natgillin/translations-raw huggingface dataset:
What appears to be lacking is the motivation to pursue the improvements prompted by risk assessment beyond the minimum statutory requirements.
Tuntuu kuitenkin puuttuvan motivaatiota saada riskiarvion analysoimat parannukset ylittämään lakisääntöiset vähimmäisvaatimukset.
Economic incentives offer a promising method of encouraging employers to do more.
Taloudelliset kannustimet tarjoavat lupaavan menetelmän kannustamaan työnantajia ryhtymään lisätoimiin.
A number of EU countries already have national systems which purport to provide incentives to employers, mostly through insurance mechanisms.
Joillakin Euroopan maista on jo olemassa kansallisia järjestelmiä, joiden tarkoituksena on tarjota aloitteita työnantajille, lähinnä vakuutusmekanismien kautta.
The systems operate in a variety oí ways and there has been no systematic appraisal of their operation or effectiveness.
Järjestelmät toimivat eri tavoin eikä niiden toimintatehokkuutta ole arvioitu systemaattisesti.
Often the incentive element is incidental to the design of the system rather than its primary purpose.
Usein kannustinelementti kehittyy järjestelmän suunnittelupohjasta enemmänkin kuin ollen sen ensisijainen tarkoitus.
Several countries are now looking to improve their systems or are in the process of developing new ones.
Monet maat pyrkivät nyt parantamaan järjestelmiään tai ovat kehittämässä uusia.
Other countries though have been resistant to the introduction of economic incentives.
Jotkut maista ovat kuitenkin vastustaneet taloudellisten kannustimien esittelyä.
The introduction of economic incentives might have far reaching consequences.
Siihen voivat olla syynä kulttuuripohjaiset mieltymykset, laillisten
ECONOMIC INCENTIVES TO IMPROVE THE WORKING ENVIRONMENT
TALOUDELLISIA KANNUSTIMIA YMPÄRISTÖN
In the UK, for example, the use of incentive systems was considered in 1972 by the Robens Committee, in the report which led to the introduction of the Health and Safety at Work Act.
Esimerkiksi Isossa-Britanniassa kannustinpohjaista järjestelmää harkittiin vuonna 1972 Robens-komitean toimesta raportissa, joka johti Health and Safety at Work Act -asetuksen esittelyyn.
Lord Robens concluded that there should be a detailed study of possible ways of amending the statutor)' industrial injuries scheme.
Lord Robens esitti johtopäätöksenään, että tarjolla tulisi olla yksityiskohtainen tutkimus tavoista laisäädännöllisten teollisuuden tapaturmia koskevien ohjelmien muuttamiseksi.
He said that it should provide for differential rates of contribution from employers, based on the claims experience of their employees.
Hän sanoi, että työnantajilta vaadittavien panostusmäärien tulisi olla erilaisia pohjautuen niiden työntekijöiden vaadekokemuksiin.
His recommendation has not yet been implemented.
Hänen suositustaan ei ole vielä otettu käytäntöön.
The Irish Commission in 1983 was less convinced by the merits of insurance schemes but nonetheless recommended further study of incentives.
Vuoden 1983 irlantilainen komissio oli vähemmän vakuuttunut vakuutusohjelmien ansioista, mutta suositteli siitä huolimatta lisätutkimuksia kannustimiin nähden.
Accordingly in 1993 the Foundation established a European Forum where Member States can exchange views and experience on the issue of economic mechanisms that stimulate employers to improve their health and safety performance.
Vastaavasti säätiö perusti vuonna 1993 eurooppalaisen foorumin, jossa jäsenvaltiot voivat vaihtaa mielipiteitään ja kokemuksiaan taloudellisista koneistoista, jotka stimuloivat työnantajia parantamaan terveyteen ja turvallisuuteen liittyviä toimia.
The working group is particularly studying economic models based on some type of risk assessment of the workplace.
Työryhmä on erityisesti tutkimassa työpaikan tietyntyyliseen riskiarviointiin pohjautuvia talousmalleja.
Phase 1 of the group's work has been to collate information on existing and proposed systems, both within the EU and elsewhere.
Työryhmän vaiheena 1 on ollut kerätä informaatiota olemassa olevista ja ehdotetuista järjestelmistä sekä EU:ssa että muualla.
Details of these have been published in a Catalogue of Economic Systems for the Improvement of the Working Environment.
Näitä koskevista tiedoista on toimitettu julkaisu Catalogue of Economic Incentive Systems for the Improvement of the Working Environment (Luettelo työskentelyympäristön parannuksen taloudellisista järjestelmistä).
The present booklet begins by asking whether economic incentives are necessary for health and safety.
Nykyinen esite alkaa kysymällä, ovatko taloudelliset kannustimet välttämättömiä terveydelle ja turvallisuudelle.
It summarises the types of systems that exist or have been proposed and compares the strengths and weaknesses of each.
Se esittää tiivisteen olemassa olevista ja ehdotetuista järjestelmistä ja vertailee kunkin vahvuuksia ja heikkouksia.
This will form the basis for a subsequent analytical phase in which models wall be developed and tested to evaluate how they would work at a European level.
Tämä muodostaa pohjan sitä seuraavalle analyyttiselle vaiheelle, jossa tullaan kehittämään malleja ja testaamaan, kuinka ne tulisivat toimimaan Euroopan tasolla.
□ increased awareness of the true costs of ill health and injury leading to better informed decisions and reduced incidence of occupational accidents and diseases.
Euroopan Unioniin nähden pääasialliset edut jatkuvasta ja tehokkaasta suhtautumisesta taloudellisiin kannustimiin nähden tulisivat olemaan:
INTRODUCTION scheme would automatically identify and address new areas of concern as they arise.
Säästöt ovat mahdollisia sekä ihmisten kärsimyksiin että taloudellisiin kustannuksiin nähden.
□ potentially improved monitoring of performance via comparable and reliable reporting of occupational injuries and ill-health.
□ työympäristön oma-aloitteinen parantaminen korkean riskin alueilla tarvitsematta erityistä lisälakisäädäntöä.
□ visible recognition of employers' efforts to improve the working environment with benefits accruing to responsible entei-prises.
□ työnantajien ponnistusten imkyvä tunnistaminen työympäristön parantamisesta ja etujen antaminen vastuuntuntoisille yhtiöille.
Why Economic Incentives?
Miksi kehittää taloudellisia kannustimia?
ECONOMIC INCENTIVES TO IMPROVE THE WORKING
KANNUSTIMIA
ENVIRONMENT
PARANTAMISEKSI
1.1 Economic systems
1.1 Taloudelliset järjestelmät
In Europe, we live in market economies.
Me eurooppalaiset elämme markkinatalousjärjestelmässä.
For this type of economy it is normally not necessary to discuss incentives.
Kun kysymyksessä on tämäntyylinen talous, ei yleensä ole tarvetta huolehtia kannustimista.
The co-ordination of economic plans (which is the main achievement of an economic order) requires an information system and a system of sanctions.
Taloudellisten suunnitelmien koordinointi (joka on taloudellisen järjestyksen pääsaavutus) vaatii tietyn informaatio-ja pakotejärjestelmän.
Market economies have the advantage that information and sanction systems are united through the price system.
Markkinatalouksien etuna on se, että informaatio- ja pakotejärjestelmät on kytketty hintajärjestelmän availla.
The price (and its changes) indicate demand and reward those who comply with this demand.
Hinta (ja sen muutokset) osoittavat kysyntää ja palkitsevat niitä, jotka noudattavat tätä kysyntää.
Why does this market mechanism fail in the field of safety activities?
Miksi tämä markkinamekanismi ei toimi kun kysymyksessä on turvallisuutta koskevat toimet?
Safety meets a demand, safety requires resources, it competes with other activities (which means that undoubtedly it is an economic good) - so the market should take care of the allocation.
Turvallisuudessa on kysymys kysynnästä, turvallisuus vaatii resursseja, se kilpailee muiden toimintojen kanssa (mikä merkitsee sitä, että se on epäilemättä taloudellinen tarvike) - joten markkinoiden olettaisi sovelluttavan sen toimintaansa.
To understand why the allocation of safety via the market is not at all satisfactory, it is helpful to remember some of the conditions for market co-ordination.
Sen ymmärtämiseksi, miksi turvallisuuden soveltaminen markkinan kautta ei ole tyydyttävää, on avuksi muistutella mieliin tiettyjä markkinan koordinoinnin vaatimia edellytyksiä.
For a normal economic good the exclusion principle can be applied: if a consumer is not willing to pay for a good he can effectively be excluded from its usage or consumption.
Kun kysymyksessä on normaali taloudellinen tarvike, voidaan soveltaa poissulkemisen periaatetta: jos asiakas ei ole halukas maksamaan tarvikkeesta, hänet voidaan tehokkaasti poissulkea sen käytöstä tai kuluttamisesta.
Moreover, normally the consumption is competitive: a good consumed by one consumer cannot be used or consumed by another.
Lisäksi kulutus on yleensä kilpailuun pohjautuvaa: yhden kuluttajan kuluttamaa tarviketta ei voida antaa toisen käytettäväksi tai kulutettavaksi.
But it is known that for certain types of goods the exclusion principle does not work or does not work sufficiently well.
Tiedetään kuitenkin, että tiettyjen tarvikkeiden suhteen poissulkemisperiaate ei toimi tai ei toimi riittävän hyvin.
This is the case with every good, the production or consumption of which has considerable external effects.
Näin on kaikkien sellaisten tarvikkeiden suhteen, joiden tuotannolla tai kulutuksella on huomattavia ulkopuolisia vaikutuksia.
Moreover very often the consumption in these fields is noncompetitive as well.
Lisäksi kulutus näillä alueilla ei yleensä ole kilpailuun pohjautuvaa.
If, for instance, a plant improves its pressure tanks for a toxic substance by using thicker walls and better material, everybody in the neighbourhood is better off, no matter whether they pay or not (ie an exclusion is not possible).
Jos esimerkiksi tehdaslaitos parantaa myrkyllisten aineiden painekattioitaan paksumpien seinien ja parempien materiaalien avulla, kaikki sen läheisyydessä asuvat ja toimivat saavat siitä etua riippumatta siitä, osallistuvatko he sen maksamiseen vai eivät (ts. poissulkeminen ei ole mahdollista).
And for the additional safety of the individual neighbour it is of no importance how many others profit likewise from the improvement (ie noncompetitive consumption).
Naapuristossa asuvan yksilön lisäturvallisuudelle ei ole myöskään mitään merkitystä sillä, kuinka moni muu hyötyy kyseisestä parannuksesta (eli kilpailuun pohjautumattomasta kulutuksesta).
WHY ECONOMIC INCENTIVES?
MIKSI KEHITTÄÄ TALOUDELLISIA KANNUSTIMIA?
Safety on a macro-scale with respect to collective risks is most probably of this type.
Makrotasoinen turvallisuus kollektiivisiin riskeihin nähden on todennäköisimmin tämäntyylinen.
Goods of this type cannot be made available at all by the private sector.
Yksityissektori ei pysty tarjoamaan tämäntyyppisiä tarvikkeita lainkaan.
They are public goods or "public wants proper".
Ne ovat julkisia tarvikkeita tai "todellisia julkisia tarpeita".
Only public authorities can produce goods like this or can force private parties to produce them.
Vain julkiset viranomaiset pystyvät tuottamaan tämäntyylisiä tarvikkeita tai ne voivat pakottaa yksityisiä osapuolia niiden tuottamiseen.
But there is another type of public goods.
On kuitenkin olemassa toisenlaisiakin julkisia tarvikkeita.
There the allocation-system of the market economy functions more or less properly, but it does not bring the results wanted by interested parties, eg by the state.
Tässä markkinatalouden anneskelujärjestelmä toimii enemmän tai vähemmän tehokkaasti, mutta tulos ei ole kyseisen osapuolen, kuten esimerkiksi valtion, haluama.
One can, for instance, run schools totally as a private business.
Esimerkiksi kouluja voidaan johtaa täysin yksityisyrityksen tapaan.
This was done widely in the past and is still working in some places.
Näin tehtiin laajalti aikaisemmin ja näin toimitaan osittain edelleenkin.
But most governments feel that children would not attend properly if their parents had to pay a market price for schools.
Useimmat hallitukset ovat kuitenkin sitä mieltä, että koululaiset eivät osallistu koulunkäyntiin asianmukaisella tavalla, jos heidän vanhempansa on maksettava markkinahinta koulunkäynnistä.
Therefore, though the allocation via market could work, the state offers public schools free of charge.
Näin ollen, vaikkakin annostelu markkinan avulla pystyy toimimaan, valtio tarjoaa maksuttomia valtion kouluja.
Those goods are called "merit wants".
Näistä tarvikkeista käytetään nimitystä "ansiotarvikkeet" ("merit wants").
Safety in the enterprise (particularly occupational safety) is probably of this type.
Turvallisuus yrityksessä (varsinkin kun on kysymys työturvallisuudesta) on todennäköisesti tämäntyyppinen käsite.
If this diagnosis is correct then we are looking for at least two different types of incentives: one for macro-economic and one for micro-economic application.
Jos tämä diagnoosi on oikea, esille nousee vähintään kaksi erityyppistä kannustinta: yksi makrotaloudellista ja yksi mikrotaloudellista sovellusta varten.
Let us, first, concentrate on the micro-economic point of view.
Keskitymme ensin tarkastelemaan mikrotaloudellista sovellusta.
ECONOMIC
KANNUSTIMIA
Figure 1 : Losses by accidents and the costs of prevention consequences of disturbances cost of safety activities, economic consequences of disturbances
Kuva 1: Onnettomuuksien aiheuttamat menetykset ja kulut niiden estämiseksi hirvallisuustoimien aiheuttamat kulut, häiriöiden aiheuttamat taloudelliset seuraukset
Value of the enterprise prise availability 100 % of the system minimum availability for survival of the enterprise
4 turvallisuustoimien aiheuttamat kulut, häiriöiden aiheuttamat taloudelliset seuraukset järjestelmän 100 % saatavuus
1.2 Safety seen from within the enterprise
1.2 Turvallisuus yrityksen näkökulmasta katsottuna
We will deal with the activities of the management only.
Tarkastelemme vain yritysjohdon toimia.
Of course the safety and health of the employees also depend on their own behaviour and care.
Työntekijöiden turvallisuus ja terveys riippuvat tietysti kuitenkin myös heidän omasta käyttäytymisestään ja varovaisuudestaan.
But this is a field for the psychologist rather than for the economist.
Tämä on kuitenkin enemmän psykologin kuin taloustieteilijän aluetta.
Reading accident reports shows that obviously no-one really thinks that he or she is exposed to danger.
Onnettomuusraporttien lukeminen osoittaa, että kukaan ei todellisuudessa usko, että juuri hän voi olla alttiina vaaralle.
Other people's accidents are always due to misbehaviour, one's own accidents are always pure chance or - as the term in English clearly indicates - "mere accident".
Muiden ihmisten onnettomuudet johtuvat aina väärinkäyttäytymisestä, kun taas omat onnettomuudet johtuvat täysin sattumasta tai ovat "pelkkiä onnettomuuksia".
So for the economist the case is clear.
Näin ollen asia on selvä taloustieteilijän näkökulmasta katsoen.
There is simply no demand for (extra) safety because there is no need: nobody feels endangered.
Tarjolla ei ole yksinkertaisesti kysyntää (ylimääräisiin) turvallisuustoimiin nähden, koska ei ilmene taivetta: kukaan ei tunne itseään vaaranalaiseksi.
For the enterprise there exists - as in many other fields - the problem of
Kun on kysymys yrityksestä, ongelmana - kuten monilla muilla alueilla - on
finding the optimum with respect to two different trends.
löytää optimi kahteen eri suuntaan vievään seikkaan nähden.
On one side, there is a vital interest in reducing and controlling disturbances in the production process.
Yhtäältä on suuri halu vähentää ja kontrolloida häiriöitä tuotantoprosessissa.
On the other hand this must not go too far, because of the cost of safety activities.
Toisaalta tätä ei voida viedä liian pitkälle johtuen turvallisuustoimien kustannuksista.
The problem is shown in Figure 1.
Ongelma esitetään kuvassa 1.
On the ordinate we have the cost of safety and the financial consequences of production disturbances; on the abscissa we have the degree of availability of the production system.
Ordinaatta esittää turvallisuuskulut ja tuotantohäiriöiden aiheuttamat taloudelliset seuraukset; absldssa esittää tuotantojärjestelmän tarjoavan saatavuuden.
Since an enterprise cannot exist under a certain level of availability, there is a minimum availability for which the financial consequence of disturbance equals the value of the enterprise.
Koska yritys ei voi olla olemassa tietyn saatavuustason alapuolella, on olemassa minimi saatavuus, jolloin häiriön aiheuttama taloudellinen seuraus on yhtäläinen yrityksen arvon kanssa.
At 100% availability there is, of course, no disturbance and the consequences are zero.
Saatavuuden ollessa 100% ei ole tietystikään häiriötä ja seuraukset ovat nollassa.
Since we do not know the form of the curve, we simply assume linearity between these two points.
Koska emme tunne käyrän muotoa, me yksinkertaisesti oletamme näiden kahden pisteen välillä olevan lineaarisuuden.
The exact trend in each case certainly depends on the respective techno-economical parameters.
Tarkka suunta kummassakin tapauksessa riippuu varmaankin kyseisistä teknotaloudellisista parametreistä.
On the other hand there is a cost to obtaining availability of the production system.
Toisaalta tuotantojärjestelmän saatavuuden hankkimisessa on kuluja.
And here we have most likely decreasing marginal productivity or increasing marginal cost (which means the same).
Tässä meillä on todennäköisimmin laskeva marginaalinen tuotanto tai lisääntyvät marginaaliset kulut (mikä on sama asia).
Figure 2: Occupational safety and availability of the workforce.
Kuva 2: Työturvallisuus ja työväen saatavuus.
For the company the sum curve is the economically interesting part.
Yhtiölle summauskäyrä on talouden kannalta mielenkiintoinen osa.
As in so many other fields, such as like optimal magnitude of production lots or optimal order quantity, etc. the enterprise looks for the minimum of this sum curve.
Kuten niin monilla muillakin alueilla, kuten esimerkiksi tuotantoerien optimissa laajuudessa tai optimissa tilausmäärässä, yritys hakee tämän summauskäyrän minimiä.
Here lies the incentive problem in occupational safety: the average European company is already far beyond this minimum.
Tässä on työturvallisuuden kannustimiin sisältyvä ongelma: eurooppalainen keskiarvoyhtiö on jo ylittänyt tämän minimin.
If you take the labour force of the enteqirise, there are a lot of legal requirements that have to be met.
Jos otamme tarkasteltavaksi yrityksen henkilöstön, sen suhteen on täytettävä suuri määrä lakisäädännöllisiä vaatimuksia.
So there the picture looks a little different.
Siinä kuva on hivenen toisennäköinen.
The company has to meet the legal requirements - disturbances or not.
Yhtiön on täytettävä lainsäädännölliset vaatimukset - olipa olemassa häiriöitä tai ei.
There it has no choice.
Siinä suhteessa ei ole valinnanvaraa.
So the curve of cost for occupational safety instead looks like Figure 2: no matter what the actual position of the company is, it has to spend the money for these minimum legal requirements.
Näin ollen työterveyden kulujen käyrä on sen sijaan kuvan 2 mukainen: riippumatta siitä mikä on yhtiön varsinainen asema, sen on käytettävä rahaa näihin minimeihin lainsäädännöllisiin vaatimuksiin.
Companies very rarely do more than what is legally required.
Yhtiöt hyvin harvoin tekevät enempää kuin mitä laki vaatii.
Now at this fixed cost we have reached such a high level of occupational safety, that - if we take the example of Germany - only about 0.3% of the workforce is absent from work due to accidents.
Tällä kiintokulujen tasolla olemme saavuttaneet niin korkean työturvallisuustason, että - jos otamme esimerkiksi Saksan - vain noin 0,3% työväestä on poissa töistä tapaturmien vuoksi.
Moreover the cost of additional prevention is rising exponentially (decreasing marginal product) which makes it even less profitable for most companies to spend any additional money on occupational safety.
Lisäksi ennakoltaehkäisemistoimiin liittyvät lisäkulut nousevat eksponentiaalisesti (laskeva marginaalinen tuote), mikä tekee lisävarojen käytön työturvallisuuteen entistä vähemmän kannattavaksi useimmille yhtiöille.
Additional cost due to accidents or sickness can only accrue if the company cannot reach its production goals without spending additional money.
Lisäkulut aiheutuen tapaturmista ja sairauksista tulevat kertymään vain, jos yhtiö ei pysty saavuttamaan tuotantotavoitteitaan lisävaroja käyttämättä.
At an average of some 80% capacity utilisation (like nowadays) it does not make any economic sense to spend additional money to secure the presence of this 0.3% of the workforce.
80 prosentin keskimääräisen hyödyntämisen (kuten nykyisin) tasolla ei ole taloudellisesti mielekästä käyttää lisävaroja tämän 0,3 prosentin työväen läsnäolon varmistamiseksi.
Even at full capacity utilisation the organisational slack (unplanned resource suq)Ius) in most companies is higher by an order of magnitude.
Jopa täyden hyödyntämisen tasolla organisatoorinen "välys" (suunnittelematon resurssilisä) on useimmissa yhtiöissä korkeampi laajudeltaan.
So every loss of production capacity due to accidents or illness up to about 5% can normally be handled without any loss of planned ouqjut.
Näin ollen kaikki tuotantokapasiteetin menetys johtuen tapaturmista ja sairauksista aina noin 5 prosentin tasolle voidaan käsitellä yleensä ilman menetyksien aiheutumista suunniteltuun tuottoon.
This remains true, even if you adopt a very broad concept of cost -including for example the image loss in the case of major accidents or the worsening of the industrial relations climate.
Toisin sanoen lisäturvallisuustoimiin nähden ei ole olemassa minkäänlaista "sisäänrakennettua" taloudellista kannustinta.
Since the level of occupational safety is already so high, it is very difficult (if not impossible) to obtain measurable results from safety activities.
Koska työturvallisuustaso on jo niin korkea, on vaikeaa (ellei peräti mahdotonta) saada mitattavissa olevia tuloksia turvallisuustoimista.
Perhaps some really big companies might be able to detect some minor improvements in their accident statistics.
Ehkäpä jotkut todella suuret yhtiöt pystyvät tunnistamaan pieniä parannuksia onnettomuustilastoistaan.
Even there, the number of accidents is already so small and has been stagnant for so many years that after considerable additional efforts there might still be a (statistically induced) increase in the number of accidents in one year and a decrease without any efforts in the next year.
Sielläkin onnettomuuksien määrä on jo niin pieni ja on pysynyt tällä tasolla monia vuosia, että tuloksena huomattavista lisäponnistuksista voi silti olla (tilastollisesti eritelty) lisäys yhden vuoden onnettomuuksiin ja lasku ilman minkäänlaisia ponnistuksia seuraavana vuonna.
For the average enterprise in Europe (the small or medium sized enterprise) there is no satisfactory method of measuring any results of safety activities at all: accident statistics do not make any sense below a minimum of some hundred employees.
Kun kysymyksessä on eurooppalainen keskiarvoyhtiö (pieni tai keskikokoinen yritys) tarjolla ei ole minkäänlaista tyydyttävää menetelmää turvallisuustoimien tulosten mittaamiseksi: onnettomuustilastot menettävät mielekkyytensä kun työntekijöiden minimimäärä on muutama sata henkilöä.
The only things that can be "measured" properly are the condition of the working environment, the state of the machinery etc.
Ainoat kunnolla "mitattavat" seikat ovat työskentelyolosuhteiden, koneiston kunnon jne. tilat.
Thus it is possible to offer incentives for the use of low noise machines, low emission material, waste-reducing techniques etc, either on a relative or absolute basis.
Täten on mahdollista tarjota kannustimia vähempiäänisten koneiden ja alhaisempia päästöjä aiheuttavien materiaalien kaviosta, jätteiden vähennyksestä jne. joko suhteellisella tai absoluuttisella pohjalla.
1.3 The macro-economic aspect
1.3 Makrotaloudellinen näkökulma
Some words must be said about the macro-economic aspect of the question of incentives.
On myös aiheellista tuoda esille kannustimien makrotaloudellinen näkökulma.