natgillin/translations-raw huggingface dataset:
He submitted that there is a division of competences between the Member States and the Community, under which the Member States have competence in relation to the admission into a Member State of nationals of nonmember countries coming from outside Community territory, while the Community has competence to regulate the movement of Union citizens and their family members within the Union.
Sen mukaan jäsenvaltioiden ja yhteisön välillä on toimivallanjako, jonka mukaan jäsenvaltioilla on toimivalta päättää yhteisön alueen ulkopuolelta tulevien kolmansien maiden kansalaisten pääsystä maahan, kun taas yhteisöllä on toimivalta säännellä unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä liikkumista unionin alueella.
He argued that Directive 2004/38 therefore leaves Member States discretion to impose on nationals of nonmember countries who are spouses of Union citizens a condition of prior lawful residence in another Member State.
Direktiivin 2004/38 mukaan jäsenvaltiot voivat siis harkintavaltansa turvin asettaa kolmannen maan kansalaisille, jotka ovat unionin kansalaisten aviopuolisoja, aiempaa laillista oleskelua toisessa jäsenvaltiossa koskevan edellytyksen.
The national court points out that none of the marriages in question is a marriage of convenience.
Kansallinen tuomioistuin korostaa, että mikään pääasiassa kysymyksessä olevista avioliitoista ei ole lumeavioliitto.
Since it considered that an interpretation of Directive 2004/38 was necessary for it to give judgment in the main proceedings, the High Court decided to stay the proceedings and refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Koska High Court katsoi, että pääasian ratkaiseminen edellyttää direktiivin 2004/38 tulkintaa, se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
‘(1) Does Directive 2004/38/EC permit a Member State to have a general requirement that a non-EU national spouse of a Union citizen must have been lawfully resident in another Member State prior to coming to the host Member State in order that he or she be entitled to benefit from the provisions of Directive 2004/38/EC?
”1) Sallitaanko direktiivissä 2004/38/EY, että jäsenvaltiossa on voimassa yleinen edellytys, jonka mukaan kolmannen maan kansalaisen, joka on unionin kansalaisen aviopuoliso, on täytynyt oleskella laillisesti toisessa jäsenvaltiossa ennen vastaanottavaan jäsenvaltioon saapumista, jotta häneen voidaan soveltaa direktiivin 2004/38 säännöksiä?
(2) Does Article 3(1) of Directive 2004/38/EC include within its scope of application a non-EU national who is:
2) Sovelletaanko direktiivin 2004/38 3 artiklan 1 kohtaa sellaiseen kolmannen maan kansalaiseen, joka
— a spouse of a Union citizen who resides in the host Member State and satisfies a condition in Article 7(1)(a), (b) or (c) and
– on sellaisen unionin kansalaisen aviopuoliso, joka oleskelee vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja täyttää 7 artiklan 1 kohdan a, b tai c alakohdassa säädetyn edellytyksen, ja
— is then residing in the host Member State with the Union citizen as his/her spouse irrespective of when or where their marriage took place or when or how the non-EU national entered the host Member State?
– oleskelee sitten vastaanottavassa jäsenvaltiossa unionin kansalaisen kanssa tämän aviopuolisona siitä riippumatta, milloin tai missä heidän avioliittonsa on solmittu tai milloin tai miten kolmannen maan kansalainen on tullut vastaanottavaan jäsenvaltioon?
(3) If the answer to the preceding question is in the negative does Article 3(1) of Directive 2004/38/EC include within its scope of application a non-EU national spouse of a Union citizen who is:
3) Mikäli edelliseen kysymykseen annettava vastaus on kieltävä, sovelletaanko direktiivin 2004/38 3 artiklan 1 kohtaa sellaiseen kolmannen maan kansalaiseen, joka on unionin kansalaisen aviopuoliso ja joka
— a spouse of a Union citizen who resides in the host Member State and satisfies a condition in Article 7(1)(a), (b) or (c) and
– on sellaisen unionin kansalaisen aviopuoliso, joka oleskelee vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja joka täyttää 7 artiklan 1 kohdan a, b tai c alakohdassa säädetyn edellytyksen, ja
— resides in the host Member State with the Union citizen as his/her spouse
– oleskelee vastaanottavassa jäsenvaltiossa unionin kansalaisen kanssa tämän aviopuolisona
— has entered the host Member State independently of the Union citizen and
– on tullut vastaanottavaan jäsenvaltioon unionin kansalaisesta riippumatta ja
— subsequently married the Union citizen in the host Member State?’
– on tämän jälkeen solminut avioliiton unionin kansalaisen kanssa vastaanottavassa jäsenvaltiossa?”
By its first question the referring court asks whether Directive 2004/38 precludes legislation of a Member State which requires a national of a nonmember country who is the spouse of a Union citizen residing in that Member State but not possessing its nationality to have previously been lawfully resident in another Member State before arriving in the host Member State, in order to benefit from the provisions of that directive.
Kansallinen tuomioistuin haluaa ensimmäisellä kysymyksellään selvittää, onko direktiivi 2004/38 esteenä sellaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa edellytetään, että kolmannen maan kansalainen, joka on sellaisen unionin kansalaisen aviopuoliso, joka oleskelee tässä jäsenvaltiossa mutta ei ole sen kansalainen, on ennen vastaanottavaan jäsenvaltioon saapumistaan oleskellut laillisesti toisessa jäsenvaltiossa, jotta häneen voidaan soveltaa mainitun direktiivin säännöksiä.
In the first place, it must be stated that, as regards family members of a Union citizen, no provision of Directive 2004/38 makes the application of the directive conditional on their having previously resided in a Member State.
On todettava ensiksi, että missään direktiivin 2004/38 säännöksessä ei aseteta unionin kansalaisen perheenjäsenten osalta direktiivin soveltamisen edellytykseksi aiempaa oleskelua jäsenvaltiossa.
As Article 3(1) of Directive 2004/38 states, the directive applies to all Union citizens who move to or reside in a Member State other than that of which they are a national, and to their family members as defined in point 2 of Article 2 of the directive who accompany them or join them in that Member State.
Direktiivin 2004/38 3 artiklan 1 kohdan mukaan direktiiviä sovelletaan kaikkiin unionin kansalaisiin, jotka siirtyvät toiseen jäsenvaltioon tai oleskelevat toisessa jäsenvaltiossa kuin jonka kansalaisia he ovat, sekä heidän tämän direktiivin 2 artiklan 2 alakohdassa määriteltyihin perheenjäseniinsä, jotka tulevat heidän mukanaan tai seuraavat heitä myöhemmin tähän jäsenvaltioon.
The definition of family members in point 2 of Article 2 of Directive 2004/38 does not distinguish according to whether or not they have already resided lawfully in another Member State.
Direktiivin 2004/38 2 artiklan 2 kohtaan sisältyvässä perheenjäsenten määritelmässä ei tehdä eroa sen mukaan, ovatko he jo oleskelleet laillisesti toisessa jäsenvaltiossa vai eivät.
It must also be pointed out that Articles 5, 6(2) and 7(2) of Directive 2004/38 confer the rights of entry, of residence for up to three months, and of residence for more than three months in the host Member State on nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen whom they accompany or join in that Member State, without any reference to the place or conditions of residence they had before arriving in that Member State.
On myös korostettava, että direktiivin 2004/38 5 artiklassa, 6 artiklan 2 kohdassa ja 7 artiklan 2 kohdassa annetaan oikeus maahantuloon, oikeus oleskella enintään kolme kuukautta vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja oikeus oleskella siellä yli kolme kuukautta sellaisille kolmannen maan kansalaisille, jotka ovat unionin kansalaisen perheenjäseniä ja jotka tulevat hänen mukanaan vastaanottavaan jäsenvaltioon tai seuraavat häntä sinne myöhemmin, mutta siinä ei viitata paikkaan, jossa he oleskelivat ennen tähän jäsenvaltioon saapumistaan, eikä tämän oleskelun edellytyksiin.
In that, as follows from Articles 9(1) and 10(1) of Directive 2004/38, the residence card is the document that evidences the right of residence for more than three months in a Member State of the family members of a Union citizen who are not nationals of a Member State, the fact that Article 5(2) provides for the entry into the host Member State of family members of a Union citizen who do not have a residence card shows that Directive 2004/38 is capable of applying also to family members who were not already lawfully resident in another Member State.
Kuten direktiivin 2004/38 9 artiklan 1 kohdasta ja 10 artiklan 1 kohdasta ilmenee, oleskelukortti on asiakirja, joka osoittaa sellaisten unionin kansalaisen perheenjäsenten, jotka eivät ole minkään jäsenvaltion kansalaisia, oikeuden yli kolme kuukautta kestävään oleskeluun, joten se, että mainitussa 5 artiklan 2 kohdassa säädetään sellaisten unionin kansalaisen perheenjäsenten, joilla ei ole oleskelukorttia, tulosta vastaanottavaan jäsenvaltioon, osoittaa, että direktiiviä 2004/38 voidaan yhtä lailla soveltaa sellaisiin perheenjäseniin, jotka eivät jo ole laillisesti oleskelleet toisessa jäsenvaltiossa.
Similarly, Article 10(2) of Directive 2004/38, which lists exhaustively the documents which nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen may have to present to the host Member State in order to have a residence card issued, does not provide for the possibility of the host Member State asking for documents to demonstrate any prior lawful residence in another Member State.
Samoin direktiivin 2004/38 10 artiklan 2 kohdassa, jossa luetellaan tyhjentävästi asiakirjat, jotka kolmannen maan kansalaisten, jotka ovat unionin kansalaisen perheenjäseniä, voidaan pyytää esittämään vastaanottavassa jäsenvaltiossa oleskelukortin myöntämistä varten, ei säädetä vastaanottavan jäsenvaltion mahdollisuudesta vaatia asiakirjoja, jotka ovat todisteena mahdollisesta aiemmasta laillisesta oleskelusta toisessa jäsenvaltiossa.
In those circumstances, Directive 2004/38 must be interpreted as applying to all nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen within the meaning of point 2 of Article 2 of that directive and accompany or join the Union citizen in a Member State other than that of which he is a national, and as conferring on them rights of entry and residence in that Member State, without distinguishing according to whether or not the national of a nonmember country has already resided lawfully in another Member State.
Näin ollen direktiiviä 2004/38 on tulkittava siten, että sitä sovelletaan kaikkiin kolmannen maan kansalaisiin, jotka ovat tämän direktiivin 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja unionin kansalaisen perheenjäseniä, jotka tulevat unionin kansalaisen mukana tai seuraavat häntä myöhemmin toiseen jäsenvaltioon kuin siihen, jonka kansalainen hän on, ja siinä annetaan heille oikeus maahantuloon ja oleskeluun tässä jäsenvaltiossa tekemättä eroa sen mukaan, onko kyseinen kolmannen maan kansalainen jo oleskellut laillisesti toisessa jäsenvaltiossa vai ei.
That interpretation is supported by the Court’s caselaw on the instruments of secondary law concerning freedom of movement for persons adopted before Directive 2004/38.
Tätä tulkintaa vahvistaa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö, joka koskee henkilöiden vapaan liikkuvuuden alalla ennen direktiivin 2004/38 antamista annettuja johdetun oikeuden säädöksiä.
To that end, the Community legislature has considerably expanded, in Regulation No 1612/68 and in the directives on freedom of movement for persons adopted before Directive 2004/38, the application of Community law on entry into and residence in the territory of the Member States to nationals of nonmember countries who are spouses of nationals of Member States (see, to that effect, Case C-503/03 Commission v Spain, paragraph 41).
Yhteisön lainsäätäjä on tässä tarkoituksessa asetuksessa N:o 1612/68 ja ennen direktiivin 2004/38 antamista annetuissa henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevissa direktiiveissä laajentanut huomattavasti tuloa jäsenvaltioihin ja niissä oleskelua koskevien yhteisön oikeussääntöjen soveltamista kolmansien maiden kansalaisiin, jotka ovat jäsenvaltioiden kansalaisten aviopuolisoja (ks. vastaavasti em. asia komissio v. Espanja, tuomio 31.1.2006, 41 kohta).
It is true that the Court held in paragraphs 50 and 51 of Akrich that, in order to benefit from the rights provided for in Article 10 of Regulation No 1612/68, the national of a nonmember country who is the spouse of a Union citizen must be lawfully resident in a Member State when he moves to another Member State to which the citizen of the Union is migrating or has migrated. However, that conclusion must be
Yhteisöjen tuomioistuin on tosin edellä mainitussa asiassa Akrich antamansa tuomion 50 ja 51 kohdassa todennut, että jotta kolmannen maan kansalainen, joka on unionin kansalaisen aviopuoliso, voisi vedota asetuksen N:o 1612/68 10 artiklan mukaisiin oikeuksiin, hänen on oleskeltava laillisesti yhteisön jäsenvaltiossa hetkellä, jolloin hän siirtyy siihen toiseen jäsenvaltioon, johon unionin kansalainen muuttaa
The benefit of such rights cannot depend on the prior lawful residence of such a spouse in another Member State (see, to that effect, MRAX, paragraph 59, and Case C-157/03 Commission v Spain, paragraph 28).
Tätä päätelmää on kuitenkin harkittava uudelleen. Tällaisten oi -keuksien soveltaminen ei voi riippua siitä, että tällainen aviopuoliso on aiemmin oleskellut laillisesti toisessa jäsenvaltiossa (ks. vastaavasti em. asia MRAX, tuomion 59 kohta ja em. asia komissio v. Espanja, tuomio 14.4.2005, 28 kohta).
The same interpretation must be adopted a fortiori with respect to Directive 2004/38, which amended Regulation No 1612/68 and repealed the earlier directives on freedom of movement for persons.
Samaa tulkintaa on sovellettava sitäkin suuremmalla syyllä, kun kysymys on direktiivistä 2004/38, jolla muutettiin asetusta N:o 1612/68 ja kumottiin aiemmat henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevat direktiivit.
As is apparent from recital 3 in the preamble to Directive 2004/38, it aims in particular to ‘strengthen the right of free movement and residence of all Union citizens’, so that Union citizens cannot derive less rights from that directive than from the instruments of secondary legislation which it amends or repeals.
Kuten direktiivin 2004/38 johdantoosan kolmannesta perustelukappaleesta ilmenee, direktiivin tavoitteena on erityisesti ”tehostaa kaikkien unionin kansalaisten oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen ja oleskeluun”, joten unionin kansalaiset eivät voi tämän direktiivin perusteella saada vähemmän oikeuksia kuin he saivat niiden johdetun oikeuden säädösten perusteella, joita muutettiin tai jotka kumottiin tällä direktiivillä.
In the second place, the above interpretation of Directive 2004/38 is consistent with the division of competences between the Member States and the Community.
Direktiivin 2004/38 edellä esitetty tulkinta on lisäksi yhdenmukainen jäsenvaltioiden ja yhteisön välisen toimivallanjaon kanssa.
It is common ground that the Community derives from Articles 18(2) EC, 40 EC, 44 EC and 52 EC — on the basis of which Directive 2004/38 inter alia was adopted — competence to enact the necessary measures to bring about freedom of movement for Union citizens.
On kiistatonta, että yhteisö johtaa EY 18 artiklan 2 kohdasta, EY 40 artiklasta, EY 44 artiklasta ja EY 52 artiklasta – joiden perusteella direktiivi 2004/38 nimenomaan on annettu – toimivallan toteuttaa tarpeelliset toimenpiteet unionin kansalaisten vapaan liikkuvuuden toteuttamiseksi.
As already pointed out in paragraph 56 above, if Union citizens were not allowed to lead a normal family life in the host Member State, the exercise of the freedoms they are guaranteed by the Treaty would be seriously obstructed.
Kuten tämän tuomion 56 kohdassa on jo korostettu, on niin, että jos unionin kansalaiset eivät saisi viettää normaalia perheelämää vastaanottavassa jäsenvaltiossa, heille perustamissopimuksessa taattujen vapauksien käyttämistä estettäisiin vakavasti.
Consequently, within the competence conferred on it by those articles of the Treaty, the Community legislature can regulate the conditions of entry and residence of the family members of a Union citizen in the territory of the Member States, where the fact that it is impossible for the Union citizen to be accompanied or joined by his family in the host Member State would be such as to interfere with his freedom of movement by discouraging him from exercising his rights of entry into and residence in that Member State.
Yhteisön lainsäätäjä voi näin ollen sille näissä perustamissopimuksen artikloissa tunnustetun toimivallan puitteissa säännellä edellytyksiä, jotka koskevat unionin kansalaisen perheenjäsenten tuloa jäsenvaltioihin ja oleskelua niissä, kun se, että unionin kansalaisen perhe ei voi tulla hänen mukanaan tai seurata häntä vastaanottavaan jäsenvaltioon, olisi omiaan loukkaamaan hänen liikkumisvapauttaan siten, että se saa hänet luopumaan käyttämästä oikeuttaan tulla tähän jäsenvaltioon ja oleskella siellä.
The refusal of the host Member State to grant rights of entry and residence to the family members of a Union citizen is such as to discourage that citizen from moving to or residing in that Member State, even if his family members are not already lawfully resident in the territory of another Member State.
Se, että vastaanottava jäsenvaltio kieltäytyy myöntämästä maahantulo- ja oleskeluoikeutta unionin kansalaisen perheenjäsenille, on omiaan vaikuttamaan siten, että se saa viimeksi mainitun luopumaan siirtymisestä tähän jäsenvaltioon tai oleskelusta siellä myös silloin, kun hänen perheenjäsenensä eivät jo oleskele laillisesti toisessa jäsenvaltiossa.
It follows that the Community legislature has competence to regulate, as it did by Directive 2004/38, the entry and residence of nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen in the Member State in which that citizen has exercised his right of freedom of movement, including where the family members were not already lawfully resident in another Member State.
Tästä seuraa, että yhteisön lainsäätäjällä on toimivalta antaa sääntelyä, kuten se on tehnyt direktiivillä 2004/38, sellaisten kolmannen valtion kansalaisten, jotka ovat unionin kansalaisen perheenjäseniä, tulosta siihen jäsenvaltioon ja oleskelusta siinä jäsenvaltiossa, jossa kyseinen unionin kansalainen on käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, myös silloin, kun perheenjäsenet eivät jo oleskele laillisesti toisessa jäsenvaltiossa.
Consequently, the interpretation put forward by the Minister for Justice and by several of the governments that have submitted observations that the Member States retain exclusive competence, subject to Title IV of Part Three of the Treaty, to regulate the first access to Community territory of family members of a Union citizen who are nationals of nonmember countries must be rejected.
Näin ollen ei voida hyväksyä Minister for Justicen ja useiden huomautuksensa esittäneiden hallitusten analyysia, jonka mukaan jäsenvaltioilla säilyy yksinomainen toimivalta, jollei perustamissopimuksen kolmannen osan IV osastosta muuta johdu, säännellä sellaisten unionin kansalaisen perheenjäsenten, jotka ovat kolmannen maan kansalaisia, ensimmäistä pääsyä yhteisön alueelle.
Indeed, to allow the Member States exclusive competence to grant or refuse entry into and residence in their territory to nationals of nonmember countries who are family members of Union citizens and have not already resided lawfully in another Member State would have the effect that the freedom of movement of Union citizens in a Member State whose nationality they do not possess would vary from one Member State to another, according to the provisions of national law concerning immigration, with some Member States permitting entry and residence of family members of a Union citizen and other Member States refusing them.
Se, että jäsenvaltioille tunnustettaisiin yksinomainen toimivalta sallia tai kieltää tulo alueelleen tai oleskelu siellä niiden kolmansien maiden kansalaisten osalta, jotka ovat unionin kansalaisen perheenjäseniä ja jotka eivät ole jo oleskelleet laillisesti toisessa jäsenvaltiossa, vaikuttaisi siten, että unionin kansalaisten liikkumisvapaus siinä jäsenvaltiossa, jonka kansalaisia he eivät ole, vaihtelisi jäsenvaltiosta toiseen kansallisten maahanmuuttoa koskevien lakien mukaisesti siten, että jotkin jäsenvaltiot sallivat unionin kansalaisen perheenjäsenten maahantulon ja oleskelun ja toiset eivät.
That would not be compatible with the objective set out in Article 3(1)(c) EC of an internal market characterised by the abolition, as between Member States, of obs -tacles to the free movement of persons.
Tällainen tulos ei olisi sovitettavissa yhteen sen tavoitteen kanssa, jota tarkoitetaan EY 3 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja joka koskee sisämarkkinoita, joille on ominaista, että henkilöiden vapaata liikkuvuutta rajoittavat esteet poistetaan jäsenvaltioiden väliltä.
Freedom of movement for Union citizens must therefore be interpreted as the right to leave any Member State, in particular the Member State whose nationality the Union citizen
Unionin kansalaisten vapaa liikkuvuus on siis tulkittava oikeudeksi lähteä mistä tahansa jäsenvaltiosta ja erityisesti siitä jäsenvaltiosta, jonka kansalainen unionin kansalainen on, ja
Furthermore, the interpretation mentioned in paragraph 66 above would lead to the paradoxical outcome that a Member State would be obliged, under Council Dir -ective 2003/86/EC of 22 September 2003 on the right to family reunification (OJ 2003 L 251, p.
Tämän tuomion 66 kohdassa mainittu analyysi johtaisi lisäksi paradoksaaliseen tilanteeseen sikäli, että jäsenvaltion olisi oikeudesta perheenyhdistämiseen 22.9.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/86/EY (EUVL L 251, s.
12), to authorise the entry and residence of the spouse of a national of a nonmember country lawfully resident in its territory where the spouse is not already lawfully resident in another Member State, but would be free to refuse the entry and residence of the spouse of a Union citizen in the same circumstances.
12) nojalla sallittava alueellaan laillisesti oleskelevan kolmannen maan kansalaisen aviopuolison maahantulo ja oleskelu, kun tämä aviopuoliso ei jo oleskele laillisesti toisessa jäsenvaltiossa, mutta sillä olisi samoissa olosuhteissa vapaus kieltää unionin kansalaisen aviopuolison maahantulo ja oleskelu.
Consequently, Directive 2004/38 confers on all nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen within the meaning of point 2 of Article 2 of that directive, and accompany or join the Union citizen in a Member State other than that of which he is a national, rights of entry into and residence in the host Member State, regardless of whether the national of a nonmember country has already been lawfully resident in another Member State.
Direktiivillä 2004/38 annetaan näin ollen kaikille kolmannen maan kansalaisille, jotka ovat tämän direktiivin 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja unionin kansalaisen perheenjäseniä, jotka tulevat hänen mukanaan tai seuraavat häntä myöhemmin johonkin muuhun jäsenvaltioon kuin siihen, jonka kansalainen hän on, oikeus tulla vastaanottavaan jäsenvaltioon ja oleskella siellä riippumatta siitä, onko kyseinen kolmannen maan kansalainen jo oleskellut laillisesti toisessa jäsenvaltiossa vai ei.
The Minister for Justice and several of the governments that have submitted observations contend, however, that, in a context typified by strong pressure of migration, it is necessary to control immigration at the external borders of the Community, which presupposes an individual examination of all the circumstances surrounding a first entry into Community territory.
Minister for Justice ja useat huomautuksensa esittäneet jäsenvaltiot katsovat kuitenkin, että tilanteessa, jota leimaa voimakas maahanmuuttopaine, on välttämätöntä valvoa maahanmuuttoa yhteisön ulkorajoilla, mikä edellyttää sitä, että ensimmäistä maahantuloa yhteisön alueelle koskevat seikat tutkitaan erikseen.