natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The German Government submits that Regulation No 1254/1999, which is the legal basis of the contested regulation, does not contain any provision authorising the Commission to introduce, in a measure implementing that regulation, compulsory co-financing by the Member States such as that introduced by the disputed measure.
Saksan hallitus väittää, että asetuksessa N:o 1254/1999, joka muodostaa riidanalaisen asetuksen oikeudellisen perustan, ei ole mitään säännöksiä, joissa valtuutetaan komissio määräämään kyseisen asetuksen täytäntöönpanotoimenpiteessä riidanalaisella säännöksellä luodun kaltaisesta jäsenvaltioita koskevasta pakollisesta osallistumisesta yhteisrahoitukseen.
The Court finds that Article l(2)(b) of Regulation No 1258/1999 provides that the 'Guarantee' Section of the EAGGF is to finance intervention intended to stabilise the agricultural markets.
Yhteisöjen tuomioistuin toteaa, että asetuksen N:o 1258/1999 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetään, että EMOTRrn tukiosastosta rahoitetaan maatalousmarkkinoiden tasapainottamiseksi tehtävät interventiot.
Article 2(2) of that regulation states that the intervention in question is that undertaken in accordance with Community rules within the framework of the common organisation of agricultural markets.
Mainitun asetuksen 2 artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että tällaisia interventioita ovat yhteisön sääntöjen mukaisesti maatalousmarkkinoiden yhteisen markkinajärjestelyn osana tehtävät interventiot
It is true, as the Commission submits, that although Article l(2)(b) of Regulation No 1258/1999 establishes Community financing for intervention intended to stabilise the agricultural markets, that provision does not expressly provide that such financing is exclusive in nature.
Kuten komissio esittää, on totta, että vaikka asetuksen N:o 1258/1999 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetään, että yhteisö rahoittaa maatalousmarkkinoiden tasapainottamiseksi tehtäviä interventioita, tässä säännöksessä ei nimenomaisesti säädetä, että rahoitus on luonteeltaan sellaista, että se on yksinomaan yhteisön vastuulla.
However, other provisions of the basic legislation make it possible to interpret that provision as meaning that market support measures in the beef and veal sector must be exclusively financed by the EAGGF.
Tästä huolimatta perussäädöksen muiden säännösten perusteella edellä mainittua säännöstä voidaan tulkita siten, että naudanliha-alan tukitoimenpiteet on rahoitettava yksinomaan EMOTR:n varoista.
It must therefore be concluded that the Commission was obliged, in the contested regulation, to comply with the rule flowing from the basic legislation adopted by the Council, under which all Community support measures in the beef and veal sector must be exclusively financed by the Community.
Näin ollen on syytä katsoa, että komissiolla oli riidanalaisen asetuksen yhteydessä velvollisuus noudattaa neuvoston antamasta perussäädöksestä aiheutuvaa sääntöä, jonka mukaan kaikkien yhteisön toteuttamien naudanliha-alan tukitoimenpiteiden rahoituksesta vastaa yksinomaan yhteisö.
Annuls Article 5(5) of Commission Regulation (EC) No 690/2001 of 3 April 2001 on speculi market support measures in the beef sector in so f or as that provision requires each Member State concerned to finance 30% of the price of the meat purchased under that regulation;
Erityisistä markkinoiden tukitoimenpiteistä naudanliha-alalla 3 päivänä huhtikuuta 2001 annetun komission asetuksen (EY) N:o 690/2001 5 artiklan 5 kohta kumotaan siltä osin kuin tässä saannoksessa jokainen kyseessä oleva jäsenvaltio velvoitetaan rahoittamaan 30 prosenttia tämän asetuksen nojalla ostetun Uhan hinnasta.
Advocate General J. Mischo delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 3 June 2003.
Julkisasiamies J. Mischo on esittänyt ratkaisuehdotuksensa täysistunnossa 3 päivänä kesäkuuta 2003.
Not available.
— komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(Appeal - Directives 81/602/EEC, 88/146/EEC and 96/22/EC - Prohibition on the use of certain substances having a hormonal action — Prohibition on the importation from third countries of meat from farm animals to which those substances have been administered — Application for damages — Direct effect of the WTO Agreement and the agreements annexed thereto — Agreement on the Application of Sanitary and Phytosanitary Measures — Recommendations and decisions of the WTO Dispute Settlement Body) (Full Court)
Muutoksenhaku -Direktiivit 81/602/ETY, 88/146/ETYja 96/22/EY- Tiettyjen hormonaalista vaikutusta omaavien aineiden käytön kieltäminen — Sellaisen lihan tuontia kolmansista maista koskeva kielto, joka on peräisin kotieläimistä, joille on annettu tällaisia aineita — Vahingonkorvauskanne — WTO:n perustamissopimuksen ja sen liitteinä olevien sopimusten välitön oikeusvaikutus — Sopimus terveys- ja kasvinsuojelutoimista — WTO:n riitojenratkaisuelimen suositukset ja päätökset
By application lodged at the Court Registry on 16 March 2002, Biret International SA, a company in liquidation, established in Paris (France), represented by M. de Thore, liquidator ('the appellant'), brought an appeal under Article 49 of the EC Statute of the Court of Justice against the judgment of the Court of First Instance in Case T-174/00 Biret International ν Council [2002] ('the contested judgment'), by which the Court of First Instance dismissed Biret International's action for damages under Article 178 of the EC Treaty (now Article 235 EC) and the second paragraph of Article 215 of the EC Treaty (now the second paragraph of Article 288 EC) for compensation for damage which it had allegedly suffered as a result of the prohibition on the importation into the Community of beef and veal from farm animals to which certain substances with hormonal action had been administered.
Pakkoselvitystilassa oleva yhtiö Biret International SA (jäljempänä valittaja), kotipaikka Pariisi (Ranska), jota edustaa selvitysmies M. de Thoré, on yhteisöjen tuomioistuimeen 16.3.2002 toimittamallaan valituksella hakenut muutosta EY:n tuomioistuimen perussäännön 49 artiklan nojalla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-174/00, Biret International vastaan neuvosto, 11.1.2002 antamaan tuomioon, jolla
By its first plea in law, the appellant claims that the Court of First Instance, primarily, misconstrued Article 228(7) of the Treaty.
Ensimmäisessä valitusperusteessaan valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on rikkonut perustamissopimuksen 228 artiklan 7 kohtaa.
In so doing, the Court of First Instance negated the effectiveness of Article 228(7) of the Treaty, as it failed to separate the application of the provision from any condition relating to its direct effect in accordance with the monist approach to the Community legal order.
Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei antanut tehokasta vaikutusta perustamissopimuksen 228 artiklan 7 kohdalle, sillä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei pitänyt tämän kohdan soveltamista erillään edellytyksistä, jotka koskevat välitöntä oikeusvaikutusta, kuten olisi pitänyt tehdä yhteisön oikeusjärjestystä koskevan monistisen käsityksen mukaisesti.
It is contradictory to hold that the WTO Agreements form an integral part of that legal order but at the same time to deny that they provide a basis for judicial review of subordinate Community legislation.
On ristiriitaista yhtäältä todeta, että WTO-sopimukset ovat erottamaton osa yhteisön oikeutta, ja toisaalta olla tunnustamatta, että ne ovat perustana valvottaessa yhteisön johdetun oikeuden toimien laillisuutta.
According to the Court the dispute settlement procedure which culminated in the DSB decision of 13 February 1998 was instigated in 1996.
Yhteisöjen tuomioistuin toteaa, että riitojenratkaisumenettely, jossa DSB teki 13.2.1998 päätöksen, aloitettiin vuonna 1996.
Since the Community had stated that it intended to comply with its WTO obligations but that it needed a reasonable time to do so, under Article 21(3) of the Understanding it was granted a period of 15 months for that purpose, which expired on 13 May 1999.
Koska yhteisö oli ilmoittanut, että se aikoi noudattaa WTO:hon liittyviä velvollisuuksiaan mutta että tämän tehdäkseen sillä tuli olla kohtuullinen määräaika riitojen ratkaisusta tehdyn sopimuksen 21 artiklan 3 kohdan mukaisesti, sille myönnettiin tässä tarkoituksessa 15 kuukauden määräaika, joka päättyi 13.5.1999.
Accordingly, for the period prior to 13 May 1999, the Community Courts cannot, in any event, carry out a review of the legality of the Community measures in question, particularly not in the context of an action for damages under Article 178 of the Treaty, without rendering ineffective the grant of a reasonable period for compliance with the DSB recommendations or decisions, as provided for in the dispute settlement system put in place by the WTO agreements.
Tämä tarkoittaa, että missään tapauksessa yhteisöjen tuomioistuimet eivät voi 13.5.1999 edeltävältä ajalta valvoa kyseessä olevien yhteisön toimien laillisuutta etenkään perustamissopimuksen 178 artiklan nojalla nostettua vahingonkorvauskannetta käsitellessään, sillä muuten ei olisi vaikutusta sillä, että on myönnetty kohtuullinen määräaika DSB:n suositusten ja päätösten noudattamista varten WTO-sopimuksilla käyttöön otetussa riitojenratkaisujärjestelmässä.
It is appropriate to add that it is apparent from the contested judgment that the Tribunal de commerce de Paris, by judgment of 7 December 1995, opened judicial liquidation proceedings in respect of the appellant and provisionally set the date for cessation of payments at 28 February 1995.
Valituksenalaisesta tuomiosta ilmenee, että tribunal de commerce de Paris on 7.12.1995 antamallaan tuomiolla aloittanut valittajaa koskevan pakkoselvitystilamenettelyn, ja se on vahvistanut väliaikaisesti maksukyvyttömyyden alkamispäivämääräksi 28.2.1995.
As a result, it cannot be accepted that any damage to the appellant allegedly arising from the maintenance in force, after 1 January 1995, of Directives 81/602 and 88/146 and from the adoption on 29 April 1996 of Directive 96/22 could have been sustained during the period after 13 February 1998, the date on which the DSB decision relating to imports of meat containing hormones was adopted, and a fortiori after 13 May 1999, when the 15-month period granted to the Community for the purpose of complying with its obligations under the WTO rules expired.
Tämä tarkoittaa, että vahingolliset vaikutukset, joita valittaja väittää itselleen aiheutuneen siitä, että direktiivit 81/602/ETY ja 88/146/ETY olivat voimassa 1.1.1995 jälkeen, ja siitä, että 29.4.1996 annettiin direktiivi 96/22/EY, eivät ole voineet aiheutua 13.2.1998 jälkeen, jolloin DSB teki hormonilihan tuontia koskevan päätöksen, eivätkä sitä suuremmalla syyllä 13.5.1999 jälkeen, jolloin päättyi yhteisölle sen WTO:n määräyksiin perustuvien velvoitteiden täytäntöönpanolle asetettu 15 kuukauden määräaika.
In those circumstances and without it being necessary to consider what damage might be suffered by individuals as a result of the Community's failure to implement a DSB decision finding a Community measure incompatible with the WTO rules, the Court finds that in the present case in the absence of any damage allegedly occurring after 13 May 1999, the Community cannot, on any view, have incurred liability.
Tässä tilanteessa ei ole tarpeen tutkia mahdollisia vahingonkorvausta koskevia seurauksia, joita yksityisille voi aiheutua siitä, että yhteisö ei täytäntöönpane DSB:n päätöstä, jonka mukaan yhteisön toimi on ristiriidassa WTO:n määräysten kanssa, vaan on todettava, että nyt käsiteltävänä olevassa asiassa yhteisö ei ole missään tapauksessa vahingonkorvausvastuussa, koska väitetty vahinko ei ole syntynyt 13.5.1999 jälkeen.
In the light of those considerations, it must be held that, despite the shortcomings of the reasoning of the contested judgment on this point, the Court of First Instance was right in finding that the plea concerning infringement of the SPS Agreement was unfounded.
Edellä esitetyn perusteella on todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on voinut perustellusti todeta, että SPS-sopimuksen rikkomista koskeva kanneperuste ei ollut perusteltu, vaikka se onkin tältä osin perustellut valituksenalaisen tuomion riittämättömästi.
Second plea
Toinen valitusperuste
By its second plea, the appellant submits that the Court of First Instance, by holding, in paragraph 71 of the contested judgment, that its argument concerning a system of no-fault liability for the Community was a new plea in law which could not be introduced in the course of proceedings, infringed Article 48 of its Rules of Procedure.
Toisessa valitusperusteessaan valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on rikkonut työjärjestyksensä 48 artiklaa, koska se on todennut valituksenalaisen tuomion 71 kohdassa, että valittajan
application dealing with the compatibility of the directives at issue with the WTO rules was specifically entitled 'Community's unlawful conduct resulting in it being at fault'.
argumentaatiota, joka koskee yhteisön vastuuta siitä riippumatta, onko kyse oikeudenvastaisuudesta, on pidettävä uutena perusteena, johon ei saa vedota asian käsittelyn kuluessa.
The Court of First Instance was thus right in holding, in paragraph 71 of the contested judgment, that the argument concerning the Community's alleged no-fault liability, was submitted too late and could not be considered, in accordance with Article 48 of the Rules of Procedure of the Court of First Instance.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siis perustellusti voinut katsoa valituksenalaisen tuomion 71 kohdassa, että valittajan argumentaatio, joka koski yhteisön väitettyä vastuuta siitä riippumatta, onko kyse oikeudenvastaisuudesta, esitettiin liian myöhään, joten sitä ei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan mukaisesti voitu tutkia.
Orders Biret International SA to bear its own costs and to pay two thirds of the costs of the Council of the European Union;
Biret International SA vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan kaksi kolmasosaa Euroopan unionin neuvoston oikeudenkäyntikuluista.
Orders the Council of the European Union to bear one Mrd of its own costs;
Neuvosto vastaa yhdestä kolmasosasta omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Orders the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland and the Commissum of the European Communities to bear their own costs.'
Ison-Britannian ja Pohjois-Mannin yhdistynyt kuningaskunta ja Euroopan yhteisöjen komissio vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan
Advocate General S. Alber delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 15 May 2003.
Julkisasiamies S. Alber on esittänyt ratkaisuehdotuksensa täysistunnossa 15 päivänä toukokuuta 2003.
Not available.
Komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Case C-94/02 Etablissements Biret et Cie SA ν Council of the European Union Agriculture
Asia C-94/02 Établissements Biret et Cie SA v. Euroopan unionin neuvosto Maatalous
(Appeal - Directives 81/602/EEC, 88/146/EEC and 96/22/EC - Prohibition on the use of certain substances having a hormonal action — Prohibition on the importation from third countries of meat from farm animals to which those substances have been administered — Application for damages — Direct effect of the WTO Agreement and the agreements annexed thereto — Agreement on the Application of Sanitary and Phytosanitary Measures — Recommendations and decisions of the WTO Dispute Settlement Body) (Full Court)
Muutoksenhaku -Direktiivit 81/602/E7Y, 88/146/ETYja 96/22/EY- Tiettyjen hormonaalista vaikutusta omaavien aineiden käytön kieltäminen — Sellaisen lihan tuontia kolmansista maista koskeva kielto, joka on peräisin kotieläimistä, joille on annettu tällaisia aineita — Vahingonkorvauskanne — WTO:n perustamissopimuksen ja sen liitteinä olevien sopimusten välitön oikeusvaikutus — Sopimus terveys- ja kasvinsuojelutoimista — WTO:n rütojenratkaisuelimen suositukset ja päätökset (täysistunto)
(For the factual and legal basis of this case, see Case C-93/02 P).
(Kis. tapaus C-93/02 P)
Orders Établissements Biret el Cie SA to bear its own costs and to pay two thirds of the costs of the Council of the European Union;
Établissements Biret et Cie SA vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan kaksi kolmasosaa Euroopan unionin neuvoston oikeudenkäyntikuluista.
Orders Ute Council of the European Union to bear one third of its own costs;
Neuvosto vastaa yhdestä kolmasosasta omista oikeudenkäyntikuluistaan
Orders the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland and the Commission of the European Communities to bear their own costs.'
Ison-Britannian ja Pohjois-lrlannin yhdistynyt kuningaskunta ja Euroopan yhteisöjen komissio vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Advocate General S. Alber delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 15 Mav 2003.
Julkisasiamies S. Alber on esittänyt ratkaisuehdotuksensa täysistunnossa 15 päivänä toukokuuta 2003.
Case C-140/02 Regina, on the application of S.P. Anastasiou (Pissouri) Ltd and Others ν Minister of Agriculture, Fisheries and Food Agriculture
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-210/00, Établissements Biret et Cie vastaan neuvosto, 11.1.2002 antama tuomio kumotaan.
By judgment of 5 July 1994 in Case C-432/92 Anastasiou and Others [1994], the Court, ruling on questions referred to it by the High Court of Justice of England and Wales (Queen's Bench Division), held that Directive 77/93 precludes acceptance by the national authorities of a Member State, when citrus fruit is imported from the northern part of Cyprus, of phytosanitary certificates issued by authorities other than the competent authorities of the Republic of Cyprus.
Ennakkoratkaisu Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen — Kasvinsuojelu — Direktiivi 77/93/ETY — Sellaisten kasvien tuominen yhteisöön, jotka ovat peräisin kolmansista maista ja joihin sovelletaan erityisvaatimuksia — Erityisvaatimukset, joita ei voida täyttää muualla kuin alkuperäpaikassa — Riittävän alkuperämerkinnän tekeminen kasvien pakkaukseen — Virallinen lausunto siitä, että kasvit ovat peräisin alueelta, jonka tiedetään olevan vailla kyseistä haitallista organismia (täysistunto)
Under the agreement, the ship was to put in to a Turkish port for less than 24 hours and then, without the cargo being unloaded or imported, continue its voyage to the United Kingdom, the cargo covered by a phytosanitary certificate issued by the Turkish authorities following its inspection on board the ship.
House of Lords on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 17.12.2001 tekemällään päätöksellä kaksi ennakkoratkaisukysymystä 21.12.1976 annetun neuvoston direktiivin 77/93/ETY ja 1.12.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/103/ETY tulkinnasta.
Anastasiou and Others applied for an order restraining the Minister from allowing into the United Kingdom citrus fruit imported in those circumstances.
Pääasian oikeusriita ja ennakkoratkaisukysymykset
Following refusal of their application at first instance, by judgment of 23 May 1995, and then on appeal, by order of 2 April 1996, Anastasiou and Others brought a further appeal before the House of Lords, which referred to the Court for a preliminary ruling several questions seeking essentially to establish whether, and if so, under what conditions, Directive 77/93 permits a Member State to accept a phytosanitary certificate drawn up by the authorities of a nonmember consignor country which is not the plants' country of origin, where those plants are subject to special requirements by virtue of Annex IV, Part A, Section I, to that directive.
Yhteisöjen tuomioistuin katsoi asiassa C-432/92, Anastasiou ym., 5.7.1994 antamassaan tuomiossa, jonka se antoi High Court of Justicen (Queen's Bench Division) (Yhdistynyt kuningaskunta) esittämän ennakkoratkaisupyynnön perusteella, että direktiivi 77/93/ETY on esteenä sille, että jäsenvaltion kansalliset viranomaiset hyväksyvät muiden viranomaisten kuin Kyproksen tasavallan toimivaltaisten viranomaisten antamia kasvien terveystodistuksia Kyproksen pohjoisosasta peräisin olevien sitrushedelmien maahantuonnin yhteydessä.
By judgment of 4 July 2000 in Case C-219/98 Anastasiou and Others [2000], the Court ruled that Directive 77/93 permits Member States to admit into their territory plants originating in a nonmember country which are subject to the issue of a phytosanitary certificate dealing, inter alia, with compliance with special requirements where, in the absence of a certificate issued by the authorities empowered to issue certificates in the plants' country of origin, the plants are accompanied by a certificate issued in a nonmember country from which they do not originate, provided that:
Tämän tuomion jälkeen viejät, jotka olivat toimittaneet Kyproksen pohjoisosasta peräisin olevia sitrushedelmiä Yhdistyneeseen kuningaskuntaan varustettuina "Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan" elinten eikä Kyproksen tasavallan toimivaltaisten viranomaisten antamilla kasvien terveystodistuksilla, tekivät erään Turkkiin sijoittautuneen yhtiön kanssa sopimuksen, jonka mukaan Kyproksen pohjoisosasta peräisin olevat sitrushedelmät, joita varten "Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan" elimet ovat antaneet kasvien terveystodistuksen, kuljetetaan ensin merialuksella Turkkiin.
— the plants have remained in that country for such time and under such conditions as to enable the proper checks to be completed, and
Sopimuksen mukaan alus poikkeaa Turkissa satamaan alle 24 tunnin ajaksi niin, ettei lastia pureta eikä tuoda maahan, ja jatkaa sitten matkaansa Yhdistyneeseen kuningaskuntaan saatuaan kasvien terveystodistuksen, jonka Turkin toimielimet antavat tutkittuaan laivassa olevan lastin.
— the plants are not subject to special requirements that can only be satisfied in their place of origin.
Anastasiou ym. vaativat, että ministeri määrättäisiin kieltämään tällä tavoin maahantuotujen sitrushedelmien tulo Yhdistyneeseen kuningaskuntaan.
When the House of Lords resumed its consideration of the case, Anastasiou and Others argued before it that the citrus fruit at issue in those proceedings was indeed subject to the special requirement, laid down in item 16.1, that its packaging must bear an appropriate origin mark which, in their submission, could be satisfied only in the country of origin, so that the Minister was not entitled to accept the phytosanitary certificate issued by the Turkish authorities.
Anastasioun ym:iden vaatimukset hylättiin ensimmäisessä oikeusasteessa 23.5.1995 annetulla tuomiolla ja muutoksenhakuasteessa 2.4.1996 annetulla tuomiolla, minkä jälkeen Anastasiou ym. saattoivat asian House
Consideration of the questions referred for a preliminary ruling
— kasvit on tuotu sen maan alueelle, missä tarkastus on suoritettu, ennen niiden viemistä sieltä yhteisöön
By the questions submitted, which it is appropriate to consider together, the national court seeks to ascertain, first, whether Directive 77/93 may be interpreted as allowing a phytosanitary certificate to be issued by the authorities of a nonmember country which is not the plants' country of origin when the plants are subject to the special requirement that their packaging is to bear an appropriate origin mark, in accordance with item 16.1, and second, whether the amendments made to items 16.2 and 16.3 of Directive 77/93 by Directive 98/2 affect that interpretation.
— kasvit ovat olleet tässä maassa niin kauan ja sellaisissa olosuhteissa, että siellä on voitu suorittaa asianmukaiset tarkastukset
It follows from a set of considerations that the only special requirements that may be fulfilled at places other than that of origin, within the meaning of the foregoing provision of Article 9(1) of Directive 77/93, are requirements which may be met under conditions for ensuring plant health as satisfactory as those at the plants' place of origin.
— kasveille ei ole asetettu sellaisia erityisvaatimuksia, joita voidaan noudattaa vain niiden alkuperäpaikassa.