natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It follows that, in accordance with Article 249 EC, the Member States have authority over the form and the methods to be used to implement such a system.
Tästä seuraa, että jäsenvaltioilla on EY 249 artiklan mukaisesti jätetty valta valita muoto ja keinot kyseisen järjestelmän luomiseksi.
Having regard to the importance of the principle of open access to transmission or distribution systems, that margin of discretion does not, however, authorise them to depart from that principle except in those cases where Directive 2003/54 lays down exceptions or derogations.
Kun otetaan huomioon vapaata pääsyä siirto- ja jakeluverkkoihin koskevan periaatteen merkitys, jäsenvaltiot eivät niille jätetyn liikkumavaran perusteella kuitenkaan voi poiketa tästä periaatteesta lukuun ottamatta direktiivissä 2003/54 säädettyjä poikkeuksia.
It is therefore only where a provision such as the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG comes within the scope of those exceptions or derogations that it will be compatible with Directive 2003/54.
EnWG:n 110 §:n 1 momentin 1 kohdan kaltainen säännös on direktiivin 2003/54 kanssa yhteensopiva siis ainoastaan siinä tapauksessa, että se kuuluu tässä direktiivissä säädettyjen poikkeusten soveltamisalaan.
Firstly, Article 20(2) of Directive 2003/54 provides that the operator of a distribution system may refuse access where it lacks the necessary capacity, on condition that duly substantiated reasons are given for such refusal.
Ensinnäkin on todettava, että direktiivin 2003/54 20 artiklan 2 kohdassa säädetään, että jakeluverkonhaltija voi evätä verkkoonsa pääsyn, jos verkon kapasiteetti ei ole riittävä, edellyttäen että se esittää perustelut pääsyn epäämiselle.
This possibility of refusing access to the system is, however, to be assessed on a case-by-case basis and does not authorise the Member States to lay down those derogations in a general manner without, in respect of each operator, a concrete assessment of the technical incapacity of the system to meet the demand for access from third parties.
Tätä mahdollisuutta evätä pääsy verkkoon on kuitenkin arvioitava tapauskohtaisesti, eikä sillä oikeuteta jäsenvaltioita säätämään yleisiä poikkeuksia ilman, että kolmansien osapuolten esittämien verkkoon pääsyä koskevien vaatimusten täyttämiseksi vaadittavien teknisten valmiuksien puuttumista arvioidaan konkreettisesti kunkin verkonhaltijan osalta.
Secondly, Article 3(8) of Directive 2003/54 allows the Member States not to apply the provisions of Article 20 thereof where the application of those provisions would obstruct the performance of the obligations imposed on electricity undertakings in the general economic interest and in so far as the development of trade would not be affected to such an extent as would be contrary to the interests of the Community.
Toiseksi jäsenvaltiot voivat direktiivin 2003/54 3 artiklan 8 kohdan nojalla jättää soveltamatta saman direktiivin 20 artiklan säännöksiä sikäli kuin soveltaminen estäisi sähköalan yrityksiä täyttämästä niille yleisen taloudellisen edun nimissä asetettuja velvoitteita ja sikäli kuin sillä ei vaikuteta kaupan kehitykseen tavalla, joka olisi ristiriidassa yhteisön etujen kanssa.
It is appropriate to note that Article 3(2) and (3) of Directive 2003/54 applies to the public-service obligations which Member States may impose on electricity undertakings in the general economic interest.
On huomautettava, että direktiivin 2003/54 3 artiklan 2 ja 3 kohdassa säädetään julkisen palvelun velvoitteista, joita jäsenvaltiot voivat yleisen taloudellisen edun nimissä asettaa sähköalan yrityksille.
It follows from recital (26) in the preamble to that directive that public-service requirements are to be interpreted on a national basis.
Direktiivin 26 perustelukappaleesta ilmenee, että julkisia palveluja koskevia vaatimuksia tulkitaan kansallisella tasolla.
It follows from Article 3(8) of Directive 2003/54 that the Member States may decide to restrict third-party rights of access to transmission and distribution systems in order to ensure the supply of a public electricity service.
Direktiivin 2003/54 3 artiklan 8 kohdasta seuraa, että jäsenvaltiot voivat päättää kolmansien osapuolten siirto- ja jakeluverkkoihin pääsyä koskevan oikeuden rajoittamisesta sähköä koskevan julkisen palvelun takaamiseksi.
However, in order to do so, the Member States must, on the one hand, ascertain whether an unrestricted right of access to the systems would obstruct the performance by the system operators of their public-service obligations and, on the other, determine whether that performance cannot be achieved by other means which do not impact adversely on the right of access to the systems, which is one of the rights enshrined in Directive 2003/54.
Näin tehdessään jäsenvaltioiden on kuitenkin ensinnäkin tarkistettava, estäisikö kolmansien osapuolten rajoittamatonta pääsyä verkkoihin koskeva oikeus verkonhaltijoita täyttämästä julkisen palvelun velvoitteitaan, ja toiseksi varmistuttava siitä, ettei näiden velvoitteiden täyttämistä voida toteuttaa sellaisilla keinoilla, jotka eivät vaarantaisi direktiivissä 2003/54 taattua verkkoihin pääsyä koskevaa oikeutta.
It is appropriate to observe that the derogation from the principle of open access to energy supply systems contained in the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG is not justified by the risk that the operators of systems coming within the scope of that provision would be prevented from performing their public-service obligations by the fact of that open access.
On huomattava, että EnWG:n 110 §:n 1 momentin 1 kohdassa säädetty poikkeus kolmansien osapuolten vapaata pääsyä energiantoimitusverkkoon koskevasta periaatteesta ei ole oikeutettu sen vaaran vuoksi, että vapaa pääsy estäisi kyseisen säännöksen soveltamisalaan kuuluvia verkonhaltijoita täyttämästä julkisen palvelun velvoitteitaan.
That derogation can be justified only by the geographical or legal configuration of the area in which those systems are operated.
Poikkeaminen on nimittäin oikeutettu ainoastaan sen alueen maantieteellisen tai oikeudellisen rajaamisen vuoksi, jolla verkkoja käytetään.
Nor is it alleged by the German Government that the Federal Republic of Germany adopted the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG for the purpose of implementing Article 3(8) of Directive 2003/54.
Saksan hallitus ei myöskään ole väittänyt, että Saksan liittotasavalta olisi antanut EnWG:n 110 §:n 1 momentin 1 kohdan direktiivin 2003/54 3 artiklan 8 kohdan täytäntöön panemiseksi.
Thirdly, Article 26(1) of Directive 2003/54 provides that Member States which can demonstrate that there are substantial problems for the operation of small isolated systems may apply for derogations from certain provisions of Directive 2003/54, including Article 20 thereof.
Kolmanneksi kyseisen direktiivin 26 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jäsenvaltiot, jotka voivat osoittaa, että niiden pienten erillisten verkkojen toiminnassa on huomattavia vaikeuksia, voivat hakea poikkeusta tietyistä direktiivin 2003/54 säännöksistä ja muun muassa sen 20 artiklasta.
Such derogations, however, require the agreement of the Commission, which takes the form of a decision published in the Official Journal of the European Union.
Nämä poikkeukset edellyttävät kuitenkin komission suostumusta, joka annetaan päätöksellä, joka julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Derogations of this kind have been granted to the Republic of Cyprus, by decision of 25 September 2006 (OJ 2006 L 270, p.
Komissio on myöntänyt tällaisia poikkeuksia Kyproksen tasavallalle 25.9.2006 tekemällään päätöksellä (EUVL L 270, s.
72), and to the Republic of Malta, by decision of 28 November 2006 (OJ 2006 L 332, p. 32).
72) ja Maltan tasavallalle 28.11.2006 tekemällään päätöksellä (EUVL L 332, s. 32).
It must be stated that the Federal Republic of Germany has neither sought nor obtained from the Commission a decision on derogation under Article 26(1) of Directive 2003/54.
On todettava, että Saksan liittotasavalta ei ole hakenut eikä komissio liioin ole sille myöntänyt poikkeusta direktiivin 2003/54 26 artiklan 1 kohdan mukaisesti tehdyllä päätöksellä.
It follows that a provision such as the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG does not come within the scope of any of the exceptions or derogations from the principle of open access to electricity transmission or distribution systems laid down by Directive 2003/54.
Tästä seuraa, että EnWG:n 110 §:n 1 momentin 1 kohdan kaltainen säännös ei kuulu minkään direktiivissä 2003/54 säädetyn vapaata pääsyä sähkönsiirto- tai jakeluverkkoon koskevaa periaatetta koskevan poikkeuksen soveltamisalaan.
It follows from all the foregoing that Article 20(1) of Directive 2003/54 must be interpreted as precluding a provision such as the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG, which exempts certain operators of energy supply systems from the obligation to provide third parties with open access to those systems on the grounds that they are located on a geographically connected operation zone and that they predominantly serve to supply the energy needs of the undertaking itself and of connected undertakings.
Edellä esitetystä seuraa, että direktiivin 2003/54 20 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä EnWG:n 110 §:n 1 momentin 1 kohdan kaltaiselle säännökselle, jolla tietyt energiantoimitusverkkojen haltijat vapautetaan velvollisuudesta myöntää kolmansille osapuolille vapaa pääsy näihin verkkoihin sillä perusteella, että nämä verkot sijaitsevat yhteenkuuluvalla yritysalueella ja palvelevat pääasiallisesti energian siirtämistä oman yrityksen sisällä tai siihen sidoksissa olevaan yritykseen.
‘Article 20(1) of Directive 2003/54/EC of the European Parliament and of the Council of 26 June 2003 concerning common rules for the internal market in electricity and repealing Directive 96/92/EC must be interpreted as precluding a provision such as the first point of Paragraph 110(1) of the Law on electricity and gas supply, referred to as ‘the Law on energy management’ (Gesetz über die Elektrizitäts- und Gasversorgung (Energiewirtschaftsgesetz)) of 7 July 2005, which exempts certain operators of energy supply systems from the obligation to provide third parties with open access to those systems on the grounds that they are located on a geographically connected operation zone and that they predominantly serve to supply the energy needs of the undertaking itself and of connected undertakings.’
Sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 96/92/EY kumoamisesta 26.6.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/54/EY 20 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä sähkö- ja kaasutoimituksia koskevan 7.7.2005 annetun lain eli niin sanotun energiatalouslain (Gesetz über die Elektrizitäts- und Gasversorgung (Energiewirtschaftsgesetz)) 110 §:n 1 momentin 1 kohdan kaltaiselle säännökselle, jolla tietyt energiantoimitusverkkojen haltijat vapautetaan velvollisuudesta myöntää kolmansille osapuolille vapaa pääsy näihin verkkoihin sillä perusteella, että nämä verkot sijaitsevat yhteenkuuluvalla yritysalueella ja palvelevat pääasiallisesti energian siirtämistä oman yrityksen sisällä tai siihen sidoksissa olevaan yritykseen.
Case C-462/06
Asia C-462/06
(Regulation (EC) No 44/2001 — Section 5 of Chapter II — Jurisdiction over individual contracts of employment — Section 2 of Chapter II — Special jurisdiction — Article 6(1) — More than one defendant)
Asetus (EY) N:o 44/2001 – II luvun 5 jakso – Toimivalta työsopimuksia koskevissa asioissa – II luvun 2 jakso – Erityinen toimivalta – 6 artiklan 1 kohta – Useita vastaajia
Opinion of Advocate General Poiares Maduro delivered on 17 January 2008 . .
Julkisasiamies M. Poiares Maduron ratkaisuehdotus 17.1.2008 . . . . . . . .
I - 3967Judgment of the Court (First Chamber), 22 May 2008 . . . . . . . . . . . .
Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 22.5.2008 . . . . . .
Judicial cooperation in civil matters — Jurisdiction and the enforcement of judgments in civil and commercial matters — Regulation No 44/2001 — Jurisdiction over individual contracts of employment — More than one defendant
Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Tuomioistuinten toimivalta sekä tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano siviili­ ja kauppaoikeuden alalla – Asetus N:o 44/2001 – Toimivalta työsopimuksia koskevissa asioissa – Useita vastaajia
(Council Regulation No 44/2001, Art. 6(1))
(Neuvoston asetuksen N:o 44/2001 6 artiklan 1 kohta)
SUMMARY — CASE C-462/06
TIIVISTELMÄ – ASIA C-462/06
The rule of special jurisdiction provided for in Article 6(1) of Regulation No 44/2001 on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters cannot be applied to a dispute falling under Section 5 of Chapter II of that regulation concerning the jurisdiction rules applicable to individual contracts of employment.
Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetun asetuksen N:o 44/2001 6 artiklan 1 kohdassa säädettyä erityistä toimivaltaa koskevaa sääntöä ei voida soveltaa riita-asiaan, joka kuuluu työsopimuksiin sovellettavia toimivaltasääntöjä koskevan, tämän asetuksen II luvun 5 jakson soveltamisalaan.
As regards the possibility that only an employee may rely on Article 6(1) of the regulation, that would run counter to the wording of both that provision and Section 5 of Chapter II of that regulation.
Se, että ainoastaan työntekijällä olisi mahdollisuus vedota asetuksen 6 artiklan 1 kohtaan, olisi vastoin sekä tämän säännöksen että II luvun 5 jakson säännösten sanamuotoa.
The transformation by the Community courts of the rules of special jurisdiction, aimed at facilitating sound administration of justice, into rules of unilateral jurisdiction protecting the party deemed to be weaker would go beyond the balance of interests which the Community legislature has established in the law as it currently stands.
Näin se, että yhteisöjen tuomioistuin muuttaisi erityistä toimivaltaa koskevat, hyvän oikeudenhoidon helpottamiseksi annetut säännöt yksipuolisiksi toimivaltasäännöiksi, joilla suojataan heikommaksi katsottua osapuolta, ylittäisi kuitenkin sen eri etujen välillä vallitsevan tasapainon, jonka yhteisöjen lainsäätäjä on nykyisessä oikeustilassa perustanut.
Furthermore, such an interpretation would be difficult to reconcile with the principle of legal certainty, which is one of the objectives of the regulation and which requires, in particular, that rules of jurisdiction be interpreted in such a way as to be highly predictable.
Tällainen tulkinta olisi lisäksi vaikea sovittaa yhteen oikeusvarmuuden periaatteen kanssa. Oikeusvarmuuden periaate on kuitenkin yksi asetuksen tavoitteista, ja se edellyttää muun muassa sitä, että toimivaltasääntöjä tulkitaan siten, että niiden ennustettavuus on hyvä.
It is apparent from Article 18(1) of that regulation and, moreover, from a literal interpretation of Section 5, supported by the ‘travaux préparatoires’ relating to the regulation, that the court having jurisdiction in proceedings concerning an individual contract of employment must be designated in accordance with the jurisdiction rules laid down in that section, rules which, on account of their specific and exhaustive nature, cannot be amended or supplemented by other rules of jurisdiction laid down in that regulation unless specific reference is made thereto in Section 5.
Asetuksen 18 artiklan 1 kohdan ja sen II luvun 5 jakson sanamuodonmukaisen tulkinnan, jota asetuksen valmisteluasiakirjat tukevat, mukaan toimivaltainen tuomioistuin käsittelemään kaikki työsopimuksia koskevat riita-asiat on valittava tässä jaksossa tarkoitettuja toimivaltasääntöjä soveltaen. Koska nämä toimivaltasäännöt ovat erityissäännöksiä ja luonteeltaan täysin tyhjentäviä, niitä ei voida muuttaa tai täydentää muilla tässä asetuksessa tarkoitetuilla toimivaltasäännöillä, ellei tällaisiin sääntöihin nimenomaisesti viitata juuri 5 jaksossa.
OPINION OF ADVOCATE GENERALPOIARES MADURO delivered on 17 January 2008 1
17 päivänä tammikuuta 2008 1 koskevat oikeussäännöt ja
I — Legal and factual framework of the dispute
I Asiaa tosiseikat
A — Legal framework
A Asiaa koskevat oikeussäännöt
By the present reference for a preliminary ruling the Cour de cassation (Court of Cassation) (France) asks the Court for an interpretation of Council Regulation (EC) No 44/2001 of 22 December 2000 on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters, 2which is the successor to and replaces the Brussels Convention. 3
Cour de cassation (Ranska) on pyytänyt yhteisöjen tuomioistuimelta ennakkoratkaisua tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 2tulkinnasta.
‘Subject to this Regulation, persons domiciled in a Member State shall, whatever their nationality, be sued in the courts of that Member State.’
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin kysyy sitä, onko asetuksella N:o 44/2001 säädetyn, työsopimuksia koskevan 5 jakson katsottava säännellyn tyhjentävästi ja muut säännökset poissulkevalla tavalla työsopimuksia koskevat toimivaltasäännöt vai onko työsopimusta koskevassa jaksossa tarkoitettuja toimivaltasääntöjä mahdollista täydentää asetuksen 2 jaksossa olevan 6 artiklan 1 kohdan erityisillä toimivaltasäännöillä.
Article 6 of Regulation No 44/2001, which forms part of Section 2, entitled ‘Special Jurisdiction’, provides that a person domiciled in a Member State may be sued in another Member State:
Asetuksen N:o 44/2001 2 jakson, jonka otsikko on ”Erityinen toimivalta”, 6 artiklassa säädetään, että silloin kun henkilön kotipaikka on jäsenvaltiossa, häntä vastaan voidaan nostaa kanne toisessa jäsenvaltiossa
1 — Original language: French.2 — OJ 2001 L 12, p. 1.
1 – Alkuperäinen kieli: ranska.2 – EYVL L 12, s. 1.
3 — Convention of 27 September 1968 on jurisdiction and the enforcement of judgments in civil and commercial matters (consolidated version), OJ 1998 C 27, p. 1.
3 – Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27.9.1968 tehty yleissopimus (konsolidoitu versio) (EYVL 1998, C 27, s. 1).
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-462/06
JULKISASIAMIES POIARES MADURON RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-462/06
(1) in the courts of the Member State where he is domiciled; or
1) jos asiassa on useampia vastaajia, siinä tuomioistuimessa, jonka alueella jollakin vastaajista on kotipaikka, edellyttäen että kanteiden välillä on niin läheinen yhteys, että niiden käsitteleminen ja ratkaiseminen yhdessä on toivottavaa, jotta kanteiden käsitteleminen eri oikeudenkäynneissä ei johtaisi ristiriitaisiin tuomioihin
(2) in another Member State:
2) toisessa jäsenvaltiossa
Section 5 of Regulation No 44/2001, entitled ‘Jurisdiction over individual contracts of employment’, consists of Articles 18 to 21.
Asetuksen 5 jakson otsikkona on ”Toimivalta työsopimusta koskevissa riita-asioissa”, ja siinä ovat sen 18–21 artikla.
More specifically, Article 18(1) of Regulation No 44/2001 provides: if the employee does not or did not habitually carry out his work in any one country, in the courts for the place where the business which engaged the employee is or was situated.’
Asetuksen N:o 44/2001 18 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: b) jos työntekijä ei tavallisesti työskentele tai ei työskennellyt yhdessä ja samassa valtiossa, sen paikkakunnan tuomioistuimissa, missä työntekijän palvelukseen ottanut toimipaikka sijaitsee tai sijaitsi.”
In matters relating to individual contracts of employment, jurisdiction shall be determined by this Section, without prejudice to Article 4 and point 5 of Article 5.’
Työsopimusta koskevassa asiassa tuomioistuimen toimivalta määräytyy tämän jakson säännösten mukaisesti, jollei 4 artiklasta ja 5 artiklan 5 kohdasta muuta johdu.”
Mr Rouard, the defendant in the main proceedings, was engaged in 1977 by the company Laboratoires Beecham Sévigné, now Laboratoires Glaxosmithkline, the seat
Pääasian valituksen vastapuoli Rouard tuli vuonna 1977 Laboratoires Beecham Sévignén, josta on tullut Laboratoires
GLAXOSMITHKLINE AND LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE companies, which, in addition, belong to the same group.
GLAXOSMITHKLINE JA LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE alun perin tehdyn sopimuksen perusteella voimassa olevien oikeuksien säilyttäminen, osoitettiin, että kyseessä oli yksi jatkuva työsuhde kumpaankin yhtiöön, jotka kaiken lisäksi kuuluvat samaan konserniin.
Since the French courts have jurisdiction in respect of Laboratoires Glaxosmithkline, the seat of which is in France, those courts, he submits, also have jurisdiction, pursuant to Article 6(1) of Regulation No 44/2001, in respect of Glaxosmithkline even though that company is established in the United Kingdom.
Lisäksi Rouard esittää, että koska ranskalainen tuomioistuin on toimivaltainen Laboratoires Glaxosmithkline -yhtiön osalta, koska sen kotipaikka on Ranskassa, on se asetuksen N:o 44/2001 6 artiklan 1 kohdan nojalla toimivaltainen hänen mukaansa myös Glaxosmith-kline-yhtiöön nähden, vaikka tämän kotipaikka on Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
of which is in France.
Glaxosmithkline -yhtiö, palvelukseen.
He was sent by that company on various postings to third countries.
Rouard suoritti yhtiön lukuun useita eri toimeksiantoja kolmansien valtioiden alueella.
In 1984 he was sent to Morocco under a new employment contract concluded with Beecham Research UK, established in the United Kingdom, which belongs to the same group as Laboratoires Beecham Sévigné.
Vuonna 1984 Rouard lähetettiin Marokkoon sellaisen uuden työsopimuksen nojalla, jonka tämä oli tehnyt Beecham Research UK:n kanssa. Viimeksi mainitun yhtiön kotipaikka on Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Under that contract, the second employer undertook to maintain certain contractual rights acquired by Mr Rouard under his initial contract of employment (in particular to preserve his rights derived from length of service and his entitlement to certain payments in the event of dismissal).
Se kuuluu Laboratoires Beecham Sévignén kanssa samaan konserniin. Työsopimuksessa toinen työnantaja sitoutui säilyttämään tietyt sopimusperusteiset edut, jotka Rouard oli saanut alkuperäisen työsopimuksensa perusteella (kuten sen, että suoritettu palvelusaika ja oikeus irtisanomiskorvaukseen säilytettiin).
The Conseil de prud’hommes, in accordance with the line of defence of the two employers, declined jurisdiction, however, pointing out that the employment contracts in force at the time of his dismissal were governed by English and Moroccan law.
Conseil des prud’hommes katsoi kuitenkin näiden kahden työnantajan puolustuksekseen esittämää vastausta seuraten, ettei sillä ollut toimivaltaa asiassa siitä syystä, että irtisanomishetkellä voimassa olleisiin työsopimuksiin sovellettiin Englannin oikeutta ja Marokon oikeutta.
Therefore, there was no longer any employment relationship between Mr Rouard and Laboratoires Glaxosmithkline in France.
Sen mukaan Rouardin ja Laboratoires Glaxosmithkline -yhtiön välillä ei tämän vuoksi ollut Ranskassa lainkaan työsuhteen tuottamaa alistussuhdetta.
The Cour d’appel de Versailles (Court of Appeal, Versailles) set aside that decision and remitted the case back to the Conseil de prud’hommes.
Cour d’appel de Versailles kumosi tämän päätöksen ja palautti asian Conseil de prud’hommesin käsiteltäväksi.
The appellant companies in the main proceedings then brought an appeal before the Cour de cassation.
Vastaajina olleet yhtiöt valittivat Cour de cassationiin.
On 9 March 2001 Beecham Research UK, now Glaxosmithkline, dismissed Mr Rouard.
Beecham Research UK, josta oli tullut Glaxosmithkline-yhtiö, irtisanoi Rouardin 9.3.2001.