natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Federal Republic of Germany, by its first ground of appeal, and Glunz and OSB, by their second ground of appeal, supported by the Commission, maintain that the judgment under appeal infringes the fourth paragraph of Article 230 EC, in that the Court of First Instance considered the contested decision to be ‘of direct and individual concern’ to Kronofrance and consequently held the action brought by that undertaking to be admissible. That incorrect assessment stems from an unreason-
Ensimmäisessä valitusperusteessaan Saksan liittotasavalta ja toisessa valitusperusteessaan Glunz ja OBZ esittävät komission tukemina, että valituksenalaisessa tuomiossa rikotaan EY 230 artiklan neljä kohtaa siltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että riidanalainen päätös ”koskee” Kronofrancea ”suoraan ja erikseen”, ja otti näin ollen tämän yrityksen kanteen tutkittavaksi. Tämä virheellinen arviointi johtuu EY 230 artiklan neljännen kohdan soveltamisalan liiallisesta
The Court of First Instance wrongly concluded that any person potentially ‘interested’ by the formal procedure for investigating aid within the meaning of Article 1(h) of Regulation No 659/1999 was to be regarded as directly and individually concerned, within the meaning of the fourth paragraph of Article 230 EC, by an approval decision taken at the end of the preliminary examination stage, and that it was therefore unnecessary to show that the competitive position of Kronofrance was ‘substantially’ affected by that decision.
Valittajien mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on nimittäin katsonut virheellisesti, että jokaista henkilöä, joka on tukeen kohdistuvan muodollisen tutkintamenettelyn osalta mahdollisesti asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan h alakohdassa tarkoitettu asianomainen osapuoli, on pidettävä henkilönä, jota tuen alustavan tutkintavaiheen päätteeksi tehty hyväksyvä päätös koskee suoraan ja erikseen EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla, ilman että tällöin olisi tarpeen osoittaa, että tämä päätös vaikuttaa vastaajan kilpailuasemaan markkinoilla ”merkittävästi”.
By contrast, according to the Federal Republic of Germany, Glunz and OSB, the status of ‘interested party’ within the meaning of Regulation No 659/1999 does not automatically imply the right to bring legal proceedings.
Saksan liittotasavallan sekä Glunzin ja OSB:n mukaan asetuksessa N:o 659/1999 tarkoitettuun ”asianomaisen osapuolen” asemaan ei sen sijaan automaattisesti liity oikeutta nostaa kannetta.
Accordingly, in order to find that Kronofrance had locus standi, the Court of First Instance should have ascertained whether its position on the relevant market was substantially affected.
Valittajat katsovat näin ollen, että voidakseen todeta, että Kronofrancella oli asiavaltuus, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt selvittää, vaikutettiinko sen markkina-asemaan merkittävästi.
Contrary to the findings of that court, Glunz and Kronofrance are not actually in competition on the market in question and therefore Kronofrance’s position on that market cannot have been substantially affected.
Toisin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut, Kronofrance ja Glunz eivät ole kuitenkaan tosiasiallisesti kilpailleet relevanteilla markkinoilla, eikä Kronofrancen markkina-asemaan ole siten voitu vaikuttaa merkittävästi.
In that regard, Glunz and OSB allege that the finding of the Court of First Instance that the marketing areas of Kronofrance and Glunz overlap is inaccurate.
Glunz ja OSB väittävät lisäksi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamus, jonka mukaan Kronofrancen ja Glunzin myyntialueet menevät päällekkäin, on virheellinen.
The Court incorrectly assessed the data relating to the markets of the two undertakings.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on nimittäin arvioinut kummankin yrityksen markkinoita koskevia tietoja väärin.
Moreover, according to the Federal Republic of Germany, the Court of First Instance merely stated that Glunz belonged to a group which included other companies active in the field of wood panels and boards in France.
Saksan liittotasavalta korostaa tältä osin, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tyytynyt pelkästään toteamaan, että Glunz kuului konserniin, johon kuului muita Ranskassa puulevyalalla toimivia yhtiöitä.
That criterion is, however, irrelevant because it is based on considerations relating to such a group rather than on specific competition between the two undertakings in question.
Saksan liittotasavallan mukaan tämä arviointiperuste ei kuitenkaan ole relevantti, sillä se perustuu konsernia koskeviin näkökohtiin eikä kahden yrityksen välillä olevaan konkreettiseen kilpailuun.
In the light of those considerations, the Federal Republic of Germany, Glunz and OSB, as well as the Commission, are of the opinion that the action for annulment brought by Kronofrance should have been declared inadmissible.
Saksan liittotasavalta, Glunz ja OSB sekä komissio väittävät näiden seikkojen perusteella, että Kronofrancen kanne olisi pitänyt jättää tutkimatta.
Kronofrance, on the other hand, maintains that, if the formal investigation procedure is not opened, a competitor of the recipient of aid need prove only its status as an ‘interested party’ within the meaning of Article 88(2) EC, where its action seeks to protect its procedural rights.
Kronofrance väittää sen sijaan, että jos muodollista tutkintamenettelyä ei aloiteta, tuensaajan kilpailijan on pelkästään osoitettava olevansa EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu osapuoli, ”jota asia koskee”, jos sen kanteella pyritään turvaamaan sen menettelylliset oikeudet.
In that situation, it is not necessary to show that the applicant’s competitive position is substantially affected.
Tällaisessa tapauksessa ei ole tarpeen osoittaa, että kantajan kilpailuasemaan vaikutetaan merkittävästi.
It is sufficient that its interests might be affected by the grant of the aid.
Riittää, että tuen myöntäminen voi vaikuttaa kantajan etuihin.
In the present case, the direct competitive relationship between Glunz and Kronofrance is enough to reach such a conclusion.
Tässä tapauksessa Glunzin ja Kronofrancen välillä oleva suora kilpailusuhde riittää siihen, että näin on.
It should first of all be stated that under the fourth paragraph of Article 230 EC a natural or legal person may institute proceedings against a decision addressed to another person only if that decision is of direct and individual concern to the former.
Aluksi on muistutettava, että EY 230 artiklan neljännen kohdan mukaan luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi nostaa kanteen toiselle henkilölle osoitetusta päätöksestä vain silloin, kun kyseinen päätös koskee ensin mainittua henkilöä suoraan ja erikseen.
According to settled caselaw, persons other than those to whom a decision is addressed may claim to be individually concerned only if that decision affects them by
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan päätös koskee erikseen muita kuin niitä, joille se on osoitettu, ainoastaan silloin, kun tämä päätös vaikuttaa niihin niille
Since the present action concerns a Commission decision on State aid, it must be borne in mind that, in the context of the procedure for reviewing State aid provided for in Article 88 EC, the preliminary stage of the procedure for reviewing aid under Article 88(3) EC, which is intended merely to allow the Commission to form a prima facie opinion on the partial or complete conformity of the aid in question, must be distinguished from the examination under Article 88(2) EC.
Tämän kanteen, jossa on kysymys komission valtiontukiasiassa tekemästä päätöksestä, osalta on huomautettava, että EY 88 artiklassa säännellyssä valtiontukien valvontamenettelyssä on erotettava toisistaan ensinnäkin kyseisen artiklan 3 kohdan mukainen tukien alustava tutkimisvaihe, jonka tavoitteena on ainoastaan mahdollistaa, että komissio voi tehdä ensimmäiset päätelmänsä kyseisen tuen täydellisestä tai osittaisesta soveltuvuudesta yhteismarkkinoille, ja toiseksi tämän saman artiklan 2 kohdassa tarkoitettu tutkimisvaihe.
It follows that, where, without initiating the formal investigation procedure under Article 88(2) EC, the Commission finds, on the basis of Article 88(3) EC, that aid is compatible with the common market, the persons intended to benefit from those procedural guarantees may secure compliance therewith only if they are able to challenge that decision before the Community judicature.
Tästä seuraa, että kun komissio toteaa EY 88 artiklan 2 kohdassa säänneltyä muodollista tutkintamenettelyä aloittamatta kyseisen artiklan 3 kohdan perusteella tehdyllä päätöksellä, että tuki soveltuu yhteismarkkinoille, niillä, joiden hyväksi kyseisen menettelyn tarjoamat menettelylliset takeet on annettu, on mahdollisuus saada aikaan se, että näitä takeita noudatetaan, vain, jos ne voivat saattaa tämän päätöksen yhteisöjen tuomioistuinten tutkittavaksi.
For those reasons, an action for the annulment of such a decision brought by a person who is concerned within the meaning of Article 88(2) EC is declared to be admissible where that person seeks, by instituting proceedings, to safeguard the procedural rights available to him under the latter provision (Commission v Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, paragraph 35 and the caselaw cited there).
Tämän perusteella kyseiset tuomioistuimet ottavat tutkittavaksi tällaisen päätöksen kumoamista tarkoittavan kanteen, jonka on nostanut EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu osapuoli, jota asia koskee, jos kyseinen kantaja pyrkii kanteen nostamisella turvaamaan viimeksi mainittuun määräykseen perustuvat menettelylliset oikeutensa (em. asia komissio v. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, tuomion 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
The Court has had occasion to observe that such parties concerned are any persons, undertakings or associations whose interests might be affected by the granting of aid, that is, in particular competing undertakings and trade associations (Commission v Sytraval and Brink’s France, paragraph 41, and Commission v Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, paragraph 36).
Yhteisöjen tuomioistuin on täsmentänyt, että niillä, joita asia koskee, tarkoitetaan henkilöitä, yrityksiä ja yhteenliittymiä, joiden etuihin tuen myöntäminen saattaa vaikuttaa, eli erityisesti tämän tuen saajan kanssa kilpailevia yrityksiä ja ammatti- ja toimialajärjestöjä (em. asia komissio v. Sytraval ja Brink’s France, tuomion 41 kohta ja em. asia komissio v. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, tuomion 36 kohta).
On the other hand, if the applicant calls in question the merits of the decision appraising the aid as such, the mere fact that it may be regarded as ‘concerned’ within the meaning of Article 88(2) EC cannot suffice for the action to be considered admissible.
Jos kantaja sitä vastoin kyseenalaistaa sen, onko tuen arviointia koskeva päätös sellaisenaan perusteltu, pelkästään se seikka, että kantajaa voidaan pitää EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuna osapuolena, jota asia koskee, ei riitä siihen, että kanne otettaisiin tutkittavaksi.
It must then demonstrate that it enjoys a particular status within the meaning of Plaumann v Commission.
Kantajan on siis osoitettava, että sillä on erityinen asema edellä mainitussa tuomiossa Plaumann vastaan komissio tarkoitetulla tavalla.
It is in the light of those principles, which have been identified by the caselaw referred to in the preceding paragraphs, that the arguments advanced by the appellants to challenge the Court of First Instance’s appraisal of the admissibility of the action for annulment fall to be examined.
Niitä perusteita, jotka valittajat ovat esittäneet riitauttaakseen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arvioinnin kanteen tutkittavaksi ottamisesta ensimmäisessä oikeusasteessa, on tutkittava edellä olevissa kohdissa mieleen palautetussa oikeuskäytännössä esitettyjen periaatteiden perusteella.
It should first be observed that, at paragraph 35 of the judgment under appeal, the Court of First Instance found, without being contradicted on this point by the appellants, that Kronofrance had sought annulment of the contested decision on the ground that the Commission had wrongly refused to initiate the formal investigation procedure provided for in Article 88(2) EC.
Ensiksi on todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut valituksenalaisen tuomion 35 kohdassa – ilman, että kantajat olisivat kiistäneet asian paikkansapitävyyttä –, että Kronofrance vaati riidanalaisen päätöksen kumoamista sillä perusteella, että komissio oli virheellisesti kieltäytynyt aloittamasta EY 88 artiklan 2 kohdan mukaista muodollista tutkintamenettelyä.
As the Advocate General observed in points 116 to 118 of his Opinion, the Court of First Instance was therefore right, in checking compliance with the condition that the undertaking in question must be individually concerned for the purposes of the fourth paragraph of Article 230 EC, to ascertain whether Kronofrance could be considered an ‘interested party’ in terms of Article 88(2) EC and Article 1(h) of
Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 116–118 kohdassa, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on varmistaakseen sen edellytyksen noudattamisen, että toimen on koskettava kyseistä yritystä EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla erikseen, määritellyt aivan oikein sen, voidaanko Kronofrancea pitää EY 88 artiklan 2 kohdassa ja asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan h
Regulation No 659/1999 and to examine, to that end, Kronofrance’s position on the relevant market, concluding that a competitive relationship with Glunz existed.
TUOMIO 11.9.2008 – YHDISTETYT ASIAT C-75/05 P JA C-80/05 P alakohdassa tarkoitettuna asianomaisena osapuolena, ja tutkinut tätä varten Kronofrancen aseman relevanteilla markkinoilla ja päätynyt siihen, että Kronofrancen ja Glunzin välillä on kilpailusuhde.
In those circumstances, contrary to what the appellants claim, there was no necessity for the Court of First Instance, particularly in view of the judgments in Cook v Commission and Matra v Commission, to require in addition proof that the position of Kronofrance on the market concerned was substantially affected by the adoption of the contested decision.
Näissä olosuhteissa ja toisin kuin valittajat väittävät, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ollut millään tavalla velvollinen muun muassa edellä mainituissa asioissa Cook vastaan komissio ja Matra vastaan komissio annettujen tuomioiden perusteella vaatimaan, että asiassa olisi näytettävä myös, että riidanalaisen päätöksen tekeminen vaikuttaa merkittävästi kantajan asemaan relevanteilla markkinoilla.
As regards, next, the analysis forming the basis of the Court of First Instance’s finding that there was a competitive relationship between Glunz and Kronofrance, the appellants dispute the existence of such a relationship and rely on two arguments.
Tämän jälkeen valittajat riitauttavat kahdella perusteella sen arvioinnin, jonka perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli päätynyt katsomaan, että Glunzin ja Kronofrancen välillä oli kilpailusuhde.
First, they maintain that the Court of First Instance reached such a conclusion after making an incorrect assessment of certain data relating to the geographical extent of the respective marketing areas of the two undertakings in question, whose degree of overlap is altogether marginal, so that no competitive relationship exists between Glunz and Kronofrance.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on toisaalta päätynyt valittajien mukaan sellaiseen päätelmään arvioituaan virheellisesti kysymyksessä olevien kahden yrityksen maantieteellisten myyntialueiden laajuutta koskevia tietoja; nämä alueet menevät kuitenkin päällekkäin ainoastaan vähäisessä määrin, joten Glunzin ja Kronofrancen välillä ei ole kilpailusuhdetta.
It is however clear that, even if that argument is developed in the context of a plea alleging an error in law, the appellants are in reality seeking to challenge the assessment of the facts by the Court of First Instance.
Tässä on kuitenkin todettava, että vaikka tämä peruste on esitetty oikeudellista virhettä koskevan valitusperusteen yhteydessä, valittajat yrittävät tosiasiassa saattaa kyseenalaiseksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suorittaman tosiseikkojen arvioinnin.
It follows that, since no distortion has been substantiated or even alleged by the appellants in the present case, that argument must be considered manifestly inadmissible.
Tästä seuraa, että koska tässä asiassa ei ole näytetty toteen minkäänlaista selvitysaineiston huomioon ottamista vääristyneellä tavalla eivätkä valittajat ole myöskään väittäneet sellaista tapahtuneen, tämä argumentti on katsottava perusteeksi, joka on selvästi jätettävä tutkimatta.
Second, the appellants contend that the Court of First Instance relied not on analysis of the competition specifically existing between Kronofrance and Glunz but on general considerations connected with the presence on the French wood panel and board market of companies belonging to the group of which Glunz is a member.
Nämä valittajat katsovat toisaalta, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole perustanut kantaansa Kronofrancen ja Glunzin välillä konkreettisesti olemassa olevan kilpailun analyysiin vaan yleisiin arvioihin, jotka liittyvät samaan ryhmään kuin Glunz kuuluvien yhtiöiden toimimiseen Ranskan puulevyjen markkinoilla.
In that regard it is sufficient to point out that, after having stated that both the undertakings in question manufactured wood panels and boards and that their marketing areas overlapped, the Court of First Instance added, at paragraph 43 of the judgment under appeal:
Tältä osin on riittävää todeta, että katsottuaan, että molemmat kysymyksessä olevat yritykset valmistavat puulevyjä ja että niiden myyntialueiden osalta on olemassa päällekkäisyys, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 43 kohdassa seuraavaa:
‘It is also apparent from the [contested decision] that Glunz is a subsidiary of Tableros de Fibras SA, which has factories in France active in the wood industry which were transferred to it by Glunz in 1999.’
”[Riidanalaisesta] päätöksestä käy myös ilmi, että Glunz on Tableros de Fibras SA:n, jolla on Ranskassa puualalla toimivia tehtaita, jotka Glunz luovutti sille vuonna 1999, tytäryhtiö.”
It is clear from reading that paragraph of the judgment under appeal that the Court referred to considerations relating to the group to which Glunz belongs only for the sake of completeness, after already having concluded that a competitive relationship existed between the two undertakings in question.
Valituksenalaisen tuomion tämän kohdan lukemisen perusteella on selvää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin viittaa sitä ryhmää koskeviin seikkoihin, johon Glunz kuuluu, ainoastaan ylimääräisenä perusteluna katsottuaan jo sitä ennen, että näiden kahden yrityksen välillä oli kilpailusuhde.
Thus the Court did not in any way base the conclusion it reached in paragraph 44 on that ground alone.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole näin ollen perustanut päätelmäänsä, johon se oli tullut valituksenalaisen tuomion 44 kohdassa, yksistään tähän perusteeseen.
It follows that that argument must be rejected as inoperative.
Tästä seuraa, että tämä perustelu on hylättävä tehottomana.
In view of the above, the first ground of appeal of the Federal Republic of Germany and the second ground of appeal of Glunz and OSB must be dismissed.
Edellä olevan perusteella Saksan liittotasavallan esittämä ensimmäinen valitusperuste ja Glunzin ja OSB:n esittämä toinen valitusperuste on hylättävä.
Infringement of Article 87(3) EC and of the multisectoral framework of 1998
EY 87 artiklan 3 kohdan ja vuoden 1998 monialaisten puitteiden rikkominen
The Federal Republic of Germany, by its second ground of appeal, and Glunz and OSB, by their first ground of appeal, supported by the Commission, maintain that the Court of First Instance misapplied Article 87(3) EC and the multisectoral framework of 1998.
Toisena valitusperusteenaan Saksan liittotasavalta ja ensimmäisenä valitusperusteenaan Glunz ja OSB esittävät komission tukemina, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on soveltanut virheellisesti EY 87 artiklan 3 kohtaa ja vuoden 1998 monialaisia puitteita.
According to those parties, the Court of First Instance failed to have regard to the wide discretion enjoyed by the Commission when applying Article 87(3) EC, pursuant to which it adopted and applied the multisectoral framework of 1998.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jättänyt ottamatta huomioon laajan harkintavallan, joka komissiolla on sen soveltaessa EY 87 artiklan 3 kohtaa, jonka yhteydessä komissio oli vahvistanut vuoden 1998 monialaiset puitteet ja soveltanut niitä.
It thus interpreted the relevant points of the multisectoral framework of 1998 in a manner contrary to their wording, meaning and object, by holding that the repercussions of the regional aid at issue on competition had to be assessed in the light of both the capacity utilisation of the sector concerned and the existence of a declining market.
Se on tulkinnut siten valittajien mukaan kyseisten monialaisten puitteiden kohtia niiden sanamuodon, merkityksen ja tarkoituksen vastaisesti katsoessaan, että kysymyksessä olevan alueellisen tuen vaikutuksia kilpailuun on arvioitava samalla kertaa kyseisen toimialan kapasiteetin käytön ja olemassa olevien taantuvien markkinoiden valossa.
More precisely, it ignored the order in which those assessment criteria have to be taken into account, as laid down in points 3.2 to 3.4 of that framework.
Tarkemmin sanottuna ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole soveltanut oikein näiden tutkinnan osalta huomioon otettavien arviointiperusteiden järjestystä, sellaisena kuin ne on vahvistettu monialaisten puitteiden 3.2–3.4 kohdassa.
It is apparent from those provisions that the question whether the relevant market is declining is merely an alternative review criterion which must be taken into account only where the data relating to the capacity utilisation are insufficient.
Näistä säännöksistä seuraa nimittäin, että sen kysymyksen tutkiminen, ovatko relevantit markkinat taantuvia, on ainoastaan toissijainen valvontaperuste, joka on otettava huomioon ainoastaan silloin, jos kapasiteetin käytöstä ei ole saatavilla riittävästi tietoa.
That is, however, not the position in the present cases, since all the capacity utilisation data were available.
Tästä ei ole kuitenkaan kysymys nyt käsiteltävinä olevissa asioissa, koska kaikki kapasiteetin käyttöä koskeva tieto oli saatavilla.
Kronofrance contends that the wording of point 3.10 of the multisectoral framework of 1998 makes it expressly clear that, in its appraisal of the competitive situation of a market affected by an aid project, the Commission should always ascertain whether the project involves a capacity expansion in a sector with structural overcapacity, and whether it is intended for a declining market.
Kronofrance vastaa tähän, että vuoden 1998 monialaisten puitteiden 3.10 kohdan sanamuodosta ilmenee nimenomaisesti, että komission on arvioidessaan kilpailutilannetta markkinoilla, joita tukihanke koskee, aina määritettävä, kasvattaako hanke kapasiteettia toimialalla, jolla on rakenteellista ylikapasiteettia, ja kohdistuuko se taantuviin markkinoihin.
As the Court of First Instance pointed out in the judgment under appeal, the latter aspect should always be examined because aid granted in a declining market carries serious risks of distorting competition.
Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on korostanut valituksenalaisessa tuomiossa, viimeksi mainittu seikka on tutkittava aina, sillä taantuvilla markkinoilla myönnetty tuki aiheuttaa vakavaa vaaraa kilpailun vääristymisestä.