natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It is clear from merely reading the disputed paragraph 434 of the judgment under appeal that the Court of First Instance, far from disregarding this study, considered it.
Jo pelkästään valituksenalaisen tuomion riidanalaisen 434 kohdan perusteella ilmenee, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole missään tapauksessa jättänyt siinä kyseistä tutkimusta huomiotta, vaan päinvastoin käsitellyt sitä.
Thus, the fourth ground of appeal is unfounded in its entirety, as are the points made in paragraphs 101 and 102 of the appeal, the substance of which overlaps with the fourth ground of appeal.
Siten neljäs valitusperuste on kaiken kaikkiaan perusteeton. Sama pätee valituksen 101 ja 102 kohdassa esitettyihin toteamuksiin, jotka ovat sisällöltään päällekkäisiä tämän neljännen valitusperusteen kanssa.
214 — This is Annex B.17 to the Commission’s response at first instance.
214 – Kyseessä on komission ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa antaman vastinekirjelmän liite B.17.
215 — Paragraph 434 of the judgment under appeal (emphasis added).
215 – Valituksenalaisen tuomion 434 kohta (kursivointi tässä).
C — The use of undisclosed evidence in the judgment under appeal (seventh ground of appeal)
C Luottamuksellisten tietojen käyttäminen valituksenalaisessa tuomiossa (seitsemäs valitusperuste)
Since the appellants complain inter alia that they were not able to comment on the latter documents before the Court of First Instance, it must first be considered whether there has been any breach of the adversarial principle before the Court of First Instance.
Koska valittajat väittävät muun muassa, että ne eivät ole kyenneet ottamaan kantaa viimeksi mainittuihin asiakirjoihin ensim­mäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, on aluksi annettava ratkaisu siitä, onko kontradiktorisen menettelyn periaatetta mahdollisesti loukattu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.
By their seventh ground of appeal the appellants claim that the Court of First Instance erred in law by basing its judgment on evidence that was not disclosed to the applicants, on which they had no opportunity of commenting, and which was not before the Commission at the time it adopted the first clearance decision.
Valittajat arvostelevat seitsemännellä valitusperusteellaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että se on nojautunut tuomiossaan virheellisesti todisteisiin, joita ei ole esitetty niille, joihin ne eivät ole koskaan voineet ottaa kantaa ja joita ei ollut esitetty myöskään komissiolle ensimmäisen hyväksymispäätöksen tekemisen yhteydessä.
Given that such evidence could not have provided a basis for the Commission’s decision, the setting aside of the first clearance decision could likewise not be based on it.
Koska tällaiset todisteet eivät voi olla komission päätöksen perusteena, myöskään ensimmäisen hyväksymispäätöksen kumoaminen ei olisi saanut perustua niihin.
There is no doubt that a judicial decision cannot be based on facts and documents of which the parties themselves — or one of them — have no knowledge and on which they therefore have not been able to comment either.
On kiistatonta, että tuomioistuimen ratkaisu ei voi perustua seikkoihin ja asiakirjoihin, joita asianomaiset, tai joku asianosaisista, eivät ole voineet saada tietoonsa ja joihin he eivät siis ole voineet ottaa kantaa.
219 However, in the present case, in the proceedings at first instance the appellants were not in the position of a party to the action, but participated merely as interveners in support of the Commission.
219Valittajat eivät olleet kuitenkaan nyt käsiteltävässä asiassa ensimmäisessä oikeusasteessa oikeusriidan asianosaisina, vaan ne osallistuivat oikeudenkäyntiin ainoastaan komissiota tukevina väliintulijoina.
As such they have a weaker position in the proceedings than an applicant or a defendant.
Väliintulijoina niillä on oikeudenkäynnissä heikompi asema kuin kantajalla ja vastaajalla.
In particular, the second sentence of Article 116(2) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance expressly provides that the President may, on application by one of the parties, omit secret or confidential information from being disclosed to an intervener, and this is not infrequent in competition law proceedings in particular.
Erityisesti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 116 artiklan 2 kohdan toisessa virkkeessä määrätään nimenomaisesti, että presidentti voi asianosaisen pyynnöstä jättää toimittamatta väliintulijalle asiakirjoja, jotka ovat salaisia tai luottamuksellisia, ja näin tapahtuu usein nimenomaan kilpailuoikeudellisissa menettelyissä.
220Particularly in Community competition
220Erityisesti yhteisön
The main point of attack of this ground of appeal is the Court of First Instance’s discussion of price transparency, and in particular of the majors’ — disputed — opportunity of overseeing the retail market with the assistance of weekly reports from their agents.
Tämän valitusperusteen pääasiallinen kohde ovat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen hintojen avoimuutta koskevat toteamukset ja erityisesti – riidanalainen – suurten yhtiöiden mahdollisuus valvoa vähittäiskauppamarkkinoita myyntihenkilöstönsä viikoittaisten seurantaraporttien avulla.
216 In this connection the Court of First Instance first emphasises one of the Commission’s findings, namely that Sony and Bertelsmann had a system of weekly reports which contained information about their competitors too.
216 Tässä yhteydessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korostaa aluksi komission toteamusta, jonka mukaan Sonylla ja Bertelsmannilla on viikoittain julkaista­vien raporttien järjestelmä ja raportteihin sisältyy tietoja kilpailijoista.
217By way of supplement to this, in its judgment the Court of First Instance refers also to certain documents produced by Impala and classified as confidential. 218
217 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin viittaa tässä yhteydessä tuomiossaan kuitenkin myös tiettyihin Impalan esittämiin ja luottamuksellisiksi luokiteltuihin asiakirjoihin. 218
216 — Paragraphs 352 to 361 and 451 of the judgment under appeal.
216 – Valituksenalaisen tuomion 352–361 ja 451 kohta.
219 — Joined Cases 42/59 and 49/59 Snupat v High Authority [1961] ECR 53, at p.
95); asia C-480/99 P, Plant ym. v. komissio ja South Wales Small Mines, tuomio 10.1.2002 (Kok. 2002, s.
See also the judgments of the European Court of Human Rights in Feldbrugge v The Netherlands (1986) Series A, No. 99, p.
Vrt. myös Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen asiassa Feldbrugge v. Alankomaat 29.5.1986 antama tuomio (A-sarja, nro 99, s.
16, paragraph 44, and Aksoy (Eroğlu) v Turkey, 31 October 2006, Application No. 59741/00, paragraph 21, and the caselaw referred to there.
16, 44 kohta) ja asiassa Aksoy (Eroğlu) v. Turkki 31.10.2006 antama tuomio (nro 59741/00, 21 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
218 — Paragraphs 356 to 360, 389 and 451 of the judgment under appeal.
218 – Valituksenalaisen tuomion 356–360, 389 ja 451 kohta.
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-413/06 P reasonably be expected to rely on them in the administrative procedure to justify a possible prohibition decision, or even simply to rebut particular arguments of the parties to the concentration.
JULKISASIAMIES KOKOTTIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-413/06 P kohtuudella odottaa, että se nojautuisi niihin hallinnollisessa menettelyssä perustellakseen mahdollisen kieltopäätöksen tai edes vain heikentääkseen niillä tiettyjä keskittymän osapuolten väitteitä.
Against this background the Court of First Instance erred in law when it supported its decision to annul the first clearance decision by relying on the confidential documents lodged by Impala.
Tällä perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin menetteli virheellisesti, kun se nojautui Impalan esittämiin luottamuksellisiin asiakirjoihin kumotessaan ensimmäisen hyväksymispäätöksen.
Indeed, contrary to what might appear at first sight, the confidential treatment of documents submitted by Impala is less a problem in the adversarial proceedings before the Court of First Instance than a question of observing the rights of defence of the parties to the concentration in the administrative procedure.
Impalan toimittamien asiakirjojen luottamuksellinen käsittely on siten myös – toisin kuin ensi arviolta saattaisi vaikuttaa – vähemmän kontradiktorisen menettelyn ongelma ensimmäisen oikeusasteen tuomio­istuimessa kuin pikemminkin keskittymän osapuolten puolustautumisoikeuksien kunnioittamista koskeva kysymys hallinnolli­sessa menettelyssä.
However, this error of law does not mean that the judgment under appeal is to be set aside, as the Court of First Instance’s findings were supported by other reasons which were unrelated to the confidential documents submitted by Impala.
Tämä oikeudellinen virhe ei johda kuitenkaan valituksenalaisen tuomion kumoamiseen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämille toteamuksille oli näet muitakin perusteluja, joilla ei ollut mitään tekemistä Impalan esittämien luottamuksellisten asiakirjojen kanssa.
Thus, reliance on those documents was merely one of a number of factors from which the Court of First Instance concluded ‘that the already strong transparency … is increased even further’.
Siten viittaukset näihin asiakirjoihin olivat viime kädessä ainoastaan yksi useista tekijöistä, joista seurasi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen näkemyksen mukaan, että ”jo entuudestaan voimakas avoimuus – – vahvistuu vielä enemmän”.
223Accordingly, even if, having regard to the appellants’ rights of defence, the Court of First Instance had declined to take the confidential documents submitted by Impala into account, this would not have undermined the conclusions it drew in the judgment under appeal in any way. 224
223Vaikka siis ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi puolustautumisoikeuksien vuoksi luopunut Impalan esittämistä luottamuksellisista asiakirjoista, tämä ei olisi millään tavoin vienyt pohjaa valituksenalaisessa tuomiossa tehdyiltä päätelmiltä. 224
The appellants correctly submit that the Court of First Instance was not entitled to rely on the disputed documents lodged by Impala to support the annulment of the first clearance decision, because the Commission itself ought not to have used these documents, owing to their confidential nature.
Valittajat vetoavat perustellusti siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei olisi saanut nojautua ensimmäisen hyväksymispäätöksen kumoamisen yhteydessä Impalan esittämiin riidanalaisiin asiakirjoihin, koska komissio ei puolestaan olisi saanut käyttää näitä asiakirjoja, koska ne olivat luottamuksellisia.
If the Court of First Instance considers certain documents to be confidential to such an extent that it withholds their entire content from the undertakings participating in the concentration, 222the Commission cannot
Mikäli nimittäin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin pitää tiettyjä asiakirjoja sillä tavoin luottamuksellisina, että se salaa niiden sisällön kaikilta osin keskittymään osallistuvilta yrityksiltä, 222komissioltakaan ei voida
It follows that the seventh ground of appeal is also unfounded.
Näin ollen myös seitsemäs valitusperuste on perusteeton.
223 — Paragraphs 348 to 362, in particular paragraph 362, of the judgment under appeal.
223 – Valituksenalaisen tuomion 348–362 kohta, erityisesti 362 kohta.
224 — To the same effect, see Aalborg Portland (cited above, footnote 121), paragraph 72, Musique Diffusion française (cited above, footnote 117), paragraph 30, and Case T-30/91 Solvay v Commission [1995] ECR II-1775, paragraph 58.
222 – Vaikka minulla on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiakirjoihin tutustuttuani huomattavia epäilyjä siitä, olisiko tällainen menettely tässä tapauksessa perusteltua, tässä valitusmenettelyssä ei ole yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä kyseenalaistaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kyseisten asiakirjojen luottamuksellisuudesta esittämää arviointia.
Accordingly, the appeal is to be dismissed in its entirety.
Valitus on siten hylättävä kokonaan.
Impala considered these observations by the Commission to be a cross appeal, and under reference to Article 117(2) of the Rules of Procedure replied to them by a separate document.
Impala on tulkinnut nämä komission toteamukset vastavalitukseksi ja vastannut niihin erillisellä kirjelmällä työjärjestyksen 117 artiklan 2 kohdan nojalla.
With permission of the President of the Court further documents were submitted on this matter.
Tästä aiheesta jätettiin yhteisöjen tuomioistuimen presidentin luvalla vielä muitakin kirjelmiä.
VI — The supposed cross appeal
VI Oletettu vastavalitus
At the end of the Commission’s response to the appeal there appears a separ- ate section with ‘additional observations’ 225 on what the Court of First Instance described as the ‘essential grounds’ of the first clearance decision.
Komission valitukseen antaman vastauksen loppupuolella on erillinen osio ”lisähuomautuksia” 225ensimmäisen oikeus- asteen tuomioistuimen ensimmäisen hyväksymispäätöksen osalta esittämistä ”olennaisista perusteluista”.
However, this in itself by no means constitutes a definitive finding by the Court in the present case that there is in fact a cross appeal.
Tämä ei yksin kuitenkaan missään tapauksessa merkitse vielä sitä, että yhteisöjen tuomioistuin olisi tässä tapauksessa jo todennut sitovasti vastavalituksen olemassaolon.
Under Article 117(2) of the Rules of Procedure, for a submission to be regarded as a cross appeal it must seek to set aside, in whole or in part, the judgment under appeal on a plea in law which was not raised in the appeal.
Väitteen luonnehtiminen vastavalitukseksi edellyttää työjärjestyksen 117 artiklan 2 kohdan perusteella, että sen yhteydessä vaaditaan valituksenalaisen tuomion kumoamista osittain tai kokonaan sellaisella perusteella, jota ei ole esitetty valituksessa.
Whether this is the case here is to be determined by reference to the wording, aim and context of the passage in question in the Commission’s response to the appeal.
Se, onko tilanne tässä tapauksessa tällainen, on selvitettävä komission valitukseen antaman vastauksen kyseisen kohdan sanamuodon, tarkoituksen ja asiayhteyden perusteella.
There the Commission submits that in paragraphs 474 and 476 of the judgment under appeal the Court of First Instance wrongly classified the Commission’s findings as regards retaliation measures 226 as an essential ground of the first clearance decision.
Komissio vetoaa siinä siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on luokitellut sen kostotoimenpiteitä 226koskevat toteamukset valituksenalaisen tuomion 474 ja 476 kohdassa perusteettomasti ensimmäisen hyväksymispäätöksen olennaiseksi perusteluksi.
In particular, if it were to be decided in the present proceedings that, contrary to the opinion of the Court of First Instance, the Commission’s findings as regards a lack of market transparency were not vitiated by an error of law, the first clearance decision would have to be upheld, regardless of whether it contained any error of law in relation to retaliation measures.
Mikäli nimittäin nyt käsiteltävässä asiassa ilmenisi, että markkinoiden avoimuutta koskevat komission toteamukset olisivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen näkemyksen vastaisesti paikkansapitäviä, ensimmäisen hyväksymispäätöksen pitäisi jäädä voimaan riippumatta siitä, onko siinä oikeudellinen virhe kostotoimenpiteiden osalta.
In that connection it is to be emphasised that the term ‘cross appeal’ is not used by the Commission anywhere in its document.
Tältä osin on korostettava, että komissio ei käytä kirjelmänsä missään kohdassa käsitettä ”vastavalitus”.
Instead, the heading ‘Additional observations’ indicates that it contains supplementary points which are intended merely to achieve a better understanding of the Commission’s actual submission in response to Bertelsmann’s and Sony’s appeal. In par -ticular, the ‘additional observations’ seek to clarify what the consequence for the validity of the first clearance decision would be if the judgment under appeal were set aside, in part as the case may be, at the instance of Bertelsmann and Sony. 227
Otsikko ”lisähuomautuksia” viittaa pikemminkin siihen, että kyseessä ovat täydentävät huomautukset, joilla pyritetään ainoastaan selventämään komission varsinaista lausumaa, jonka se on antanut vastaukseksi Bertelsmannin ja Sonyn valitukseen. ”Lisähuomautuksilla” pyritään erityisesti valaisemaan sitä, mitä seurauksia sillä olisi ensimmäisen hyväksymispäätöksen pysyvyyden kannalta, jos valituksenalainen tuomio kumottaisiin Bertelsmannin ja Sonyn vaatimuksesta (mahdollisesti osittainkin). 227
225 — Paragraphs 37 to 39 of the Commission’s response to the appeal, which is headed, ‘6.
225 – Komission valitukseen antaman vastauskirjelmän 37–39 kohta, joka on otsikoitu seuraavasti: ”6. Additional observations: On the ’essential grounds’ of the Decision”.
227 — See in particular the last sentence of paragraph 39 of the Commission’s response to the appeal.
227 – Vrt. erityisesti komission valitukseen antaman vastauskirjelmän 39 kohdan viimeinen virke.
226 — Paragraphs 114 to 118 of the first clearance decision.
226 – Ensimmäisen hyväksymispäätöksen 114–118 kohta.
In the further course of the procedure the Commission itself made it clear that its ‘additional observations’ were by no means intended to constitute a cross appeal, and moreover expressly declined to assume any liability for costs in that regard; furthermore, it emphasised that its ‘additional observations’ did not have any independent effect, but were relevant only if the appeal lodged by Bertelsmann and Sony succeeded (in part as the case might be). 228
Komissio itse on selventänyt oikeudenkäynnin edetessä, että se ei ole missään tapauksessa tarkoittanut ”lisähuomautuksillaan” tehdä vastavalitusta ja että se on lisäksi nimenomaisesti suojautunut sitä vastaan, että se voisi joutua korvaamaan tästä aiheutuvia oikeudenkäyntikuluja; se on myös korostanut, että sen ”lisähuomautuksilla” ei ole mitään itsenäistä merkitystä, vaan ne ovat asiaankuuluvia vain siinä tapauksessa, että Bertelsmannin ja Sonyn tekemä valitus hyväksytään (mahdollisesti osittain). 228
Article 69(2) of the Rules of Procedure provides that the unsuccessful party is to be ordered to bear the costs if they have been applied for; where there are several unsuccessful parties the Court is to decide how the costs are to be shared.
Työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut; jos hävinneitä asianosaisia on useita, yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee, miten kulut on jaettava näiden asianosaisten kesken.
In derogation from this, Article 69(3)(1) of the Rules of Proced- ure provides that where each party fails on some and succeeds on other heads, the Court may order that the costs be shared; this applies also where an appeal is dismissed notwithstanding that the appellant has succeeded in part of its submissions. 229
Työjärjestyksen 69 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa määrätään kuitenkin, että jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi, yhteisöjen tuomioistuin voi määrätä oikeudenkäyntikulut jaettaviksi asianosaisten kesken; tämä pätee myös silloin, jos valitus hylätään, mutta osa valittajan väitteistä on hyväksytty. 229
Against this background it is to be held that the Commission’s ‘additional observations’ did not contain any cross appeal, and that it is not necessary for the Court to make a separate decision on it, such decision even being ultra petita.
Tämän perusteella on katsottava, että komission ”lisähuomautuksiin” ei sisälly minkäänlaista vastavalitusta ja että yhteisöjen tuomioistuimen erillisen ratkaisun antaminen niistä olisi tarpeetonta ja jopa ultra petita.
As the appellants, Bertelsmann and Sony, have been unsuccessful in the result, but part of their grounds of appeal have in substance succeeded, the costs should be shared.
Koska valittajat Bertelsmann ja Sony ovat hävinneet valituksensa mutta osa niiden valitusperusteista oli kuitenkin sisällöltään perusteltuja, oikeudenkäyntikulut pitäisi jakaa.
I suggest that Bertelsmann and Sony should each be ordered to pay their own costs and three quarters of Impala’s costs; moreover, to the extent that they are to bear Impala’s costs it appears appropriate to order that Bertelsmann and Sony should be jointly and severally liable.
Tästä syystä ehdotan, että Bertelsmann ja Sony vastaavat kumpikin omista oikeudenkäyntikuluistaan ja että ne velvoitetaan korvaamaan kolme neljännestä Impalan kuluista; siltä osin kuin ne korvaavat Impalan oikeudenkäyntikulut, on lisäksi asianmukaista määrätä, että Bertelsmann ja Sony korvaavat Impalan oikeudenkäyntikulut yhteisvastuullisesti.
230Impala should be ordered to bear one quarter of its own costs.
230Impala vastaa puolestaan yhdestä neljänneksestä omista kuluistaan.
Other parties to the proceedings who support an appeal by applications to the Court may be ordered to bear their own costs, applying Article 69(4) by analogy.
Muut osapuolet, jotka tukivat valitusta vaatimuksillaan yhteisöjen tuomioistuimessa, voidaan vastaavasti 69 artiklan 4 kohdan nojalla määrätä vastaamaan omista kuluistaan.
The Commission and Sony BMG Music
Koska komissio ja Sony BMG Music Entertainment ovat tukeneet
If, as I suggest in the present case, the appeal is dismissed, the Court decides on the costs (Article 122(1) of the Rules of Proced- ure) according to Article 69 in conjunction with Article 118 of the Rules of Procedure.
Mikäli valitus hylätään, kuten tässä tapauksessa ehdotan, yhteisöjen tuomioistuin päättää oikeudenkäyntikuluista (työjärjestyksen 122 artiklan 1 kohta), missä yhteydessä yksityiskohtaiset säännöt ilmenevät työjärjestyksen 69 artiklasta, luettuna yhdessä 118 artiklan kanssa.
228 — Letter by the Commission dated 15 May 2007 to the Registrar of the Court.
228 – Komission yhteisöjen tuomioistuimen kirjaajalle toimittama 15.5.2007 päivätty kirjelmä.
Entertainment having supported the appeal of Bertelsmann and Sony with their own applications, and having been unsuccessful in
Bertelsmannin ja Sonyn valitusta vaatimuksillaan ja ovat siten hävinneet asian, vaikuttaa asianmukaiselta määrätä ne vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan. 231
For the foregoing reasons I suggest to the Court that it should decide as follows:
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin antaa seuraavan ratkaisun:
(2) Bertelsmann AG and Sony Corporation of America are each ordered to bear their own costs, and to pay three quarters of the costs of the Independent Music Publishers and Labels Association, jointly and severally; the Independent Music Publishers and Labels Association shall bear one quarter of its own costs.
2) Bertelsmann AG ja Sony Corporation of America vastaavat kumpikin omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan korvaamaan yhteisvastuullisesti kolme neljännestä Independent Music Publishers and Labels Associationin kuluista; Independent Music Publishers and Labels Association vastaa yhdestä neljänneksestä omista kuluistaan.
(3) The Commission of the European Communities and Sony BMG Music Entertainment BV shall each bear its own costs.
3) Euroopan yhteisöjen komissio ja Sony BMG Music Entertainment BV vastaavat kumpikin omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Legal context . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Asiaa koskevat oikeussäännöt .......................................................
The proceedings before the Court of First Instance and the judgment under appeal ........
Asian käsittelyn vaiheet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio ...........................................................................
Forms of order sought and positions of the parties .....................................
Asianosaisten vaatimukset ..........................................................
The appeal . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Muutoksenhaku ...................................................................