natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In particular, this account does not deal with decisions in customs cases since they very largely involve the application to particular cases of solutions that are already well established (inter alia judgments of 12 February 2004 in Case T-282/01 Aslantrans v Commission, of 21 September 2004 in Case T-104/02 Société française de transports Gondrand Frères v Commission, and of 14 December 2004 in Case T-332/02 Nordspedizionieri di Danielis Livio & C. and Others v Commission, none yet published in the ECR). Nor, for identical reasons, does this account include judgments concerning the annulment of decisions reducing or cancelling Community financial assistance, whether granted under the European Regional Development Fund (ERDF) (judgment of 14 September 2004 in Case T-290/02 Ascontex v Commission, not yet published in the ECR) or under the European Agricultural Guidance and Guarantee Fund (EAGGF), Guidance Section (judgment of 28 January 2004 in Case T-180/01 Euroagri v Commission, not yet published in the ECR; under appeal, Case C-153/04 P). 3
Tässä esityksessä jätetään käsittelemättä muun muassa tulliasioita koskevat ratkaisut, joissa pääpiirteissään oli kyseessä jo vakiintuneiden ratkaisujen soveltaminen erityistilanteisiin (mm. asia T-282/01, Aslantrans v. komissio, tuomio 12.2.2004; asia T-104/02, Société française de transports Gondrand Frères v. komissio, tuomio 21.9.2004 ja asia T-332/02, Nordspedizionieri di Danielis Livio & C. ym. v. komissio, tuomio 14.12.2004; mitään tuomioista ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa). Samoista syistä tässä esityksessä ei selvitetä ratkaisuja, joissa oli kyse yhteisön taloudellisen tuen alentamisesta tai lakkauttamisesta, riippumatta siitä, oliko tukea myönnetty Euroopan aluekehitysrahaston (EAKR) puitteissa (asia T-290/02, Ascontex v. komissio, tuomio 14.9.2004; ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) vai Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) ohjausosaston puitteissa (asia T-180/01, Euroagri v. komissio, tuomio 28.1.2004; ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa; valitus kirjattu asianumerolle C-153/04 P). 3
Commission Decision 2003/25/EC of 11 December 2001 relating to a proceeding under Article 81 of the EC Treaty (Case COMP/E – 1/37.919 (ex 37.391) – Bank charges for exchanging euro-zone currencies – Germany) (OJ 2003 L 15, p. 1).
EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan mukaisesta menettelystä (asia COMP/E-1/37.919 (ex 37.391) – Pankkien veloittamat maksut euroalueen kansallisten valuuttojen vaihdosta – Saksa) 11 päivänä joulukuuta 2001 tehty komission päätös 2003/25/EY (EYVL 2003, L 15, s. 1).
The Commission has applied for the setting aside of those judgments, as the relevant provisions allow.
Komissio on hakenut yksipuolisen tuomion takaisinsaantia asiaan sovellettavien määräysten mukaisesti.
Raising of an absolute bar to proceedings by the Court of its own motion
Ehdottoman kanneperusteen tutkiminen viran puolesta
An absolute bar to proceedings may, and even must, be considered by the Community judicature of its own motion.
Yhteisöjen tuomioistuimet voivat – ja niillä on jopa velvollisuus – tutkia viran puolesta ehdottoman kanneperusteen.
Such a bar may therefore be pleaded by the parties at any stage in the proceedings, whether it relates to the admissibility of the action or to the legality of the contested measure.
Asianosaiset voivat näin vedota mainitunlaiseen perusteeseen menettelyn missä vaiheessa tahansa riippumatta siitä, liittyykö se kanteen tutkittavaksi ottamiseen vai riitautetun toimen lainmukaisuuteen.
The Court of First Instance has thus considered of its own motion absolute bars to proceedings, which include bars relating to the timelimit for bringing an action (judgment of 28 January 2004 in Joined Cases T-142/01 and T-283/01 OPTUC v Commission, not yet published in the ECR), to whether the contested measure is of a challengeable nature (orders of 29 April 2004 in Case T-308/02 SGL Carbon v Commission and of 13 July 2004 in Case T-29/03 Comunidad Autónoma de Andalucía v Commission, neither yet published in the ECR), to the interest of the applicant in obtaining the annulment of the contested measure (judgment of 28 September 2004 in Case T-310/00 MCI v Commission, not yet published in the ECR) and to standing to bring proceedings (judgments of 7 July 2004 in Joined Cases T-107/01 and T-175/01 Sacilor-Lormines v Commission and of 1 December 2004 in Case T-27/02 Kronofrance v Commission, neither yet published in the ECR).
Tämän mukaisesti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tutkinut viran puolesta ehdottomia prosessinedellytyksiä, joita ovat muun muassa kanteen nostamiselle asetetun määräajan noudattaminen (yhdistetyt asiat T-142/01 ja T-283/01, OPTUC v. komissio, tuomio 28.1.2004, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa); riitautetun toimen kannekelpoisuus (asia T-308/02, SGL Carbon v. komissio, määräys 29.4.2004 ja asia T-29/03, Comunidad Autónoma de Andalucía v. komissio, määräys 29.4.2004, kumpaakaan määräyksistä ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa); kantajan tarve saada riidanalainen toimi kumotuksi (asia T-310/00, MCI v. komissio, tuomio 28.9.2004, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) sekä asiavaltuus (yhdistetyt asiat T-107/01 ja T-175/01, Sacilor-Lormines v. komissio, tuomio 7.7.2004 ja asia T-27/02, Kronofrance v. komissio, tuomio 1.12.2004, kumpaakaan tuomioista ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
It has also considered, in so far as it constitutes an absolute bar to proceedings, the bar arising from infringement of essential procedural requirements, which encompasses the lack of a statement of reasons for the contested measure or an inadequate statement of reasons (judgment of 8 July 2004 in Case T-44/00 Mannesmannröhren-Werke v Commission, not yet published in the ECR, paragraphs 126 and 210; under appeal, Case C-411/04 P).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tutkinut ehdottomana kanneperusteena myös olennaisten menettelymääräysten rikkomisen, johon kuuluu riidanalaisen toimen perustelujen puuttuminen tai niiden puutteellisuus (asia T-44/00, Mannesmannröhren-Werke v. komissio, tuomio 8.7.2004, 126 ja 210 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa; valitus kirjattu asianumerolle C-411/04 P).
On the other hand, the Court held that a breach of the rights of the defence, which by its nature is subjective, does not fall within the scope of an infringement of essential procedural requirements and, therefore, is not be raised by the Court of its own motion (judgment of 8 July 2004 in Joined Cases T-67/00, T-68/00, T-71/00 and T-78/00 JFE Engineering and Others v Commission, not yet published in the ECR, paragraph 425; under appeal, Cases C-403/04 P and C-405/04 P).
Sitä vastoin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että puolustautumisoikeuksien loukkaaminen, joka on luonteeltaan subjektiivinen lainvastaisuus, ei kuulu olennaisten menettelymääräysten rikkomisen piiriin eikä sitä näin ollen ole tutkittava viran puolesta (yhdistetyt asiat T-67/00, T-68/00, T-71/00 ja T-78/00, JFE Engineering ym. v. komissio, tuomio 8.7.2004, 425 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa; valitus kirjattu asianumeroille C-403/04 P ja C-405/04 P).
Where a party is unsuccessful before the Court of First Instance, he must in principle bear, in addition to his own costs, those of the opposing party.
Asianosaisen, joka häviää asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, on lähtökohtaisesti vastattava omien oikeudenkäyntikulujensa lisäksi myös vastapuolensa oikeudenkäyntikuluista.
In accordance with the Rules of Procedure of the Court of First Instance, recoverable costs are limited, first, to those incurred for the purpose of the proceedings before the Court of First Instance and, second, to those necessarily incurred for that purpose.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen mukaan korvattavia oikeudenkäyntikuluja ovat ainoastaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydystä menettelystä aiheutuneet kulut, jotka ovat olleet asian käsittelyn kannalta välttämättömiä.
The amount of the costs to be recovered is frequently a ground for dispute.
Korvattavien oikeudenkäyntikulujen määrä kiistetään usein.
The Commission thus regarded as excessive the amounts claimed by the representatives of the companies Airtours and Schneider Electric after the Court of First Instance had
Komissio on pitänyt kohtuuttomina muun muassa määriä, joita Airtours- ja Schneider Electric -nimisten yhtiöiden edustajat ovat siltä vaatineet sen jälkeen, kun ensimmäisen oikeusasteen
In an order of 28 June 2004 in Case T-342/99 DEP Airtours v Commission, not yet published in the ECR, the Court observed that the sum which Airtours sought to recover from the Commission amounted to more than GBP 1 700 000.
Asiassa T-342/99 DEP, Airtours vastaan komissio, 28.6.2004 antamassaan määräyksessä (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että Airtoursin komissiolta vaatima oikeudenkäyntikulujen määrä oli yli 1,7 miljoonaa Englannin puntaa (GBP).
The Commission, for its part, had assessed initially at GBP 130 000, and then at GBP 170 000, the costs incurred by Airtours.
Komissio puolestaan arvioi alun perin Airtoursin oikeudenkäyntikulujen määräksi 130 000 GBP ja sittemmin 170 000 GBP.
For the purpose of fixing the amount recoverable, the Court held, in particular, that where a client decides to be represented by both a solicitor and counsel, it is possible for the fees due to each of them to be regarded as costs necessarily incurred for the purpose of the proceedings.
Korvattavien oikeudenkäyntikulujen suuruuden määrittämiseksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi muun muassa, että kun asiakas päättää käyttää edustajinaan sekä solicitoria että barristeria, molempien palkkioita pidetään asian käsittelyn kannalta välttämättöminä kustannuksina.
The Court stated that in those circumstances, however, it must examine the extent to which the services supplied by all the advisers concerned were necessary for the conduct of the legal proceedings and satisfy itself that the fact that both categories of lawyers were instructed did not entail any unnecessary duplication of costs.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi kuitenkin, että kyseisenlaisessa tilanteessa sen on tutkittava, missä määrin kaikkien kyseessä olleiden neuvonantajien palvelukset olivat oikeudenkäyntimenettelyn kannalta tarpeellisia, ja varmistettava, etteivät kulut ole tarpeettomasti kaksinkertaistuneet molemmanlaisten neuvonantajien käyttämisen vuoksi.
That was partially the case in this instance.
Esillä olleessa asiassa tilanne oli osittain näin.
It also held that the essentially economic nature of the findings made by the Commission in the context of merger control may justify the involvement of economic advisers or experts specialising in that field to supplement the legal advisers’ work, thus resulting in costs that are recoverable.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi myös, että komission keskittymävalvonnan yhteydessä suorittamien arviointien pääasiallisesti taloudellinen luonne voi oikeuttaa tähän alaan erikoistuneiden taloudellisten neuvonantajien ja asiantuntijoiden osallistumisen oikeudellisten neuvonantajien lisäksi ja aiheuttaa siten kustannuksia, jotka voidaan korvata.
The costs of that nature were, however, considered excessive by the Court.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi esillä olleessa asiassa kuitenkin, että mainitunlaiset kulut olivat kohtuuttomia.
Finally, where an applicant is subject to value added tax, as Airtours was, it is entitled to recover from the tax authorities value added tax paid on goods and services purchased by it.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi vielä, että kun kantaja on arvonlisäverovelvollinen, kuten tilanne oli Airtoursin osalta, sillä on oikeus saada veroviranomaisilta takaisin ostamistaan tavaroista ja palveluista maksamansa arvonlisävero.
Since this tax does not represent an expense for it, it cannot claim reimbursement of the tax on costs which are recoverable.
Koska arvonlisävero ei ole sille kustannus, se ei voi vaatia komission korvattavista määrätyistä kuluista maksetun arvonlisäveron korvaamista.
In the light of those considerations, and of the importance of the case from the point of view of Community competition law, the numerous and complex economic and legal questions which were examined by the advisers, the financial interest that Airtours had in the case and the amount of work generated by the court proceedings for the legal and economic advisers, the Court set the total amount of costs that Airtours could recover at slightly less than GBP 490 000.
Näillä perusteilla ja ottaen huomioon asian merkityksellisyyden yhteisön kilpailulainsäännössä, neuvonantajien tutkimat useat monimutkaiset taloudelliset ja oikeudelliset kysymykset, riidan taloudellisen merkityksen Airtoursille ja oikeudenkäyntimenettelystä oikeudellisille ja taloudellisille neuvonantajille aiheutuneen työn määrän, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin määräsi Airtoursille korvattavien oikeudenkäyntikulujen kokonaismääräksi hieman alle 490 000 GBP.
By order of 29 October 2004 in Case T-310/01 DEP Schneider Electric v Commission, not published in the ECR, the Court set the amount to be recovered by Schneider Electric, the Commission having refused to pay the sum of roughly EUR 830 000.
Asiassa T-310/01 DEP, Schneider Electric vastaan komissio, 29.10.2004 antamallaan määräyksellä (ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa) ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ratkaisi kysymyksen oikeudenkäyntikuluista, jotka komission on korvattava Schneider Electricille.
This sum was claimed in respect, essentially, of the fees and disbursements of Schneider Electric’s advisers incurrred for the purpose of the procedure before the Court that resulted in annulment of the decision prohibiting the merger between Schneider Electric and Legrand.
Komissio oli kieltäytynyt korvaamasta noin 830 000:ta euroa, jotka koostuivat pääasiallisesti Schneider Electricin neuvonantajien palkkioista ja kuluista oikeudenkäyntimenettelyssä, jolla kumottiin päätös, jolla kiellettiin Schneider Electricin ja Legrandin välinen yrityskeskittymä.
In the light of all those factors, the total amount of costs was reduced to almost EUR 420 000.
Edellä mainittujen seikkojen perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin alensi oikeudenkäyntikulujen määrää lähes 420 000 euroon.
For reasons of the same nature, the amount of the costs relating to the proceedings for interim relief and to the proceedings that resulted in annulment of the decision ordering Schneider to sell as a whole the assets held in Legrand, which had been assessed at EUR 830 000, was set at almost EUR 427 000 (order of 29 October 2004 in Case T-77/02 DEP Schneider Electric v Commission, not published in the ECR).
Vastaavanlaisilla perusteilla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin vahvisti välitoimimenettelystä ja oikeudenkäynnistä, jonka johdosta kumottiin päätös, jolla määrättiin Schneider luopumaan osissa omistuksistaan Legrandissa, aiheutuneet oikeudenkäyntikulut, joiden määräksi esitettiin yli 830 000 euroa, noin 427 000 euroon (asia T-77/02 DEP, Schneider Electric v. komissio, määräys 29.10.2004, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Admissibility of actions brought under Article 230 EC
EY 230 artiklan nojalla nostettujen kanteiden tutkittavaksi ottaminen
Under the fourth paragraph of Article 230 EC, ‘any natural or legal person may ... institute proceedings against a decision addressed to that person or against a decision which, although in the form of a regulation or a decision addressed to another person, is of direct and individual concern to the former’.
EY 230 artiklan neljännen kohdan nojalla ”luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi – – nostaa kanteen hänellä osoitetusta päätöksestä tai päätöksestä, joka siitä huolimatta, että se on annettu asetuksena tai toiselle henkilölle osoitettuna päätöksenä, koskee ensin mainittua henkilöä suoraan ja erikseen”.
The fifth paragraph of Article 230 EC provides that an action for annulment is to be instituted within two months of the publication of the measure, or of its notification to the plaintiff, or, in the absence thereof, of the day on which it came to the knowledge of the latter, as the case may be.
Mainitun EY 230 artiklan viidennessä kohdassa määrätään, että kumoamiskanne on nostettava kahden kuukauden kuluessa säädöksen julkaisemisesta tai siitä, kun se on annettu kantajalle tiedoksi, taikka jollei säädöstä ole julkaistu tai annettu tiedoksi, kahden kuukauden kuluessa siitä, kun kantaja on saanut siitä tiedon.
Measures against which an action may be brought
Kannekelpoiset toimet
It is settled case-law that only a measure which produces binding legal effects such as to affect the interests of an applicant by bringing about a distinct change in his legal position is an act or decision which may be the subject of an action for annulment under Article 230 EC.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 230 artiklassa tarkoitettuja, kumoamiskanteen kohteeksi kelpaavia toimia tai päätöksiä ovat sellaiset toimenpiteet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi.
By contrast, as recalled in the order in SGL Carbon v Commission, cited above, a measure which merely confirms a previous decision not contested within the timelimit for initiating proceedings is not a reviewable act.
Kuten asiassa T-308/02, SGL Carbon vastaan komissio, 29.4.2004 annetussa määräyksessä (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) muistutetaan, toimi, jolla ainoastaan vahvistetaan aiempi lopulliseksi tullut päätös, ei sitä vastoin ole kannekelpoinen.
That is so in the case of a measure which contains no new factor as compared with the previous decision and was not preceded by a re-examination of the circumstances of the person to whom that decision was addressed.
Mainitunlainen toimi on kyseessä, kun toimi ei sisällä aiempaan päätökseen verrattuna mitään uutta ja jos sen, jolle aiempi päätös on osoitettu, tilannetta ei ole tutkittu uudelleen ennen myöhemmän päätöksen tekemistä.
The Court points out, however, that the question whether a measure is confirmatory cannot be determined solely with reference to its content as compared with that of the previous decision which it confirms.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin täsmentää tosin, että sitä, onko toimi luonteeltaan vahvistava, ei kuitenkaan voida arvioida pelkästään vertaamalla sen sisältöä sen aiemman päätöksen sisältöön, jonka se vahvistaa.
The nature of the contested measure must also be appraised in the light of the nature of the request to which it constitutes a reply.
Riidanalaisen toimen luonnetta on näet syytä arvioida myös sen vaatimuksen luonteen pohjalta, johon se on annettu vastauksena.
In particular, if the measure constitutes the reply to a request in which substantial new facts are relied on, and whereby the administration is requested to reconsider its previous decision, that measure cannot be regarded as merely confirmatory in nature, since it constitutes a decision taken on the basis of those facts and thus contains a new factor as compared with the previous decision.
Etenkin jos toimi on katsottava vastaukseksi sellaiseen vaatimukseen, jossa vedotaan uusiin ja olennaisiin seikkoihin ja
Court of First Instance situation as at the date of the previous decision, which was not contested within the timelimit for initiating proceedings.
Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jolla viranomaisia pyydetään tarkastelemaan uudelleen aiempaa päätöstä, tätä toimea ei voida pitää pelkästään vahvistavana siltä osin kuin siinä annetaan ratkaisu näiden seikkojen osalta ja siihen sisältyy aiempaan päätökseen verrattuna jotain uutta.
Also, the Court has held that where, in the context of an action for annulment, the contested measure is negative, it must be appraised in the light of the nature of the request to which it constitutes a reply.
Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi kumoamiskanteiden osalta, että silloin, kun riitautettu toimi on luonteeltaan kielteinen, toimea on arvioitava suhteessa pyyntöön tai hakemukseen, johon se on vastaus.
In particular, the refusal by a Community institution to withdraw or amend a measure may constitute a measure whose legality may be reviewed under Article 230 EC only if the measure which the Community institution refuses to withdraw or amend could itself have been contested under that provision (order of 15 March 2004 in Case T-139/02 Institouto N. Avgerinopoulou and Others v Commission, not yet published in the ECR, and Comunidad Autónoma de Andalucía v Commission, cited above).
Erityisesti yhteisön toimielimen kieltäytyminen peruuttamasta tai muuttamasta jotakin toimea on itsessään toimi, jonka lainmukaisuus voidaan tutkia EY 230 artiklan mukaisesti ainoastaan, jos toimesta, jota yhteisön toimielin kieltäytyy peruuttamasta tai muuttamasta, olisi voitu nostaa kanne mainitun määräyksen nojalla (asia T-139/02, Institouto N. Avgerinopoulou ym. v. komissio, määräys 15.3.2004 ja asia T-29/03, Comunidad Autónoma de Andalucía v. komissio, määräys 13.7.2004, kumpaakaan määräyksistä ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
In this regard, the Court held in Comunidad Autónoma de Andalucía v Commission that a letter from the Director-General of the European Anti-Fraud Office (OLAF) informing the applicant that it was not possible to investigate its complaint directed against the final report which was drawn up by OLAF following an external investigation and forwarded to the competent Spanish authorities in accordance with Article 9 of Regulation No 1073/1999 4 could not be regarded as a decision against which proceedings could be brought, since that report did not constitute a measure producing binding legal effects such as to affect the applicant’s interests, but a recommendation or an opinion lacking binding legal effects.
Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo edellä mainitussa asiassa Comunidad Autónoma de Andalucía vastaan komissio antamassaan määräyksessä, että Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) pääjohtajan kirjettä, jolla tämä on ilmoittanut kantajalle mahdottomuudesta tutkia sen valitusta, joka kohdistuu ulkoisen tutkimuksen jälkeen laadittuun OLAF:n loppukertomukseen, joka on lähetetty Espanjan toimivaltaisille viranomaisille asetuksen N:o 1073/19994 mukaisesti, ei voida pitää kumoamiskanteen kohteeksi kelpaavana päätöksenä, koska kyseinen kertomus ei ole toimenpide, jolla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin, vaan ainoastaan suositus tai lausunto, jolla ei ole sitovia oikeusvaikutuksia.
Timelimit for bringing an action
Kanteen nostamisen määräaika
While the Court was called on in a number of decisions to verify whether the timelimit for bringing an action was complied with (judgment of 28 January 2004 in Joined Cases T-142/01 and T-238/01 OPTUC v Commission, not yet published in the ECR, and order of 25 May 2004 in Case T-264/03 Schmoldt and Others v Commission, not yet published in the ECR (under appeal, Case C-342/04 P), it is the order of 9 November 2004 in Case T-252/03 FNICG v Commission, not yet published in the ECR, that is to be focused upon.
Vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin joutui useaan otteeseen tarkistamaan kanteen nostamiselle varatun määräajan noudattamisen (yhdistetyt asiat T-142/01 ja T-283/01, OPTUC v. komissio, määräys 28.1.2004 ja asia T-264/03, Schmoldt ym. v. komissio, määräys 25.5.2004; valitus kirjattu asianumerolle C-342/04 P; kumpaakaan määräyksistä ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa), huomiota kiinnittää asiassa T-252/03, FNICGV vastaan komissio, 9.11.2004 annettu määräys (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).