty radiotaajuuksia analogisen televisiolähetystoiminnan markkinoilla toimimista varten.
In that regard, the successive application of the transitional arrangements structured in favour of the incumbent networks in Article 3(7) of Law No 249/1997 and Article 1 of Decree-Law No 352/2003 had the effect of preventing operators without broadcasting radio frequencies from accessing the market in question.
Tästä on syytä todeta, että lain nro 249/1997 3 §:n 7 momentilla ja asetuksen nro 352/2003 1 §:llä olemassa olevien kanavien hyväksi käyttöön otettujen siirtymäjärjestelmien peräkkäinen soveltaminen on vaikuttanut siten, että radiotaajuuksia vailla olevien toimijoiden pääsy kyseisille markkinoille on estynyt.
The view must also be taken that, by issuing a general authorisation to operate on the broadcasting services market only to the incumbent networks, Article 23(5) of Law No 112/2004 consolidated the restrictive effect confirmed in the preceding paragraph.
Samoin on katsottava, että lain nro 112/2004 23 §:n 5 momentilla, jossa säädetään vain olemassa oleviin kanaviin sovellettavasta yleisvaltuutuksesta toimia televisiopalvelujen markkinoilla, on vakautettu edellisessä kohdassa todettu rajoittava vaikutus.
First, by limiting de facto the number of operators able to broadcast on the market in question, those measures are and/or were likely to hinder the provision of services in the area of television broadcasting.
Koska näillä toimenpiteillä on ensinnäkin tosiasiallisesti rajoitettu niiden toimijoiden lukumäärää, jotka voivat toimia kyseisillä markkinoilla, niillä saatetaan ja/tai on saatettu rajoittaa palvelujen tarjoamista televisiolähetysten alalla.
Secondly, those measures have and/or have had the effect of freezing the structures on the national market and protecting the position of the operators already active on that market.
Nämä toimenpiteet vaikuttavat ja/tai ovat vaikuttaneet toiseksi siten, että kansallisten markkinoiden rakenne on jähmettynyt ja että kyseisillä markkinoilla jo toimivien kansallisten toimijoiden asemaa on suojattu.
Consequently, Article 49 EC and, from the date on which they became applicable, Article 9(1) of the Framework Directive, Article 5(1) of the Authorisation Directive and point 1 of Article 4 of the Competition Directive preclude such measures unless they are justified.
Näin ollen tällaiset toimenpiteet ovat EY 49 artiklan ja puitedirektiivin 9 artiklan 1 kohdan, valtuutusdirektiivin 5 artiklan 1 kohdan sekä kilpailudirektiivin 4 artiklan 1 kohdan, siitä lähtien kun nämä direktiivit ovat olleet sovellettavissa, vastaisia, paitsi jos ne ovat perusteltuja.
In that respect, it is clear from the caselaw of the Court that a licensing system which restricts the number of operators in the national territory is capable of being justified by general-interest objectives (see, to that effect, Placanica and Others, paragraph 53), on condition that the restrictions resulting from them are appropriate and do not go beyond what is necessary to attain those objectives.
Tältä osin on muistutettava yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenevän, että lupajärjestelmää, jolla rajoitetaan toimijoiden lukumäärää jäsenvaltion alueella, voidaan perustella yleisen edun mukaisilla tavoitteilla (ks. vastaavasti em. yhdistetyt asiat Placanica ym., tuomion 53 kohta), jos siitä aiheutuvat rajoitukset ovat tarkoituksenmukaisia eivätkä mene pidemmälle kuin kyseisten tavoitteiden saavuttamiseksi on tarpeen.