natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘direct discrimination shall be taken to occur where one person is treated less favourably than another is, has been or would be treated in a comparable situation on grounds of racial or ethnic origin.’
”välittömänä syrjintänä pidetään sitä, että henkilöä kohdellaan rodun tai etnisen alkuperän perusteella epäsuotuisammin kuin jotakuta muuta kohdellaan, on kohdeltu tai voitaisiin kohdella vertailukelpoisessa tilanteessa”.
Article 3(1)(a) of the Directive states that it covers ‘conditions for access to employment, to self-employment and to occupation, including selection criteria and recruitment conditions, whatever the branch of activity and at all levels of the professional hierarchy, including promotion’.
Mainitun direktiivin 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa täsmennetään, että direktiivin soveltamisalaan kuuluvat ”työn tai itsenäisen ammatin harjoittamista koskevat edellytykset, myös valinta- ja työhönottoperusteet, alasta ja ammattiasemasta riippumatta, sekä uralla eteneminen”.
By contrast, according to Article 3(2) thereof, that directive does not cover ‘difference of treatment based on nationality’.
Direktiivin 3 artiklan 2 kohdassa kuitenkin todetaan, että direktiivin soveltamisalaan ”ei kuulu kansalaisuuteen perustuva erilainen kohtelu”.
Under Article 6(1) of Directive 2000/43:
Direktiivin 2000/43 6 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
‘Member States may introduce or maintain provisions which are more favourable to the protection of the principle of equal treatment than those laid down in this Directive.’
”Jäsenvaltiot voivat ottaa käyttöön tai pitää voimassa säännöksiä, jotka ovat yhdenvertaisen kohtelun periaatteen turvaamiseksi edullisempia kuin tämän direktiivin säännökset.”
Article 7 of that directive states that:
Saman direktiivin 7 artiklassa täsmennetään seuraavaa:
Member States shall ensure that judicial and/or administrative procedures, including where they deem it appropriate conciliation procedures, for the enforcement of obligations under this Directive are available to all persons who consider themselves wronged by failure to apply the principle of equal treatment to them, even after the relationship in which the discrimination is alleged to have occurred has ended.
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tämän direktiivin mukaisten velvoitteiden täytäntöönpanoon tarkoitetut oikeudelliset ja/tai hallinnolliset menettelyt, mukaan lukien jäsenvaltioiden aiheellisina pitämät sovittelumenettelyt, ovat – myös sen työsuhteen päätyttyä, jossa syrjinnän väitetään tapahtuneen – kaikkien niiden henkilöiden käytettävissä, jotka katsovat tulleensa kohdelluiksi väärin sen vuoksi, että heihin ei ole sovellettu yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.
Member States shall ensure that associations, organisations or other legal entities, which have, in accordance with the criteria laid down by their national law, a legit -imate interest in ensuring that the provisions of this Directive are complied with, may engage, either on behalf or in support of the complainant, with his or her approval, in any judicial and/or administrative procedure provided for the enforcement of obligations under this Directive.
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että yhdistykset, järjestöt ja muut oikeushenkilöt, joilla kansallisessa lainsäädännössä vahvistettujen perusteiden mukaisesti on oikeutettua etua sen varmistamisesta, että tämän direktiivin säännöksiä noudatetaan, voivat aloittaa tämän direktiivin mukaisten velvoitteiden täytäntöönpanemiseksi säädetyn oikeudellisen ja/tai hallinnollisen menettelyn joko kantajan puolesta tai häntä tukeakseen tämän suostumuksella.
Article 8(1) of the Directive lays down, in addition, that:
Mainitun direktiivin 8 artiklan 1 kohdassa säädetään lisäksi vielä seuraavaa:
‘Member States shall take such measures as are necessary, in accordance with their national judicial systems, to ensure that, when persons who consider themselves wronged because the principle of equal treatment has not been applied to them establish, before a court or other competent authority, facts from which it may be presumed that there has been direct or indirect discrimination, it shall be for the respondent to prove that there has been no breach of the principle of equal treatment.’
”Jäsenvaltioiden on kansallisen oikeudenkäyttöjärjestelmänsä mukaisesti toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että kun henkilö, joka katsoo kärsineensä vääryyttä sen vuoksi, että häneen ei ole sovellettu yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, esittää tuomioistuimessa tai muussa toimivaltaisessa viranomaisessa tosiseikkoja, joiden perusteella voidaan olettaa tapahtuneen välitöntä tai välillistä syrjintää, vastaajan on näytettävä toteen, ettei yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ei ole rikottu.”
Article 13(1) of Directive 2000/43 requires Member States to designate a body or bodies for the promotion of equal treatment.
Direktiivin 2000/43 13 artiklan 1 kohdassa velvoitetaan jäsenvaltiot nimeämään elin tai elimiä, joiden tehtävänä on edistää yhdenvertaista kohtelua.
Under Article 13(2) of that directive:
Mainitun direktiivin 13 artiklan 2 kohdassa todetaan seuraavaa:
‘Member States shall ensure that the competences of these bodies include:
”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että näiden elinten toimivaltaan kuuluu:
— without prejudice to the right of victims and of associations, organisations or other legal entities referred to in Article 7(2), providing independent assistance to victims of discrimination in pursuing their complaints about discrimination,
– avustaa itsenäisesti syrjinnän uhriksi joutuneita henkilöitä näiden tekemiä syrjintävalituksia tutkittaessa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta uhrien ja 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen yhdistysten, järjestöjen ja muiden oikeushenkilöiden oikeuksia
Lastly, Article 15 of the Directive confers on Member States responsibility for determining the rules on sanctions applicable and specifies that those sanctions may comprise the payment of compensation to the victim and that they must be ‘effective, proportionate and dissuasive’.
Saman direktiivin 15 artiklassa jätetään jäsenvaltioiden tehtäväksi säätää sovellettavista seuraamuksista, ja siinä täsmennetään, että näihin seuraamuksiin saattaa kuulua korvausten maksaminen uhrille ja että niiden on oltava ”tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia”.
The Law of 25 February 2003 on combating discrimination and amending the Law of 15 February 1993 establishing a Centre for Equal Opportunities and Combating Racism (Moniteur belge of 17 March 2003, p.
Syrjinnän torjunnasta sekä yhtäläisten mahdollisuuksien tukemisen ja rasismin torjunnan keskuksen perustamisesta 15.2.1993 annetun lain muuttamisesta 25.2.2003 annetun lain (Moniteur belge 17.3.2003, s.
12844), as amended by the Law of 20 July 2006 on various provisions (Moniteur belge of 28 July 2006, p.
12844), sellaisena kuin se on muutettuna eräistä säännöksistä 20.7.2006 annetulla lailla (Moniteur belge 28.7.2006, s.
36940, ‘the Law of 25 February 2003’), seeks to transpose Directive 2000/43 into Belgian law.
36940; jäljempänä 25.2.2003 annettu laki), tarkoituksena on saattaa direktiivi 2000/43 osaksi Belgian oikeusjärjestystä.
Article 2 of the Law of 25 February 2003 prohibits any direct or indirect discrimin -ation concerning the conditions of access to employed activity.
Kyseisen 25.2.2003 annetun lain 2 §:ssä kielletään kaikki välitön tai välillinen syrjintä palkattuun työhön pääsyn edellytyksissä.
Article 19 of that law is intended to transpose Article 8 of Directive 2000/43 relating to the burden of proof.
Saman lain 19 §:n tarkoituksena on panna täytäntöön direktiivin 2000/43 todistustaakkaa koskeva 8 artikla.
The Law of 25 February 2003 also authorises criminal or civil proceedings against discrimination.
Samainen 25.2.2003 annettu laki mahdollistaa myös rikos- tai siviilioikeudellisten seuraamusten määräämisen syrjinnästä.
The court may, pursuant to Article 19 of that Law, order cessation of the act of discrimination (Article 19(1)) and publication of its decision (Article 19(2)) or, pursuant to Article 20 of the Law, it may impose a fine.
Tuomioistuimet voivat kyseisen lain 19 §:n nojalla määrätä syrjivän toiminnan lopetettavaksi (1 momentti) ja velvoittaa julkaisemaan antamansa tuomion (2 momentti) tai asettaa lain 20 §:n nojalla uhkasakon.
The Belgian legislature granted Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding the possibility of being a party to judicial proceedings where discrimination exists or could exist, without a prior complaint being necessary in that regard.
Belgian lainsäätäjä on antanut Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijdingille mahdollisuuden ryhtyä oikeustoimiin, kun syrjintää ilmenee tai saattaa ilmetä, vaikka asiassa ei olisi tehty syrjintää koskevaa kantelua.
Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding, which is a Belgian body designated, pursuant to Article 13 of Directive 2000/43, to promote equal treatment, applied to the Belgian labour courts for a finding that Feryn, which specialises in the sale and installation of up-and-over and sectional doors, applied a discriminatory recruitment policy.
Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding, joka on direktiivin 2000/43 13 artiklan mukaisesti nimetty belgialainen elin, jonka tehtävänä on edistää yhdenvertaista kohtelua, pyysi belgialaisia työtuomioistuimia toteamaan, että Ferynin, joka on erikoistunut liuku- ja nosto-ovien myyntiin ja asentamiseen, työhönottopolitiikka oli syrjivää.
Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding is acting on the basis of the public statements of the director of Feryn to the effect that his undertaking was looking to recruit fitters, but that it could not employ ‘immigrants’ because its customers were reluctant to give them access to their private residences for the period of the works.
Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding perusti vaatimuksensa kyseisen yrityksen johtajan julkisuudessa esittämiin lausumiin, joissa todettiin pääpiirteissään, että hänen yrityksensä etsi palvelukseen asentajia mutta ettei hän voinut palkata ”maahanmuuttajia”, koska asiakkaat olivat haluttomia päästämään heitä asennustöiden ajaksi kotiinsa.
By order of 26 June 2006, the Voorzitter van de arbeidsrechtbank te Brussel (the President of the Labour Court, Brussels) dismissed Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding’s application, stating, in particular, that there was no proof nor was there a presumption that a person had applied for a job and had not been employed as a result of his ethnic origin.
Voorzitter van de arbeidsrechtbank te Brussel (Brysselin työtuomioistuimen presidentti) hylkäsi Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijdingin kanteen 26.6.2006 antamallaan määräyksellä ja totesi muun muassa, ettei asiassa ollut näytetty, että joku olisi hakenut paikkaa ja että häntä ei olisi otettu palvelukseen etnisen alkuperänsä vuoksi, eikä tätä koskevaa olettamaa ole myöskään olemassa.
Against that background, the Arbeidshof te Brussel (Labour Court, Brussels), to which Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding had appealed, decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling:
Tässä tilanteessa arbeidshof te Brussel (Brysselin työoikeudellisia asioita käsittelevä toisen asteen tuomioistuin), johon Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijdingin oli edellä mainitusta ratkaisusta valittanut, päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
‘(1) Is there direct discrimination within the meaning of Article 2(2)(a) of Council Directive 2000/43/EC of 29 June 2000 implementing the principle of equal treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin where an employer, after putting up a conspicuous job vacancy notice, publicly states:
”1) Onko – – direktiivin 2000/43 – – 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetusta välittömästä syrjinnästä kyse silloin, kun työnantaja sen jälkeen, kun hän on laittanut näkyville työpaikkailmoituksen, lausuu julkisesti seuraavaa:
‘I must comply with my customers’ requirements.
’Minun on täytettävä asiakkaitteni vaatimukset.
If you say “I want that par -ticular product or I want it like this and like that”, and I say “I’m not doing it,
Jos te sanotte ’haluan tuon tietyn tuotteen tai haluan sen tuolla tai tällä tavalla’ ja minä sanon ’en itse tee sitä,
I’ll send those people”, then you say “I don’t need that door”.
FERYN lähetän niitä ihmisiä luoksenne’, te sanotte sitten, ’en tarvitse koko ovea’.
I want the firm to do well and I want us to achieve our turnover at the end of the year, and how do I do that? — I must do it the way the customer wants it done!’[?]
Haluan vain, että yritys toimii ja että vuoden lopussa saavutamme tavoittelemamme tuloksen; ja miten minä sen saavutan – – toimimalla kuten asiakas tahtoo!”?
(2) Is it sufficient for a finding of direct discrimination in the conditions for access to paid employment to establish that the employer applies directly discriminatory selection criteria?
2) Onko sen toteamiseksi, että kyse on palkattuun työhön pääsyn edellytyksiin vaikuttavasta välittömästä syrjinnästä, riittävää todeta, että työnantaja noudattaa välittömästi syrjiviä valintaperusteita?
(3) For the purpose of establishing that there is direct discrimination within the meaning of Article 2(2)(a) of Council Directive 2000/43/EC …, may account be taken of the recruitment of exclusively indigenous fitters by an affiliated company of the employer in assessing whether that employer’s recruitment policy is discriminatory?
3) Voidaanko sen toteamiseksi, onko kyse – – direktiivin 2000/43 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetusta välittömästä syrjinnästä, ottaa työnantajan työhönottopolitiikan syrjivää luonnetta tutkittaessa huomioon se, että kyseiseen työnantajaan yhteydessä oleva yhtiö on ottanut palvelukseen ainoastaan kotimaista syntyperää olevia asentajia?
(4) What is to be understood by ‘facts from which it may be presumed that there has been direct or indirect discrimination’ within the terms of Article 8(1) of Directive 2004/43?
4) Mitä tarkoitetaan direktiivin [2000/43] 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuilla ’tosiseikoilla, joiden perusteella voidaan olettaa tapahtuneen välitöntä tai välillistä syrjintää’?
How strict must a national court be in assessing facts which give rise to a presumption of discrimination?
Kuinka tiukoin perustein kansallisen tuomioistuimen on arvioitava sellaisia seikkoja, jotka voivat synnyttää syrjintää koskevan olettaman?
(a) To what extent do earlier acts of discrimination (public announcement of directly discriminatory selection criteria in April 2005) constitute ‘facts from which it may be presumed that there has been direct or indirect discrimination’ within the terms of Article 8(1) of [Directive 2000/43]?
a) Missä määrin aikaisempia syrjintää osoittaneita tosiseikkoja (välittömästi syrjivien valintaperusteiden esiintuominen julkisesti huhtikuussa 2005) on pidettävä direktiivin [2000/43] 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuina ’tosiseikkoina, joiden perusteella voidaan olettaa tapahtuneen välitöntä tai välillistä syrjintää’?
(b) Does an established act of discrimination in April 2005 (public announcement in April 2005) subsequently give rise to a presumption of the continuation of a directly discriminatory recruitment policy?
b) Synnyttääkö huhtikuussa 2005 todettu syrjintä (huhtikuussa 2005 esitetty julkinen lausuma) myöhemmin olettaman siitä, että välittömästi syrjivää työhönottopolitiikkaa on jatkettu?
Having regard to the
Kun otetaan huomioon pääasian tosiseikat,
If you say “I want that particular product or I want it like this and like that”, and I say “I’m not doing it, I’ll send those people”, then you say “I don’t need that door”.
Jos te sanotte ’haluan tuon tietyn tuotteen tai haluan sen tuolla tai tällä tavalla’ ja minä sanon ’en itse tee sitä, lähetän niitä ihmisiä luoksenne’, te sanotte sitten, ’en tarvitse koko ovea’.
I want the firm to do well and I want us to achieve our turnover at the end of the year, and how do I do that? — I must do it the way the customer wants it done!’[?]
Haluan vain, että yritys toimii ja että vuoden lopussa saavutamme tavoittelemamme tuloksen; ja miten minä sen saavutan – – toimimalla kuten asiakas tahtoo!’?
(c) Having regard to the facts in the main proceedings, can a joint press release issued by an employer and the national body for combating discrimin ation, in which acts of discrimination are at least implicitly confirmed by the employer, give rise to such a presumption?
c) Kun otetaan huomioon pääasian tosiseikat, voiko tällainen olettama syntyä sellaisen lehdistötiedotteen perusteella, jonka työnantaja ja syrjinnän torjunnasta vastaava kansallinen elin ovat yhdessä laatineet ja jossa työnantaja ainakin implisiittisesti myöntää syrjintää koskevat tosiseikat?
(d) Does the fact that an employer does not employ any fitters from ethnic minorities give rise to a presumption of indirect discrimination when that same employer some time previously had experienced great difficulty in recruiting fitters and, moreover, had also stated publicly that his customers did not like working with fitters who were immigrants?
d) Voiko välillistä syrjintää koskeva olettama syntyä sillä perusteella, ettei työnantajalla ole palveluksessaan maahanmuuttajataustaisia asentajia, vaikka samalla työnantajalla oli jokin aika sitten suuria vaikeuksia löytää asentajia palvelukseensa, ja että hän julkisesti toteaa, ettei hänen asiakaskuntansa mielellään tee yhteistyötä maahanmuuttajataustaisten asentajien kanssa?
(e) Is one fact sufficient in order to raise a presumption of discrimination?
e) Riittääkö yksi tosiseikka synnyttämään syrjintää koskevan olettaman?
(f) Having regard to the facts in the main proceedings, can a presumption of discrimination on the part of the employer be inferred from the recruitment of exclusively indigenous fitters by an affiliated company of that employer?
f) Kun otetaan huomioon pääasian tosiseikat, voidaanko työnantajan harjoittamaa syrjintää koskeva olettama tehdä sen perusteella, että työnantajaan läheisessä yhteydessä oleva yhtiö on ottanut palvelukseen ainoastaan kotimaista syntyperää olevia asentajia?
(5) How strict must the national court be in assessing the evidence in rebuttal which must be produced when a presumption of discrimination within the meaning of Article 8(1) of Directive 2000/43 has been raised?
5) Kuinka tiukoin perustein kansallisen tuomioistuimen on arvioitava vastanäyttöä, jota on esitettävä silloin, kun on kyse direktiivin [2000/43] 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta syrjintää koskevasta olettamasta?
Can a presumption of
Voidaanko mainitun direktiivin
FERYN discrimination within the meaning of Article 8(1) of Directive 2000/43 … be rebutted by a simple and unilateral statement by the employer in the press that he does not or does not any longer discriminate and that fitters from ethnic minorities are welcome; and/or by a simple declaration by the employer that his company, excluding the sister company, has filled all vacancies for fitters and/or by the statement that a Tunisian cleaning lady has been taken on and/or, having regard to the facts in the main proceedings, can the presumption be rebutted only by actual recruitment of fitters from ethnic minorities and/or by fulfilling commitments given in the joint press release?
8 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu syrjintää koskeva olettama kumota työnantajan lehdistössä antamalla yksinkertaisella ja yksipuolisella ilmoituksella siitä, ettei hän lainkaan tai ettei hän ainakaan enää harjoita syrjintää ja että maahanmuuttajataustaiset asentajat ovat tervetulleita; ja/tai työnantajan yksinkertaisella ilmoituksella siitä, että hänen yhtiöissään, sisaryhtiötä lukuun ottamatta, kaikki vapaana olleet asentajan paikat on täytetty, ja/tai ilmoituksella siitä, että palvelukseen on otettu tunisialainen siivooja, ja/tai voidaanko kyseinen olettama pääasiassa kyseessä olevien tosiseikkojen mukaisessa tilanteessa kumota ainoastaan ottamalla tosiasiallisesti palvelukseen maahanmuuttajataustaisia asentajia ja/tai noudattamalla yhteisessä lehdistötiedotteessa annettuja sitoumuksia?
(6) What is to be understood by an ‘effective, proportionate and dissuasive’ sanction, as provided for in Article 15 of Directive 2000/43 …?
6) Mitä tarkoitetaan direktiivin 2000/43 – – 15 artiklassa mainituilla ’tehokkailla, oikeasuhteisilla ja varoittavilla seuraamuksilla’?
Having regard to the facts in the main proceedings, does the abovementioned requirement of Article 15 of Directive 2000/43 permit the national court merely to declare that there has been direct discrimination?
Kun otetaan huomioon pääasian tosiseikat, voiko kansallinen tuomioistuin sen mukaisesti, mitä [direktiivin 2000/43] 15 artiklassa säädetään, tyytyä ainoastaan toteamaan, että välitöntä syrjintää on harjoitettu?
Or does it, on the contrary, also require the national court to grant a prohibitory injunction, as provided for in national law?
Vai onko niin, että kyseisessä säännöksessä päinvastoin velvoitetaan kansallinen tuomioistuin antamaan kieltomääräys kansallisen lainsäädännön mukaisesti?
Having regard to the facts in the main proceedings, to what extent is the national court further required to order the publication of the forthcoming judgment as an effective, proportionate and dissuasive sanction?’
Kun otetaan huomioon pääasian tosiseikat, missä määrin edellytetään, että kansallisen tuomioistuimen on tehokkaana, oikeasuhteisena ja varoittavana seuraamuksena määrättävä, että annettava ratkaisu on julkaistava lehdissä?”
The national court has requested the Court to interpret the provisions of Direct- ive 2000/43 for the purpose, essentially, of assessing the scope of the concept of direct discrimination in the light of the public statements made by an employer in the course of a recruitment procedure (first and second questions), the conditions in which the rule of the reversal of the burden of proof laid down in that directive can be applied (third to fifth questions) and what penalties may be considered appropriate in a case such as that in the main proceedings (sixth question).
Kansallinen tuomioistuin pyytää pääpiirteissään yhteisöjen tuomioistuinta tulkitsemaan direktiivin 2000/43 säännöksiä arvioidakseen välittömän syrjinnän käsitteen ulottuvuutta työnantajan työhönottomenettelyn puitteissa esittämien julkisten lausumien osalta (ensimmäinen ja toinen kysymys) ja edellytyksiä, joiden täyttyessä mainitussa direktiivissä säädettyä käänteistä todistustaakkaa koskevaa sääntöä voidaan soveltaa, (kolmas, neljäs ja viides kysymys) sekä sitä, minkälaisia seuraamuksia voidaan pitää asianmukaisina pääasian oikeudenkäynnissä kyseessä olevan tilanteen kaltaisessa tapauksessa (kuudes kysymys).
With regard to the first and second questions, Ireland and the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland maintain that it is not possible for there to be direct discrimination within the meaning of Directive 2000/43, so that the direct- ive is inapplicable where the alleged discrimination results from public statements made by an employer concerning its recruitment policy but there is no identifiable complainant contending that he has been the victim of that discrimination.
Ensimmäisen ja toisen kysymyksen osalta Irlanti ja Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta väittävät, että kyse ei voi olla direktiivissä 2000/43 tarkoitetusta välittömästä syrjinnästä eikä tätä direktiiviä täten sovelleta, kun väitetty syrjintä johtuu työnantajan työhönottopolitiikkansa osalta esittämistä julkisista lausumista mutta kun asiassa ei voida yksilöidä henkilöä, joka väittää joutuneensa tällaisen syrjinnän kohteeksi.