natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It is apparent from the above considerations that the applicant’s first head of claim, concerning the classification as SGEI of the roles entrusted to France 2 and France 3, should be dismissed as inadmissible under Article 44(1) of the Rules of Procedure and, in any event, as being clearly without foundation.
Edellä esitetyistä seikoista seuraa, että kantajan ensimmäinen väite, joka koskee France 2:n ja France 3:n tehtävien määrittämistä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviksi palveluiksi, on jätettävä tutkimatta työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan nojalla ja joka tapauksessa hylättävä selvästi perusteettomana.
In the first subparagraph of paragraph 39, the applicant declares, in what is presented as a second head of claim, that it disputes the analysis and the claims of the Commission with respect to the assessment, in accordance with the principle of proportionality, of the financial compensation granted by the French Republic to its public channels.
Kannekirjelmän 39 kohdan ensimmäisessä alakohdassa, joka näyttää sisältävän kantajan toisen väitteen, kantaja kyseenalaistaa komission analyysin ja johtopäätökset siltä osin kuin kyse on Ranskan tasavallan julkisille kanavilleen myöntämien korvausten arvioinnista suhteellisuusperiaatteen kannalta.
However, nothing in the following subparagraphs of that paragraph 39 makes it clear precisely what the applicant disputes in the analysis and the Commission’s claims.
Mitkään kyseisen 39 kohdan seuraavissa alakohdissa esitetyistä seikoista eivät mahdollista sen ymmärtämistä, miten kantaja tarkasti ottaen kyseenalaistaa komission analyysin ja johtopäätökset.
The second, sixth and seventh subparagraphs of that paragraph describe the applicable rules or the Commission’s approach, and do not, as a result, contain any precise reasoning.
Kyseisen kohdan toisessa, kuudennessa ja seitsemännessä alakohdassa nimittäin kuvaillaan sovellettavia sääntöjä tai komission lähestymistapaa, eikä niihin näin ollen sisälly mitään täsmällistä argumentaatiota.
The third sub-paragraph, which is moreover unclear in its wording, seems to reiterate claims presented in the context of the first head of claim, which were ruled inadmissible or unfounded.
Kolmas alakohta, jonka sanamuoto kaiken lisäksi ei ole selvä, näyttää muistuttavan niitä väittämiä, jotka tuomioistuimen mukaan on jätettävä tutkimatta tai jotka ovat perusteettomia ja jotka esitettiin ensimmäisen väitteen osalta.
Regarding the fourth and fifth subparagraphs of that paragraph, the applicant is essentially arguing only that the figures presented in recital 86 (table 4) of the contested decision are both brief and incorrect.
Siltä osin kuin kyse on kyseisen kohdan neljännestä ja viidennestä alakohdasta, kantaja tyytyy lähinnä toteamaan, että riidanalaisen päätöksen 86 perustelukappaleessa (taulukko 4) esitetyt luvut ovat sekä suppeasti esitettyjä että epätarkkoja.
The fact remains, however, that it is this criticism which lacks any explanation.
On kuitenkin todettava, että tätä kritiikkiä ei selitetä millään tavalla.
In the eighth and final subparagraph of paragraph 39, the applicant, moreover, recognises a lack in the application of any arguments serving to clarify its complaint, as it states that it ‘will shortly set out in writing the economic analysis necessary so as to rebut the Commission’s approach, which seems, in its opinion, to be highly questionable.’
Kantaja tunnustaa lisäksi 39 kohdan kahdeksannessa ja viimeisessä alakohdassa, että kannekirjelmä ei sisällä mitään selvitystä, joka selventäisi kantajan väitettä, kun se toteaa, että se ”kehittää seuraavissa kirjelmissä taloudelliset analyysit, jotka ovat tarpeen sen osoittamiseksi, että komission lähestymistapa, joka kantajan mukaan on varsin kiistanalainen, on väärä”.
This second head of claim must therefore be dismissed as inadmissible under Article 44(1) of the Rules of Procedure.
Toinen väite on näin ollen jätettävä tutkimatta, koska työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat sen osalta.
In paragraph 40 of the application, which appears to constitute a third head of claim, the applicant states that ‘the Commission … took the view that the prices charged by France 2 and France 3 for advertising slots between 1990 and 1994 did not appear to be significantly lower than those charged by TF1 and M6, their private competitors.’
Kannekirjelmän 40 kohdassa, joka näyttää sisältävän kolmannen väitteen, kantaja katsoo, että ”komissio on – – katsonut, että France 2:n ja France 3:n vuosina 1990–1994 käyttämät mainosaikaa koskevat hinnat eivät vaikuta huomattavasti alhaisemmilta kuin niiden yksityisessä omistuksessa olevien kilpailijoiden, TF1:n ja M6:n, käyttämät hinnat”.
It goes on to say that ‘the Commission based this conclusion on a sole criterion: the average cost of GRP (defined in recital 93 … of the contested decision).’
Kantaja lisää, että ”komissio tuli tähän johtopäätökseen perusteenaan vain yksi kriteeri: GRP-kustannuksen keskiarvo (joka määritellään riidanalaisen päätöksen 93 perustelukappaleessa – –)”.
The applicant then declares that it ‘disputes this analysis and the resulting conclusion.’
Kantaja ilmoittaa tämän jälkeen, että se ”kyseenalaistaa tämän analyysin ja siitä seuraavan johtopäätöksen”.
Nevertheless, after paragraph 40, the applicant, despite this declaration, in no way disputes the Commission’s detailed findings in recitals 90 to 100 of the contested decision.
Tästä ilmoituksesta huolimatta kantaja ei kuitenkaan laisinkaan kyseenalaista 40 kohdan jatko-osassa komission arvioita, jotka sisältyvät riidanalaisen päätöksen 90–100 perustelukappaleeseen, vaikka ne ovatkin yksityiskohtaisia.
In particular, it in no way makes clear why the Commission’s use, in its
Erityisesti kantaja
TF1 v COMMISSION analysis, of data expressed in terms of GRP (Gross Rating Point (indicator of media intensity)) should be regarded as inadequate.
TF1 v. KOMISSIO ei selitä mitenkään, kuinka olisi riittämätöntä, että komissio käyttää analyysissään GRP-termein (Gross Rating Point, tiedotusvälineiden katepainetta kuvaava käsite) ilmaistuja tietoja.
It merely states that ‘it questions the lack of analysis concerning the simple fact that the public channels, made up of two networks, France 2 and France 3, offer a broader range than that offered by the applicant, which could explain the differences in price complained of, beside the fact that the public channels, being extensively supported by the contested state aids, are not subjected to the same profit constraints as are the private channels.’
Kantaja tyytyy toteamaan, että ”se ihmettelee, että analyysistä puuttuu arvio siitä yksinkertaisesta tosiseikasta, että julkisten kanavien, joilla on kaksi verkkoa France 2 ja France 3, tarjonta on laajempi verrattuna kantajan tarjontaan. Tämä voi selittää esille tuodut erot hinnoissa, paitsi että julkisiin kanaviin, joita tuetaan suurelta osin riidanalaisella valtiontuella, ei kohdistu samoja edellytyksiä kannattavuudesta kuin yksityisiin kanaviin kohdistuu”.
The Court notes that the applicant, being, moreover, unclear about the effects of the ‘broader range’ it refers to, does not supply any explanation of how such an expression should be understood.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että kantaja, joka muutoin käyttää epävarmoja termejä ”laajemman tarjonnan”, johon se vetoaa, vaikutusten osalta, ei selitä millään tavalla, kuinka kyseinen ilmaisu on ymmärrettävä.
Given the obvious fact that any given television viewer only watches one channel at a time, the expression ‘broader range’ used by the applicant and, consequently, the possible reasoning that could lie behind it are, in the absence of any explanation in the application, particularly vague.
Ottaen kuitenkin huomioon sen ensi näkemältä ilmeisen seikan, että tietty televisionkatsoja ei katso samanaikaisesti kuin yhtä kanavaa, ilmaisu ”laajempi tarjonta”, jota kantaja käyttää, ja siten se mahdollinen päättely, joka voisi olla kyseisen ilmaisun taustalla, ovat kannekirjelmästä puuttuvan selityksen vuoksi ilmeisen epäselviä.
The attempt to rephrase this expression, in order to try and understand it, whereby it refers to the SGEI potential of French broadcasting to increase the range of its programmes by virtue of its organisation into two channels, which the private channels would not be able to do, does not provide any clarification due again to the fact that a given television viewer only watches one programme at a time.
Yritys muotoilla kyseinen ilmaisu uudelleen sen paremmin ymmärtämiseksi sillä tavalla, että siinä tarkoitettaisiin Ranskan yleisradiotoiminnan yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviin palveluihin liittyviä mahdollisuuksia lisätä ohjelmien määrää, koska kyseinen toiminta on jaettu kahteen kanavaan, mitä yksityiset radio- ja televisiokanavat eivät voi tehdä, ei tuo mitään selvennystä, kun huomioon otetaan se seikka, että tietty televisionkatsoja ei todellakaan voi katsoa kuin yhtä ohjelmaa samanaikaisesti.
In any event, the reference by the applicant to the ambiguous expression ‘broader range’ is not combined with any reasoning calling into doubt, in a precise and detailed way, the concrete findings of the Commission in the contested decision.
Epäselvään ilmaisuun ”laajemmasta tarjonnasta” tehtyyn kantajan viittaukseen ei liity mitään päättelyä, jossa kyseenalaistettaisiin komission riidanalaisessa päätöksessä esittämiä konkreettisia arvioita täsmällisellä ja yksityiskohtaisella tavalla.
In these circumstances, the third head of claim, set out in paragraph 40 of the application, is also inadmissible.
Näin ollen myöskään kolmatta väitettä, joka esitetään kannekirjelmän 40 kohdassa, ei ole otettava tutkittavaksi.
It follows from all of the foregoing that the first ground for annulment is inadmissible in each of its three heads of claim and, in any event, with regard to the first of them, clearly unfounded.
Kaikista edellä esitetyistä seikoista seuraa, että ensimmäinen kumoamisperuste on jätettävä tutkimatta sen kaikkien kolmen väitteen osalta, ja niistä ensimmäinen väite on joka tapauksessa selvästi perusteeton.
In paragraph 42 of the application, the applicant contends that ‘the Commission wrongly applied Directive (80/723 as amended), particularly by deciding that it was not applicable to public broadcasting prior to the year 2000 (recital 81 of the contested decision)’.
Kantaja väittää kannekirjelmän 42 kohdassa, että ”komissio on tulkinnut virheellisesti direktiiviä [80/723, sellaisena kuin se on muutettuna] päättäessään muun muassa, että sitä ei sovelleta julkisten kanavien radiolähetystoimintaan ennen vuotta 2000 (riidanalaisen päätöksen 81 perustelukappale)”.
The applicant adds that ‘this same reasoning leads to an incorrect application of the (Amsterdam Protocol)’.
Kantaja lisää, että ”tämä päättely johtaa [Amsterdamin pöytäkirjan] virheelliseen soveltamiseen”.
The Commission replies that it does not know which recital of the contested decision contains this claim, which is attributed to it by the applicant.
Komissio vastaa, ettei se pysty yksilöimään, mikä riidanalaisen päätöksen perustelukappale sisältää tämän väittämän, jonka kantaja väittää esittäneensä komissiolle.
Regardless of its inadmissibility, this plea would, in any event, clearly lack any foundation in law.
Komission mukaan kyseinen kanneperuste on riippumatta siitä, onko se jätettävä tutkimatta, joka tapauksessa selvästi täysin perusteeton.
The Court notes, once again, that the applicant expresses its position in a way which is vague and incomplete.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että tältäkin osin kantaja esittää kantansa epäselviä ja puutteellisia termejä käyttäen.
It does not in any way clarify how the allegedly incorrect application of Directive 80/723, as amended, should cause the contested decision to be annulled.
Se ei nimittäin selvennä mitenkään, millä tavalla direktiivin 80/723, sellaisena kuin se on muutettuna, virheelliseksi väitetyn soveltamisen pitäisi johtaa riidanalaisen päätöksen kumoamiseen.
The reference to the Amsterdam Protocol likewise lacks any explanation.
Samoin myöskään Amsterdamin pöytäkirjaan tehtyä viittausta ei selitetä millään tavalla.
This being the case, and as in the context of the first plea for annulment, the applicant reduces both the defendant and the Court to speculating about the reasoning and precise observations, both in fact and law, that could lie behind its claims.
Näin tehdessään kantaja pakottaa, samoin kuin ensimmäisen kumoamisperusteen yhteydessä, sekä vastaajana olevan toimielimen että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toimimaan viime kädessä oletusten varassa siltä osin kuin kyse on päättelyistä ja tosiseikkoihin sekä oikeudellisiin seikkoihin liittyvistä täsmällisistä perusteluista, jotka voisivat olla kantajan väitteiden perustana.
It is precisely such a situation, creating legal uncertainty and anathema to a sound administration of justice, that Article 44(1) of the Rules of Procedure is designed to avoid.
Työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan tarkoituksena on kuitenkin välttää juuri tällainen tilanne, joka johtaa oikeudelliseen epävarmuuteen ja joka on yhteensoveltumaton hyvän oikeudenhoidon kanssa.
It follows that the present plea must be dismissed as inadmissible in the light of this provision.
Tästä seuraa, että kyseessä oleva kanneperuste on jätettävä tutkimatta tämän säännöksen nojalla.
In any event, the claim that Directive 80/723, as amended, has been incorrectly applied is clearly unfounded.
Väite direktiivin 80/723, sellaisena kuin se on muutettuna, virheellisestä soveltamisesta on joka tapauksessa selvästi perusteeton.
In recital 81 of the contested decision, the Commission in no way suggested that this directive was not effective before the year 2000.
Komissio ei nimittäin ole ilmaissut riidanalaisen päätöksen 81 perustelukappaleessa mitenkään, että kyseinen direktiivi ei soveltuisi ennen vuotta 2000.
It explained that the requirement to maintain separate accounts created by this directive did not apply to the television sector during the period covered by the contested decision.
Komissio selitti, että kyseisellä direktiivillä käyttöön otettua kirjanpidollista erottelua koskevaa velvoitetta ei sovelleta televisioalalla sen ajanjakson aikana, jota riidanalainen päätös koskee.
That claim of the Commission is correct.
Komission toteamus on oikein.
The requirement to maintain separate accounts was included in the amended Directive 80/723 only by Commission Directive 2000/52/EC of 26 July 2000 (OJ 2000 L 193, p.
Kirjanpidollista erottelua koskevaa velvoitetta ei nimittäin otettu käyttöön direktiivillä 80/723, sellaisena kuin se on muutettuna, vaan komission 26.7.2000 antamalla direktiivillä 2000/52/EY (EYVL L 193, s.
75), and it did not therefore exist during the period covered by the contested decision.
75), ja kyseistä velvoitetta ei siis ollut olemassa sen ajanjakson aikana, jota riidanalainen päätös koskee.
It follows that, irrespective even of its inadmissibility, the second plea, which is based on a false premise, clearly lacks any foundation in law.
Tästä seuraa, että riippumatta siitä, onko toinen kanneperuste jätettävä tutkimatta, se perustuu virheellisiin lähtökohtiin ja on selvästi täysin perusteeton.
It follows from all the foregoing considerations that the present application must be dismissed as inadmissible and, in any event, concerning the first head of claim of the first ground, and the second ground, as clearly lacking any foundation in law.
Kaiken edellä esitetyn perusteella kanne on jätettävä tutkimatta, ja ensimmäisen kanneperusteen ensimmäinen väite ja toinen kanneperuste ovat joka tapauksessa selvästi täysin perusteettomia.
Under Article 87(4), Member States which have intervened in the proceedings are to bear their own costs.
Lisäksi kyseisen artiklan 4 kohdan mukaan jäsenvaltiot, jotka ovat asiassa väliintulijoina, vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Since the applicant has been unsuccessful, it should be ordered to pay its own costs, as well as those of the Commission, in accordance with the plea by the latter.
Koska kantaja on hävinnyt asian, se on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut, koska komissio on vaatinut oikeudenkäyntikulujensa korvaamista.
The French Republic must be ordered to bear its own costs.
Ranskan tasavallan on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Case T-495/04
Asia T-495/04
Belfass SPRL v Council of the European Union
Belfass SPRL vastaan Euroopan unionin neuvosto
(Public procurement — Community tender procedure — Obvious clerical error — Award to the tender offering best value for money — Abnormally low tender — Article 139(1) of Regulation (EC, Euratom) No 2342/2002 — Plea of illegality — Specifications — Admissibility)
Julkiset palveluhankinnat – Yhteisön tarjouspyyntömenettely – Ilmeinen kirjoitus- tai laskuvirhe – Sopimuksen tekeminen taloudellisesti edullisimman tarjouksen tehneen kanssa – Poikkeuksellisen alhainen tarjous – Asetuksen (EY, Euratom) N:o 2342/2002 139 artiklan 1 kohta – Lainvastaisuusväite – Tarjouseritelmä – Tutkittavaksi ottaminen
Judgment of the Court of First Instance (Fifth Chamber), 21 May 2008 . . . . . II - 784
Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 21.5.2008 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
European Communities’ public procurement — Tendering procedure (Arts 230, fourth para., EC and 241 EC)
Euroopan yhteisöjen julkiset hankinnat – Tarjouspyyntömenettely (EY 230 artiklan neljäs kohta; EY 241 artikla)
Procedure — Introduction of new pleas during the proceedings
Oikeudenkäyntimenettely – Uusien perusteiden esittäminen käsittelyn kuluessa
(Rules of Procedure of the Court of First Instance, Arts 44(1)(c) and 48(2); Commission Regulation No 2342/2002, Art. 139(1))
(Ensimmäisen oikeusasteen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohta ja 48 artiklan 2 kohta; komission asetuksen N:o 2342/2002 139 artiklan 1 kohta)
European Communities’ public procurement — Conclusion of a contract following a call for tenders
Euroopan yhteisöjen julkiset hankinnat – Sopimuksen tekeminen tarjouspyynnön perusteella
Noncontractual liability — Conditions — Unlawfulness — Damage — Causal link (Art. 288, second para., EC)
(EY 288 artiklan toinen kohta)
SUMMARY — CASE T-495/04
TIIVISTELMÄ – ASIA T-495/04
Since, in a procedure for the award of public contracts, the specifications are not of individual concern to tenderers, who accordingly have no right to bring an action for annulment against them under the fourth paragraph of Article 230 EC, there is no basis on which the Council can plead that one of those tenderers had the right to challenge those specifications as a basis for opposing the incidental challenge by the latter to the lawfulness of that document in an application for the annulment of the decision to exclude it from the procedure at issue.
Koska julkisia hankintoja koskevassa sopimuksentekomenettelyssä tarjouseritelmä ei koske tarjouksen tehneitä yrityksiä erikseen, niillä ei ole näin ollen ole oikeutta nostaa siitä kumoamiskannetta EY 230 artiklan neljännen kohdan nojalla, eikä neuvosto voi vedota siihen, että tämä tarjouseritelmä olisi jollekin tarjouksen tehneistä yrityksistä kannekelpoinen toimi, vastustaakseen sitä, että viimeksi mainittu on liitännäisesti riitauttanut tämän asiakirjan laillisuuden siitä päätöksestä nostamansa kumoamiskanteen yhteydessä, jolla sen kyseistä hankintaa koskeva tarjous on hylätty.
No 2342/2002 laying down detailed rules for the implementation of the Financial Regulation, which provides that, in procedures for the award of public contracts of the European Communities, the contracting authority is obliged to allow the tenderer to clarify, or even explain, the characteristics of its tender before rejecting it, if it considers that a tender is abnormally low, when the plea is raised expressly by an applicant only at the stage of its reply but when that applicant, in its application, had expressly criticised the Council for having rejected its tender without further consideration, by reason of its being abnormally low.
varainhoitoasetuksen soveltamissäännöistä annetun asetuksen N:o 2342/2002 139 artiklan 1 kohtaa, jonka mukaan Euroopan yhteisön julkisia hankintoja koskevassa sopimuksentekomenettelyssä hankintaviranomaisen on ennen tarjouksen hylkäämistä poikkeuksellisen alhaisena annettava tarjoajan selittää tai suorastaan perustella tarjoustaan, on rikottu, kun kantaja on esittänyt tämän kanneperusteen nimenomaisesti ainoastaan vastauskirjelmässä ja kun kyseinen kantaja on kannekirjelmässä nimenomaisesti arvostellut neuvostoa siitä, että se on ilman muuta tutkimusta hylännyt sen tarjouksen poikkeuksellisen alhaisena.
Article 139(1) of Regulation No 2342/ 2002 laying down detailed rules for the implementation of the Financial Regulation enshrines a fundamental requirement in the field of public procurement, which obliges a contracting authority to verify, after due hearing of the parties and having regard to its constituent elements, every tender appearing to be abnormally low before rejecting it.
Varainhoitoasetuksen soveltamissäännöistä annetun asetuksen N:o 2342/2002 139 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan julkisia hankintoja koskeva perustavanlaatuinen edellytys, joka velvoittaa hankintaviranomaisen tarkastamaan kontradiktorisessa menettelyssä kaikki poikkeuksellisen alhaiset tarjoukset niiden eri osien perusteella ennen niiden hylkäämistä.
It follows from Article 44(1)(c) in conjunction with Article 48(2) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance that the original application must contain the subjectmatter of the proceedings and a summary of the pleas in law relied on, and that new pleas in law may not be introduced in the course of the proceedings unless they are based on matters of law or of fact which come to light in the course of the procedure.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdasta ja 48 artiklan 2 kohdasta ilmenee, että kannekirjelmässä on mainittava oikeudenkäynnin kohde ja yhteenveto kanteen oikeudellisista perusteista ja että asian käsittelyn ku -luessa ei saa vedota uuteen perusteeseen, ellei se perustu käsittelyn aikana esille tulleisiin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin.
However, a submission or argument which may be regarded as amplifying a plea made previously, whether directly or by implication, in the original application, and which is closely connected therewith, will be declared admissible.
Peruste, jolla laajennetaan aikaisemmin – nimenomaisesti tai implisiittisesti – kannekirjelmässä esitettyä perustetta ja jolla on läheinen yhteys tähän perusteeseen, on kuitenkin otettava tutkittavaksi.
Where the contract is awarded to the tender offering best value for money, that requirement applies not only to the price criterion under the tender evaluated but also to the other criteria referred to in Article 138(2) of Regulation No 2342/2002, since those criteria allow an anomaly threshold to be
Tilanne on tällainen kanneperusteen osalta, joka perustuu siihen, että
determined beneath which a tender submitted in the tender procedure in question is suspected to be abnormally low, within the meaning of Article 139(1) of that regulation.
määrittää poikkeuksellista tarjousta koskeva kynnys, jonka alittavaa tarjous- ta kyseisessä hankintamenettelyssä on epäiltävä poikkeuksellisen alhaiseksi kyseisen asetuksen 139 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
In order for the Community to incur noncontractual liability under the second paragraph of Article 288 EC for unlawful conduct of its institutions, a number of conditions must be satisfied: the institution’s conduct must be unlawful, actual damage must have been suffered and there must be a causal link between the conduct and the damage pleaded.
EY 288 artiklan toisen kohdan mukaan yhteisö on sopimussuhteen ulkopuolisessa vastuussa elintensä lainvastaisesta menettelystä ainoastaan, jos joukko edellytyksiä täyttyy, toisin sanoen toimielinten moitittu toiminta on lainvastaista, vahinko on todella syntynyt ja toiminnan ja väitetyn vahingon välillä on syyyhteys.