natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As regards, first, the objection of inadmissibility on the ground that the Court of Justice has no jurisdiction to assess the extent of the reparation for the damage suffered by Mrs Girardot, it must be borne in mind that, in accordance with settled case-law, when the Court of First Instance has found that there is damage, it is for that Court alone to assess, within the confines of the claim, how and to what extent
Ensinnäkin siitä oikeudenkäyntiväitteestä, jonka mukaan yhteisöjen tuomioistuin ei olisi toimivaltainen tarkastelemaan Girardot’lle aiheutuneen vahingon laajuutta, on palautettava mieliin, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin, kun
2008 — CASE C-348/06 P the reparation for the damage should be provided, subject to the qualification that in order for the Court to be able to review the judgments of the Court of First Instance, those judgments must be sufficiently reasoned and, and as regards the quantification of damage, that they state the criteria taken into account for the determination of the amount decided upon (see, to that effect, Case C-136/92 P Commission v Brazzelli Lualdi and Others [1994] ECR I-1981, paragraph 66; Case C-259/96 P Council v De Nil and Impens [1998] ECR I-2915, paragraphs 32 and 33; and Case C-257/98 P Lucaccioni v Commission [1999] ECR I-5251, paragraphs 34 and 35, and order of 14 December 2006 in Case C-12/05 P Meister v OHIM, not published in the ECR, paragraph 82).
I-5251, 34 ja 35 kohta ja asia C-12/05 P, Meister v. SMHV, määräys 14.12.2006, 82 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
However, in the present case, while it is true that the Commission disputes, by its appeal, the method used by the Court of First Instance to determine the extent of reparation for the damage suffered by Mrs Girardot, the Commission claims in that regard that the judgment under appeal is vitiated by several errors of law, in that the method in question, set out in paragraph 58 of that judgment and then applied in paragraphs 59 to 122 of that judgment, is equivalent, in reality, to an alteration of the form of the damage as it was described in that judgment, namely the loss of an opportunity to be recruited, and, consequently, to a misinterpretation of the essential nature of that damage, with the result that the damage actually determined in that judgment — according to the Commission, the loss of the certainty of being recruited and the loss of the corresponding remuneration — either is not actual or certain, or has no direct causal link with the alleged unlawful act.
Vaikka komissio nyt esillä olevassa asiassa riitauttaakin valituksellaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käyttämän menetelmän Girardot’lle aiheutuneiden vahinkojen laajuuden määrittämiseksi, se väittää tältä osin, että valituksenalainen tuomio sisältää useita oikeudellisia virheitä, koska tämä menetelmä, joka on esitetty kyseisen tuomion 58 kohdassa ja jota sitten sovelletaan sen 59–122 kohdassa, johtaa tosiasiassa siihen, että sillä muutetaan vahingon luonnetta, sellaisena kuin sitä on kuvailtu mainitussa tuomiossa, eli työnsaantimahdollisuuden menettämistä, ja siten sen avulla tulkitaan väärin sen olemusta niin, että valituksenalaisessa tuomiossa tosiasiallisesti määritetty vahinko – komission mukaan työnsaantivarmuuden menettäminen ja siihen liittyvä ansionmenetys – ei ole todellinen eikä varma eikä sillä ole suoraa syyyhteyttä moitittuun lainvastaisuuteen.
Such a ground of appeal, which concerns the coherence of the reasoning adopted by the Court of First Instance to establish the method used to determine the extent of the reparation for the damage suffered, is a question of law which may be brought on appeal to the Court of Justice (see, to that effect, Lucaccioni v Commission, cited above, paragraphs 27 to 29).
Tällainen valitusperuste, joka koskee sen päättelyn johdonmukaisuutta, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt vahvistaakseen vahingonkorvauksen laajuuden määrittämiseksi käytetyn menetelmän, on oikeudellinen kysymys, joka voidaan saattaa valituksen yhteydessä yhteisöjen tuomioistuimen tarkasteltavaksi (ks. vastaavasti em. asia Lucaccioni v. komissio, tuomion 27–29 kohta).
On the other hand, as Mrs Girardot correctly states, the Commission cannot, by this appeal, request that this Court specify the manner in which the loss of an opportunity
Kuten Girardot perustellusti väittää, komissio ei sitä vastoin voi vaatia nyt esillä olevalla valituksellaan yhteisöjen tuomioistuinta täsmentämään tapaa, jolla
COMMISSION v GIRARDOT to be recruited by a Community institution must be assessed in every situation where a party has been unlawfully deprived of the right to have his application examined.
KOMISSIO v. GIRARDOT toimielimen palvelukseen pääsyä koskevan mahdollisuuden menettäminen on laskettava kaikissa tilanteissa, joissa asianomaiselta henkilöltä on lainvastaisesti evätty oikeus siihen, että hänen hakemuksensa tutkitaan.
In fact, the jurisdiction of the Court of Justice in an appeal is limited to review of the findings of law on the pleas argued before the Court of First Instance (see Commission v Brazzelli Lualdi and Others, cited above, paragraph 59).
Yhteisöjen tuomioistuin on valitusasioissa toimivaltainen arvioimaan ainoastaan sitä oikeudellista ratkaisua, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt sille esitetyistä perusteista (ks. em. asia komissio v. Brazzelli Lualdi ym., tuomion 59 kohta).
It follows that the Court of Justice has jurisdiction, in this appeal, solely to examine whether the method adopted by the Court of First Instance in the judgment under appeal for the purposes of determining the extent of the reparation for the damage suffered resulting from the loss of an opportunity suffered by Mrs Girardot is vitiated by an error of law.
Tästä seuraa, että yhteisöjen tuomioistuin on toimivaltainen tämän valituksen yhteydessä yksinomaan tutkimaan, onko menetelmä, jota ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on soveltanut valituksenalaisessa tuomiossa määrittääkseen Girardot’lle aiheutuneesta mahdollisuuden menetyksestä maksettavan vahingonkorvauksen laajuuden, oikeudellisesti virheellinen.
The remainder of this appeal is inadmissible.
Muilta osin nyt esillä oleva valitus on jätettävä tutkimatta.
As regards the condition relating to the allegedly unlawful act, it is clear from paragraph 83 of the interim judgment, against which no appeal has been brought and which must therefore be considered to be final, that the unlawful conduct in the present case resides in the fact that, by the two contested decisions, the Commission did not demonstrate that it had properly examined the merits of Mrs Girardot’s application in relation of each of the posts she had applied for, before rejecting it.
Moitittuun lainvastaisuuteen liittyvän edellytyksen osalta ilmenee välituomion 83 kohdasta, joka ei ole valituksen kohteena ja jota on näin ollen pidettävä lopullisena, että lainvastainen menettely muodostui nyt esillä olevassa asiassa siitä, että komissio ei ole riidanalaisilla päätöksillään osoittanut, että se olisi asianmukaisesti tutkinut Girardot’n hakemuksen ansiot kuhunkin toimeen, joihin hän on hakenut, ennen kuin se hylkäsi hakemuksen.
In the present case, it is not a matter of dispute that, because of the unlawful act committed by the Commission, Mrs Girardot lost, definitively and irremediably, the chance of being recruited to a post within the departments of that institution on the conclusion of the procedure in question in this case and that, consequently, that loss of an opportunity represents damage which is for her actual and certain.
Nyt esillä olevassa asiassa ei ole kiistetty sitä, että Girardot menetti komission lainvastaisuuden vuoksi varmalla ja korjaamattomalla tavalla mahdollisuuden saada työtä tämän toimielimen yksiköissä nyt esillä olevassa asiassa kyseessä olevan palvelukseenottomenettelyn päätteeksi ja että näin ollen tämä mahdollisuuden menetys on hänen kannaltaan todellinen ja varma vahinko.
Further, it is clear from the findings made by the Court of First Instance, in particular in paragraphs 84 to 91 of the interim judgment, which, for the reasons given in paragraph 53 of this judgment, can no longer be challenged in this appeal, that the actual and certain damage suffered by Mrs Girardot extends to the fact that it was impossible for her to take part in a fresh and properly conducted recruitment procedure, since Mrs Girardot was no longer either in a position or even entitled to express her interest in posts to be filled by replying to a ‘specific research’ vacancy notice in respect of posts for which she had submitted applications.
Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamuksista ilmenee, että tämä Girardot’lle aiheutunut todellinen ja varma vahinko sisältää myös sen, ettei hänen ole mahdollista osallistua uuteen palvelukseenottomenettelyyn, koska hän ei enää voi eikä hänellä ole oikeutta ilmaista kiinnostustaan avoimiin toimiin vastaamalla erityisesti tutkimusalaa koskevaan ilmoitukseen, jollaisen perusteella hän oli lähettänyt hakemuksen; tämä ilmenee erityisesti välituomion 84–91 kohdasta, joita ei tämän tuomion 53 kohdassa mainituista syistä myöskään enää voida riitauttaa nyt esillä olevan valituksen puitteissa.
By this appeal, the Commission challenges the method adopted by the Court of First Instance to determine the extent of the reparation for the damage suffered.
Komissio moittii kuitenkin nyt esillä olevalla valituksellaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tämän vahingonkorvauksen laajuuden määrittämiseksi käyttämää menetelmää.
The Commission claims that, by that method, the Court of First Instance did not quantify the actual and certain damage resulting from the loss of opportunity suffered by Mrs Girardot but, in fact, evaluated a different form of damage, purely hypothetical, resulting from the loss of earnings which she might have suffered if she had been entitled to be recruited, thereby transforming the loss of opportunity to be recruited to a post into the loss of the certainty of obtaining a post.
Se väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole tällä menetelmällä määrittänyt sitä todellista ja varmaa vahinkoa, joka Girardot’lle on aiheutunut mahdollisuuden menettämisestä, vaan että se on tosiasiassa laskenut toisen, puhtaasti hypoteettisen vahingon, joka johtuu siitä ansionmenetyksestä, joka tälle olisi aiheutunut, jos hänellä olisi ollut oikeus tulla otetuksi palvelukseen, ja se on siten muuttanut työnsaantimahdollisuuden menetyksen työnsaantivarmuuden menettämiseksi.
In addition, in accordance with the caselaw referred to in paragraph 45 of this judgment, when the Court of First Instance has determined that there is damage, it alone
Lisäksi on palautettava mieliin, että tämän tuomion 45 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaan silloin, kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut
However, as the Commission itself acknowledged at the hearing in response to a question from the Court on that matter, it is very difficult, if not impossible, to specify a method whereby it is possible accurately to quantify the chance of being recruited to a post within that institution and, consequently, to assess the damage resulting from the loss of that chance.
Kuten komissio itse myönsi istunnossa vastauksena yhteisöjen tuomioistuimen tätä koskevaan kysymykseen, on erittäin vaikeaa, jollei mahdotonta, määritellä menetelmä, jonka avulla voidaan ilmaista täsmällisesti lukuina työnsaantimahdollisuus kyseisessä toimielimessä ja näin ollen arvioida tämän mahdollisuuden menetyksestä johtuva vahinko.
Consequently, for the purpose of examining whether the judgment under appeal is vitiated by an error of law as regards the determination of the extent of the compensation for the damage resulting from the loss of opportunity suffered by Mrs Girardot, account must be taken of the margin of appreciation which the Court of First Instance has, when exercising its unlimited jurisdiction, in relation to the method to be chosen to carry out such a determination.
Näin ollen sen tutkimiseksi, sisältyykö valituksenalaiseen tuomioon oikeudellinen virhe, joka koskee Girardot’lle aiheutuneesta mahdollisuuden menetyksestä johtuvan vahingonkorvauksen laajuuden määrittämistä, on otettava huomioon ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen täysi harkintavalta sen menetelmän suhteen, jonka avulla tämä määrittäminen tapahtui.
It is clear from the judgment under appeal that, to determine the extent of the reparation for the damage caused in this case to Mrs Girardot, the Court of First Instance considered that it should, first, specify the loss of earnings suffered by her, by establishing the difference between the earnings which she would have received if she had been recruited and the earnings which she actually received following the unlawful act, and then, secondly, assess, as a percentage, the chance she had of being recruited in order to weight the loss of earnings thus calculated.
Valituksenalaisesta tuomiosta ilmenee, että Girardot’lle nyt esillä olevassa asiassa aiheutuneen vahingonkorvauksen laajuuden määrittämiseksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut, että ensinnäkin on määritettävä hänelle aiheutunut ansionmenetys vahvistamalla sen palkan, joka hänelle olisi maksettu, jos hänet olisi otettu palvelukseen, ja sen palkan, joka hänelle tosiasiallisesti maksettiin lainvastaisuuden tapahduttua, välinen erotus, ja toiseksi arvioitava prosentuaalisessa muodossa hänen mahdollisuutensa tulla otetuksi palvelukseen, jotta voidaan painottaa näin laskettu ansionmenetys.
It is admittedly true that, to the extent that the method employs the criterion of the loss of earnings suffered by the person concerned, it is a corollary of that method, as the Commission has rightly observed, that when the earnings actually received after
Pitää tietysti paikkansa, että siltä osin kuin tämä menetelmä perustuu asianomaisen henkilön ansionmenetyksen kriteeriin, sen välittömänä seurauksena on, kuten komissio on perustellusti huomauttanut, se, että kun lainvastaisen menettelyn
COMMISSION v GIRARDOT the unlawful conduct are higher than the earnings which were lost because of it no compensation would be awarded, although an opportunity would still have been lost.
KOMISSIO v. GIRARDOT jälkeen tosiasiallisesti saatu palkka on suurempi kuin sen vuoksi menetetty palkka, mitään korvausta ei pitäisi maksaa siitä huolimatta, että mahdollisuus on menetetty.
In addition, such a method, as the Commission has also stated, necessarily imposes on the Community courts the task of carrying out, as the Court of First Instance did in paragraphs 59 to 95 of the judgment under appeal, a prospective examination in an attempt to construct the fictitious career which she might have achieved within that institution, relying on a series of suppositions which, while they fall within that appraisal of the facts by the Court of First Instance against which no appeal lies, remain, by their nature, at best uncertain, both as to the length of her employment and the progression in the amount of her earnings.
Kuten komissio on myös todennut, tällainen menetelmä johtaa lisäksi väistämättä siihen, että yhteisöjen tuomioistuimen on, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomio -istuin on valituksenalaisen tuomion 59–95 kohdassa tehnyt, suoritettava ennakoiva tarkastelu pyrkimällä rekonstruoimaan kuvitteellinen ura, jonka asianomainen henkilö olisi voinut saavuttaa tässä toimielimessä, sellaisten olettamien perusteella, jotka, vaikka ne kuuluvatkin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen harkintavaltaan, ovat kuitenkin luonteeltaan epävarmoja asianomaisen henkilön palvelusajan keston ja hänen palkkansa suuruuden kehityksen osalta.
Moreover, it is true that the criterion of loss of earnings cannot by itself determine the extent of the reparation for the damage caused following the loss of an opportunity to be recruited.
Pitää paikkansa, että ansionmenetyksen kriteerin perusteella ei yksinään voida määrittää korvauksen suuruutta sellaisen vahingon osalta, joka johtuu työnsaantimahdollisuuden menettämisestä.
In such a situation, the damage suffered cannot be identified with the earnings which would have been received if the chance had materialised, since, as the Court of First Instance stated in this case in paragraph 116 of the judgment under appeal, when account is taken of the discretion which the Commission has in this area, the party cannot claim any right to be recruited.
Tällaisessa tapauksessa aiheutunutta vahinkoa ei voida rinnastaa siihen palkan määrään, joka olisi saatu, jos tämä mahdollisuus olisi toteutunut, koska, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin nyt esillä olevassa asiassa on todennut valituksenalaisen tuomion 116 kohdassa, asianomainen henkilö ei voi vedota minkäänlaiseen oikeuteen tulla otetuksi palvelukseen, kun otetaan huomioon komission harkintavalta tällä alalla.
However, it cannot therefore be concluded that the criterion of the loss of earnings to which the Court of First Instance had recourse in the judgment under appeal, taking account of the discretion which that Court has in the method to be adopted for that purpose, is unsuited to determining the extent of the reparation for the damage resulting from the loss of opportunity suffered by Mrs Girardot in the present case.
Tästä ei kuitenkaan voida päätellä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisessa tuomiossa käyttämä ansionmenetyskriteeri olisi, kun otetaan huomioon sillä oleva sovellettavaa menetelmää koskeva harkintavalta, soveltumaton Girardot’lle nyt esillä olevassa asiassa aiheutuneesta mahdollisuuden menettämisestä johtuvan vahingonkorvauksen laajuuden määrittämiseen.
Indeed, since the value of the chance lost by her is, as the Advocate General in essence stated in point 77 of his Opinion, a function of the income attributable to that chance materialising, the loss of earnings suffered because of the alleged unlawful conduct, while that cannot by itself determine the extent of the reparation for the loss of opportunity, constitutes nevertheless a relevant criterion.
Koska, kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 77 kohdassa, Girardot’n menettämän mahdollisuuden arvo riippuu sen edun suuruudesta, jonka hän olisi saanut, jos tämä mahdollisuus olisi toteutunut, moititusta lainvastaisesta menettelystä aiheutunut ansionmenetys on kuitenkin merkityksellinen kriteeri tältä osin, vaikkei yksin sen perusteella voidakaan määrittää mahdollisuuden menettämisestä maksettavan korvauksen laajuutta.
Even though Mrs Girardot had no right to be recruited, the value to be attributed to that chance depends therefore, at least in part, on the amount of the earnings which she could have expected.
Vaikka Girardot’lla ei ollutkaan oikeutta tulla otetuksi palvelukseen, tälle mahdollisuudelle laskettava arvo riippuu siis ainakin osittain sen palkan suuruudesta, jota hän saattoi odottaa saavansa.
On that point, it must also be observed that the alternative method proposed by the Commission in this appeal for the purposes of making good the damage suffered by Mrs Girardot, which consists in awarding her lump sum compensation the amount of which is set at the three months’ net remuneration to be paid for the minimum notice period laid down in Article 47(2)(a) of the Conditions of Employment, is also based on the amount of earnings lost because of the alleged unlawful conduct.
Tältä osin on sitä paitsi huomattava, että Girardot’lle aiheutuneen vahingon korvaamiseksi komission tämän valituksen yhteydessä ehdottama vaihtoehtoinen menetelmä, jonka mukaan hänelle annettaisiin kiinteämääräinen korvaus, jonka määräksi vahvistettaisiin palvelussuhteen ehtojen 47 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädetyn vähimmäisirtisanomisajan mukaisesti kolmen kuukauden nettopalkka, perustuu myös moititusta lainvastaisuudesta seuraavan ansionmenetyksen määrään.
In those circumstances, the Commission can hardly criticise the relevance of that criterion.
Näin ollen komissio voi tuskin kiistää tämän perusteen merkittävyyden.
In addition, it must be accepted that the remuneration actually received subsequent to the unlawful acts also partly determines the extent of the reparation for the damage, since any injured party has the obligation to minimise his loss.
On lisäksi myönnettävä, että lainvastaisuuden jälkeen tosiasiallisesti saatu palkka ratkaisee myös osittain vahingonkorvauksen laajuuden, koska kaikilla vahingon kohteeksi joutuneilla henkilöillä on velvollisuus rajoittaa vahinkoaan.
In that regard, the claim by the Commission that there is a risk of discrimination cannot be upheld.
Tältä osin komission väitettä syrjinnän riskistä ei voida hyväksyä.
If two unlawfully excluded candidates do not suffer the same loss of earnings, they cannot, even when they have the same chance of being recruited, be considered to be in an identical or similar situation as to the extent of the damage suffered.
Kahden lainvastaisesti syrjäytetyn hakijan, joille aiheutuu erilainen ansionmenetys, ei voida vahingon laajuuden osalta katsoa olevan samanlaisessa tai samankaltaisessa tilanteessa, vaikka heillä olisi samanlainen mahdollisuus tulla otetuksi palvelukseen.
Furthermore, even if the Court of First Instance, in order to determine the extent of the reparation for the loss of opportunity suffered by Mrs Girardot, did indeed seek to determine the amount of the earnings lost by her, that court did not rely on that criterion alone to determine the extent of that reparation.
Vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on Girardot’lle aiheutuneen mahdollisuuden menetyksen perusteella maksettavan korvauksen laajuuden määrittääkseen todellakin ensin tarkastellut hänen menettämänsä palkan määrää, se ei myöskään ole ottanut tätä ainoaksi perusteeksi tämän korvauksen laajuuden määrittämiseksi.
It is true that, by ruling in paragraph 58 of the judgment under appeal that, in order to determine the extent of the reparation for the loss of opportunity suffered by Mrs Girardot, it was necessary ‘if appropriate’ to make an assessment of the chance she had of being recruited, suggesting thereby that that assessment was merely optional, the Court of First Instance committed an error of law, since the omission of that assessment, which is part of the very definition of loss of opportunity, would amount to evaluating only the loss of earnings suffered by Mrs Girardot, although she had no right to be recruited.
Kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut valituksenalaisen tuomion 58 kohdassa, että Girardot’lle aiheutuneen mahdollisuuden menettämisen korvaamisen laajuuden määrittämiseksi on ”tarvittaessa” arvioitava hänen mahdollisuuttaan tulla otetuksi palvelukseen ja viitannut siten siihen, että tämä arviointi on luonteeltaan puhtaasti vapaaehtoinen, se on tosin tehnyt oikeudellisen virheen, koska jos tämä mahdollisuuden menettämisen käsitteeseen sisältyvä arviointi jätettäisiin tekemättä, laskettaisiin ainoastaan Girardot’lle aiheutunut ansionmenetys, vaikka hänellä ei ollutkaan mitään oikeutta tulla otetuksi palvelukseen.
However, that error is inoperative since, having, calculated the loss of earnings suffered by Mrs Girardot, in paragraphs 59 to 95 of the judgment under appeal, the Court of First Instance, in paragraphs 96 to 122 of that judgment, in fact applied to that loss a percentage which was intended, on the basis of all the particular facts of the case — the appraisal of those facts by that court not being open to appeal — to quantify the chance which Mrs Girardot had of being recruited.
Tämä virhe on kuitenkin asiaan vaikuttamaton, sillä sen jälkeen, kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on laskenut valituksenalaisen tuomion 59–95 kohdassa Girardot’lle aiheutuneen ansionmenetyksen, se on mainitun tuomion 96–122 kohdassa soveltanut tähän menetykseen prosenttiosuutta, jolla on tarkoitus määrittää, mikä mahdollisuus Girardot’lla olisi ollut tulla otetuksi palvelukseen, kun otetaan huomioon kaikki nyt esillä olevalle asialle ominaiset seikat, joiden arviointi kuuluu yksinomaan sen toimivaltaan.