natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Nor is it disputed before the Court of Justice that the questions submitted are relevant to the outcome of the main proceedings, as the adoption of national measures designed to transpose a directive into domestic law in the United Kingdom may be subject to the condition that the directive be valid (see British American Tobacco (Investments) and Imperial Tobacco, paragraph 37).
Yhteisöjen tuomioistuimessa ei ole myöskään kiistetty sitä, että esitetyillä kysymyksillä on merkitystä pääasian ratkaisun kannalta, koska sellaisten kansallisten toimenpiteiden toteuttamisen, joilla pyritään saattamaan direktiivi osaksi Yhdistyneen kuningaskunnan oikeusjärjestystä, edellytykseksi voidaan asettaa se, että tämä direktiivi on pätevä (ks. em. asia British American Tobacco (Investments) ja Imperial Tobacco, tuomion 37 kohta).
It is therefore not obvious that the ruling sought by the national court on the validity of Directive 2005/35 bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose or concerns a hypothetical problem.
Ei näin ollen ole ilmeistä, että ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen pyytämällä direktiivin 2005/35 pätevyyden tutkinnalla ei olisi mitään yhteyttä pääasian tosiseikkoihin tai kohteeseen tai että se koskisi luonteeltaan hypoteettista ongelmaa.
Consideration of the questions referred for a preliminary ruling
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Questions 1 to 3
Ensimmäinen, toinen ja kolmas kysymys
By its first three questions, the national court essentially requests the Court of Justice to assess the validity of Articles 4 and 5 of Directive 2005/35 in the light of Regulations 9 and 11(b) of Annex I, and Regulations 5 and 6(b) of Annex II, to Marpol 73/78
Ensimmäisellä, toisella ja kolmannella kysymyksellään ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin pyytää lähinnä yhteisöjen tuomioistuinta tarkastelemaan direktiivin 2005/35 4 ja 5 artiklan pätevyyttä Marpol 73/78 -yleissopimuksen liitteessä I olevan 9 säännön ja 11 säännön b kohdan sekä tämän yleissopimuksen liitteessä II
The claimants in the main proceedings and the Greek, Cypriot and Maltese Governments submit that Articles 4 and 5 of Directive 2005/35 do not comply with Marpol 73/78 or UNCLOS in several respects.
Pääasian kantajat sekä Kreikan, Kyproksen ja Maltan hallitukset väittävät, että direktiivin 2005/35 4 ja 5 artiklassa ei useilta osin noudateta Marpol 73/78 -yleissopimusta eikä Montego Bayn yleissopimusta.
In particular, by laying down that liability is to be incurred for serious negligence, those articles establish a stricter liability regime for accidental discharges than that laid down in Article 4 of Marpol 73/78, read in conjunction with Regulations 9 and 11(b) of Annex I, and Regulations 5 and 6(b) of Annex II, to that Convention.
Muun muassa on niin, että kun näissä artikloissa säädetään sellaisesta vastuun tasosta, joka vastaa törkeää huolimattomuutta, niissä otetaan näiden mukaan käyttöön vastuujärjestelmä, joka on tahattomien päästöjen osalta tiukempi kuin Marpol 73/78 -yleissopimuksen 4 artiklassa säädetty järjestelmä, kun tätä artiklaa tarkastellaan yhdessä tämän yleissopimuksen liitteessä I olevan 9 säännön ja 11 säännön b kohdan kanssa sekä sen liitteessä II olevan 5 säännön ja 6 säännön b kohdan kanssa.
The claimants in the main proceedings and the abovementioned governments proceed on the basis that the legality of Directive 2005/35 may be assessed in the light of UNCLOS, since the Community is a party thereto and it thus forms an integral part of the Community legal order.
Tämän osalta pääasian kantajat ja edellä mainitut hallitukset lähtevät liikkeelle siitä, että direktiivin 2005/35 laillisuutta voidaan tarkastella Montego Bayn yleissopimuksen valossa, koska tämä yleissopimus on erottamaton osa yhteisön oikeusjärjestystä siksi, että yhteisö on tämän yleissopimuksen sopimuspuoli.
In their submission, the directive’s legality may also be assessed in the light of Marpol 73/78.
Niiden mukaan kyseisen direktiivin laillisuutta voidaan niin ikään tarkastella Marpol 73/78 -yleissopimuksen valossa.
They state that UNCLOS defines and governs the extent of the jurisdiction of the Contracting Parties in their actions on the high seas, in their exclusive economic zones and in international straits.
Ne katsovat, että Montego Bayn yleissopimuksessa määritellään sopimuspuolten toimivallan laajuus ja säännellään sitä, kun on kyse niiden toiminnasta aavalla merellä, talousvyöhykkeellä ja kansainvälisissä salmissa.
Thus, the Community lacks the power to adopt legislation applying to discharges from ships not flying the flag of one of the Member States, save to the extent that UNCLOS accords the Community the right to adopt such legislation.
Näin ollen yhteisöllä ei ole toimivaltaa antaa lainsäädäntöä, jota sovelletaan päästöihin, jotka ovat peräisin aluksista, jotka eivät käytä jonkin jäsenvaltion lippua, paitsi siltä osin kuin Montego Bayn yleissopimuksessa tunnustetaan yhteisön oikeus antaa tällaista lainsäädäntöä.
Under UNCLOS, the Contracting Parties have the power only to adopt legislation implementing the international rules and standards in such marine areas, that is to say, in the present case, the provisions of Marpol 73/78.
Niiden mukaan kyseisen yleissopimuksen nojalla sopimuspuolilla on yksinomaan toimivalta antaa lainsäädäntöä, jolla pannaan täytäntöön kansainväliset säännöt ja määräykset tällaisilla alueilla, eli esillä olevassa tapauksessa Marpol 73/78 -yleissopimuksen määräykset.
This power is specified with regard to the high seas in Article 211(1) and (2) of UNCLOS, with regard to international straits in Articles 42(1)(b) and 45 of that Convention and with regard to the exclusive economic zone in Article 211(5).
Tämä toimivalta aavalla merellä vahvistetaan niiden mukaan Montego Bayn yleissopimuksen 211 artiklan 1 ja 2 kappaleessa, kansainvälisissä salmissa tämän yleissopimuksen 42 artiklan 1 kappaleen b kohdassa ja 45 artiklassa sekä talousalueella tämän yleissopimuksen 211 artiklan 5 kappaleessa.
The same holds for territorial waters, by virtue of Article 2(3) of UNCLOS.
Tilanne on sama aluevesien osalta Montego Bayn yleissopimuksen 2 artiklan 3 kappaleen nojalla.
The claimants in the main proceedings add that the legality of Directive 2005/35 must be assessed in the light of Marpol 73/78 for the further reason that the Community legislature seeks to implement the latter in Community law by means of that directive.
Pääasian kantajat lisäävät, että direktiivin 2005/35 laillisuutta on tarkasteltava Marpol 73/78 -yleissopimuksen valossa myös siksi, että yhteisön lainsäätäjä pyrkii saattamaan sen osaksi yhteisön oikeutta tällä direktiivillä.
Furthermore, the field of maritime transport is a field where the Community has assumed the function of regulating the implementation of the international obligations of the Member States.
Lisäksi meriliikenne on niiden mukaan ala, jolla yhteisö sääntelee jäsenvaltioiden kansainvälisten velvoitteiden täytäntöönpanoa.
The position is analogous to that under the General Agreement on Tariffs and Trade of 30 October 1947 (‘GATT 1947’) before the advent of the Agreement establishing the World Trade Organisation, where the Community, without becoming a party to GATT 1947, succeeded to the obligations of Member States through its actions under the common commercial policy.
Tilanne vastaa niiden mukaan tilannetta, joka vallitsi 30.10.1947 tehdyn tulleja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen (jäljempänä vuoden 1947 GATT -sopimus) nojalla ennen Maailman kauppajärjestön perustamissopimusta ja jossa yhteisö oli yhteisen kauppapolitiikan puitteissa harjoittamansa toiminnan vuoksi tullut jäsenvaltioiden sijaan, kun oli kyse niiden velvoitteista, näiden sopimusten sopimuspuoleksi tulematta.
The field covered by GATT 1947 was thereby brought within the jurisdiction of the Community, its provisions having the effect of binding the Community.
Vuoden 1947 GATT -sopimuksen kattamat alat tulivat täten yhteisön toimivallan piiriin, koska tämän sopimuksen määräykset sitoivat tätä jälkimmäistä.
It follows that the validity of a measure of secondary Community legislation may be affected by the fact that it is incompatible with such rules of international law.
Tästä seuraa, että se, että yhteisön johdetun oikeuden säädös on ristiriidassa kansainvälisen oikeuden tällaisten sääntöjen kanssa, voi vaikuttaa tämän säädöksen pätevyyteen.
Where that invalidity is pleaded before a national court, the Court of Justice thus reviews,
Kun tähän pätemättömyyteen vedotaan kansallisessa tuomioistuimessa, yhteisöjen tuomioistuin selvittää näin ollen EY 234 artiklan mukaisesti asianomaisen
It must therefore be examined whether Marpol 73/78 and UNCLOS meet those conditions.
On siis tutkittava, täyttyvätkö nämä kaksi edellytystä Marpol 73/78 -yleissopimuksen ja Montego Bayn yleissopimuksen osalta.
First, with regard to Marpol 73/78, it is to be observed at the outset that the Community is not a party to this Convention.
Ensinnäkin Marpol 73/78 -yleissopimuksen osalta on todettava aluksi, että yhteisö ei ole sen sopimuspuoli.
Accordingly, this caselaw relating to GATT 1947 cannot be applied to MARPOL 73/78.
Näin ollen tämä vuoden 1947 GATT-sopimukseen liittyvä oikeuskäytäntö ei ole siirrettävissä Marpol 73/78 -yleissopimukseen.
It is true that all the Member States of the Community are parties to Marpol 73/78.
On totta, että kaikki yhteisön jäsenvaltiot ovat Marpol 73/78 -yleissopimuksen sopimuspuolia.
Nevertheless, in the absence of a full transfer of the powers previously exercised by the Member States to the Community, the latter cannot, simply because all those States are parties to Marpol 73/78, be bound by the rules set out therein, which it has not itself approved.
Kun yhteisön jäsenvaltioiden aiemmin käyttämää toimivaltaa ei ole siirretty kokonaisuudessaan, yhteisöä eivät kuitenkaan voi pelkästään siksi, että kaikki nämä valtiot ovat Marpol 73/78 -yleissopimuksen osapuolia, sitoa siinä esiintyvät säännöt, joita yhteisö itse ei ole hyväksynyt.
Since the Community is not bound by Marpol 73/78, the mere fact that Directive 2005/35 has the objective of incorporating certain rules set out in that Convention into Community law is likewise not sufficient for it to be incumbent upon the Court to review the directive’s legality in the light of the Convention.
Koska Marpol 73/78 -yleissopimus ei sido yhteisöä, pelkästään se, että direktiivin 2005/35 tavoitteena on saattaa tietyt siinä esiintyvät säännöt osaksi yhteisön oi keutta, ei myöskään riitä siihen, että yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä olisi valvoa tämän direktiivin laillisuutta kyseisen yleissopimuksen valossa.
None the less, it does not appear that Regulations 9 and 11(b) of Annex I to Marpol 73/78 and Regulations 5 and 6(b) of Annex II to that Convention are the expression of customary rules of general international law.
Ei kuitenkaan ole ilmeistä, että Marpol 73/78 -yleissopimuksen liitteessä I oleva 9 sääntö ja 11 säännön b kohta ja sen liitteessä II oleva 5 sääntö ja 6 säännön b kohta ilmaisisivat yleisessä kansainvälisessä oikeudessa vahvistettuja tapaoikeuden sääntöjä.
In those circumstances, it is clear that the validity of Directive 2005/35 cannot be assessed in the light of Marpol 73/78, even though it binds the Member States.
Tässä tilanteessa on todettava, että direktiivin 2005/35 pätevyyttä ei voida tarkastella Marpol 73/78 -yleissopimuksen valossa, vaikka se sitoo jäsenvaltioita.
The latter fact is, however, liable to have consequences for the interpretation of, first, UNCLOS and, second, the provisions of secondary law which fall within the field of application of Marpol 73/78.
Tällä jälkimmäisellä seikalla voi kuitenkin olla seurauksia yhtäältä Montego Bayn yleissopimuksen tulkintaan ja toisaalta johdetun oikeuden niiden säännösten tulkintaan, jotka kuuluvat Marpol 73/78 -yleissopimuksen soveltamisalaan.
In view of the customary principle of good faith, which forms part of general international law, and of Article 10 EC, it is incumbent upon the Court to interpret those provisions taking account of Marpol 73/78.
Kun otetaan huomioon tapaoikeuden vilpittömän mielen periaate, joka kuuluu yleiseen kansainväliseen oikeuteen ja EY 10 artiklaan, yhteisöjen tuomioistuimen on tulkittava näitä säännöksiä ottamalla huomioon Marpol 73/78 -yleissopimus.
It must therefore be determined whether the nature and the broad logic of UNCLOS, as disclosed in particular by its aim, preamble and terms, preclude examination of the validity of Community measures in the light of its provisions.
On siis selvitettävä, estävätkö Montego Bayn yleissopimuksen luonne ja yleinen rakenne, sellaisina kuin ne ilmenevät muun muassa sen päämäärästä, johdantoosasta ja sanamuodosta, yhteisön säädösten pätevyyden tutkimisen tämän yleissopimuksen määräysten valossa.
UNCLOS’s main objective is to codify, clarify and develop the rules of general international law relating to the peaceful cooperation of the international community when exploring, using and exploiting marine areas.
Montego Bayn yleissopimuksen pääasiallisena tavoitteena on kodifioida, täsmentää ja kehittää yleisen kansainvälisen oikeuden sääntöjä, jotka liittyvät kansainvälisen yhteisön rauhanomaiseen yhteistyöhön merialueiden tutkimisessa, käytössä ja hyödyntämisessä.
According to the preamble to UNCLOS, the Contracting Parties agreed to that end to establish through UNCLOS a legal order for the seas and oceans which would facilitate international navigation, which would take into account the interests and needs of mankind as a whole and, in particular, the special interests and needs of developing countries, and which would strengthen peace, security, cooperation and friendly relations among all nations.
Tämän yleissopimuksen johdantoosan mukaan sopimuspuolet ovat pyrkineet tässä tarkoituksessa perustamaan yleissopimuksella sellaisen meriä koskevan oi -keusjärjestyksen helpottamaan kansainvälistä merenkulkua, jossa otetaan huomioon koko ihmiskunnan edut ja tarpeet sekä varsinkin kehitysmaiden erityistarpeet ja jolla vahvistetaan rauhaa, turvallisuutta, yhteistyötä ja ystävällisiä suhteita kaikkien kansojen välillä.
From this viewpoint, UNCLOS lays down legal regimes governing the territorial sea (Articles 2 to 33), waters forming straits used for international navigation (Articles 34 to 45), archipelagic waters (Articles 46 to 54), the exclusive economic zone (Articles 55 to 75), the continental shelf (Articles 76 to 85) and the high seas (Articles 86 to 120).
Tässä tarkoituksessa Montego Bayn yleissopimuksessa vahvistetaan aluemeren (2–33 artikla), kansainväliseen merenkulkuun käytettävien salmien (34–45 artikla), saaristovesien (46–54 artikla), talousalueen (55–75 artikla), mannerjalustan (76–85 artikla) ja aavan meren (86–120 artikla) oikeudellinen asema.
For all those marine areas, UNCLOS seeks to strike a fair balance between the interests of States as coastal States and the interests of States as flag States, which may
Tässä yleissopimuksessa pyritään luomaan oikea tasapaino rantavaltioiden ja lippuvaltioiden intressien, jotka voivat olla keskenään ristiriidassa, välillä kaikkien näiden
In this connection, as is apparent from numerous provisions of the Convention, such as Articles 2, 33, 34(2), 56 and 89, the Contracting Parties provide for the establishment of the substantive and territorial limits to their respective sovereign rights.
merialueiden osalta. Tämän osalta sopimuspuolet pyrkivät, kuten kyseisen yleissopimuksen useista määräyksistä, joihin kuuluvat esimerkiksi 2 ja 33 artikla, 34 artiklan 2 kohta, 56 ja 89 artikla, ilmenee, vahvistamaan täysivaltaisuutensa aineelliset ja alueelliset rajat.
On the other hand, individuals are in principle not granted independent rights and freedoms by virtue of UNCLOS.
Sen sijaan yksityisillä ei periaatteessa ole itsenäisiä oikeuksia ja vapauksia Montego Bayn yleissopimuksen nojalla.
In particular, they can enjoy the freedom of navigation only if they establish a close connection between their ship and a State which grants its nationality to the ship and becomes the ship’s flag State.
Niillä voi olla erityisesti merenkulun vapaus vain siinä tapauksessa, että ne osoittavat, että niiden aluksen ja sellaisen valtion välillä, joka antaa alukselle kansallisuutensa ja josta tulee aluksen lippuvaltio, on läheinen yhteys.
This connection must be formed under that State’s domestic law.
Tämä yhteys on muodostettava kyseisen valtion kansallisen oikeuden nojalla.
Article 91 of UNCLOS states in this regard that every State is to fix the conditions for the grant of its nationality to ships, for the registration of ships in its territory and for the right to fly its flag, and that there must exist a genuine link between the State and the ship.
Tämän yleissopimuksen 91 artiklassa täsmennetään tämän osalta, että kukin valtio määrää ehdot, joilla alukset saavat sen kansallisuuden, joilla ne rekisteröidään sen alueelle ja joilla niillä on oikeus käyttää sen lippua, koska tämän valtion ja kyseisten alusten välillä on oltava todellinen yhteys.
Under Article 92(1) of UNCLOS, ships are to sail under the flag of one State only and may not change their flag during a voyage or while in a port of call, save in the case of a real transfer of ownership or change of registry.
Montego Bayn yleissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan mukaan alukset saavat käyttää vain yhden valtion lippua, eikä lippua saa vaihtaa matkan aikana tai käyntisatamassa, ellei omistussuhteissa tai rekisteröinnissä tapahdu todellista muutosta.
If a ship is not attached to a State, neither the ship nor the persons on board enjoy the freedom of navigation.
Kun aluksella ei ole lippuvaltiota, aluksella tai sillä olevilla henkilöillä ei ole merenkulun vapautta.
In this connection, UNCLOS provides inter alia, in Article 110(1), that a warship which encounters a foreign ship on the high seas is justified in boarding it if there is reasonable ground for suspecting that the ship is without nationality.
Tämän osalta erityisesti Montego Bayn yleissopimuksen 110 artiklan 1 kappaleessa määrätään, että sota-alus, joka kohtaa aavalla merellä ulkomaisen aluksen, voi pysäyttää sen, jos on pätevää aihetta epäillä, että kyseinen alus on vailla kansallisuutta.
It is true that the wording of certain provisions of UNCLOS, such as Articles 17, 110(3) and 111(8), appears to attach rights to ships.
Montego Bayn yleissopimuksen tiettyjen määräysten, joihin kuuluvat esimerkiksi sen 17 artikla, 110 artiklan 3 kappale ja 111 artiklan 8 kappale, sanamuoto näyttää toki antavan oikeuksia aluksille.
It does not, however, follow that those rights are thereby conferred on the individuals linked to those ships, such as their owners, because a ship’s international legal status is dependent on the flag State and not on the fact that it belongs to certain natural or legal persons.
Tästä ei kuitenkaan seuraa, että näitä oikeuksia annettaisiin siten kyseisiin aluksiin liittyville yksityisille, joita ovat esimerkiksi niiden omistajat, koska aluksen kansainvälisoikeudellinen asema riippuu lippuvaltiosta eikä aluksen kuulumisesta tietyille luonnollisille henkilöille tai oikeushenkilöille.
Likewise, it is the flag State which, under the Convention, must take such measures as are necessary to ensure safety at sea and, therefore, to protect the interests of other States.
Niin ikään lippuvaltiolle on asetettu kyseisellä yleissopimuksella velvollisuus toteuttaa kaikki tarvittavat toimenpiteet turvallisuuden varmistamiseksi merellä ja näin ollen muiden valtioiden intressien suojaamiseksi.
The flag State may thus also be held liable, vis-à-vis other States, for harm caused by a ship flying its flag to marine areas placed under those States’ sovereignty, where that harm results from a failure of the flag State to fulfil its obligations.
Tämän valtion voidaan näin ollen myös katsoa olevan vastuussa muita valtioita kohtaan näiden jälkimmäisten täysivaltaisuuden piiriin kuuluvien merialueiden loukkauksista, joihin sen lippua käyttävä alus on syyllistynyt, kun nämä loukkaukset perustuvat siihen, että lippuvaltio ei ole noudattanut velvoitteitaan.
Doubt is not cast on the foregoing analysis by the fact that Part XI of UNCLOS involves natural and legal persons in the exploration, use and exploitation of the sea-bed and ocean floor, and subsoil thereof, beyond the limits of national jurisdiction, since the present case does not in any way concern the provisions of Part XI.
Edeltävää analyysiä ei heikennä se, että Montego Bayn yleissopimuksen XI osassa luonnolliset henkilöt ja oikeushenkilöt liitetään merenpohjan ja merenpohjan sisustan tutkimiseen, käyttöön ja hyödyntämiseen kansallisen lainkäyttövallan ulkopuolella, koska esillä oleva asia ei koske mitenkään tämän XI osan määräyksiä.
In those circumstances, it must be found that UNCLOS does not establish rules intended to apply directly and immediately to individuals and to confer upon them rights or freedoms capable of being relied upon against States, irrespective of the attitude of the ship’s flag State.
Tässä tilanteessa on todettava, että Montego Bayn yleissopimuksella ei oteta käyttöön sääntöjä, joita on tarkoitus soveltaa suoraan ja välittömästi yksityisiin ja joilla on tarkoitus antaa näille oikeuksia tai vapauksia, joihin voidaan vedota valtioita vastaan aluksen lippuvaltion asenteesta riippumatta.
It follows that the nature and the broad logic of UNCLOS prevent the Court from being able to assess the validity of a Community measure in the light of that Convention.
Tästä seuraa, että Montego Bayn yleissopimuksen luonne ja yleinen rakenne estävät sen, että yhteisöjen tuomioistuin voisi tarkastella yhteisön säädöksen pätevyyttä Montego Bayn yleissopimuksen valossa.
Consequently, the answer to the first three questions must be that the validity of Directive 2005/35 cannot be assessed:
Ensimmäiseen, toiseen ja kolmanteen kysymykseen on näin ollen vastattava, että direktiivin 2005/35 pätevyyttä ei voida arvioida
— either in the light of Marpol 73/78,
– Marpol 73/78 -yleissopimuksen valossa
— or in the light of UNCLOS.
– eikä Montego Bayn yleissopimuksen valossa.
By this question, the national court essentially asks whether Article 4 of Directive 2005/35 is invalid on the ground that, by using the term ‘serious negligence’, it infringes the general principle of legal certainty.
Tällä kysymyksellä ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 2005/35 4 artikla pätemätön sillä perusteella, että kun siinä käytetään ilmaisua ”törkeä huolimattomuus”, siinä loukataan oikeusvarmuuden yleistä periaatetta.
The claimants in the main proceedings and the Greek Government consider that Article 4 of Directive 2005/35 breaches the general principle of legal certainty which requires that rules should be clear and precise so that individuals may ascertain unequivocally what their rights and obligations are.
Pääasian kantajat ja Kreikan hallitus katsovat, että direktiivin 2005/35 4 artiklassa jätetään huomiotta oikeusvarmuuden yleinen periaate, joka edellyttää, että säännöstö on selvä ja täsmällinen, jotta oikeussubjektit voivat ilman epävarmuutta saada tiedon oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan.
They submit that, under this provision, liability of persons causing discharges of polluting substances is subject to the test of serious negligence, which is not defined at all by Directive 2005/35 and which consequently lacks clarity.
Niiden mukaan tässä säännöksessä ympäristöä pilaavien aineiden päästöistä vastaavien henkilöiden vastuun syntymisen edellytyksenä on törkeän huolimattomuuden kriteerin, jota ei täsmennetä mitenkään direktiivissä 2005/35, minkä vuoksi se on epäselvä, täyttyminen.
Thus, the persons concerned are unable to ascertain the degree of severity of the rules to which they are subject.
Asianomaiset henkilöt eivät näin ollen voi olla tietoisia sen säännöstön ankaruuden tasosta, jota heihin sovelletaan.
The principle of the legality of criminal offences and penalties implies that Community rules must define clearly offences and the penalties which they attract.
Rikoksia ja rangaistuksia koskeva laillisuusperiaate edellyttää, että yhteisön säännöissä määritellään selvästi rikokset ja niistä määrättävät rangaistukset.