natgillin/translations-raw huggingface dataset:
the child’. Moreover, since Article 10(b)(iv) speaks of ‘a judgment on custody that does not entail the return of the child … issued by the courts of the Member State where the child was habitually resident immediately before the wrongful removal or retention’, 17it must be concluded that the same courts may also issue a decision on custody which does entail return.
siitä, että 10 artiklan b kohdan iv alakohdassa säädetään ”sen jäsenvaltion tuomioistuinten, jossa lapsen asuinpaikka oli välittömästi ennen luvatonta pois viemistä tai palauttamatta jättämistä, [antamasta] lapsen huoltoa koskevasta tuomiosta, joka ei edellytä lapsen palauttamista”, 17on pääteltävä, että samat tuomioistuimet voivat antaa myös huoltoa koskevan tuomion, joka edellyttää palauttamista.
Finally, if a court has jurisdiction, under Articles 8 or 12 of the Regulation, in all matters relating to parental responsibility and, thus, to custody (connected, where relevant, with an application for divorce), it is simply not conceivable that such jurisdiction should not include the power to ensure the child’s actual presence with the person to whom custody has been granted.
Jos tuomioistuin on toimivaltainen asetuksen 8 tai 12 artiklan nojalla kaikissa vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja siten myös huoltoa koskevassa asiassa (joka mahdollisesti liittyy avioerohakemukseen), on mahdotonta ajatella, ettei tämä toimivalta käsittäisi mahdollisuutta varmistaa, että lapsi on tosiasiallisesti sen henkilön luona, jolle hänen huoltonsa on uskottu.
And that power must in turn include the power to take any interim measures which appear necessary in the course of the proceedings.
Tämän mahdollisuuden taas on käsitettävä kaikkien menettelyn aikana tarpeellisiksi osoittautuvien väliaikaismääräysten antaminen.
To preclude the Court with jurisdiction in matters of parental responsibility from ordering the child’s return would be tantamount to depriving it of any real jurisdiction to make any provisional or final ruling on custody.
Se, että vanhempainvastuuta koskevissa asioissa toimivaltaista tuomioistuinta kiellettäisiin määrätä lapsi palautettavaksi, merkitsisi se samaa kuin se, että siltä vietäisiin kokonaan tosiasiallinen toimivalta määrätä väliaikaisesta tai lopullisesta huoltajuudesta.
Moreover, general jurisdiction in matters of parental responsibility necessarily comprises jurisdiction to order the return of an abducted child.
Yleinen toimivalta vanhempainvastuuta koskevissa asioissa käsittää välttämättä toimivallan määrätä kaapattu lapsi palautettavaksi.
I thus reach the conclusion that, to start with, in a case of child abduction, it is possible to apply for an order for the child’s return to the competent court of the Member State of habitual residence, to the competent court of the Member State where the child is actually present — or even to the competent court called upon to decide on an application for divorce, legal separation or marriage
Päädyn siten johtopäätökseen, että aluksi lapsikaappaustapauksessa on mahdollista pyytää tuomiota, jossa lapsi määrätään palautettavaksi, joko sen jäsenvaltion toimivaltaiselta tuomioistuimelta, missä lapsi on, tai sen jäsenvaltion toimivaltaiselta tuomioistuimelta, jossa lapsen asuinpaikka on, tai jopa avioeroa, asumuseroa tai avioliiton pätemättömäksi julistamista koskevaa hake-
According to Article 2(7) of the Regulation, parental responsibility includes, in particular, rights of custody and, according to Article 2(9), the term ‘rights of custody’ includes in particular the right to determine the child’s place of residence.
Asetuksen 2 artiklan 7 kohdan mukaan vanhempainvastuu käsittää erityisesti oikeuden lapsen huoltoon, ja saman artiklan 9 kohdan mukaan oikeus lapsen huoltoon käsittää varsinkin oikeuden päättää lapsen asuinpaikasta.
Chapter II, Section 2, of the Regulation is entitled ‘Parental responsibility’ and includes, in particular, Article 11, entitled ‘Return of
Asetuksen II luvun 2 jakson otsikkona on ”Vanhempainvastuu”, ja se sisältää muun muassa 11 artiklan, jonka otsikkona on ”Lapsen palauttaminen”. Lisäksi
17 — Emphasis added.
17 – Kursivointi tässä.
VIEW OF MS SHARPSTON — CASE C-195/08 PPU annulment, if the latter is in a third Member State. 18
JULKISASIAMIES SHARPSTONIN KANNANOTTO – ASIA C-195/08 PPU musta käsittelevältä tuomioistuimelta, jos se sijaitsee kolmannessa valtiossa. 18
If the order does not entail the child’s return, and is issued by a court of a Member State other than that in which the child is actually present, there will obviously be no attempt to have it recognised or enforced in any State, but appeal proceedings under domestic law will of course remain available.
Jos tuomio ei edellytä lapsen palauttamista ja jos sen antanut muun kuin sen jäsenvaltion tuomioistuin, missä lapsi on, sitä ei luonnollisesti pyrittäisi samaan tunnustetuksi tai pannuksi täytäntöön missään valtiossa, mutta tätä tuomiota vastaan olisivat tietysti käytettävissä kaikki kansallisen oikeusjärjestyksen mukaiset oikeussuojakeinot.
The effects of the order issued may, however, differ depending on the court chosen.
Sen sijaan annetun tuomion oikeusvaikutukset voivat olla erilaiset sen mukaan, mikä tuomioistuin on valittu.
If, on the other hand, a nonreturn order is issued by a competent court in the Member State where the child is actually present, then the machinery of Article 11(6) to (8) will be set in motion — the order must be transmitted to the competent court of the Member State of habitual residence, which will invite the parties to make submissions and examine the question of custody and which may, finally, issue a decision ordering the child’s return which will be recognised and enforceable in another Member State without the need for a declaration of enforceability and without any possibility of opposing its recognition if it is certified in accordance with Article 42(2).
Jos palauttamatta jättämistä koskevan tuomion on sitä vastoin antanut sen jäsenvaltion toimivaltainen tuomioistuin, missä lapsi on, tällöin käynnistetään asetuksen 11 artiklan 6–8 kohdassa säädetty mekanismi: tuomio toimitetaan asuinpaikkajäsenvaltion toimivaltaiselle tuomioistuimelle, tämä tuomioistuin kutsuu asianosaiset koolle ja tutkii lapsen huoltoa koskevan kysymyksen ja lopulta sillä on mahdollisuus antaa lapsen palauttamista edellyttävä tuomio, joka on kaikissa jäsenvaltioissa automaattisesti täytäntöönpanokelpoinen ja jonka tunnustamista ei voida kiistää, jos siitä on annettu 42 artiklan 2 kohdan mukainen todistus.
If the order entails the child’s return, it will be enforceable, ex hypothesi, in the Member State where the child is actually present if it is issued by a court of that State.
Jos tuomio edellyttää lapsen palauttamista, se on olettaman perusteella täytäntöönpanokelpoinen jäsenvaltiossa, missä lapsi on, jos se on tämän valtion tuomioistuimen antama.
If it is issued by a court of another Member State, it will be recognised in the Member State where the child is actually present, pursuant to Article 21(1) of the Regulation, without any special procedure being required (subject to a possible application under Article 21(3) that it should not be recognised on one of the grounds exhaustively listed in Article 23), but its enforcement will require a declaration of enforceability pursuant to an application made in accordance with Chapter III, Section 2, of the Regulation (Articles 28 to 36).
Jos sen on antanut toisen jäsenvaltion tuomioistuin, se on asetuksen 21 artiklan 1 kohdan nojalla tunnustettava jäsenvaltiossa, missä lapsi on, vaatimatta minkään erityisen menettelyn noudattamista (jollei jollakin 23 artiklassa tyhjentävästi esitetyistä perusteista tehdä tunnustamatta jättämistä koskevaa hakemusta 21 artiklan 3 kohdan nojalla), mutta sen täytäntöönpano edellyttää sen täytäntöönpanokelpoiseksi julistamista, jota haetaan asetuksen III luvun 2 jaksossa (28–36 artikla) säädettyjen menettelyjen mukaisesti.
That is so because the only decisions which are enforceable in other Member States without such a declaration are those issued pursuant to Article 11(8) (that is to say, after an initial decision of nonreturn issued pursuant to Article 13 of the Convention) and certified in accordance with Article 42(2) of the Regulation.
Tämä johtuu siitä, että täytäntöönpanokelpoisia toisessa jäsenvaltiossa ilman tällaista julistamista ovat ainoastaan tuomiot, jotka on annettu asetuksen 11 artiklan 8 kohdan nojalla (eli yleissopimuksen 13 artiklan nojalla annetun palauttamatta jättämistä koskevan ensimmäisen tuomion jälkeen) ja joista on annettu todistus asetuksen 42 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
18 — It is clear from the words ‘connected with that application’ that the application must actually have been made; it is not enough for the court to have theoretical jurisdiction to decide on such an application.
18 – Ilmaisun ”kyseiseen hakemukseen liittyvä” perusteella on selvää, että hakemus on täytynyt todellisuudessa tehdä; ei riitä, että tuomioistuin voisi hypoteettisesti olla toimivaltainen ratkaisemaan tällaisen hakemuksen.
Thus, the competent court of the Member State of habitual residence may, under the jurisdiction which it already enjoys from Articles 8, 10 and, where applicable, 12, order the child’s return in the context of Article 11(8) if a nonreturn decision has been issued pursuant to Article 13 of the Convention.
Näin ollen sen jäsenvaltion toimivaltainen tuomioistuin, jossa lapsen asuinpaikka on, voi asetuksen 8, 10 ja mahdollisesti 12 artiklaan jo perustuvan toimivaltansa nojalla määrätä lapsen palautettavaksi 11 artiklan 8 kohdan nojalla, jos palauttamatta jättämisestä on annettu tuomio yleissopimuksen 13 artiklan nojalla.
In that event, its order will not require a declaration of enforceability in accordance with the procedure in Chap -ter III, Section 2.
Tällaisessa tapauksessa sen tuomio ei edellytä täytäntöönpanokelpoiseksi julistamista III luvun 2 jaksossa täsmennetyn menettelyn mukaisesti.
I shall endeavour none the less to find a solution to that situation too in the provisions of the Regulation, interpreted in accordance with its fundamental aims.
Pyrin kuitenkin löytämään vastauksen asetuksen säännöksistä, joita on tulkittava sen perustavanlaatuisten tavoitteiden mukaisesti.
But the referring court’s question supposes not a pre-existing nonreturn decision pursuant to Article 13 of the Convention but a pre-existing order for the child’s return issued under Article 12 of the Convention, by a competent court of the Member State where the child is actually present.
Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen esittämä kysymys ei kuitenkaan koske yleissopimuksen 13 artiklan mukaisesti palauttamatta jättämisestä aikaisemmin annettua tuomiota vaan sen jäsenvaltion toimivaltaisen tuomioistuimen, missä lapsi on, 12 artiklan nojalla antamaa palauttamismääräystä.
In such a situation, can the competent court of the Member State of habitual residence also order the child’s return?
Voiko tällaisessa tapauksessa myös asuinpaikkajäsenvaltion toimivaltainen tuomioistuin määrätä lapsen palautettavaksi?
First, we may look at Article 19 of the Regulation, which concerns lis pendens.
Ensinnäkin voidaan tarkastella asetuksen 19 artiklaa, joka koskee vireilläolovaikutusta.
According to paragraphs 2 and 3 of that article, where proceedings relating to parental responsibility for the same child and involving the same cause of action are brought before courts of different Member States, the court second seised must of its own motion stay its proceedings until the jurisdiction of the court first seised is established.
Sen 2 ja 3 kohdassa säädetään, että jos eri jäsenvaltioiden tuomioistuimissa pannaan vireille vanhempainvastuuseen liittyviä kanteita, jotka koskevat samaa lasta ja samaa asiaa, tuomioistuimen, jossa kanne on nostettu myöhemmin, on omasta aloitteestaan lykättävä asian käsittelyä, kunnes on ratkaistu, onko tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, toimivaltainen.
Where that jurisdiction is established, the court second seised must decline jurisdiction in favour of that court.
Kun tämä toimivaltaisuus on ratkaistu, tuomioistuimen, jossa kanne on myöhemmin nostettu, on jätettävä asia tutkimatta.
I conclude that, in the normal event, as long as proceedings for a return order are pending in the Member State where the child is actually present, the court of the Member State of habitual residence must not examine the same question.
Päättelen tästä, että tavanomaisessa tapauksessa niin kauan kuin menettely palauttamismääräyksen saamiseksi on vireillä jäsenvaltiossa, missä lapsi on, asuinpaikkajäsenvaltion tuomioistuimen ei pidä tutkia tätä samaa asiaa.
In so far as the sixweek timelimit imposed by Article 11(3) applies, that result in no way delays the return procedure, whereas the simultaneous conduct of two sets of proceedings concerning the same child could give rise to complications.
Siltä osin kuin sovelletaan 11 artiklan 3 kohdassa asetettua kuuden viikon määräaikaa, tällainen lopputulos ei viivytä millään tavoin palauttamismenettelyä, kun taas kahden samaa asiaa koskevan menettelyn jatkaminen voisi mutkistaa tilannetta.
Quite obviously, such a question can arise only in extraordinary circumstances such as those of the present case.
Tällainen kysymys voi tietysti tulla esille vain poikkeuksellisissa olosuhteissa, kuten esillä olevan asian olosuhteissa.
It is selfevident that in any normally conceivable situation, the child will be returned to the Member State of habitual residence following the first order for his or her return, particularly since the very strict timelimit for taking the decision is not conducive to appeal proceedings.
On täysin selvää, että kaikissa tavallisesti ajateltavissa olevissa tilanteissa lapsi palautetaan palauttamista edellyttävän ensimmäisen tuomion jälkeen jäsenvaltioon, jossa hänen asuinpaikkansa on, varsinkin kun tuomion antamiselle asetettu erittäin tiukka määräaika ei ole suotuisa valituksen tekemiselle.
19It is therefore quite understandable, as the Netherlands Government pointed out at the hearing, that the legislature did not explicitly envisage the rather implausible situation now facing us.
19 On siis täysin ymmärrettävää, kuten Alankomaiden hallitus huomautti istunnossa, että lainsäätäjä ei ole asetuksessa nimenomaisesti ottanut huomioon nyt tarkasteltavana olevaa epätodennäköistä tilannetta.
19 — The Commission’s Practice Guide considers, at point VII.2.4, that in order to ensure observance of the sixweek timelimit imposed by Article 11(3) national law may (a) preclude the possibility of an appeal against a decision entailing the return of the child, or (b) allow for the possibility for appeal, but provide that a decision entailing the return of the child is enforceable pending any appeal, or (c) ensure an accelerated hearing of the appeal.
19 – Komission käsikirjan VII.2.4 kohdassa katsotaan, että 11 artiklan 3 kohdassa asetetun kuuden viikon määräajan noudattamisen varmistamiseksi jäsenvaltioiden kansallisessa lainsäädännössä pitäisi a) estää lapsen palauttamismääräystä koskeva muutoksenhaku tai b) antaa mahdollisuus muutoksenhakuun edellyttäen, että lapsen palauttamismääräys on täytäntöönpanokelpoinen mahdollisesta muutoksenhausta huolimatta, tai c) varmistaa muutoksenhaun nopeutettu käsittely.
It may also be noted that, in the same spirit, Lithuanian law appears to rule out any further appeal against the decision of the Court of Appeal of 15 March 2007 ordering the child’s return in the present case (even if other steps to reopen the proceedings do not seem to be impossible in reality).
Todettakoon myös, että samassa tarkoituksessa Liettuan lainsäädännössä kielletään kassaatiovalituksen tekeminen Lietuvos apeliacinis teismasin 15.3.2007 esillä olevassa asiassa antamasta tuomiosta, jossa lapsi määrätään palautettavaksi (vaikka muita menettelyjä, joilla asian käsittely pyritään saamaan aloitetuksi uudelleen, ei näytä olevan tosiasiallisesti poissuljettu).
However, once the court of the Member State where the child is actually present has issued its decision, lis pendens no longer applies and there is thus no longer any barrier to the exercise of jurisdiction by the court of the Member State of habitual residence.
Sen jäsenvaltion tuomioistuimen, missä lapsi on, annettua tuomion ei vireilläolovaikutusta kuitenkaan enää ole eikä siten enää estettä sille, että asuinpaikkajäsenvaltion tuomioistuin käyttää toimivaltaansa.
Article 11(8) of the Regulation specifically confirms jurisdiction in the event of an initial
Tämä toimivalta on nimenomaisesti vahvistettu asetuksen 11 artiklan 8 kohdassa sen varalta, että ensimmäinen tuomio koskee
Certification of the decision nonreturn decision, and there is no reason to rule out that jurisdiction (as conferred by Articles 8 and 10) if the initial decision orders the child’s return.
Tuomiosta annettava todistus palauttamatta jättämistä, eikä tätä (8 ja 10 artiklaan perustuvaa) toimivaltaa ole mitään syytä evätä siinä tapauksessa, että ensimmäinen tuomio edellyttää lapsen palauttamista.
The only difference is that, in that event, the specific provisions of Article 11(8) will not apply and, in practice, a second return order will normally be redundant.
Ainoa ero tässä tapauksessa on se, että 11 artiklan 8 kohdan erityisiä säännöksiä ei voitaisi soveltaa ja toinen palauttamismääräys olisi tavallisesti käytännössä tarpeeton.
The referring court asks also whether, once that decision has been adopted, the issue of a certificate under Article 42 of the Regulation complies with those aims and procedures.
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin kysyy niin ikään, onko sen jälkeen, kun tämä tuomio on annettu, asetuksen 42 artiklassa tarkoitetun todistuksen antaminen näiden samojen tavoitteiden ja menettelyjen mukaista.
I would add that, without necessarily following the Commission in its suggestion that, if the court of the Member State where the child is actually present has not taken a decision within a certain period, there is a de facto nonreturn order capable of triggering the application of Article 11(8), I consider that the lis pendens rule in Article 19 must be read subject to the sixweek timelimit imposed by Article 11(3) and that any failure to comply with that timelimit may also set aside the barrier to the exercise of the jurisdiction of the court of the Member State of habitual residence under Articles 8 and 10.
En välttämättä yhdy komission kantaan, jonka mukaan silloin kun sen jäsenvaltion tuomioistuin, missä lapsi on, ei ole antanut tuomiota tietyssä määräajassa, olisi tosiasiallisesti kysymyksessä palauttamatta jättämistä koskeva tuomio, jonka vuoksi 11 artiklan 8 kohta voisi tulla sovellettavaksi, vaan katson, että 19 artiklan vireilläolosääntöä on luettava 11 artiklan 3 kohdassa edellytetty kuuden viikon määräaika huomioon ottaen ja että mikä tahansa tämän määräajan ylittäminen voi myös poistaa esteen sille, että asuinpaikkajäsenvaltion tuomioistuin käyttää 8 ja 10 artiklan mukaista toimivaltaansa.
The reply to this part of the question is simpler, at least in the abstract.
Vastaus kysymyksen tähän osaan on yksinkertaisempi, ainakin abstraktilla tasolla.
The certificate in question can never be issued unless the decision was adopted in the circumstances set out in Article 11(8) of the Regulation (Article 42 refers to Article 40(1)(b), which refers in turn to Article 11(8)).
Kyseistä todistusta ei voida missään tapauksessa antaa, jollei tuomiota ole annettu asetuksen 11 artiklan 8 kohdassa tarkoitetuissa olosuhteissa (42 artiklassa viitataan 40 artiklan 1 kohdan b alakohtaan, jossa taas viitataan 11 artiklan 8 kohtaan).
The adoption of a return order in such circumstances presupposes that a nonreturn decision has been issued previously pursuant to Article 13 of the Convention.
Palauttamista edellyttävän tuomion antaminen tällaisissa olosuhteissa edellyttää, että sitä ennen on annettu palauttamatta jättämistä koskeva tuomio yleissopimuksen 13 artiklan perusteella.
Admittedly, taken in isolation, the wording ‘notwithstanding a judgment of nonreturn pursuant to Article 13 of the 1980 Hague Convention’ (emphasis added) could be taken to mean ‘whether such a judgment has been issued or not’.
Erikseen tarkasteltuna ilmaisua ”huoli­matta lapsen palauttamatta jättämistä koskevan tuomion antamisesta – – yleissopimuksen 13 artiklan perusteella” (kursivointi tässä) voitaisiin tulkita siten, että ”tällainen tuomio joko on tai sitä ei ole annettu”.
20 However, on a systematic reading, Article 11(6) to (8) rules out such an interpretation.
20 Tällainen tulkinta on kuitenkin poissuljettava 11 artiklan 6–8 kohdan systemaattisen lukemisen perusteella.
Moreover, a certificate cannot be issued under Article 42 unless, in particular, the court has taken into account in issuing its judgment the reasons for and evidence under-
Sitä paitsi 42 artiklassa tarkoitettu todistus voidaan antaa ainoastaan, jos tuomioistuin on tuomion antaessaan ottanut huomioon yleissopimuksen 13 artiklan mukaisesti annetun päätöksen taus-
Consequently, to sum up on my analysis of this part of the fifth question, the adoption of a decision ordering the return of the child by the court of the Member State of habitual residence after the court of the Member State where the child is actually present has ordered his or her return is in no way incompatible with the aims or procedural rules of the Regulation.
Viidennen kysymyksen tätä osaa koskeva tarkasteluni voidaan näin ollen esittää tiivistäen siten, että se, että sen jäsenvaltion tuomioistuin, jossa lapsen asuinpaikka on, antaa lapsen palauttamista edellyttävän tuomion sen jälkeen, kun sen jäsenvaltion tuomioistuin, missä lapsi on, on määrännyt lapsen palautettavaksi, ei ole mitenkään ristiriidassa asetuksen tavoitteiden ja menettelyjen kanssa.
RINAU lying the order issued pursuant to Article 13 of the Convention (Article 42(2)(c)).
RINAU talla olevat perustelut ja todisteet (42 artiklan 2 kohdan c alakohta).
which was well and truly a ‘judgment of nonreturn pursuant to Article 13 of the 1980 Hague Convention’ within the meaning of Article 11(8) of the Regulation.
antama tuomio, joka oli varmasti asetuksen 11 artiklan 8 kohdassa tarkoitettu ”lapsen palauttamatta jättämistä koskeva tuomio”.
I conclude that, in principle, the issue of a certificate under Article 42 of the Regulation by the court of the Member State of habitual residence, in respect of a return order which it has made after the court of the Member State where the child is actually present has ordered his or her return does not comply with the procedural rules of the Regulation.
Päättelen tästä, ettei lähtökohtaisesti ole asetuksessa edellytettyjen menettelyjen mukaista, että sen jäsenvaltion tuomioistuin, jossa lapsen asuinpaikka on, antaa asetuksen 42 artiklassa tarkoitetun todistuksen antamastaan palauttamista edellyttävästä tuomiosta sen jälkeen, kun sen jäsenvaltion tuomioistuin, missä lapsi on, on itse määrännyt lapsen palautettavaksi.
Can that circumstance affect the compatibility with the Regulation of the certificate which the Oranienburg court issued in respect of its order?
Voiko tämä seikka vaikuttaa Amtsgericht Oranienburgin tuomiostaan antaman todistukseen yhteensopivuuteen asetuksen kanssa?
In other words, was the Oranienburg court entitled to consider that the requirements for the application of Article 11(6) to (8) were satisfied?
Toisin sanoen, oliko Amtsgericht Oranienburgilla oikeus katsoa, että 11 artiklan 6–8 kohdan soveltamisedellytykset olivat täyttyneet?
Competence to deliver a certificate under Article 42 in the present case
Toimivalta 42 artiklassa tarkoitetun todistuksen antamiseen tässä tapauksessa
The formulation of the national court’s fifth question omits however any mention of a factor in the present case which cannot be ignored if we are to give that court a helpful answer.
Viidennen kysymyksen sanamuodossa ei kuitenkaan mainita lainkaan esillä olevaan asiaan liittyvää erästä seikkaa, jota ei voida sivuuttaa, jos ennakkoratkaisupyynnön esittäneelle tuomioistuimelle halutaan antaa vastaus, josta on sille hyötyä.