natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘If the operator treats a supply as exempt from tax even though the conditions under paragraph 1 are not met, the supply is nevertheless to be regarded as taxexempt if the claiming of the tax exemption is based on incorrect statements by the purchaser and the operator was not able to recognise the incorrectness of those statements, even by exercising due commercial care.
”Jos elinkeinonharjoittaja on käsitellyt tavaroiden luovutusta verottomana, vaikka 1 momentin edellytykset eivät täyttyneet, tavaroiden luovutus on kuitenkin katsottava verottomaksi, jos sen käsittely verottomana perustuu ostajan antamiin vääriin tietoihin eikä elinkeinonharjoittaja voinut havaita näitä tietoja vääriksi edes kaupalliselta toimijalta edellytettyä asianmukaista huolellisuutta noudattaen.
As regards export supplies from the Community, German tax law contains no such provision on the protection of legitimate expectations.
Tällaista luottamuksensuojasäännöstä ei ole kansallisessa lainsäädännössä kolmansiin maihin tapahtuvien vientiluovutusten osalta.
In addition, Paragraph 227 of the 1977 Tax Code (Abgabenordnung 1977) provides:
Lisäksi yleisistä verosäännöksistä annetun vuoden 1977 lain (Abgabenordnung 1977) 227 §:ssä säädetään seuraavaa:
‘The tax authorities may waive, in whole or in part, claims arising from a liability to tax where it would be unfair to pursue them in the circumstances of the particular case; on the same conditions, amounts which have already been paid may be reimbursed or set off.’
”Veroviranomaiset voivat osaksi tai kokonaan vapauttaa verovelvollisen veroista, jotka perustuvat verovelkasuhteeseen, jos veron kantaminen olisi yksittäistapauksessa kohtuutonta; samoin edellytyksin jo maksetut määrät voidaan palauttaa tai hyvittää.”
The main proceedings and the question referred for a preliminary ruling
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
From 1992 to 1998 Netto Supermarkt, which operates several discount supermarkets in the German Land of Mecklenburg-Western Pomerania, refunded to its customers several thousand German marks which they had paid in the form of VAT.
Netto Supermarkt, jolla on Mecklenburg-Vorpommernin osavaltiossa useita halpamyymälöitä, palautti vuosina 1992–1998 asiakkailleen tuhansia Saksan markkoja, jotka nämä asiakkaat olivat maksaneet liikevaihtoverona.
It had decided to make those reimbursements to nationals of nonmember countries if they were able to show proof of export outside the Community of goods bought on the occasion of non-commercial trips, with such proof consisting, first, of the impression of the customs stamp half on the voucher and half on the customs form and, second, of the foreign national presenting his passport.
Se päätti palauttaa veron kolmansien maiden kansalaisille, jos nämä kansalaiset pystyivät esittämään todisteet ei-kaupallisella matkalla ostettujen tavaroiden viennistä yhteisön ulkopuolelle, ja tällaisina todisteina olivat yhtäältä tullileima, joka oli puoliksi kassakuitissa ja puoliksi tullilomakkeessa, ja toisaalta se, että ulkomaan kansalainen esitti passinsa.
In 1998 Netto Supermarkt asked the Hauptzollamt Neubrandenburg (Principal Customs Office, Neubrandenburg) to check whether the customs stamp No 73 and the customs forms on which it appeared were counterfeit.
Vuonna 1998 Netto Supermarkt pyysi Hauptzollamt Neubrandenburgia (Neubrandenburgin päätullitoimipaikka) tarkastamaan, oliko tullileima nro 73 ja tullilomakkeet, joissa se oli, väärennettyjä.
The Principal Customs Office initially gave a negative answer, but later informed Netto Supermarkt that the documents submitted to it by Netto Supermarkt had been examined again and been found to be falsified.
Mainittu päätullitoimipaikka vastasi ensin, että näin ei ollut, mutta sitten ilmoitti Netto Supermarktille, että uudessa tutkimuksessa oli paljastunut, että tämän sille toimittamat asiakirjat olivat väärennettyjä.
Subsequently, the tax investigation office found that, between 1993 and 1998, a substantial proportion of the proofs of export of goods had been counterfeited by Polish nationals with the help of forged customs forms or that the alleged proofs of export had been marked with a forged customs stamp.
Sitten verovalvontayksikkö totesi, että vuosina 1993–1998 Puolan kansalaiset olivat väärentäneet suuren määrän todisteita tavaroiden viennistä väärennetyillä tullilomakkeilla tai että näihin väitettyihin todisteisiin oli laitettu väärennetty tullileima.
By this means, Polish nationals claimed reimbursement of VAT from Netto Supermarkt, which the latter refunded to them.
Mainitut Puolan kansalaiset hakivat tällä tavalla liikevaihtoveron palautusta Netto Supermarktilta, ja tämä myönsi sen heille.
In 1999 the Finanzamt assessed Netto Supermarkt to payment of the additional VAT due for the years 1993 to 1998, corresponding to the turnover actually generated during those years.
Vuonna 1999 Finanzamt velvoitti Netto Supermarktin maksamaan vuosilta 1993–1998 lisää liikevaihtoveroa määrän, joka vastasi näinä vuosina tosiasiallisesti toteutunutta liikevaihtoa.
By decision of 14 February 2000, the Finanzamt refused Netto Supermarkt’s request for exemption from the VAT retrospectively demanded for those years.
Finanzamt hylkäsi 14.2.2000 tekemällään päätöksellä Netto Supermarktin pyynnön saada jälkikäteen vapautus liikevaihtoverosta mainituilta vuosilta.
Netto Supermarkt objected to that refusal decision.
Netto Supermarkt teki oikaisuvaatimuksen tästä hylkäyspäätöksestä.
By decision of 3 May 2000, the Finanzamt upheld only part of the objection.
Finanzamt hyväksyi 3.5.2000 tekemällään päätöksellä tämän oikaisuvaatimuksen vain osittain.
It granted an exemption from VAT for the years 1993 and 1994, on the basis that the tax assessments for those years could no longer be amended, and remitted the interest for the years 1993 to 1997.
Se myönsi vapautuksen liikevaihtoverosta vuosilta 1993 ja 1994, sillä näiden vuosien verotuspäätöksiä ei enää voitu muuttaa, ja myönsi vapautuksen koroista vuosilta 1993–1997.
The Finanzamt rejected the remainder of Netto Supermarkt’s objection by holding that the latter owed the tax because it had not been able to produce proper proof of the export which gave rise to the VAT exemption.
Finanzamt hylkäsi muilta osin Netto Supermarktin tekemän oikaisuvaatimuksen ja katsoi, että tämä oli velvollinen maksamaan mainitun veron, sillä se ei voinut esittää asianmukaisessa muodossa olevia todisteita viennistä, johon verovapautus perustuu.
According to the Finanzamt, Netto Supermarkt should have examined the genuineness of the proofs of export earlier and, by showing proper care, could have prevented a fraud lasting for years.
Finanzamtin mukaan Netto Supermarktin olisi pitänyt tarkastaa aikaisemmin vientiä koskevien todisteiden aitous ja se olisi voinut asianmukaista huolellisuutta noudattamalla estää sen, että petos jatkui useita vuosia.
In addition, the Finanzamt considered that the fact that Netto Supermarkt had contributed to elucidating the facts did not affect the amount of VAT payable by that company.
Lisäksi se katsoi, että sillä, että Netto Supermarkt oli osallistunut tosiseikkojen selvittämiseen, ei ollut merkitystä tämän yhtiön maksettavaksi tulevan liikevaihtoveron määrän kannalta.
Netto Supermarkt subsequently challenged that decision to refuse in part of 3 May 2000 by application to the Finanzgericht (Finance Court), seeking an exemption from the VAT retrospectively demanded for the years 1995 to 1998.
Sittemmin Netto Supermarkt valitti Finanzgerichtiin tästä 3.5.2000 tehdystä osittaista hylkäämistä koskevasta päätöksestä ja vaati vapautusta liikevaihtoverosta, jota vaadittiin jälkikäteen vuosilta 1995–1998.
The Finanzgericht rejected the application.
Finanzgericht hylkäsi tämän valituksen.
Netto Supermarkt brought an appeal before the Bundesfinanzhof (Federal Finance Court), in which it submitted that the Finanzgericht should have considered the supplies of goods to Polish purchasers to be exempt, by applying — by analogy — the national rule on the protection of legitimate expectations referred to in Paragraph 6a(4) of the UStG, which is a rule that applies to intra-Community supplies.
Netto Supermarkt teki sitten Bundesfinanzhofiin Revision-valituksen, jossa se väittää, että Finanzgerichtin olisi pitänyt vapauttaa verosta tavaroiden myynti puolalaisille ostajille soveltaen analogisesti UStG:n 6 a §:n 4 momentin mukaista luottamuksensuojaa koskevaa kansallista sääntöä, jota sovelletaan yhteisön sisällä.
In its appeal, Netto Supermarkt also relies on the principle of fairness laid down in Paragraph 227 of the 1977 Tax Code.
Tässä valituksessa Netto Supermarkt vetoaa myös yleisistä verosäännöksistä annetun vuoden 1977 lain 227 §:ssä ilmaistuun kohtuullisuusperiaatteeseen.
Having regard to the principle of the protection of legitimate expectations, the Bundesfinanzhof considers that, in any event, it is in doubt whether — under Community law — export supplies from the Community can be exempt if the operator making the supply was unable — even by exercising due commercial care — to recognise that the export proofs provided by the purchaser had been falsified, even where the conditions of exemption of an export supply are objectively absent because, as in this case, the documents submitted as bearing proof of export had been forged.
Luottamuksensuojan periaatteen osalta Bundesfinanzhof katsoo, että joka tapauksessa on epävarmaa, voidaanko yhteisön oikeuden nojalla vientiin yhteisön ulkopuolelle tapahtuva luovutus vapauttaa verosta siinä tapauksessa, että luovutuksen tehnyt luovuttaja ei ole voinut edes kaupalliselta toimijalta edellytettyä asianmukaista huolellisuutta noudattaen havaita ostajan esittämien vientiä koskevien todisteiden väärentämistä, ja onko näin myös silloin, kun tällaisen luovutuksen verovapautuksen edellytykset eivät objektiivisesti täyty siitä syystä, että, kuten tässä asiassa, viennin osoittamiseksi esitetyt asiakirjat on väärennetty.
In those circumstances, the Bundesfinanzhof decided to stay the proceedings and to request a preliminary ruling from the Court of Justice on the following question:
Näissä olosuhteissa Bundesfinanzhof on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
‘Do the provisions of Community law on exemption from tax for exports to a third country preclude the granting of exemption from tax by the Member State on the grounds of fairness where the conditions for exemption are not satisfied but the taxable person was unable, even by exercising due commercial care, to recognise that they were not met?’
”Ovatko kolmanteen maahan tapahtuvia tavaroiden vientejä koskevista verovapautuksista annetut yhteisön oikeuden säännökset esteenä sille, että jäsenvaltio myöntää verovapautuksen kohtuussyistä, jos vapautuksen edellytykset eivät täyty mutta verovelvollinen ei ole voinut havaita niiden puuttumista edes kaupalliselta toimijalta edellytettyä asiamukaista huolellisuutta noudattaen?”
By its question the Bundesfinanzhof asks, essentially, whether Article 15(2) of the Sixth Directive must be interpreted as precluding a Member State from granting an exemption from VAT on the supply of goods for export to a destination outside the Community, where the conditions for such an exemption are not met, but the taxable person was not able to recognise — even by exercising due commercial care — that they were not met, because the export proofs provided by the purchaser had been forged.
Kysymyksellään ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee ennen kaikkea, onko kuudennen direktiivin 15 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä sille, että jäsenvaltio vapauttaa arvonlisäverosta vientiin yhteisön ulkopuolelle tapahtuneen luovutuksen, kun tällaisen verovapautuksen edellytykset eivät täyty mutta verovelvollinen ei voinut havaita sitä edes kaupalliselta toimijalta edellytettyä asianmukaista huolellisuutta noudattaen, koska ostaja oli väärentänyt esittämänsä todisteet viennistä.
As is clear from the first part of the first sentence of Article 15 of the Sixth Directive, it is for the Member States to lay down the conditions for the application of the exemption for the supply of goods for export to a destination outside the Community.
Kuten kuudennen direktiivin 15 artiklan ensimmäisestä lauseesta ilmenee, jäsenval -tioiden on vahvistettava edellytykset, joita ne asettavat tavaroiden luovuttamista vientiin yhteisön ulkopuolelle koskevan verovapautuksen soveltamiseksi.
That provision also provides that Member States must lay down those conditions in particular for the purpose ‘of preventing any evasion, avoidance or abuse’.
Tässä säännöksessä täsmennetään myös, että mainitut valtiot vahvistavat nämä edellytykset muun muassa ”veropetosten, veron kiertämisen ja muiden väärinkäytösten estämiseksi”.
Therefore, whilst it is legitimate for the measures adopted by the Member State to seek to preserve the rights of the public exchequer as effectively as possible, such measures must not go further than is necessary for that purpose (see, in particular, Molenheide and Others, paragraph 47, and Federation of Technological Industries and Others, paragraph 30).
Niinpä vaikka on oikeutettua, että jäsenvaltioiden toimenpiteillä pyritään mahdollisimman tehokkaasti turvaamaan veronsaajan oikeudet, ne eivät kuitenkaan saa mennä pidemmälle kuin tämän päämäärän saavuttamiseksi on tarpeen (ks. mm. em. yhdistetyt asiat Molenheide ym., tuomion 47 kohta ja em. asia Federation of Technological Industries ym., tuomion 30 kohta).
This is why the objective of preventing tax evasion referred to in Article 15 of the Sixth Directive sometimes justifies stringent requirements as regards suppliers’ obligations.
Tästä syystä kuudennen direktiivin 15 artiklassa tarkoitetulla veropetosten estämisen tavoitteella voidaan joskus perustella tiukemmat vaatimukset luovuttajien velvoitteiden osalta.
However, any sharing of the risk between the supplier and the tax authorities, following fraud committed by a third party, must be compatible with the principle of proportionality (Teleos and Others, paragraph 58).
Kuitenkin sen, miten riskit jaetaan luovuttajan ja veroviranomaisten välillä sellaisen petoksen johdosta, johon kolmas osapuoli on syyllistynyt, on sovelluttava yhteen suhteellisuusperiaatteen kanssa (em. asia Teleos ym., tuomion 58 kohta).
That will not be the case if a tax regime imposes the entire responsibility for the payment of VAT on suppliers, regardless of whether or not they were involved in the fraud committed by the purchaser (see, to that effect, Teleos and Others, paragraph 58).
Näin ei voi olla, jos verotusjärjestelmässä asetetaan kaikki vastuu arvonlisäveron maksamisesta luovuttajalle riippumatta siitä, onko se osallisena ostajan tekemässä petoksessa (ks. vastaavasti em. asia Teleos ym., tuomion 58 kohta).
As the Advocate General has pointed out in point 45 of his Opinion, it would clearly be disproportionate to hold a taxable person liable for the shortfall in tax caused by fraudulent acts of third parties over which he has no influence whatsoever.
On näet niin, että kuten julkisasiamies ratkaisuehdotuksensa 45 kohdassa toteaa, olisi selvästi suhteetonta pitää verovelvollista vastuullisena verotulojen menetyksestä, joka aiheutuu kolmansien petollisesta menettelystä, johon verovelvollisella ei ole mitään vaikutusvaltaa.
On the other hand, as the Court has already held, it is not contrary to Community law to require the supplier to take every step which could reasonably be required of him to satisfy himself that the transaction which he is effecting does not result in his participation in tax evasion (see Teleos and Others, paragraph 65, and the caselaw cited there).
Sitä vastoin, kuten yhteisöjen tuomioistuin on jo katsonut, ei ole yhteisön oikeu- den vastaista edellyttää, että luovuttaja toteuttaa kaikki toimenpiteet, joita häneltä voidaan kohtuudella edellyttää sen varmistamiseksi, että hänen suorittamansa liiketoimi ei johda siihen, että hän osallistuu veropetokseen (ks. em. asia Teleos ym., tuomion 65 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Accordingly, the fact that the supplier acted in good faith, that he took every reasonable measure in his power and that his participation in fraud is excluded are important points in deciding whether that supplier can be obliged to account for the VAT after the event (see Teleos and Others, paragraph 66).
Näin ollen se, että luovuttaja on toiminut vilpittömässä mielessä, että hän on toteuttanut kaikki toimenpiteet, jotka ovat kohtuudella hänen toteutettavissaan, ja että hänen osallistumisensa petokseen on suljettu pois, ovat tärkeitä seikkoja määritettäessä mahdollisuutta velvoittaa kyseinen luovuttaja suorittamaan arvonlisävero jälkeenpäin (ks. em. asia Teleos ym., tuomion 66 kohta).
Likewise, it would be contrary to the principle of legal certainty if a Member State which has laid down the conditions for the application of the exemption of supplies of goods for export to a destination outside the Community by prescribing, among other things, a list of the documents to be presented to the competent authorities, and which has accepted, initially, the documents presented by the supplier as evidence establishing entitlement to the exemption, could subsequently require that supplier to account for the VAT on that supply, where it transpires that, because of the purchaser’s fraud, of which the supplier had and could have had no knowledge, the conditions for the exemption were in fact not met (see, to that effect, Teleos and Others, paragraph 50).
Olisi vastaavasti oikeusvarmuuden periaatteen vastaista, että jäsenvaltio, joka on säätänyt vientiin yhteisön ulkopuolelle tapahtuvaa luovutusta koskevan vapautuksen soveltamisen edellytyksistä vahvistamalla muun muassa luettelon toimivaltaisille viranomaisille esitettävistä asiakirjoista ja joka on aluksi hyväksynyt luovuttajan esittämät asiakirjat verovapautuksen saamiseen oikeuttavana näyttönä, voisi myöhemmin velvoittaa kyseisen luovuttajan suorittamaan tähän luovutukseen liittyvän arvonlisäveron silloin, kun ilmenee, että sellaisen petoksen johdosta, johon vastaanottaja on syyllistynyt ja josta luovuttajalla ei ollut eikä voinut olla tietoa, verovapautuksen edellytykset eivät tosiasiassa täyttyneet (ks. vastaavasti em. asia Teleos ym., tuomion 50 kohta).
It follows that a supplier must be able to rely on the lawfulness of the transaction that he carries out without risking the loss of his right to exemption from VAT, if, as in the case in the main proceedings, he is in no position to recognise — even by exercising due commercial care — that the conditions for the exemption were in fact not met, because the export proofs provided by the purchaser had been forged.
Tästä seuraa, että luovuttajan on voitava luottaa toteuttamansa liiketoimen lailli -suuteen vaarantamatta oikeuttaan vapautukseen arvonlisäverosta, jos, kuten pää -asiassa, se ei pysty havaitsemaan edes kaupalliselta toimijalta edellytettyä asianmukaista huolellisuutta noudattaen sitä, että vapautuksen edellytykset eivät tosiasiassa täyty, koska ostaja oli väärentänyt esittämänsä todisteet viennistä.
Moreover, it must be added that, contrary to what has been submitted by the German Government, the caselaw of the Court in the field of customs law — according to which an operator who cannot provide evidence that the conditions necessary for the grant of remission from export or import duties are satisfied must bear the consequences arising from that inability, despite having acted in good faith — cannot be relied on in a situation such as that in the case in the main proceedings, in order to call in question the foregoing considerations.
Lisäksi on todettava, että päinvastoin kuin Saksan hallitus väittää, yhteisöjen tuomioistuimen tullioikeuden alalla omaksumaan oikeuskäytäntöön, jonka mukaan talou -dellisen toimijan, joka ei voi todistaa, että tuonti- tai vientitullien peruuttamisen edellytykset täyttyvät, on vastattava sen seurauksista vilpittömästä mielestään riippumatta, ei voida vedota pääasian kaltaisessa tilanteessa edellä esitettyjen näkökohtien kumoamiseksi.
As the Advocate General has noted
On näet niin, kuten julkisasiamies ratkaisuehdotuksensa 53 kohdassa
NETTO SUPERMARKT in point 53 of his Opinion, that caselaw cannot be transposed to the specific situation of a taxable person under the common system of VAT put in place by the Sixth Directive, because of the differences in structure, object and purpose between such a system and the Community regime on the levying of customs duties.
NETTO SUPERMARKT toteaa, että mainittua oikeuskäytäntöä ei voida soveltaa kuudennella direktiivillä käyttöön otettuun yhteiseen arvonlisäverojärjestelmään kuuluvan verovelvollisen erityiseen tilanteeseen tämän järjestelmän ja tullien kantamista koskevan yhteisön järjestelmän rakenteiden, tarkoituksen ja päämäärän erojen johdosta.
Having regard to all of the foregoing considerations, the answer to the question referred must be that Article 15(2) of the Sixth Directive must be interpreted as not precluding a Member State from granting an exemption from VAT on the supply of goods for export to a destination outside the Community where the conditions for such an exemption are not met, but the taxable person was not able to recognise — even by exercising due commercial care — that they were not met, because the export proofs provided by the purchaser had been forged.
Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että kuudennen direktiivin 15 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että jäsenvaltio vapauttaa arvonlisäverosta luovutuksen vientiin yhteisön ulkopuolelle, kun tällaisen verovapautuksen edellytykset eivät täyty mutta verovelvollinen ei voinut havaita sitä edes kaupalliselta toimijalta edellytettyä asianmukaista huolellisuutta noudattaen, koska ostaja oli väärentänyt esittämänsä todisteet viennistä.
Article 15(2) of Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes —
Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977
Common system of value added tax: uniform basis of assessment, as amended by Council Directive 95/7/EC of 10 April 1995, must be interpreted as not precluding a Member State from granting an exemption from value added tax on the supply of goods for export to a destination outside the European Community, where the conditions for such an exemption are not met, but the taxable person was not able to recognise — even by exercising due commercial care — that they were not met, because the export proofs provided by the purchaser had been forged.
TUOMIO 21.2.2008 – ASIA C-271/06 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 10.4.1995 annetulla neuvoston direktiivillä 95/7/EY, 15 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että jäsenvaltio vapauttaa arvonlisäverosta luovutuksen vientiin Euroopan yhteisön ulkopuolelle, kun tällaisen verovapautuksen edellytykset eivät täyty mutta verovelvollinen ei voinut havaita sitä edes kaupalliselta toimijalta edellytettyä asianmukaista huolellisuutta noudattaen, koska ostaja oli väärentänyt esittämänsä todisteet viennistä.
Case C-296/06
Asia C-296/06
(Telecommunications services — Directive 97/13/EC — Articles 6, 11, 22 and 25 — Fees and charges for general authorisations and individual licences — Obligation on former holders of exclusive rights — Temporary continuation)
Televiestintäpalvelut – Direktiivi 97/13/EY – Direktiivin 6, 11, 22 ja 25 artikla – Yleisistä valtuutuksista ja yksittäisistä toimiluvista perittävät maksut – Yksinoikeuden aikaisemmalle haltijalle asetettu velvoite – Velvoitteen väliaikainen voimassa pitäminen
Opinion of Advocate General Ruiz-Jarabo Colomer delivered on 25 October 2007 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Julkisasiamies D. Ruiz-Jarabo Colomerin ratkaisuehdotus 25.10.2007 . . . . . Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 21.2.2008 . . . . . . . . .