natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Community trade mark — Definition and acquisition of the Community trade mark — Absolute grounds for refusal — Marks devoid of any distinctive character
Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdot­tomat hylkäysperusteet – Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky
(Council Regulation No 40/94, Art. 7(1)(b))
(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohta)
the product or service from others which have another origin.
sekaannusvaaraa tavaran tai palvelun muista tavaroista ja palveluista, joilla on toinen alkuperä.
Even if there is a degree of overlap between the respective scope of the absolute grounds for refusal to register a trade mark set out in Article 7(1)(b) to (d) of Regulation No 40/94 on the Community trade mark, it is nevertheless the case that, according to established caselaw, each of the grounds for refusal to register listed in Article 7(1) of Regulation No 40/94 is independent of the others and requires separate examination.
Vaikka yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b–d alakohdassa lueteltujen ehdottomien rekisteröinnin hylkäysperusteiden soveltamisalat ovat tietyiltä osin päällekkäisiä, vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kukin asetuksen 7 artiklan 1 kohdassa lueteltu rekisteröinnin hylkäysperuste on muista hylkäysperusteista riippumaton ja edellyttää erillistä tarkastelua.
Furthermore, the various grounds for refusal must be interpreted in the light of the public interest underlying each of them. The public interest taken into account in the examination of each of those grounds for refusal may, or even must, reflect different considerations, depending upon which ground for refusal is at issue.
Lisäksi kyseisiä hylkäysperusteita on tulkittava niiden jokaisen taustalla oleva yleinen etu huomioon ottaen, ja kutakin hylkäysperustetta tarkasteltaessa huomioon otettava yleinen etu voi kuvastaa tai sen jopa on kuvastettava erilaisia huomioon otettavia seikkoja kyseessä olevan hylkäysperusteen mukaan.
Thus, the distinctive character of a mark cannot be assessed by carrying out solely an analysis of its descriptive character within the meaning of Article 7(1)(c), without a separate examination of the ground for refusal laid down in Article 7(1)(b).
Näin ollen tavaramerkin erottamiskykyä ei voida arvioida analysoimalla ainoastaan kyseisen merkin mainitun 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettua kuvailevuutta tutkimatta lainkaan erikseen 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettua hylkäysperustetta.
Such an analysis fails to take into account the public interest which Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94 aims specifically to protect, that is, to guarantee the identity of the origin of the designated product or service.
Jos tavaramerkkiä analysoidaan tällä tavalla, erityisesti se yleinen etu, jota mainitulla säännöksellä pyritään nimenomaisesti suojaamaan, eli sen takaaminen, että tavaramerkillä varustetulla tavaralla tai palvelulla on tietty alkuperä, jää näet ottamatta huomioon.
Furthermore, while the criterion according to which a mark composed of descriptive elements could meet the conditions for registration to the extent that the word has become a part of everyday language and has acquired a meaning of its own is relevant in the context of Article 7(1)(c) of Regula - tion No 40/94, it cannot form a basis for the interpretation of Article
Tältä osin asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan taustalla oleva yleinen etu on ilmiselvästi sama kuin tavaramerkin keskeinen tehtävä, joka on taata kuluttajalle tai loppukäyttäjälle, että tavaramerkillä varustetulla tavaralla tai palvelulla on tietty alkuperä, jolloin kuluttaja tai loppukäyttäjä voi tavaramerkin perusteella erottaa ilman
In that regard, the notion of general interest underlying Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94 is, manifestly, indissociable from the essential function of a trade mark, which is to guarantee the identity of the origin of the marked product or service to the consumer or end-user by enabling him, without any possibility of confusion, to distinguish
Vaikka kriteerillä, jonka mukaan kuvailevista osatekijöistä muodostuva tavaramerkki voi täyttää rekisteröinnin edellytykset, sikäli kuin kyseessä oleva sana on otettu yleiseen kielenkäyttöön ja se on saanut siinä itsenäisen merkityksen, on merkitystä asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa sovellettaessa, se ei kuitenkaan ole peruste, joka olisi otettava huomioon saman artiklan
In the field covered by the trade mark application, the average Germanspeaking consumer understands the word sign EUROHYPO as referring, as a whole and in general, to financial services requiring real securities and, in particular, to mortgage loans paid in the currency of the European Economic and Monetary Union.
Saksankielinen keskivertokuluttaja nimittäin ymmärtää sanamerkin EURO-HYPO kyseisen rekisteröintihakemuksen kattamalla alalla viittaavan kokonaisuutena ja yleisesti reaalivakuuksia vaativiin rahatalouspalveluihin ja erityisesti sellaisiin hypoteekkilainoihin, jotka maksetaan Euroopan talous- ja rahaliiton valuutalla.
Furthermore, there is no additional element which would allow the view to be reached that the combination, created by the current and usual components EURO and HYPO, is unusual or might have its own meaning which, in the perception of the relevant public, distinguishes the services offered by the trade mark applicant from those of a different commercial origin.
Käsillä ei myöskään ole sellaisia seikkoja, joiden perusteella voitaisiin katsoa, että yleiskieleen kuuluvien ja tavanomaisten osatekijöiden EURO ja HYPO muodostama yhdistelmä olisi epätavallinen tai että sillä olisi oma merkityksensä, jonka perusteella kohdeyleisö mieltäisi tavaramerkin hakijan palvelujen erottuvan palveluista, joilla on toinen kaupallinen alkuperä.
Therefore, the relevant public will perceive the trade mark in question as providing details of the type of services which it designates and not as indicating the origin of those services.
Näin ollen kohdeyleisö mieltää kyseessä olevan merkin antavan tietoja sillä varustettujen palvelujen luonteesta eikä osoittavan niiden alkuperää.
In relation to the services in question, the word sign EUROHYPO, for which registration is sought for ‘financial affairs; monetary affairs; real estate affairs; provision of financial services; financing’ in Class 36, within the meaning of the Nice Agreement, is devoid of distinctive character within the meaning of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94 on the Community trade mark.
Sanamerkiltä EUROHYPO, jonka rekisteröintiä on haettu Nizzan sopimukseen perustuvan luokittelun mukaiseen luokkaan 36 kuuluvia palveluja ”rahatalousasiat; raha-asiasiat; kiinteistöasiat; rahatalouspalvelut; rahoituspalvelut” varten, puuttuu yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu erottamiskyky suhteessa kyseisiin palveluihin.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-304/06 P
JULKISASIAMIES TRSTENJAKIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-304/06 P
OPINION OF ADVOCATE GENERAL
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUSVERICA TRSTENJAK
Article 7(1) of the regulation provides:
Asetuksen 7 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
(b) trade marks which are devoid of any distinctive character;
”1 Seuraavia merkkejä ei rekisteröidä: b) tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky;
This appeal against the judgment of the Court of First Instance of the European Communities of 3 May 2006 in Case T-439/04 Eurohypo v OHIM 2raises, first, the question of the extent of the duty of the Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs) (OHIM) to examine the facts of its own motion in the context of the procedure for registering a Community trade mark and, secondly, the question of the scope and the consequences of the overlap between Article 7(1)(b) and Article 7(1)(c) of Council Regulation (EC) No 40/94 of 20 December 1993 on the Community trade mark 3 (‘the regulation’).
Tässä valituksessa, joka on tehty asiassa T-439/04, Eurohypo vastaan SMHV, 3.5.2006 annetusta tuomiosta 2; jäljempänä valituksenalainen tuomio. nousee yhtäältä esiin kysymys siitä, miten laaja on sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) velvollisuus tutkia asiasisältö viran puolesta yhteisön tavaramerkin rekisteröintimenettelyssä, ja toisaalta siitä, missä määrin yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 (jäljempänä asetus) 37 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta ovat päällekkäiset ja mitkä tämän päällekkäisyyden seuraukset ovat.
(c) trade marks which consist exclusively of signs or indications which may serve, in trade, to designate the kind, quality, quantity, intended purpose, value, geographical origin or the time of production of the goods or of rendering
c) tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan elinkeinotoiminnassa käyttää osoittamaan tavaroiden tai palvelujen lajia, laatua, määrää, käyttötarkoitusta, arvoa tai maantieteellistä alkuperää, tavaroiden
36 of the Nice Agreement concerning the International Classification of Goods and Services for the Purposes of the Registration of Marks of 15 June 1957, as revised and amended: ‘financial affairs; monetary affairs; real estate affairs; provision of financial services; financing; financial analysis; investment affairs; insurance affairs’.
EUROHYPO v. SMHV valmistusajankohtaa tai palvelujen suoritusajankohtaa taikka muita tavaroiden tai palvelujen ominaisuuksia – –.” luokitusta tavaramerkkien rekisteröintiä varten koskevaan, 15.6.1957 tehtyyn Nizzan sopimuksen, sellaisena kuin se on tarkistettuna ja muutettuna, pohjautuvan luokituksen luokkaan 36 kuuluvia seuraavia palveluja varten: ”talousasiat; raha-asiat; kiinteistöasiat, finanssipalvelut, rahoitus, rahoitusanalyysit, investointiasiat, vakuutusasiat”.
Article 7(2) states that ‘paragraph 1 shall apply notwithstanding that the grounds of non-registrability obtain in only part of the Community’.
Kyseisen artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että ”edellä 1 kohtaa sovelletaan, vaikka rekisteröinnin esteet olisivat olemassa ainoastaan osassa yhteisöä”.
By decision of 30 August 2002, the examiner refused the application pursuant to Article 7(1)(b) and (c) and Article 7(2) of the regulation.
Tutkija hylkäsi hakemuksen 30.8.2002 tekemällään päätöksellä asetuksen 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan ja 2 kohdan mukaisesti.
Article 73 of the regulation provides that ‘decisions of [OHIM] shall state the reasons on which they are based’.
Asetuksen 73 artiklassa säädetään, että ”[SMHV] perustelee päätöksensä”.
Article 74(1) of the regulation states that ‘in proceedings before it, [OHIM] shall examine the facts of its own motion; …’.
Asetuksen 74 artiklan 1 kohdassa todetaan, että ”menettelyssä [SMHV] tutkii asiasisällön viran puolesta – –”.
III — Background to the appeal
III Valituksen tausta
On 30 April 2002, Deutsche Hypothekenbank Frankfurt-Hamburg AG, since renamed Eurohypo AG (‘the appellant’), applied for registration of the Community trade mark ‘EUROHYPO’ as a Community trade mark for the following services falling within Class
Deutsche Hypothekenbank Frankfurt-Hamburg AG, josta on sittemmin tullut Eurohypo AG (jäljempänä valittaja), teki 30.4.2002 hakemuksen tavaramerkin EURO-HYPO rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä
By decision of 6 August 2004, the Fourth Board of Appeal upheld the appeal as regards ‘financial analysis, investment affairs, insurance affairs’.
Neljäs valituslautakunta hyväksyi valituksen 6.8.2004 tekemällään päätöksellä palvelujen ”rahoitusanalyysit, investointiasiat, vakuutusasiat” osalta.
However, the appeal was dismissed as regards the other services in Class 36, namely, ‘financial affairs; monetary affairs; real estate affairs; provision of financial ser vices; financing’.
Valitus puolestaan hylättiin muiden luokkaan 36 kuuluvien palvelujen osalta, joita ovat ”talousasiat; raha-asiat; kiinteistöasiat, finanssipalvelut, rahoitus”.
Essentially, the Board of Appeal held that the word sign EUROHYPO was descriptive of those services, citing Article 7(1)(b) of the regulation.
Valituslautakunta katsoi asetuksen 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaan viitaten lähinnä, että sanamerkki EURO-
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-304/06 P the regulation to justify a refusal of protection. The Board of Appeal also held that the elements ‘euro’ and ‘hypo’ contained a clearly understandable indication of the characteristics of the five services mentioned above, and that the association of those two elements in one word did not render the mark less descriptive.
JULKISASIAMIES TRSTENJAKIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-304/06 P oli vakuuttunut riittävästi osatekijöiden euro ja hypo sekä sanan eurohypo kuvailevuudesta rekisteröinnin evätäkseen ja joka oli päättänyt olla suorittamatta lisätutkimuksia, päätös ei ole asetuksen 74 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen vastainen (20 kohta).
in order to reach a decision and it was not obliged to justify its action by the production of evidence (paragraph 19).
HYPO kuvailee näitä jälkimmäisiä palveluja.
Since the Board of Appeal was sufficiently convinced of the descriptiveness of the elements ‘euro’ and ‘hypo’ and the word ‘eurohypo’ to refuse registration, it chose not to carry out further research.
Se lisäsi, että tämä pätee joka tapauksessa saksankielisissä maissa ja että tämä riittää asetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaan perusteluksi suojan epäämiselle.
Such a decision is not contrary to the first sentence of Article 74(1) of the regulation (paragraph 20).
Se katsoi lisäksi, että osatekijät euro ja hypo sisältävät välittömästi ymmärrettävissä olevan viittauksen edellä mainittujen viiden palvelun ominaisuuksiin ja että kahden osatekijän yhdistäminen yhdeksi ainoaksi sanaksi ei tee tavaramerkistä vähemmän kuvailevaa.
On 5 November 2004, the appellant brought an action for annulment before the Court of First Instance, seeking to have this decision annulled.
Valittaja nosti 5.11.2004 kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tämän päätöksen kumoamiseksi.
In support of its action, the appellant relied on two pleas in law: one alleging infringement of the principle of OHIM’s duty to examine the facts of its own motion, laid down by the first sentence of Article 74(1) of the regulation, and the other alleging infringement of Article 7(1)(b) of the regulation.
Kanteensa tueksi se vetosi kahteen kanneperusteeseen, joista ensimmäinen perustui asetuksen 74 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä vahvistetun viran puolesta tutkimisen periaatteen loukkaamiseen ja toinen asetuksen 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkomiseen.
In the judgment under appeal, the Court of First Instance dismissed the action.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kanteen valituksenalaisella tuomiolla.
On the second plea in law, the Court of First Instance first of all referred to settled caselaw, according to which a word mark that is descriptive of the characteristics of the goods or services concerned for the purposes of Article 7(1)(c) of the regulation is, on that account, necessarily devoid of any distinctive character in relation to the same goods or services for the purposes of Article 7(1)(b) of the regulation (paragraph 44).
Toisen kanneperusteen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin viittasi ensiksi vakiintuneeseen oikeuskäytäntöön, jonka mukaan sanamerkiltä, joka kuvailee asianomaisten tavaroiden tai palvelujen ominaisuuksia asetuksen 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla, puuttuu tämän vuoksi väistämättä asetuksen 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu erottamiskyky näiden samojen tavaroiden tai palvelujen osalta (44 kohta).
It then held that the Board of Appeal had rightly observed that the public concerned perceived ‘euro’, in the financial field, as the currency which is in circulation in the European Union and as describing that monetary area (paragraph 51); that, furthermore, the Board of Appeal had rightly held that in the context of financial services ‘hypo’ was understood by the average consumer as an abbreviation of ‘hypothek’ (mortgage) (paragraph 52); that the word sign EUROHYPO is a combination of two descriptive elements, which does not create an impression sufficiently far removed from that produced by the mere combination of the elements of which it is composed to amount to more than the sum of its parts (paragraph 55); that the solution identified
Se totesi seuraavaksi, että valituslautakunta oli katsonut perustellusti, että kohdeyleisö ymmärtää rahoitusalalla osatekijän euro valuutaksi, jota käytetään Euroopan unionissa ja joka viittaa tähän valuutta-alueeseen (51 kohta), että valituslautakunta oli myös katsonut perustellusti, että rahoituspalvelujen yhteydessä keskivertokuluttaja ymmärtää osatekijän hypo sanan hypoteekki lyhenteeksi (52 kohta), että sanamerkki EUROHYPO on kahden kuvailevan osatekijän yhdistelmä, joka ei luo riittävän kaukaista vaikutelmaa vaikutelmasta, jonka sen muodostavien osatekijöiden pelkkä yhdistäminen aiheuttaa, jotta se olisi enemmän kuin kyseisten osatekijöiden summa (55 kohta), ja että
A — The first ground of appeal in the BABY-DRY judgment (Case T-163/98 Procter & Gamble v OHIM (BABY-DRY) [1999] ECR II-2383) cannot be transposed to the sign EUROHYPO (paragraph 56). 14.
A Ensimmäinen valitusperuste asiassa BABY-DRY (asia T-163/98, Procter & Gamble v. SMHV, tuomio 8.7.1999, Kok. 1999, s. II-2383) tehtyä ratkaisua ei voida siirtää merkkiin EUROHYPO (56 kohta). 14.
In its appeal, the appellant claims that the Court of Justice should set aside this judgment and declare the decision of the Fourth Board of Appeal invalid.
Valituksessaan valittaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin kumoaa tämän tuomion ja toteaa neljännen valituslautakunnan päätöksen pätemättömäksi.
It also requests that OHIM should be ordered to pay the costs.
Se vaatii myös, että SMHV velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
OHIM contends that the Court should dismiss the appeal and order the appellant to pay the costs.
SMHV vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin hylkää valituksen ja velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
The appellant claims that the first sentence of Article 74(1) of the regulation requires that in-depth analyses must be carried out in order to establish with certainty whether there are grounds for refusing registration.
Valittaja väittää, että asetuksen 74 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä velvoitetaan tekemään syvällisiä analyysejä sen osoittamiseksi varmasti, onko rekisteröinnin hylkäysperusteita olemassa.
Neither the judgment nor the defendant’s decisions which preceded it contain findings of fact as to the allegedly descriptive character of the sign EUROHYPO, seen as a whole.
Sen mukaan tuomiossa tai vastaajan sitä edeltäneissä päätöksissä ei ole tosiseikkoja koskevia toteamuksia merkin EUROHYPO väitetystä kuvailevuudesta, kun sitä tarkastellaan kokonaisuutena.
The defendant cited only the results of research referring to possible descriptive uses of the elements ‘euro’ and ‘hypo’ and simply asserts, without evidence or indication of any source, that the word as a whole is just as descriptive as the sum of its parts.
Vastaaja viittasi sen mukaan ainoastaan tutkimustuloksiin, joissa mainitaan osatekijöiden euro ja hypo mahdollisesti kuvaileva käyttö, ja väitti todisteita esittämättä ja lähteitä mainitsematta yksinomaan, että sana kokonaisuutena tarkasteltuna on aivan yhtä kuvaileva kuin sen osatekijöiden summa.
The appellant adds that certain documents point to OHIM having carried out research in order to find evidence of a possible descriptive use, and that it ‘knowingly concealed’ the results of its research from the Court of First Instance.
Valittaja lisää, että tietyistä asiakirjoista ilmenee, että SMHV suoritti tutkimuksia löytääkseen todisteita mahdollisesta kuvailevasta käytöstä ja että se ”kätki tietoisesti” ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelta tutkimustensa tulokset.
In doing so, OHIM has misrepresented the facts.
Näin tehdessään SMHV vääristi valittajan mukaan tosiseikkoja.
The finding of the Court of First Instance relating to the allegedly descriptive meaning of the whole word ‘eurohypo’ is therefore based on distorted facts and consequently should be corrected by the Court of Justice.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamus, joka liittyy yhdyssanan eurohypo väitetysti kuvailevaan merkitykseen, perustuu valittajan mukaan siis virheelliseen tosiseikkaperustaan, minkä vuoksi yhteisöjen tuomioistuimen on korjattava se.
IV — Observations submitted to the Court of Justice
IV Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
OHIM acknowledges that it is required to state reasons for a decision to refuse an application for registration.
SMHV myöntää, että sen on perusteltava päätös, jolla rekisteröintihakemus hylätään.
However, this requirement to give reasons should not be confused with a duty to provide evidence.
Tätä perusteluvaatimusta ei sen mukaan pidä kuitenkaan sekoittaa näyttövelvollisuuteen.
According to OHIM, it can, on the basis of its own deliberations, decide whether
SMHV:n mukaan se voi itse päättää, pitääkö se tosiseikkaa toteen näytettynä vai ei. SMHV
In support of its appeal, the appellant puts forward two grounds of appeal, alleging infringement of the first sentence of Article 74(1) and infringement of Article 7(1) (b) of the regulation, respectively.
Valituksensa tueksi valittaja esittää kaksi valitusperustetta, joista ensimmäinen koskee asetuksen 74 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen ja toinen sen 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkomista.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-304/06 P it considers a fact to be established or not.
Valittaja tekee vertailun esillä olevan tapauksen ja sen tapauksen välillä, joka johti asiassa T-323/00, SAT.1 vastaan SMHV (SAT.2), 2.7.2002 annettuun tuomioon, 4joka kumottiin asiassa C-329/02 P, SAT.1 vastaan SMHV, 16.9.2004 annetulla tuomiolla.
OHIM argues that it is clear from the caselaw of the Court of First Instance that it may base its analysis on facts arising from practical experience generally acquired from the marketing of general consumer goods which are likely to be known by anyone and are in particular known by the consumers of those goods.
5Valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että se voi perustaa arvionsa paljon käytettävien kulutustavaroiden kaupassa saatuun yleiseen käytännön kokemukseen perustuviin seikkoihin, jotka kaikkien voidaan olettaa tuntevan ja jotka erityisesti näiden tuotteiden kuluttajat tuntevat.
Since that gives concrete expression to OHIM’s duty to set out the facts, and not to a duty to provide evidence, in such a case OHIM is not obliged to provide examples of such practical experience.
Koska tämä merkitsee tällaisessa tapauksessa SMHV:llä olevan tosiseikkojen esittämisvelvollisuuden konkretisointia eikä tällä väitetysti olevaa näyttövelvollisuutta, sen velvollisuutena ei ole esittää esimerkkejä tällaisesta käytännön kokemuksesta.
5 The appellant argues that in both cases, the Court of First Instance only secondarily examined the overall impression produced by the combination of words and refused to give any relevance to aspects such as the existence of an element of imaginativeness, which ought to be taken into account in the context of such an examination.
esittää, että kyseisissä kahdessa asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki sanojen yhdistelmän kokonaisvaikutelmaa vain toissijaisesti ja katsoi, ettei mielikuvituksellisen osatekijän kaltaisilla seikoilla, jotka sen on tällaisessa tutkimuksessa valittajan mukaan otettava huomioon, ollut mitään merkitystä.
These reasons played a decisive part in the Court’s setting aside the judgment in Case T-323/00, and in the present case, according to the appellant, there can be no other outcome.
Nämä seikat olivat valittajan mukaan ratkaisevia siinä, että yhteisöjen tuomioistuin kumosi asiassa T-323/00 annetun tuomion, ja näin on oltava myös tässä asiassa.