natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The purpose of Chisso’s letter of 26 March 1999 was to explain why Chisso was late in supplying an ‘account of the facts’.
Chisson 26.3.1999 päivätyssä kirjeessä selitetään Chisson viivästymistä sen toimittaessa ”tosiseikkojen kuvausta”.
That cannot attenuate the fact that, at the meeting of 13 November 1998, and according to the Commission, Chisso provided an oral description of the cartel’s activities and also certain written evidence.
Tämä ei voi heikentää sitä, että komission mukaan 13.11.1998 pidetyssä kokouksessa Chisso esitti suullisen ku -vauksen kartellin toiminnasta sekä kirjallisia todisteita.
Likewise, the fact that the Commission was able to grant Chisso further time to provide supplementary factual evidence following the meeting of 13 November 1998 cannot have any effect on the fact that Chisso was the first to cooperate, once that conclusion is based solely on the evidence adduced at that meeting.
Myöskään se, että komissio on voinut myöntää Chissolle ylimääräisiä määräaikoja lisätietojen toimittamiseen 13.11.1998 pidetyn kokouksen jälkeen, ei voi vaikuttaa siihen, että Chisso oli ensimmäinen yhteistyötä tehnyt yritys, koska tämä päätelmä perustuu yksinomaan kyseisessä kokouksessa esitettyihin todisteisiin.
In light of the foregoing, Hoechst’s plea, so far as Chisso’s letter of 17 December 2002, together with the annexes, is concerned, must be rejected.
Edellä esitetyn perusteella Hoechstin esittämä kanneperuste on hylättävä Chisson 17.12.2002 päivätyn kirjeen ja sen liitteiden osalta.
The internal documents relating to the telephone contacts between the Commission and Chisso between September 1998 and April 1999
Sisäiset asiakirjat, jotka koskevat komission ja Chisson välillä syyskuun 1998 ja huhtikuun 1999 välisenä aikana käytyjä puhelinkeskusteluja
As a preliminary point, it must be noted that during the administrative procedure Hoechst requested access only to the internal documents relating to the telephone conversations between the Commission and Chisso between September 1998 and April 1999.
Aluksi on todettava, että Hoechst on pyytänyt saada tutustua hallinnollisen menettelyn aikana ainoastaan sisäisiin asiakirjoihin, jotka koskevat komission ja Chisson välillä syyskuun 1998 ja huhtikuun 1999 välisenä aikana käytyjä puhelinkeskusteluja.
That is clear, in particular, from a letter which Hoechst sent to the hearing officer on 22 January 2003, and was confirmed at the hearing.
Tämä ilmenee erityisesti Hoechstin kuulemismenettelystä vastaavalle neuvonantajalle 22.1.2003 osoittamasta kirjeestä, ja tämä on vahvistettu istunnossa.
It must be borne in mind, next, that the right of access to the file implies that the Commission provides the undertaking concerned with the opportunity to examine all the documents in the investigation file that might be relevant for its defence, with the exception, in particular, of the Commission’s internal documents (see, to that effect, Aalborg Portland and Others v Commission, paragraph 145 above, paragraph 68).
Tämän jälkeen on huomautettava, että oikeus saada tutustua asiakirjavihkoon merkitsee sitä, että komission on annettava asianomaiselle yritykselle mahdollisuus tutkia kaikki tutkintaaineistoon sisältyvät asiakirjat, joilla saattaa olla merkitystä sen puolustuksen kannalta, muiden muassa komission sisäisiä asiakirjoja lukuun ottamatta (ks. vastaavasti edellä 145 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Aalborg Portland ym. v. komissio, tuomion 68 kohta).
The restriction on access to such documents is justified by the need to ensure the proper functioning of the Commission when it deals with infringements of the Treaty competition rules.
Rajoitusta sisäisiin asiakirjoihin tutustumista koskevaan oikeuteen voidaan perustella tarpeella varmistaa komission asianmukainen toiminta määrättäessä seuraamuksia perustamissopimuksen kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi.
In the present case, for the reasons set out at paragraphs 128 to 144 above, the arguments put forward by Hoechst concerning a breach of the principles of sound administration and equal treatment were rejected, save as regards the assurance given to Chisso at the meeting of 13 November 1998 that it would be warned if another undertaking attempted to overtake it in the context of the 1996 Leniency Notice.
Käsiteltävänä olevassa asiassa Hoechstin hyvän hallinnon periaatteen ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista koskevat väitteet on hylätty edellä 128–144 kohdassa esitetyistä syistä muilta osin kuin Chissolle 13.11.1998 pidetyssä kokouksessa annetun sen vakuutuksen osalta, että sitä varoitettaisiin, jos joku muu yritys yrittäisi ehtiä sen edelle vuoden 1996 yhteistyötiedonannon yhteydessä.
As stated at paragraph 143 above, however, the illegality found in that regard is not of such a kind as to affect the validity of the Decision as regards, first, the finding of the infringement and, second, the determination of the undertaking which was the first to cooperate and therefore the granting of immunity from a fine.
Kuten edellä 143 kohdassa todetaan, tältä osin todettu lainvastaisuus ei voi vaikuttaa päätöksen pätevyyteen yhtäältä kilpailusääntöjen rikkomisen toteamisen osalta ja toisaalta yhteistyötä ensimmäisenä tehneen yrityksen määrittämisen ja näin ollen sakoista vapauttamisen osalta.
Accordingly, the Court considers that no serious indicia exist, for the purposes of the caselaw cited above, that would justify access by Hoechst to the internal documents in question.
Näin ollen on katsottava, ettei ole olemassa edellä mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettua painavaa syytä, jolla oikeutettaisiin se, että Hoechst saisi tutustua kyseessä oleviin sisäisiin asiakirjoihin.
For that reason, Hoechst’s plea, in so far as it concerns the breach of the right of access to the internal documents relating to the telephone conversations between the Commission and Chisso between September 1998 and April 1999, must be rejected.
Tällä perusteella on hylättävä Hoechstin kanneperuste siltä osin kuin sen mukaan sen oikeutta tutustua sisäisiin asiakirjoihin, jotka koskevat komission ja Chisson välillä syyskuun 1998 ja huhtikuun 1999 välisenä aikana käytyjä puhelinkeskusteluja, on loukattu.
In the interest of completeness, and in the desire to demonstrate the truth in light of the breach of the principles of sound administration and equal treatment referred to above, the Commission was ordered, on the basis of Article 65(b) and the second subparagraph of Article 67(3) of the Rules of Procedure, to produce the internal documents in question to enable the Court to verify them.
Ylimääräisenä toimenpiteenä ja totuuden selvittämiseksi, kun otetaan huomioon edellä todettu hyvän hallinnon periaatteen ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen, komissio velvoitettiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 65 artiklan b alakohdan ja 67 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan perusteella toimittamaan kyseessä olevat sisäiset asiakirjat, jotta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi tutkia niitä.
In accordance with the second subparagraph of Article 67(3) of the Rules of Procedure, the documents transmitted by the Commission were not communicated to the applicant while the Court verified their confidentiality and their relevance to the outcome of the case.
Työjärjestyksen 67 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan mukaisesti komission toimittamia asiakirjoja ei annettu tiedoksi kantajalle siinä vaiheessa, kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki niiden luottamuksellisuutta ja tarpeellisuutta riidan ratkaisemisessa.
In the context of that verification, the Court considered that the internal documents in question did not apparently contain evidence relevant for the result of the case.
Tämän tutkimisen yhteydessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että kyseessä olevat sisäiset asiakirjat eivät ilmeisesti sisällä riita-asian ratkaisemisen kannalta merkityksellisiä todisteita.
For all of those reasons, and without there being any need to have recourse to the further measures of organisation or inquiry requested by Hoechst once the Court
Edellä esitetyistä syistä ja ilman, että on tarpeen toteuttaa Hoechstin vaatimia ylimääräisiä prosessinjohto- tai tutkintatoimia, koska ensimmäisen oikeusasteen
B — The fourth plea, alleging that the hearing officer’s final report is incomplete
B Neljäs kanneperuste, jonka mukaan kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan loppukertomus on puutteellinen
Hoechst observes that it raised a number of criticisms with the hearing officer concerning the conduct of the administrative procedure and in particular the fact that, first, it was not allowed to cooperate by means of oral testimony whereas that form of cooperation had been permitted in Chisso’s case; second, the applicant was refused new meetings with the Commission’s agents although such meetings had been proposed to Chisso; and, third, Chisso was unlawfully promised that it would be warned if other parties attempted to ‘overtake’ it in the context of cooperation.
Hoechst huomauttaa esittäneensä kuulemismenettelystä vastaavalle neuvonantajalle arvostelua hallinnollisen menettelyn kulusta ja erityisesti siitä, että ensinnäkään sen ei annettu tehdä yhteistyötä suullisten todistajanlausuntojen avulla, vaikka tämä yhteistyömuoto hyväksyttiin Chisson kohdalla, toiseksi sen ei annettu pitää uusia kokouksia komission virkamiesten kanssa, vaikka tällaisia tapaamisia ehdotettiin Chissolle, ja kolmanneksi Chissolle luvattiin lainvastaisesti, että sitä varoitettaisiin, jos muut asianosaiset yrittäisivät ”ehtiä sen edelle” yhteistyön osalta.
In so far as those criticisms were ignored in the hearing officer’s final report, the College of Members of the Commission that adopted the Decision was not correctly informed about the breach of Hoechst’s rights of defence.
Koska Hoechstin mukaan näihin arvosteluihin ei otettu kantaa kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan loppukertomuksessa, päätöksen tehnyt komission jäsenten kollegio ei saanut asianmukaisesti tietoa Hoechstin puolustautumisoikeuksien loukkaamisesta.
In Hoechst’s submission, the hearing officer considered, wrongly — and without stating particular reasons — that whether or not the criticisms set out above were well founded was irrelevant.
Hoechstin mukaan kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on katsonut virheellisesti – ja ilman erityisiä perusteita – ettei sillä, oliko aiemmin esitetty arvostelu perusteltua vai ei, ollut merkitystä.
The applicant refers to ABB Asea Brown Boveri v Commission, paragraph 75 above (paragraph 104), and submits that it is possible that
Hoechst viittaa edellä 75 kohdassa mainitussa asiassa ABB Asea Brown Boveri vastaan komissio annettuun tuomioon (104
HOECHST v COMMISSION the lack of objectivity in the conduct of the procedure does not affect the lawfulness of a decision markedly and contrary to the rights of the defence, if that lack of objectivity is not the result of ‘biased thinking’ on the part of the Commission’s agent.
HOECHST v. KOMISSIO kohta) ja korostaa, että on mahdollista, ettei objektiivisuuden puute hallinnollisessa menettelyssä vaikuta päätöksen laillisuuteen merkittävästi ja puolustautumisoikeuksien vastaisesti, jos tämä objektiivisuuden puute on seurausta ainoastaan komission virkamiehen ”puolueellisesta suhtautumisesta”.
On the other hand, Hoechst contends that a different legal assessment must be made where, as in the present case, there are repercussions in procedural acts that unilaterally favour one party.
Hoechst puolestaan katsoo, että asiaa on arvioitava oikeudellisesti toisella tavalla silloin, kun – kuten käsiteltävänä olevassa asiassa – tämä vaikuttaa siten, että menettelylliset toimet suosivat yksipuolisesti toista asianosaista.
Hoechst concludes that the hearing officer ought to have verified those elements and to have set them out in her final report, in order to provide the Members of the Commission responsible for adopting the Decision with a true picture of the conduct of the proceedings.
Hoechst päättelee tämän perusteella, että kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan olisi pitänyt tutkia nämä seikat ja esittää ne loppukertomuksessaan voidakseen välittää päätöksen tekemisestä vastaaville komission jäsenille oikean kuvan menettelyn kulusta.
b) Arguments of the Commission
b) Komission väitteet
The purpose of the hearing officer’s final report is to supplement the draft decision submitted to the Members of the Commission.
Komission mukaan kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan loppukertomuksen tehtävänä on täydentää komission jäsenille esitettyä päätösluonnosta.
The Commission refers to the first paragraph of Article 15 of Commission Decision 2001/462/EC, ECSC of 23 May 2001 on the terms of reference of hearing officers in certain competition proceedings (OJ 2001 L 162, p.
Komissio viittaa tietyissä kilpailuasioita koskevissa menettelyissä kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan toimivaltuuksista 23.5.2001 tehdyn komission päätöksen 2001/462/EY, EHTY (EYVL L 162, s.
21; ‘the terms of reference’) and submits that in the present case the hearing officer’s final report fully complied with its function.
21; jäljempänä toimivaltuuksista tehty päätös) 15 artiklan ensimmäiseen kohtaan ja katsoo, että käsiteltävänä olevassa asiassa kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan loppukertomus täyttää tehtävänsä täysimääräisesti.
The report shows that the parties’ right to be heard was not infringed from any aspect whatsoever.
Komission mukaan se osoittaa, ettei asianosaisten oikeutta tulla kuulluksi ole loukattu miltään osin.
Referring, moreover, to the judgment of 29 April in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 165 above (paragraph 53), the Commission contends that in the final report the hearing officer was not required to address the details of the complaints of a procedural order.
Lisäksi komissio viittaa edellä 165 kohdassa mainituissa yhdistetyissä asioissa Tokai Carbon ym. vastaan komissio 29.4.2004 annettuun tuomioon (53 kohta) ja katsoo, ettei kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan tarvinnut loppukertomuksessa käsitellä menettelyä koskevia väitteitä yksityiskohtaisesti.
In the final report, the hearing officer even went further than was strictly necessary by referring to those complaints and stating why they were not decisive.
Komission mukaan kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja ylitti loppukertomuksessa vähimmäisvaatimukset, kun hän mainitsi kyseiset väitteet ja totesi, miksi ne eivät ole ratkaisevia.
Thus, the report states that ‘procedural defects’ were alleged, in particular ‘discrimination by comparison with Chisso on a whole series of points linked with cooperation’. In
Loppukertomuksessa mainittiin, että komission on väitetty tehneen ”menettelyvirheitä”, ja erityisesti, että väitteen mukaan ”komissio oli
It would have been pointless to provide further detail in the final report, particularly since the Decision itself also deals with the criticisms in question (recitals 453 and 458).
Komission mukaan olisi ollut tarpeetonta esittää enemmän yksityiskohtia loppukertomuksessa, varsinkin, kun myös päätöksessä itsessään käsiteltiin kyseistä arvostelua.
Under Article 1 of the terms of reference, the Commission is to appoint one or more hearing officers ‘who shall ensure that the effective exercise of the right to be heard is respected in competition proceedings before the Commission’.
Toimivaltuuksista tehdyn päätöksen 1 artiklan nojalla komissio nimittää yhden tai useamman kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan, ”joka varmistaa, että oikeus tulla kuulluksi toteutuu tehokkaasti – – kilpailuasioita koskevissa menettelyissä komissiossa”.
Article 13(1) of the terms of reference provides:
Toimivaltuuksista tehdyn päätöksen 13 artiklan 1 kohdassa todetaan seuraavaa:
‘The hearing officer shall report to the competent member of the Commission on the hearing and the conclusions he draws from it, with regard to the respect of the right to be heard.
”Kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja antaa toimivaltaiselle komission jäsenelle kertomuksen kuulemisesta ja sen perusteella tekemistään päätelmistä siltä osin, onko oikeus tulla kuulluksi toteutunut.
The observations in this report shall concern procedural issues, including disclosure of documents and access to the file, time-limits for replying to the statement of objections and the proper conduct of the oral hearing.’
Kertomuksessa esitetään huomautuksia, jotka koskevat menettelykysymyksiä, kuten asiakirjojen julkistamista ja oikeutta tutustua niihin, väitetiedoksiantoon vastaamisen määräaikoja ja suullisen kuulemisen asianmukaista toimittamista.”
According to the first paragraph of Article 15 of the terms of reference:
Toimivaltuuksista tehdyn päätöksen 15 artiklan ensimmäisessä kohdassa todetaan seuraavaa:
‘The hearing officer shall, on the basis of the draft decision to be submitted to the Advisory Committee in the case in question, prepare a final report in writing on the respect of the right to be heard, as referred to in Article 13(1).
”Kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja laatii kyseistä asiaa koskevan, neuvoaantavalle komitealle toimitettavan päätösluonnoksen perusteella kirjallisen loppukertomuksen 13 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun kuulemisvelvollisuuden toteutumisesta.
This report will also consider whether the draft decision deals only with objections in respect of which the parties have been afforded the opportunity of making known their views, and, where appropriate, the objectivity of any enquiry within the meaning of Article 14.’
Kertomuksessa tarkastellaan myös sitä, käsitelläänkö päätösluonnoksessa ainoastaan sellaiset väitteet, joiden osalta osapuolille on varattu tilaisuus esittää huomautuksensa, ja tarvittaessa 14 artiklassa tarkoitettujen tiedustelujen objektiivisuutta.”
Under Article 16(1) of the terms of reference, ‘[t]he hearing officer’s final report shall be attached to the draft decision submitted to the Commission, in order to ensure that, when it reaches a decision on an individual case, the Commission is fully apprised of all relevant information, as regards the course of the procedure and respect of the right to be heard’.
Toimivaltuuksista tehdyn päätöksen 16 artiklan 1 kohdan mukaan ”kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan loppukertomus liitetään komissiolle esitettävään päätösluonnokseen sen varmistamiseksi, että komissiolla on käytössään kaikki menettelyn kulkua ja oikeutta tulla kuulluksi koskeva merkityksellinen tieto, kun se tekee yksittäistä asiaa koskevan päätöksen”.
In the present case, it is sufficient to note that the arguments put forward by Hoechst in support of its plea, which reiterate those already invoked in the context of the first plea on the right of access to the file, do not support the view that Hoechst’s right to be heard was not respected in the administrative procedure conducted by the Commission.
Käsiteltävänä olevassa asiassa on riittävää todeta, että Hoechstin kanneperusteensa tueksi esittämien perustelujen, jotka ovat samat kuin jo oikeutta tutustua asiakirjavihkoon koskevan ensimmäisen kanneperusteen yhteydessä esitetyt perustelut, perusteella ei voida katsoa, ettei Hoechstin oikeutta tulla kuulluksi olisi kunnioitettu komission toteuttamassa hallinnollisessa menettelyssä.
As regards the breach of the principles of sound administration and equal treatment found at paragraph 137 above, it must be emphasised that that breach did not relate to Hoechst’s right to be heard within the meaning of the terms of reference.
Edellä 137 kohdassa todetun hyvän hallinnon periaatteen ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamisen osalta on korostettava, ettei kyseinen loukkaaminen koske Hoechstin oikeutta tulla kuulluksi toimivaltuuksista tehdyssä päätöksessä tarkoitetulla tavalla.
The hearing officer stated, moreover, in her final report that ‘the actions of the Commission services vis-à-vis the parties have had no impact on the outcome of the case on [leniency]’.
Lisäksi kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja toteaa loppukertomuksessaan, että ”komission yksiköiden toimet osapuoliin nähden eivät ole vaikuttaneet tämän tapauksen lopputulokseen [sakkojen määräämättä jättämisen tai lieventämisen osalta]”.
That is consistent with the finding of the Court, in the context of the examination of the first plea, that the illegality found at paragraph 137 above is not of such a kind as to affect the validity of the Decision so far as concerns, in particular, the determination of the undertaking that was the first to cooperate.
Samaan päätyi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ensimmäisen kanneperusteen tutkinnan yhteydessä esittämässään päätelmässä, jonka mukaan edellä 137 kohdassa todettu lainvastaisuus ei voi vaikuttaa päätöksen pätevyyteen erityisesti sen määrittämisen osalta, mikä yritys teki ensimmäisenä yhteistyötä.
It should further be noted that in the Decision the Commission sets out, at recital 453, the procedural objections put forward by Hoechst and that it responds to them, in particular, at recital 458.
Lisäksi on todettava, että komissio mainitsee päätöksen 453 perustelukappaleessa Hoechstin esittämät menettelyyn liittyvät väitteet ja vastaa niihin erityisesti 458 perustelukappaleessa.
In those circumstances, it cannot be maintained, as Hoechst contends, that the College of Members of the Commission was not sufficiently informed.
Näissä olosuhteissa ei voida perustellusti väittää, kuten Hoechst tekee, ettei komission jäsenten kollegio olisi saanut asianmukaisesti tietoa.
For all of those reasons, the fourth plea must be rejected.
Edellä esitetyillä perusteilla neljäs kanneperuste on hylättävä.
II — The 13th plea, seeking annulment of Article 2 of the Decision in so far as it concerns Hoechst
II Kolmastoista kanneperuste, jolla pyritään päätöksen 2 artiklan kumoamiseen siltä osin kuin se koskee Hoechstia
Arguments of Hoechst
Hoechstin väitteet
Hoechst maintains that the findings of the Commission set out at recital 298 to the Decision, namely that the cartel came to an end in November 1996 at the latest, deprive the order set out in Article 2 of the Decision of its factual basis.
Hoechst väittää, että komission päätöksen 298 perustelukappaleessa esittämien toteamusten vuoksi, joiden mukaan kartelli lakkautettiin viimeistään marraskuussa 1996, päätöksen 2 artiklan sisältämä määräys ei perustu tosiasioihin.
If, seven years after the end of the cartel, the Commission still wished to make an order that the infringement should cease, there must be sufficient indicia that the infringement is continuing.
Jos komissio haluaisi seitsemän vuotta kartellin lakkauttamisen jälkeen vielä määrätä, että rikkominen on lopetettava, kilpailusääntöjen rikkomisen jatkumisesta olisi oltava riittäviä aihetodisteita.
Otherwise, the measure in question would be based on mere suspicion, which would be contrary to Article 3 of Regulation No 17.
Muuten toimenpide perustuisi Hoechstin mukaan pelkkään epäilyyn, mikä on asetuksen N:o 17 3 artiklan vastaista.
Apart from the adverse effect that that would have on the reputation of the addressee of the Decision, it might cause problems linked with civil actions that third parties might bring against it.
Tämä paitsi vahingoittaisi päätöksen adressaatin mainetta, myös voisi aiheuttaa sille vaikeuksia sellaisten siviilikanteiden muodossa, joita kolmannet voisivat nostaa sitä vastaan.
Furthermore, the illegality of Article 2 of the Decision is clear, since Hoechst gave up its sorbates business in 1996, when it transferred that business in its entirety to a third company wholly unconnected with its group, Celanese AG.
Hoechstin mukaan päätöksen 2 artiklan lainvastaisuus on ilmeinen, sillä se luovutti vuonna 1996 sorbaattialan toimintonsa ja vuonna 1997 myi ne kokonaisuudessaan täysin konsernin ulkopuoliselle kolmannelle yhtiölle, Celanese AG:lle.
Hoechst concludes that Article 2 of the Decision must be annulled in so far as it relates to it.
Hoechst päättelee tämän perusteella, että päätöksen 2 artikla on kumottava sitä koskevilta osin.
Arguments of the Commission
Komission väitteet