natgillin/translations-raw huggingface dataset:
35 and OJ 2005 L 197, p. 34).
35) 27 artiklan tulkintaa.
The reference has been made in the course of proceedings relating to an application submitted by the Ministerul Administraţiei şi Internelor — Direcţia Generală de Paşapoarte Bucureşti (Ministry of Administration and Home Affairs — Directorate General for Passports, Bucharest, ‘the Minister’), seeking to obtain from the Tribunalul Dâmboviţa an order prohibiting Mr Jipa, a Romanian national, from travelling to Belgium for a period of up to three years.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa Ministerul Administraţiei şi Internelor – Direcţia Generală de Paşapoarte Bucureşti (hallinto- ja sisäasiainministeriö – Bukarestin passivirasto, jäljempänä Minister) on vaatinut Tribunalul Dâmboviţaa tekemään päätöksen, jossa Jipaa, joka on Romanian kansalainen, kielletään matkustamasta Belgiaan enintään kolmen vuoden ajan.
Article 4(1) of Directive 2004/38 provides:
Direktiivin 2004/38 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
‘Without prejudice to the provisions on travel documents applicable to national border controls, all Union citizens with a valid identity card or passport and their family members who are not nationals of a Member State and who hold a valid passport shall have the right to leave the territory of a Member State to travel to another Member State.’
”Unionin kansalaisilla, joilla on voimassa oleva henkilötodistus tai passi, ja heidän perheenjäsenillään, jotka eivät ole minkään jäsenvaltion kansalaisia mutta joilla on voimassa oleva passi, on oikeus poistua jäsenvaltion alueelta matkustaakseen toiseen jäsenvaltioon, sanotun kuitenkaan rajoittamatta matkustusasiakirjoihin kansallisilla rajoilla kohdistettavia tarkastuksia koskevien määräysten soveltamista.”
Under Article 27(1) and (2) of Directive 2004/38:
Direktiivin 2004/38 27 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
Measures taken on grounds of public policy or public security shall comply with the principle of proportionality and shall be based exclusively on the personal conduct of the individual concerned.
Yleisen järjestyksen tai yleisen turvallisuuden vuoksi toteutettujen toimenpiteiden on oltava suhteellisuusperiaatteen mukaisia, ja niiden on perustuttava yksinomaan asianomaisen henkilön omaan käyttäytymiseen.
Justifications that are isolated from the particulars of the case or that rely on considerations of general prevention shall not be accepted.’
Perustelut, jotka eivät liity yksittäiseen tapaukseen tai jotka johtuvat yleisestävistä näkökohdista, eivät ole hyväksyttäviä.”
Article 1 of the 1995 Agreement between the Governments of the Kingdom of Belgium, the Grand Duchy of Luxembourg and the Kingdom of the Netherlands, on the one hand, and the Government of Romania, on the other, on the readmission of persons who are in an illegal situation (‘the Readmission Agreement’), which was approved by Romanian Government Decree 825/1995 (Monitorul Oficial al României No 241 of 20 October 1995), provides:
Yhtäältä Belgian kuningaskunnan, Luxemburgin suurherttuakunnan ja Alankomaiden kuningaskunnan hallitusten ja toisaalta Romanian hallituksen välillä laittomasti maassa oleskelevien henkilöiden takaisinottamisesta vuonna 1995 tehdyn sopimuksen, sellaisena kuin se on hyväksytty Romanian hallituksen asetuksella 825/1995 (Monitorul Oficial al României nro 241, 20.10.1995; jäljempänä takaisinottosopimus), 1 artiklassa määrätään seuraavaa:
‘The Government of Romania shall readmit to its territory, at the request of the Government of Belgium, the Government of Luxembourg or the Government of the Netherlands, without any formality, any person who does not satisfy or no longer satisfies the conditions for entry or residence applicable to the territory of Belgium, of Luxembourg, or of the Netherlands, where it is established or presumed that the person concerned is a Romanian national.’
”Romanian hallitus ottaa takaisin alueelleen Belgian, Luxemburgin tai Alankomaiden hallituksen pyynnöstä ja ilman muita muodollisuuksia henkilöt, jotka eivät ole täyttäneet tai eivät enää täytä Belgian, Luxemburgin tai Alankomaiden alueella sovellettavia maahantuloa tai maassa oleskelua koskevia edellytyksiä, kun kyseessä on tai oletetaan olevan Romanian kansalainen.”
Article 3(1) and (3) of Law 248 of 20 July 2005 on the conditions for the free movement of Romanian citizens abroad (Monitorul Oficial al României No 682 of 29 July 2005, ‘Law 248/2005’) states in the version applicable to the main proceedings:
Romanian kansalaisten vapaata liikkuvuutta ulkomaille koskevista edellytyksistä 20.7.2005 annetun lain 248 (Monitorul Oficial al României nro 682, 29.7.2005), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä laki 248/2005), 3 §:n 1 ja 3 momentissa säädetään seuraavaa:
Article 38 of Law 248/2005 reads as follows :
Lain 248/2005 38 §:ssä säädetään seuraavaa:
‘A restriction on the exercise of the right of free movement abroad of Romanian citizens may be imposed for a period not exceeding three years, under the following conditions and only against:
”Romanian kansalaisten oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen ulkomaille voidaan rajoittaa enintään kolmen vuoden ajan ja vain seuraavissa tapauksissa: a) henkilö on palautettu jostakin valtiosta Romanian ja tuon valtion välillä takaisinottosopimuksen nojalla, b) toiminnasta, jota henkilö harjoittaa tai voisi harjoittaa jonkin valtion alueella, aiheutuisi vakavaa vahinkoa Romanian eduille tai tietyissä tapauksissa Romanian ja tuon valtion välisille suhteille.”
Article 39 of Law 248/2005 provides:
Lain 248/2005 39 §:ssä säädetään seuraavaa:
‘In the situation provided for in Article 38(a), the measure shall be adopted at the request of the Directorate General for Passports, in relation to the State from which
”Edellä 38 §:n a momentissa tarkoitetuissa tapauksissa toimenpiteestä määrää sen valtion osalta, josta henkilö on palautettu, passiviraston pyynnöstä se tuomioistuin,
JIPA the person has been repatriated, by the court in whose territorial jurisdiction he resides or, if that person resides abroad, by the Tribunalul Bucureşti.’
JIPA jonka tuomiopiirissä henkilöllä on kotipaikka, tai mikäli henkilö asuu ulkomailla, Tribunalul Bucureşti.”
Mr Jipa left Romania on 10 September 2006 to travel to Belgium.
Jipa poistui Romaniasta 10.9.2006 matkustaakseen Belgian kuningaskunnan alueelle.
On account of his ‘illegal residence’ in Belgium, he was repatriated to Romania on 26 November 2006 under the terms of the Readmission Agreement.
Koska kyseessä oli ”laiton oleskelu” kyseisessä jäsenvaltiossa, hänet palautettiin 26.11.2006 Romaniaan takaisinottosopimuksen nojalla.
On 11 January 2007 the Minister applied to the Tribunalul Dâmboviţa for a measure prohibiting Mr Jipa from travelling to Belgium for a period of up to three years, in accordance with Articles 38 and 39 of Law 248/2005.
Minister vaati 11.1.2007 Tribunalul Dâmboviţaa tekemään lain 248/2005 38 ja 39 §:n nojalla päätöksen, jossa Jipaa kielletään matkustamasta Belgiaan enintään kolmen vuoden ajan.
The referring court emphasises that the Minister’s application does not specify the nature of the ‘illegal residence’ that led to Mr Jipa’s readmission.
Kansallinen tuomioistuin korostaa, että Ministerin vaatimuksessa ei täsmennetä, mitä Jipan takaisinottamiseen johtaneella ”laittomalla oleskelulla” tarkoitetaan.
In those circumstances, the Tribunalul Dâmboviţa decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Näin ollen Tribunalul Dâmboviţa päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
2. (a) Do Articles 38 and 39 of [Law 248/2005], which prevent a person (who is a Romanian citizen and, now, a citizen of the Union) from moving freely in another State (in this case, a Member State of the European Union), constitute an obstacle to the free movement of persons upheld by Article 18 EC?
2) a) Rajoitetaanko lain 248/2005 38 ja 39 §:llä, joissa estetään henkilöä (joka on Romanian kansalainen ja nyt myös Euroopan unionin kansalainen) liikkumasta vapaasti toisessa valtiossa (esillä olevassa asiassa unionin jäsenvaltiossa), EY 18 artiklassa vahvistettua henkilöiden vapaata liikkuvuutta?
(b) May a Member State of the European Union (in this case Romania) place a limitation on the exercise of the right of freedom of movement of citizens within the territory of another Member State?
b) Voiko Euroopan unionin jäsenvaltio (esillä olevassa asiassa Romania) rajoittaa kansalaistensa oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen toisten jäsenvaltioiden alueella?
3. (a) Does the concept of “illegal residence” used in the national provisions of [Romanian] Government Decree 825/1995 approving the [Readmission Agreement] (the provision on the basis of which the readmission of the defendant [to Romania] was ordered, his situation being that of ‘illegal residence’), fall within the grounds of “public policy” or “public security” provided for in Article 27 of Directive 2004/38, so that a restriction on the freedom of movement of such a person may be imposed?
3) a) Kuuluuko ’laiton oleskelu’, joka mainitaan [Romanian] hallituksen asetuksessa 825/1995, jolla on hyväksytty [takaisinottosopimus] (jonka nojalla vastaaja, joka oli laittomasti oleskellut toisessa maassa, otettiin takaisin kotimaahansa), direktiivin 2004/38/EY 27 artiklassa tarkoitettujen ’yleisen järjestyksen’ tai ’yleisen turvallisuuden’ käsitteiden piiriin siten, että tällaisen henkilön vapaata liikkuvuutta voidaan rajoittaa?
(b) If the foregoing question is answered in the affirmative, must Article 27 of Directive [2004/38] be interpreted as meaning that the Member States may impose restrictions on the freedom of movement and residence of a citizen of the Union on grounds of “public policy” and “public security” automatically, without that person’s “personal conduct” being examined?’
b) Mikäli edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko direktiivin [2004/38] 27 artiklaa tulkittava siten, että jäsenvaltiot voivat rajoittaa unionin kansalaisen vapaata liikkuvuutta ja oleskelua ’yleiseen järjestykseen’ tai ’yleiseen turvallisuuteen’ liittyvistä syistä automaattisesti, arvioimatta ’henkilön omaa käyttäytymistä’?”
The referring court considered that the above questions called for an urgent answer from the Court in view of the need for Mr Jipa to be able to exercise his right of free movement or to ascertain as quickly as possible whether his exercise of that right is restricted. It therefore asked the Court to apply the accelerated procedure to the reference for a preliminary ruling in accordance with the first paragraph of Article 104a of the Rules of Procedure.
Kansallinen tuomioistuin pyysi yhteisöjen tuomioistuimelta, että ennakkoratkaisupyyntö käsitellään työjärjestyksen 104 a artiklan ensimmäisen kohdan mukaisessa nopeutetussa menettelyssä, koska se katsoi, että mainittuihin kysymyksiin on saatava yhteisöjen tuomioistuimelta kiireellisesti vastaus, kun otetaan huomioon se, että Jipan on voitava käyttää oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen tai saatava tietää mahdollisimman pian, mikäli hän voi käyttää tätä oikeuttaan vain rajoitetusti.
The President of the Court rejected that request by Order of 3 April 2007 on the ground that the conditions laid down in the first paragraph of Article 104a of the Rules of Procedure had not been met.
Yhteisöjen tuomioistuimen presidentti hylkäsi tämän pyynnön 3.4.2007 antamallaan määräyksellä sillä perusteella, että 104 a artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetyt edellytykset eivät täyty.
By its questions, which it is appropriate to deal with together, the referring court asks, in essence, whether Article 18 EC and Article 27 of Directive 2004/38 preclude national legislation that allows the right of a national of a Member State to travel to another Member State to be restricted, in particular on the ground that he has previously been repatriated from the latter Member State on account of his ‘illegal residence’ there.
Kansallinen tuomioistuin tahtoo kysymyksillään, joita on syytä käsitellä yhdessä, ennen kaikkea selvittää, onko sellainen kansallinen lainsäädäntö EY 18 artiklan ja direktiivin 2004/38 27 artiklan vastaista, jonka mukaan jäsenvaltion kansalaisen oikeutta matkustaa toisen jäsenvaltion alueelle voidaan rajoittaa erityisesti sillä perusteella, että hänet on aikaisemmin palautettu tuosta valtiosta, koska hän ”oleskeli siellä laittomasti”.
In their written observations before the Court, the Romanian and Greek Governments and the Commission of the European Communities are in agreement that the questions should be answered in the affirmative.
Romanian ja Kreikan hallitukset sekä Euroopan yhteisöjen komissio ovat tuomioistuimelle jättämiensä kirjallisten huomautusten mukaan yhtä mieltä siitä, että näihin kysymyksiin on vastattava myöntävästi.
Next, it should be made clear that, as the Advocate General has pointed out in point 35 of his Opinion, the right of freedom of movement includes both the right for citizens of the European Union to enter a Member State other than the one of
On täsmennettävä, kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 35 kohdassa todennut, että Euroopan unionin kansalaisten oikeus vapaaseen liikkuvuuteen sisältää sekä oikeuden saapua toiseen jäsenvaltioon kuin siihen, josta he ovat lähtöisin, että
Moreover, Article 4(1) of Directive 2004/38 expressly provides that all Union citizens with a valid identity card or passport have the right to leave the territory of a Member State to travel to another Member State.
Direktiivin 2004/38 4 artiklan 1 kohdassa säädetään sitä paitsi nimenomaisesti, että kaikilla unionin kansalaisilla, joilla on voimassa oleva henkilötodistus tai passi, on oikeus poistua jäsenvaltion alueelta matkustaakseen toiseen jäsenvaltioon.
It follows that a situation such as that of the defendant in the main proceedings, as described in paragraphs 9 and 10 of this judgment, is covered by the right of citizens of the Union to move and reside freely in the Member States.
Tällä perusteella sellainen tilanne, jossa pääasian vastaaja on ja jota kuvataan tämän tuomion 9 ja 10 kohdassa, koskee unionin kansalaisten oikeutta vapaasti liikkua ja oleskella jäsenvaltioiden alueella.
As far as the main proceedings are concerned, those limitations and conditions derive in particular from Article 27(1) of Directive 2004/38, which provides that Member States may restrict the freedom of movement of Union citizens and their family members on grounds inter alia of public policy or public security.
Mainitut rajoitukset ja ehdot johtuvat pääasian osalta erityisesti direktiivin 2004/38 27 artiklan 1 kohdasta, jonka mukaan jäsenvaltiot voivat rajoittaa unionin kansalaisten tai heidän perheenjäsentensä vapaata liikkuvuutta erityisesti yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen liittyvistä syistä.
Such restrictions on the derogations from the abovementioned fundamental principle that are capable of being invoked by a Member State imply in particular, as is apparent from Article 27(2) of Directive 2004/38, that, in order to be justified, measures taken on grounds of public policy or public security must be based exclusively on the personal conduct of the individual concerned, and justifications that are isolated from the particulars of the case in question or that rely on considerations of general prevention cannot be accepted.
Mainitusta perusperiaatteesta tällä tavoin rajatuilla poikkeuksilla, joihin jäsenvaltio voi vedota, osoitetaan erityisesti, että – kuten direktiivin 2004/38 27 artiklan 2 kohdasta ilmenee – yleisen järjestyksen tai yleisen turvallisuuden vuoksi toteutettujen toimenpiteiden on ollakseen oikeutettuja perustuttava yksinomaan asianomaisen henkilön omaan käyttäytymiseen, eivätkä perustelut, jotka eivät suoraan liity kyseessä olevaan yksittäiseen tapaukseen tai jotka johtuvat yleisestävistä näkökohdista, ole hyväksyttäviä.
It should be added that a measure limiting the exercise of the right of free movement must, as has been rightly pointed out by the Romanian Government and the Commission as well as by the Advocate General in point 43 of his Opinion, be adopted in the light of considerations pertaining to the protection of public policy or public security in the Member State imposing the measure.
Tähän on lisättävä, kuten Romanian hallitus, komissio ja julkisasiamies ratkaisuehdotuksensa 43 kohdassa ovat perustellusti esittäneet, että toimenpide, jolla rajoitetaan oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen, on toteutettava sen jäsenvaltion, joka hyväksyy toimenpiteen, yleisen järjestyksen tai yleisen turvallisuuden suojeluun liittyvien seikkojen perusteella.
In other words, in a situation such as that in the main proceedings, the fact that a citizen of the Union has been subject to a measure repatriating him from the territory of another Member State, where he was residing illegally, may be taken into account by his Member State of origin for the purpose of restricting that citizen’s right of free movement only to the extent that his personal conduct constitutes a genuine, present and sufficiently serious threat to one of the fundamental interests of society.
Toisin sanoen sellaisessa tilanteessa, joka on kyseessä pääasiassa, jäsenvaltio, josta unionin kansalainen on lähtöisin, ei voi tämän unionin kansalaisen oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen rajoittaakseen ottaa huomioon sitä seikkaa, että hänet on palautettu toisen jäsenvaltion alueelta, missä hän oleskeli laittomasti, jos viimeksi mainitun oma käyttäytyminen ei muodosta todellista, välitöntä ja riittävän vakavaa uhkaa, joka vaikuttaa johonkin yhteiskunnan olennaiseen etuun.
The situation that has given rise to the main proceedings does not however seem to meet the requirements set out in paragraphs 22 to 26 of the present judgment.
Pääasiassa käsillä oleva tilanne ei vaikuta täyttävän tämän tuomion 22–26 kohdassa esitettyjä vaatimuksia.
In particular, it appears from the file sent to the Court by the referring court and from the written observations of the Romanian Government that the request of the Minister to restrict Mr Jipa’s right of free movement is based solely on the measure repatriating him from the territory of the Kingdom of Belgium to which he was subject on account of his ‘illegal residence’ in that Member State; there was no specific assessment of his personal conduct and no reference to any threat that he might constitute to public policy or public security.
Erityisesti kansallisen tuomioistuimen yhteisöjen tuomioistuimelle toimittamista asiakirjoista ja Romanian hallituksen kirjallisista huomautuksista näyttää ilmenevän, että Ministerin vaatimus rajoittaa Jipan oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen perustuu ainoastaan Jipan palauttamiseen Belgian kuningaskunnan alueelta sen vuoksi, että hän ”oleskeli siellä laittomasti”, eikä hänen omaa käyttäytymistään ole arvioitu, eikä ole viitattu minkäänlaiseen uhkaan, jonka hän voisi muodostaa yleiselle järjestykselle tai yleiselle turvallisuudelle.
Furthermore, the Romanian Government states in its written observations that the decision of the Belgian authorities ordering the repatriation of Mr Jipa was also not founded on reasons of public policy or public security.
Romanian hallitus täsmentää kirjallisissa huomautuksissaan lisäksi, ettei myöskään Belgian viranomaisten päätös Jipan palauttamisesta perustunut yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen liittyviin syihin.
It is nevertheless for the national court to make the necessary findings in this respect, on the basis of the matters of fact and of law justifying, in the main proceedings, the request of the Minister for a restriction on Mr Jipa’s right to leave Romania.
Kansallisen tuomioistuimen asiana on kuitenkin tehdä tältä osin tarpeelliset johtopäätökset niiden tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen perusteella, joihin pääasiassa tehty Ministerin vaatimus Jipan poistumisoikeuden rajoittamisesta perustuu.
When making such an assessment, the national court will have also to determine whether that restriction on the right to leave is appropriate to ensure the achievement of the objective it pursues and does not go beyond what is necessary to attain it.
Tällaisen arvioinnin yhteydessä kansallisen tuomioistuimen pitäisi myös määrittää, voidaanko mainitulla poistumisoikeuden rajoittamisella taata sillä tavoitellun päämäärän toteuttaminen ja ettei sillä ylitetä sitä, mikä on tarpeellista kyseisen päämäärän saavuttamiseksi.
The answer to the questions referred must therefore be that Article 18 EC and Article 27 of Directive 2004/38 do not preclude national legislation that allows the right of a national of a Member State to travel to another Member State to be restricted, in particular on the ground that he has previously been repatriated from the latter Member State on account of his ‘illegal residence’ there, provided that the personal conduct of that national constitutes a genuine, present and sufficiently serious threat to one of the fundamental interests of society and that the restrict- ive measure envisaged is appropriate to ensure the achievement of the objective it pursues and does not go beyond what is necessary to attain it.
Esitettyihin kysymyksiin on näin ollen vastattava, että EY 18 artiklan ja direktiivin 2004/38 27 artiklan vastaista ei ole sellainen kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan jäsenvaltion kansalaisen oikeutta matkustaa toisen jäsenvaltion alueelle voidaan rajoittaa erityisesti sillä perusteella, että hänet on aikaisemmin palautettu tuosta valtiosta, koska hän ”oleskeli siellä laittomasti”, mikäli yhtäältä tämän kansalaisen oma käyttäytyminen muodostaa todellisen, välittömän ja riittävän vakavan uhan, joka vaikuttaa johonkin yhteiskunnan olennaiseen etuun, ja mikäli suunnitellulla rajoittavalla toimenpiteellä voidaan toisaalta taata tavoitellun päämäärän toteuttaminen eikä toimenpiteellä ylitetä sitä, mikä on tarpeen kyseisen päämäärän saavuttamiseksi.
It is for the national court to establish whether that is so in the case before it.
Kansallisen tuomioistuimen on tutkittava, onko asia näin sen käsiteltäväksi saatetussa asiassa.
Article 18 EC and Article 27 of Directive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States amending Regulation (EEC) No 1612/68 and repealing Directives 64/221/EEC, 68/360/EEC, 72/194/EEC, 73/148/EEC, 75/34/EEC, 75/35/EEC, 90/364/EEC, 90/365/EEC and 93/96/EEC do not preclude national legislation that allows the right of a national of a Member State to travel to another Member State to be restricted, in particular on the ground that he has previously been repatriated from the latter Member State on account of his ‘illegal residence’ there, provided that the personal conduct of that national
EY 18 artiklan ja Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38/EY 27 artiklan vastaista ei ole sellainen kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan jäsenvaltion kansalaisen oikeutta matkustaa toisen jäsenvaltion alueelle voidaan rajoittaa erityisesti sillä perusteella, että hänet on aikaisemmin palautettu tuosta valtiosta, koska hän ”oleskeli siellä laittomasti”, mikäli yhtäältä tämän kansalaisen oma käyttäytyminen muodostaa todellisen, välittömän ja riittävän vakavan uhan, joka vaikuttaa johonkin yhteiskunnan
Case C-54/07
Asia C-54/07
(Reference for a preliminary ruling from the Arbeidshof te Brussel)
(arbeidshof te Brusselin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)
(Directive 2000/43/EC — Discriminatory criteria for selecting staff — Burden of proof — Penalties)
Direktiivi 2000/43/EY – Syrjivät henkilöstön valintakriteerit – Todistustaakka – Seuraamukset
Opinion of Advocate General Poiares Maduro delivered on 12 March 2008 . . .
Julkisasiamies M. Poiares Maduron ratkaisuehdotus 12.3.2008 . . . . . . . .
Judgment of the Court (Second Chamber), 10 July 2008 . . . . . . . . . . .
Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 10.7.2008 . . . . . . . . .