natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Maastricht Treaty, more than any of the previous Treaties, generated a certain amount of criticism from the public and politicians. This was expressed in different ways in different countries: through referendums in Denmark and France, within the House of Commons in the United Kingdom and by the Constitutional Court in Germany.
Näihin vastalauseisiin, jotka ovat luonnollinen osa uuden perustamissopimuksen ratifiointiin liittyvää demokraattista keskustelua, päättyivät tosiasiassa jo useita kuukausia aikaisemmin alkaneet pitkät ja vaikeat neuvottelut.
The Treaty on European Union, signed at Maastricht in February 1992, took the process of European integration one step further.
Sopimus Euroopan unionista, joka allekirjoitettiin helmikuussa 1992 Maastrichtissa, edustaa uutta vaihetta Euroopan yhdentymisessä.
It laid down a timetable for the introduction of a sin­gle currency (the euro), the logical completion of a frontier-free market.
Siinä vahvistettiin aikataulu yhteisvaluutan, euron käyttöönotolle, joka on looginen vaihe rajattomien markkinoiden rakentamisprosessissa.
It broadened the notion of citizenship for nationals of the European Union by creating new rights (right to vote and stand for election in local and European elections, right of petition and right of appeal to a European Ombudsman).
Siinä laajennettiin Euroopan unionin kansalaisuutta uusilla oikeuksilla (äänioikeus ja vaalikelpoisuus paikallisissa ja Euroopan tasoisissa vaaleissa, vetoomusoikeus ja oikeus nostaa kanne Euroopan oikeusasiamiehelle).
Parliament also gained new powers, notably that of codecision with the Council.
Myös Euroopan parlamentille myönnettiin uusia valtaoikeuksia, erityisesti yhteispäätösmenettely neuvoston kanssa.
This criticism, which is a natural part of the democratic debate which accompanies the ratification of a new treaty, in fact closed a long and diffi­cult negotiation process which began several months earlier.
Maastrichtin sopimuksessa esitettiin myös kaksi uutta pilaria, jotka koskevat erityisesti hallitustenvälistä yhteistyötä, jota parannettiin uiko- ja turvallisuuspolitiikan sekä sisä- ja oikeusasioiden osalta.
At the Maastricht Summit, the debates focused on the achievement of economic and monetary union, Denmark and the United Kingdom reserving the possibility of not participating.
Maastrichtin huippukokouksessa keskusteltiin erityisesti talous- ja rahaliiton toteuttamisesta, jonka osalta Tanska ja Yhdistynyt kuningaskunta varasivat mahdollisuuden jäädä ulkopuolelle.
The introduction of a social chapter (for which the United Kingdom also obtained an opt-out clause, which it has now given up) and the chapter aiming in the long term to create a common defence were also hotly debated.
Myös sosiaalipolitiikkaa koskevan luvun (jonka osalta Yhdistynyt kuningaskunta myös sai poikkeuslausekkeen, josta se on nyttemmin luopunut) sekä yhteistä turvallisuuspolitiikkaa käsittelevän luvun mukaanottaminen olivat aiheita, joista väiteltiin kiivaasti.
Each new revision of the Treaties is decided on if the majority of the Member States deem it useful.
Perustamissopimusten tarkistuksista päätetään silloin kun kaikki jäsenvaltiot katsovat sen tarpeelliseksi.
An intergovernmental conference (IGC) is then opened, lasting for many months, in which the representatives of the governments negotiate, article by article, the amendments to be made to the Treaties.
Tällöin käynnistetään useita kuukausia kestävä hallitustenvälinen konferenssi (HVK), jossa hallitusten edustajat neuvottelevat artikla kerrallaan perus tamissopimukseen tehtävistä muutoksista.
At the end of this negotiation, the Heads of State or Government hold a summit meeting at which the final difficulties, the most politically sensitive, are resolved.
Neuvottelujen lopuksi valtion päämiehet kokoontuvat huippukokoukseen, jonka aikana ratkaistaan viimeiset, poliittisesti herkimmät ongelmat.
One crucial point remains: any amendment must be accepted unanimously.
Olennaista on, että muutokset on hyväksyttävä yksimielisesti.
The European Council or summit of the Heads of State or Government of the European Union
Eurooppa-neuvosto eli Euroopan unionin valtioiden ja hallitusten päämiesten huippukokous
As stated in the Treaty on European Union, the European Council 'shall provide the Union with the necessary impetus for its development and shall define the general political guidelines thereof'.
Kuten sopimuksessa Euroopan unionista esitetään, Eurooppa-neuvosto antaa unionille sen kehittämiseksi tarvittavat virikkeet ja määrittelee kehittämisen yleiset poliittiset suuntaviivat.
At these summits — held at least twice a year — the leaders of the Member States discuss issues of prime importance for the Union directly with each other; the conclusions which they reach must then be followed by all the Community institutions.
Näissä huippukokouksissa, joita järjestetään vähintään kaksi kertaa vuodessa, jäsenvaltioiden johtajat keskustelevat unionin kannalta ensiarvoisen tärkeistä aiheista. Eurooppa-neuvoston päätelmät velvoittavat yhteisön toimielimiä.
Composition: the Heads of State or Government of the Member States of the Union and the President of the European Union; they are assisted by Member States' Ministers for Foreign Affairs and by one other member of the Commission.
Kokoonpano: unionin jäsenvaltioiden ja niiden hallitusten päämiehet sekä komission puheenjohtaja. Heitä avustavat jäsenvaltioiden ulkoasiainministerit sekä yksi komission jäsenistä.
Meeting place: a city in the country holding the Presidency.
Kokouspaikka: jokin puheenjohtajamaan kaupunki.
The Presidency
Puheenjohtajuus
The Presidency of the Council of Ministers rotates between the Member States every six months: from January to June and from July to December.
Ministerineuvoston puheenjohtajana toimivat jäsenvaltiot vuorotellen puoli vuotta kerrallaan: tammikuusta kesäkuuhun ja heinäkuusta joulukuuhun.
The same goes for the Presidency of the European Council.
Sama koskee Eurooppa-neuvoston puheenjohtajuutta.
The role of the Presidency has become increasingly important as the responsibilities of the Union have broadened.
Puheenjohtajuustehtävä on muuttunut yhä merkittävämmäksi sitä mukaa kun unionin toimivallan ulottuvuus on laajentunut.
The country holding the Presidency must organise and chair all the meetings of the European Council and the Council of Ministers.
Puheenjohtajuudesta vastaavan jäsenvaltion on järjestettävä kaikki Eurooppa-neuvoston ja ministerineuvoston kokoukset ja vastattava puheenjohtajan tehtävistä.
Frequently, it falls to the current Presidency to draft acceptable compromises and find a pragmatic solution to problems raised by the other Member States; it must also ensure consistency and continuity in decision-making.
Usein puheenjohtajamaan tehtävänä on myös laatia hyväksyttäviä kompromisseja ja etsiä käytännön ratkaisuja muiden jäsenvaltioiden esittämiin ongelmiin. Sen on myös valvottava tehtyjen päätösten yhdenmukaisuutta ja jatkuvuutta»
Once the agreement is concluded, the debate goes on in each country: a new treaty cannot come into force until it has been ratified by each of the Member States, following a constitutional decision made either by the national parliament or in a referendum. dum.
Kun sopimukseen on päästy, jatkuu keskustelu yhtä voimakkaana jäsen valtioiden tasolla. Uusi perustamissopimus voi itse asiassa tulla voimaan vasta kun kaikki jäsenvaltiot ovat sen ratifioineet kansallisten lakien mukaisesti, joko kansanedustuslaitoksen päätöksen tai kansanäänestyksen tuloksen perusteella.
The last revision of the Treaties to date, concluded by the Amsterdam Summit in June 1997, was at precisely this stage at the time of writing: the governments' agreement on the new text was formally signed on 2 October 1997 but it still had to be ratified by each of the Member States of the European Union.
Viimeisin perustamissopimuksen tarkistus, josta päätettiin Amsterdamin huippukokouksessa kesäkuussa 1997, oli tätä kirjoitettaessa juuri tässä vai heessa: hallitustenvälinen sopimus uudesta tekstistä allekirjoitettiin muodollisesti 2 päivänä lokakuuta 1997; jokaisen Euroopan unionin jäsenvaltion on vielä ratifioitava se.
The signing ceremony of the Amsterdam Treaty on 2 October 1997.
— tehostaa unionin rakennetta tulevaa silmällä pitäen.
The Intergovernmental Conference made significant progress in several areas.
Amsterdamin sopimuksen allekirjoitustilaisuus 2. lokakuuta 1997.
The new Treaty asserts the need to coordinate actions to promote employment.
Hallitustenvälisessä konferenssissa saavutettiin monella alalla merkit tävää edistymistä.
It strengthens Community policy in the fields of social affairs, the environment and public health.
Siinä vahvistetaan yhteisön politiikkaa sosiaalialalla, ympäristöasioissa sekä kansanterveyden osalta.
The Intergovernmental Conference which led to the Amsterdam Treaty was held from 29 March 1996 to 1 7 June 1997.
Hallitustenvälinen konferenssi, jonka tuloksena Amsterdamin sopimus laadittiin, pidettiin 29. maaliskuuta 1996 ja 17. kesäkuuta 1997 välisenä aikana.
Its aim was to review some of the provisions of the existing Treaties to increase efficiency and better fulfil citizens' expectations; the Treaty known as the Amsterdam Treaty is thus the fruit of long negotiations between Member States' representatives, united by a common European project but each with its own priorities. ties.
Konferenssin tavoitteena oli tarkistaa useita olemassa olevien perus tamissopimusten määräyksiä niiden tehokkuuden lisäämiseksi, jotta ne vastaisivat paremmin kansalaisten odotuksia. Amsterdamin sopimukseksi kutsuttu perussopimus on siis tulos jäsenvaltioiden edustajien välisistä pitkistä neuvotteluista, joissa näitä yhdisti yhteinen eurooppalainen hanke, mutta kaikilla oli omat ensisijaiset tavoitteensa.
The new Treaty meets the following objectives to a greater or lesser degree:
Uusi perustamissopimus vastaa enemmän tai vähemmän seuraavia tavoitteita:
With regard to home affairs, the 15 Member States also decided at Amsterdam to step up their cooperation on combating terrorism, drugs and crime.
Sisäasioiden osalta viisitoista jäsenvaltiota päättivät Amsterdamissa lujittaa yhteistyötään terrorismin, huumeiden ja rikollisuuden torjunnassa.
They chose to harmonise immigration and visa policies in order gradually to create a European area of freedom, security and justice.
Ne päättivät myös yhdenmukaistaa oleskelulupia ja maahanmuuttoa koskevaa politiikkaansa luodakseen hiljalleen eurooppalaisen vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen.
With regard to foreign affairs, they wanted to give more consistency and force to their common foreign and security policy, by devising a system of common strategies designed to guide the Union's action.
Ulkoasioiden osalta jäsenvaltiot halusivat lujittaa ja vahvistaa yhteistä uiko- ja turvallisuuspolitiikkaansa suunnittelemalla yhteistä strategista järjestelmää ohjaamaan unionin toimintaa.
(i) to be closer to citizens, their expectations and their concerns, and to assert their rights; (¡i) to remove obstacles to free move ment while making Europe an area of security; (iii) to enable Europe to make its voice better heard in the world; (iv) to make the Union's institutions more efficient for its next enlargement. ment.
— tulla lähemmäksi kansalaisia ja ottaa huomioon näiden odotukset ja huolenaiheet sekä taata kansalaisten oikeudet — poistaa vapaan liikkuvuuden esteet luomalla samalla Euroopasta turvallinen — auttaa Euroopan ääntä kuulumaan paremmin kansainvälisellä tasolla
Intergovernmental conferences
Kuinka monta jäsenvaltiota liittyy Euroopan unioniin?
How many members might the European Union eventually have?
Hallitustenväliset konferenssit
Over the last few years, intergovernmental conferences (IGCs) have been more and more frequently convened to revise the European Treaties.
Viime vuosina hallitustenvälisiä konferensseja (HVK) on kutsuttu koolle yhä useammin tarkistamaan yhteisön perustamissopimuksia.
The Amsterdam IGC was the fourth in the space of 11 years, but only the sixth in the 45 years of the history of European integration.
Amsterdamissa kokoontunut HVK oli jo neljäs yhdentoista vuoden sisällä mutta vasta kuudes koko Euroopan yhdentymisen 45 vuoden historian aikana.
This is difficult to forecast, although it is quite clear that a large number of neighbouring countries hope to join in the not too distant future, or at least develop much closer ties.
Tähän on vaikeaa ottaa kantaa, mutta on selvää, että useat naapurimaat toivovat voivansa liittyä lähitulevaisuudessa, tai ainakin lujittaa siteitään unioniin.
These are Poland, the Czech Republic, Slovakia, Hungary, Bulgaria, Romania, Slovenia, the Baltic States of Estonia, Latvia and Lithuania, and Cyprus.
Kyseessä ovat erityisesti Puola, Tsekin tasavalta, Slovakia, Unkari, Bulgaria, Romania, Slovenia, Baltian maat Viro, Latvia ja Liettua, sekä Kypros.
It is not yet over either, because, if it is ratified, the new text of the Amsterdam Treaty provides that, at least one year before the Union has more than 20 Member States, a new intergovernmental conference must be convened to look at related institutional issues.
Se ei myöskään ollut viimeinen, sillä jos Amsterdamin sopimus ratifioidaan, siinä määrätään myös, että viimeistään vuotta ennen unionin laajentumista yli kahteenkymmeneen jäsenvaltioon on uusi HVK kutsuttava koolle käsittelemään laajentumiseen liittyviä institutionaalisia seikkoja.
The Union wants to ensure stability and lasting peace in the whole of Europe and its purpose is to gather all the European democracies under one roof.
Unioni toivoo pystyvänsä takaamaan vakauden ja kestävän rauhan koko Euroopassa ja se toivoo voivansa koota yhteen kaikki Euroopan demokratiat.
First it sought to strengthen the already solid ties established with all these countries — essentially by granting preferential trade arrangements and through various forms of economic assistance.
Se on pyrkinyt aluksi lujittamaan ennestäänkin vahvoja yhteyksiään kaikkiin näihin maihin — erityisesti myöntämällä kaupallisia etuuskohtelulta sekä erilaisten taloudellisten tukien muodossa.
In the interinstitutional field, the extension of the scope of the codecision procedure increases the Euro pean Parliament's involvement in the Community decision-making procedure and constitutes another success of the Intergovernmental Conference, which also reaffirmed the authority and legitimacy of the Commission President and consolidated his role.
Toimielinten osalta yhteispäätösmenettelyn soveltamisalan laajentaminen edellyttää Euroopan parlamentin mukanaoloa yhteisön päätöksentekomenettelyssä, mikä on toinen hallitustenvälisen konferenssin saavutuksista.
The Member States also had to postpone their decision on setting the maximum number of European Commissioners in an enlarged Union and on a revision of the weighting system for the votes of the Member States within the Council.
HVK:ssa vahvistettiin lisäksi komission puheenjohtajan toimivalta ja hänen asemansa lainmukaisuus sekä lujitettiin hänen asemaansa.
The European Union then committed itself to entering into negotiations with the applicant countries of central and eastern Europe and Cyprus, starting in the first half of 1998.
Seuraavaksi Euroopan unioni on sitoutunut käynnistämään neuvottelut Keski- ja Itä-Euroopan jäsenyyttä hakeneiden maiden sekä Kyproksen kanssa vuoden 1998 alkupuolella.
On 15 July 1997, the Furopean Commission published an important document entitled 'Agenda 2000', which presents the issues at stake in enlargement and in policy reform, and the financial per spectives, thus opening the door to negotiations which will probably be quite long.
Euroopan komissio julkaisi 15. heinäkuuta 1997 tärkeän asiakirjan nimeltään Agenda 2000, jossa esitetään laajentumiseen, poliittiseen uudistukseen sekä rahoitusnäkymiin liittyvät haasteet valmistellen näin neuvotteluja, joista todennäköisesti tulee pitkät.
When they are concluded, the various accession treaties will be submitted for ratification by both sides.
Neuvottelujen päättyessä liittymissopimukset on ratifioitava joka taholla.
Only in the next decade will these new countries effectively be able to join.
Uusien jäsenvaltioiden liittyminen ei ole mahdollista ennen vuosisadan vaihdetta.
They will probably not all do so at the same time.
Uudet jäsenvaltiot eivät todennäköisesti liity yhtä aikaa.
The document entitled 'Agenda 2000' presents three challenges which the European Union is going to face by the beginning of the next century:
Agenda 2000 -nimisessä asiakirjassa esitetään kolme haastetta, jotka Euroopan unioni tulee kohtaamaan ensi vuosisadalla:
(i) Strengthening and reforming Community policies to adapt them to an enlarged Union.
Laajeneminen on merkittävä askel Euroopan sovinnon, rauhan ja demokratian rakentamisessa.
This is particularly necessary for the common agricultural policy and for policies on economic and social cohesion.
Saksa yhdistyi ja kaikissa Keski- ja Itä-Euroopan maissa voitiin pitää vapaat ja demokraattiset vaalit.
The conditions for membership of the Union were spelt out by the European Council as far back as June 1993: stable institutions guaranteeing democracy, the rule of law, human rights and respect for and protection of minorities; a functioning market economy and the capacity to cope with competition within the Union; and the capacity to adhere to the aims of the Union.
— sen on lujitettava ja uudistettava yhteisön politiikkoja mukautumaan laajentuvaan unioniin. Tämä koskee varsinkin yhteistä maatalouspolitiikkaa sekä taloudelliseen ja sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen tähtäävää politiikkaa.
(ii) Assessing countries' applications for accession on the basis of their respect for democratic principles and the rule of law, their prospects for economic development and their capacity to incorporate Community legislation that is already in force (known as the acquis communautaire).
— sen on arvioitava uudet jäsenehdokkaat sen perusteella, täyttävätkö ne demokraattiset ja oikeusvaltiota koskevat edellytykset, niiden taloudellisen kehityksen perusteella sekä ottaen huomioon niiden kyvykkyyden sisällyttää lainsäädäntöönsä jo voimassa oleva yhteisön säännöstö (jota kutsutaan nimellä acquis communautaire).
(iii) Adopting a financial framework for the Union from the year 2000 onwards which would enable it to cover the development of Community policies and the effects of enlargement in a coherent fashion and within reasonable budget limits.
— sen on päätettävä sellaisesta unionin talouden kehyksestä, joka mahdollistaa vuodesta 2000 lähtien yhteisön politiikkojen kehityksen sekä laajentumisesta seuraavien vaikutusten rahoittamisen johdonmukaisesti sekä kohtuullisen talousarvion rajoissa.
Enlargement represents a crucial step in the organisation of a reconciled, peaceful and democratic Europe.
Euroopan unioniin kuului tuolloin kaksitoista jäsenvaltiota ja yhteismarkkinoiden suunniteltiin toteutuvan vuoden 1992 lopulla.
The possibility of achieving this historic objective became a tangible prospect in November 1989, when the fall of the Berlin Wall sounded the death knell of the Iron Curtain and the cold war, opening the way to German unification and free, democratic elections in all the countries of central and eastern Europe.
Unioni tarjosi välittömästi tukeaan uusille demokraattisille naapurimailleen tekemällä niiden kanssa assosiointisopimuksia, jotka vähitellen ohjasivat Länsi-Euroo-pan sekä Keski- ja Itä-Euroopan välisen kaupan vapauttamiseen.
Union expanded southwards to include Greece (1981 ), Spain and Portugal (1986).
Samalla aloitettiin merkittävä taloudellinen tuki helpottamaan siirtymistä valtio johtoisesta taloudesta markkinatalouteen.
At the time, the European Union had 12 Member States and was in the process of implementing the single market for the end of 1992.
Parhaillaan valmistellaan unionin neljättä laajentumista.
It immediately gave its support to its new democratic neighbours by establish ing with them a series of association agreements which gradually led to the liberalisation of trade between western Europe and central and eastern Europe.
Vuonna 1973 Yhdistynyt kuningaskunta, Irlanti ja Tanska olivat ensimmäiset valtiot jotka liittyivät Saksan, Ranskan, Italian ja kolmen Benelux-maan perustamaan yhteisöön.
At the same time, considerable financial assistance was given to facilitate the transition from a planned economy to a market economy.
1980luvulla laajentuminen suuntautui etelään, kun Kreikka liittyi unioniin vuonna 1981 ja Espanja ja Portugali vuonna 1986.
In 1995, a special White Paper laid clown the list of legislative and regulatory initiatives that the applicant countries must undertake in economic policy to prepare for their future accession.
Vuonna 1995 liittyivät vuorollaan Ruotsi, Suomi ja Itävalta.
What is being prepared will be the fourth enlargement of the Union.
Jokainen Euroopan valtio voi hakea unionin jäsenyyttä täyttäessään sen perusperiaatteet. Ovi on avoinna.
How do the institutions of the European Union work?
Kuinka Euroopan unionin toimielimet toimivat
Six Member States to start with, 15 today and maybe twice that in the future — the European Union must meet the challenge of numbers.
Alkuun kuusi jäsenvaltiota, nyt viisi toista ja tulevaisuudessa mahdollisesti kaksinverroin... Euroopan unionin on vastattava määrästä aiheutuviin haasteisiin.
To do so it has had to set up a system which could function effectively while seeking a balance between possibly divergent national interests.
Oli siis kehitettävä järjestelmä, joka toimii tehokkaasti ja pystyy löytämään tasapainon erilaisten kansallisten etujen välillä.
The roles allotted to the different Community institutions reflect this concern.
Yhteisön eri toimielinten tehtäväjako on seurausta tästä.
The European Parliament also plays an important part in this process: it can examine, modify and veto the Commission's proposals, depending on the legislative procedure being followed.
Myös Euroopan parlamentilla on prosessissa merkittävä tehtävä; se voi tutkia ja muuttaa komission esittämiä ehdotuksia lainsäädäntömenettelyn osalta tai käyttää veto-oikeuttaan.
The directly elected European Parliament is the democratic expression of the political will of the peoples of the European Union.
Euroopan parlamentti, joka valitaan suorilla vaaleilla, edustaa demokraattisesti Euroopan unionissa kansojen poliittista tahtoa.
Representing the 373 million citizens of the Union, its basic objectives are the same as any other parliament's — to legislate and to scrutinise and control the use of executive power.
Se edustaa 373 miljoonaa unionin kansalaista ja sen pääasialliset tavoitteet ovat samat kuin kaikilla muilla kansanedustuslaitoksilla eli säätää lakeja ja tutkia sekä valvoa toimeenpanovallan harjoittamista.
The European Parliament's most important powers fall into three categories: legislative power, budgetary power and control of the executive.
Euroopan parlamentilla on valtaa kolmella alalla: lainsäädäntövaltaa, talousarvioon liittyvää valtaa sekä toimeenpanovallan valvontavaltaa.
Members: 626, elected every five years: 99 seats for Members from Germany, 87 each for France, Italy and the United Kingdom, 64 for Spain, 31 for the Netherlands, 25 each for Belgium, Greece and Portugal, 22 for Sweden, 21 for Austria, 16 each for Denmark and Finland, 15 for Ireland, and 6 for Luxembourg.
Jäseniä: 626, jotka valitaan 5 vuodeksi: 99 paikkaa Saksan, 87 paikkaa Ranskan, Italian ja Yhdistyneen kuningaskunnan edustajille, 64 Espanjan, 31 Alankomaiden, 25 Belgian, Kreikan ja Portugalin, 22 Ruotsin, 21 Itävallan, 16 Tanskan ja Suomen edustajille, 15 Irlannin ja 6 Luxemburgin edustajille.
Next elections: planned for 1999.
Seuraavat vaalit: vuonna 1999.
Term of office: five years, to coincide with that of the European Commission.
Toimikausi: viisi vuotta, kuten Euroopan komissiollakin.
Meeting places: Strasbourg for the monthly plenary sessions, Brussels for committee meetings and extraordinary sessions.
Kokouspaikka: kuukausittaiset täysistunnot Strasbourgissa, valiokuntien kokoukset ja ylimääräiset kokoukset Brysselissä.
The Secretariat-General is based in Luxembourg.
Pääsihteeristön toimipaikka on Luxemburg.
The legislative procedures
Lainsäädäntömenettelyt