natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It therefore remains to determine whether the full effect of the rights attached to Union citizenship means that the right of residence conferred on the family members of a Union citizen by Directive 2004/38 may, under certain circumstances, include a right of access to Community territory.
Vielä on määriteltävä se, merkitseekö unionin kansalaisuuteen liittyvien oikeuksien täysi oikeusvaikutus, että unionin kansalaisen perheenjäsenille direktiivin 2004/38 nojalla myönnetty oleskeluoikeus voi käsittää joissain tapauksissa oikeuden saapua yhteisön alueelle.
To that end it is firstly necessary to point out the repeated emphasis which both the legislature 9and the Court 10place on the importance of protecting the family lives of nationals of the Member States in order to eliminate obstacles to the exercise of the fundamental freedoms guaranteed by the Treaty.
Tätä tarkoitusta varten on ensisijaisesti muistutettava, että sekä lainsäätäjä 9 että yhteisöjen tuomioistuin 10ovat toistuvasti korostaneet, että jäsenvaltioiden kansalaisten perhe-elämän suojelun varmistaminen on tärkeää, jotta EY:n perustamissopimuksella taattujen perusvapauksien käyttämisen esteet voidaan poistaa.
This connection of purpose established between the right to respect for family life and the freedoms of movement has in particular led the Court to hold that Article 52 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 43
Tämä välillinen yhteys, joka on osoitettu perhe-elämän kunnioituksen ja liikkumisvapauden välillä, on johtanut erityisesti siihen, että yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että EY:n perustamissopimuksen 52 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 39 artikla) määräyksiä ja direktiivin
EC) and Directive 73/148/EEC 11must be construed as requiring a Member State to grant leave to enter and reside in its territory to the spouse, of whatever nationality, of a national of that State who has gone, with that spouse, to another Member State in order to work there as an employed person as envisaged by Article 48 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 39 EC), and returns to establish himself or herself as envisaged by Article 52 of the Treaty in the territory of his or her State of origin; in the view of the Court, a national of a Member State might be deterred from leaving his country of origin in order to pursue an activity as an employed or selfemployed person in the territory of another Member State if, on returning to the Member State of which he is a national in order to pursue an activity there as an employed or selfemployed person, his spouse and children were not also permitted to enter and reside in the territory of his Member State of origin under conditions at least equivalent to those granted them by Community law in the territory of another Member State.
73/148/ETY 11 säännöksiä on tulkittava siten, että tilanteessa, jossa jäsenvaltion kansalainen on puolisonsa kanssa ensin siirtynyt toisen jäsenvaltion alueelle tehdäkseen siellä perustamissopimuksen 48 artiklassa (josta on muutettuna tullut EY 39 artikla) tarkoitettua palkkatyötä ja sitten palannut sen jäsenvaltion alueelle, jonka kansalainen hän on, sijoittautuakseen sinne perustamissopimuksen 52 artiklassa (josta on muutettuna tullut EY 43 artikla) tarkoitetulla tavalla, tämän jäsenvaltion on sallittava myös puolison tulo alueelleen ja oleskelu siellä riippumatta tämän kansalaisuudesta; yhteisöjen tuomioistuimen mukaan jäsenvaltion kansalainen saattaisi luopua aikeistaan lähteä kotimaastaan tehdäkseen palkkatyötä tai harjoittaakseen itsenäisesti ammattia toisen jäsenvaltion alueella, jos hänen puolisollaan ja lapsillaan ei olisi oikeutta maahantuloon ja oleskeluun sen jäsenvaltion alueella, jonka kansalainen hän on, vähintään samanlaisin edellytyksin kuin mitä heille yhteisön oikeudessa on tunnustettu toisen jäsenvaltion alueella.
12 This connection of purpose also explains why the Court has ruled that Article 49 EC, read in the light of the fundamental right to respect for family life, is to be construed as precluding a refusal, by the Member State of origin of a provider of ser -vices established in that State who provides services to recipients established in other Member States, of the right to reside in its territory to that provider’s spouse, who is a national of a nonmember country.
12 Kyseinen välillinen yhteys on myös syy siihen yhteisöjen tuomioistuimen toteamukseen, että EY 49 artiklaa, kun sitä tarkastellaan yhteydessä perhe-elämän kunnioitusta koskevaan perusoikeuteen, on tulkittava siten, että sen vastaista on menettely, jossa jäsenvaltio, jossa sellaisella palvelujen tarjoajalla, joka tarjoaa palveluja toisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneille vastaanottajille, on kotipaikka ja johon hän on sijoittautunut, kieltäytyy myöntämästä oleskelulupaa kyseisen palvelujen tarjoajan puolisolle, joka on kolmannen maan kansalainen.
13Even in Akrich, 14in which the Court refused to grant, under Regulation No 1612/68, a right of residence in the Member State of origin to which a Union citizen had returned to
13 Vaikka tuomioistuin kieltäytyi tunnustamasta asiassa Akrich antamassaan tuomiossa 14asetuksen N:o 1612/68 perusteella oleskeluoikeutta siinä tapauksessa,
9 — After pointing out, in the fifth recital in the preamble thereto, that ‘the right of freedom of movement, in order that it may be exercised, by objective standards, in freedom and dignity, requires … that obstacles to the mobility of workers shall be eliminated, in particular as regards the worker’s right to be joined by his family’, Regulation (EEC) No 1612/68 of the Council of 15 October 1968 on freedom of movement for workers within the Community (OJ, English Special Edition 1968 (II), p. 475), lays down, in Article 10 thereof, the right of family members, irrespective of their nationality, to install themselves with a worker who is a national of one Member State and who is employed in the territory of another Member State.
9 – Työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15.10.1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 johdantoosan viidennen perustelukappaleen toteamus, että ”jotta oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen voisi käyttää puo -lueettomien arviointiperusteiden mukaan vapaasti ja arvokkaasti – – kaikki esteet työvoiman vapaan liikkuvuuden tieltä tulee poistaa ottaen erityisesti huomioon työntekijän oikeus elää perheensä kanssa”; lisäksi sen 10 artiklassa säädetään, että perheenjäsenillä on kansalaisuudesta riippumatta oltava oikeus tulla asumaan sellaisen työntekijän luokse, joka on jäsenvaltion kansalainen ja työssä toisen jäsenvaltion alueella.
Recital 5 in the preamble to Directive 2004/38 points out, in very similar terms, that ‘[t]he right of all Union citizens to move and reside freely within the territory of the Member States should, if it is to be exercised under objective conditions of freedom and dignity, be also granted to their family members, irrespective of nationality’.
Direktiivissä 2004/38 muistutetaan hyvin samankaltaisin termein, että ”jotta kaikki unionin kansalaiset voivat käyttää oikeutta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella vapauden ja ihmisarvon osalta objektiivisten edellytysten mukaisesti, tämä oikeus olisi myönnettävä myös heidän perheenjäsenilleen näiden kansalaisuudesta riippumatta”.
11 — Council Directive 73/148/EEC of 21 May 1973 on the abolition of restrictions on movement and residence within the Community for nationals of Member States with regard to establishment and the provision of services (OJ 1973 L 172, p. 14).
11 – Sijoittautumiseen ja palvelujen tarjoamiseen liittyvää jäsenvaltioiden kansalaisten liikkumista ja oleskelua yhteisön alueella koskevien rajoitusten poistamisesta 21.5.1973 annettu neuvoston direktiivi 73/148/ETY (EYVL L 172, s. 14).
METOCK AND OTHERS in a Member State other than his State of origin requires that the consequential right of residence conferred on non-EU national members of his family by Directive 2004/38 must be construed as entailing the right to join him, including directly from outside the Union.
jäsenvaltioissa kuin hänen lähtöjäsenvaltiossaan, edellyttää, että hänen perheenjäsentensä, jotka eivät ole yhteisön kansalaisia, direktiivin 2004/38 mukainen johdannainen oleskeluoikeus merkitsee, että heillä on oikeus seurata tätä unionin kansalaista myös silloin, kun perheenjäsenet saapuvat valtioon suoraan unionin ulkopuolelta.
It follows that a Member State cannot legitimately require those family members to have previously been lawfully resident in another Member State in order to be able to rely on the provisions of that directive.
Tästä seuraa, että jäsenvaltio ei voi pätevästi vaatia kyseisiltä perheenjäseniltä, että heidän on täytynyt oleskella laillisesti toisessa jäsenvaltioissa, jotta he voivat vedota edellä mainitun direktiivin säännöksiin.
establish herself with her spouse who was a national of a nonmember country, since he had not previously been lawfully resident in a Member State, it nevertheless required the competent authorities of the Member State of origin to assess the application by the spouse to enter and remain in their territory in the light of the fundamental right to respect for family life within the meaning of Article 8 of the European Convention, 15as the freedom of movement of the Union citizen was at issue.
että unionin kansalainen, joka on naimisissa yhteisön ulkopuolisen maan kansalaisen kanssa ja joka palaa siihen jäsenvaltioon, jonka kansalainen hän on, kun hänen puolisonsa ei ole aiemmin oleskellut laillisesti toisessa jäsenvaltiossa, tuomioistuin edellytti kuitenkin, että lähtöjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on arvioidessaan kyseisen puolison hakemusta tulla valtion alueelle ja oleskella siellä otettava huomioon Euroopan ihmisoikeussopimuksen 15 8 artiklassa tarkoitettu oikeus perhe-elämän kun -nioittamiseen, koska kyseessä oli unionin kansalaisen oikeus vapaaseen liikkuvuuteen.
Such an interpretation of Direct- ive 2004/38 is disputed by Ireland and the intervening Member States on the basis of the approach taken in Akrich, 16according to which the benefit of the right of residence conferred by Article 10 of Regulation No 1612/68 on a national of a nonmember country, who is the spouse of a Union citizen and moves to a Member State to which the Union citizen has migrated, is subject to the condition of prior lawful residence in another Member State, since that regulation relates solely to freedom of movement within the Community and says nothing about the rights of that national of a nonmember country who is the spouse of a Union citizen as regards access to the territory of the Community.
Irlannin hallitus ja väliintulijoina olevat jäsenvaltiot vetoavat tätä direktiivin 2004/38 tulkintaa vastustaakseen asiassa Akrich annettuun tuomioon, 16jonka mukaan asetuksen N:o 1612/68 10 artiklassa säädetty oleskeluoikeus, joka on myönnetty unionin kansalaisen kanssa naimisissa olevalle yhteisön ulkopuolisen valtion kansalaiselle, joka siirtyy siihen jäsenvaltioon, johon unionin kansalainen on muuttanut, edellyttää, että kolmannen maan kansalainen on oleskellut aiemmin laillisesti toisessa jäsenvaltiossa, koska kyseisen asetuksen tarkoituksena on ainoastaan taata vapaa liikkuvuus yhteisössä, eikä siinä mainita mitään kyseisen kolmannen maan kansalaisen, joka on unionin kansalaisen puoliso, saapumisesta yhteisön alueelle.
If this approach is followed, then it must be acknowledged that interpreting Direct- ive 2004/38 as meaning that the right of residence which it confers on nationals of nonmember countries, who are members of the family of a Union citizen in the host Member State, does not guarantee them a right of access to the territory of the Community, that is to say applies only if they have previously been lawfully resident in another Member State, would infringe the right of the Union citizen to lead a normal family life and, therefore, his right to reside in the host Member State.
Jos noudatetaan tätä lähestymistapaa, on tunnustettava, että direktiivin 2004/38 tulkitseminen siten, että sen mukainen niiden kolmansien maiden kansalaisten, jotka ovat unionin kansalaisen perheenjäseniä, oleskeluoikeus ei takaa heille saapumisoikeutta yhteisön alueelle eli että direktiiviä sovelletaan vain siinä tapauksessa, että kolmannen maan kansalaiset ovat aiemmin oleskelleet laillisesti toisessa jäsenvaltiossa, vaarantaa unionin kansalaisen oikeuden viettää normaalia perheelämää ja tämän johdosta hänen oleskeluoikeutensa vastaanottavassa jäsenvaltiossa.
In the cases in the main proceedings, the fact that Union citizens established in Ireland are unable to have their spouses join them from outside the Community is such as to undermine their free choice to reside in that Member State since it will tend to induce them to leave Ireland and go to a State, whether a Member State or not, where they will be able to live together with their spouses.
Pääasiassa kysymyksessä olevissa asioissa se, että Irlantiin sijoittautuneet unionin kansalaiset eivät voi tuoda yhteisön ulkopuolelta puolisoitaan, voi saattaa vaaraan heidän vapaan valintansa oleskella kyseisessä jäsenvaltiossa sen vuoksi, että tämä kannustaa heitä lähtemään Irlannista toiseen valtioon, jäsenvaltioon tai kolmanteen valtioon, jossa he voivat viettää elämää yhdessä aviopuolisoidensa kanssa.
Consequently, the effectiveness of the right of a Union citizen to reside
Näin ollen unionin kansalaisen sen oikeuden tehokkuus, että hän voi oleskella muussa
However, for a number of reasons, the approach taken in Akrich cannot have the general scope that the Member States ascribe to it.
Edellä mainitussa asiassa Akrich annetussa tuomiossa omaksuttu ratkaisu ei voi kuitenkaan monen syyn vuoksi olla yleisesti sovellettava siten kuin jäsenvaltiot väittävät.
It conflicts with a trend in caselaw, which makes the right of residence conferred by Community legislation on a national of a nonmember country who is the family member of a Union citizen conditional solely on the existence of a ‘family relationship’.
Tämä ratkaisu on ristiriidassa sen oikeuskäytännön suuntauksen kanssa, jonka mukaan yhteisön lainsäädännön nojalla kolmannen maan kansalaisen, joka on unionin kansalaisen perheenjäsen, oleskeluluvan saamiseksi
15 — European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms, signed in Rome on 4 November 1950.
15 – Roomassa 4.11.1950 allekirjoitettu ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamista koskeva yleissopimus.
16 — Paragraphs 49 to 51.
16 – Em. asia, tuomion 49–51 kohta.
VIEW OF MR POIARES MADURO — CASE C-127/08
JULKISASIAMIES POIARES MADURON KANNANOTTO – ASIA C-127/08 edellytetään yksinomaan perhesiteen olemassaolon toteamista.
That was the judgment of the Court before 2003.
Yhteisöjen tuomioistuin totesi asiasta näin ennen vuotta 2003.
17 That has been the judgment of the Court ever since.
17 Sen jälkeen se on todennut samalla tavalla.
18It has inferred from this right of residence conferred directly by Community law solely on the basis of a family relationship that a Member State is unable to adopt measures to expel a non-EU family member of a Union citizen solely on the basis of a failure to comply with legal formalities concerning the control of aliens 19and that the issue of a residence permit to that member serves purely to acknowledge rights already conferred. 20
18Se on päätellyt tästä yhteisön lainsäädännön perusteella suoraan perhesiteen perusteella taatusta oleskeluoikeudesta, että jäsenvaltio ei voi poistaa maasta unionin kansalaisen perheenjäsentä, joka on kolmannen maan kansalainen, pelkästään sillä perusteella, että kyseinen henkilö ei ole täyttänyt ulkomaalaisten valvontaa koskevia oikeudellisia muodollisuuksia, 19ja että kolmannen maan kansalaiselle myönnettävällä oleskeluluvalla on vain tämän aseman toteava luonne. 20
Furthermore, in Jia, 21the Court itself explicitly linked the condition of previous lawful residence formulated in Akrich to the specific factual circumstances of the case in the main proceedings, in which a national of a nonmember country who was the spouse of a Union citizen had been residing unlawfully in a Member State and was seeking to evade national immigration legislation illicitly.
Lisäksi tuomioistuin on asiassa Jia antamassaan tuomiossa 21 nimenomaisesti yhdis- tänyt aikaisempaa laillista oleskelua koskevan ehdon, joka määriteltiin asiassa Akrich annetussa tuomiossa, pääasian tosiseikkoihin eli siihen, että sellainen kolmannen maan kansalainen, joka on unionin kansalaisen puoliso ja joka on oleskellut laittomasti toisessa jäsenvaltioissa, pyrkii lainvastaisesti kiertämään maahanmuuttoa koskevaa kansallista lainsäädäntöä.
Mr Akrich, who was married to a British national and did not have the right to remain in the United Kingdom, had in fact agreed to be deported to Ireland, where he joined his wife who had installed herself there shortly before, and intended to return to the United Kingdom with his wife by taking advantage of the right of residence conferred by Community law as the spouse of a citizen of the Union who had exercised her right to free movement.
Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisen kanssa naimisissa oleva Hacene Akrich, jolla ei ollut oleskeluoikeutta Yhdistyneessä kuningaskunnassa, oli suostunut siihen, että hänet karkotettiin Irlantiin, johon hän seurasi puolisoaan, joka oli asettunut sinne jonkin verran aikaisemmin, ja Akrich oletti, että hän voi palata Yhdistyneeseen kuningaskuntaan puolisonsa kanssa vetoamalla yhteisön lainsäädännön mukaiseen yhteisön kansalaisen puolisolle, joka on käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, kuuluvaan oleskeluoikeuteen.
Finally, account should be taken of the changes introduced by Directive 2004/38.
Lopuksi on otettava huomioon, että direktiivissä 2004/38 on uusia säännöksiä.
Even if the approach in Akrich had a scope which was not limited to the specific circumstances of the case (abuse of rights), it was adopted under and in pursuance of Regulation No 1612/68.
Vaikka oletetaan, että edellä mainitun asiassa Akrich annetun tuomion ratkaisulla on merkitys, joka ei rajoitu käsiteltävänä olevaan erityistapaukseen (oikeuksien väärinkäyttö), se annettiin asetuksen N:o 1612/68 voimassaoloaikana ja sen soveltamiseksi.
As stated in recital 3 in the preamble thereto, Directive 2004/38 seeks not only to codify but also to review the existing legislative instruments in order to ‘strengthen’ the right of free movement and residence of all Union citizens.
Kuten direktiivin 2004/38 johdantoosan kolmannesta perustelukappaleesta ilmenee, direktiivin tavoitteena on kodifioinnin lisäksi erityisesti tarkastella uudelleen olemassa olevia lainsäädäntövälineitä, jotta ”tehostetaan” kaikkien unionin kansalaisten oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen ja oleskeluun.
Furthermore, whereas Regulation No 1612/68 concerned, to cite its title, only ‘freedom of movement’ for workers within the Community, Direct- ive 2004/38 relates, in line with the right set out in Article 18 EC, to the right of Union citizens not only to ‘move’ but also to ‘reside’ freely within the territory of the Member States.
Lisäksi asetuksessa N:o 1612/68 on kyse sen otsikon mukaisesti ainoastaan työntekijöiden ”vapaasta liikkuvuudesta” yhteisön alueella, kun taas direktiivissä 2004/38 on, kuten myös EY 18 artiklassa määrätyssä oikeudessa, kyse siitä, että unionin kansalaiset voivat ”liikkumisen” lisäksi myös ”oleskella” vapaasti jäsenval -tioiden alueella.
In other words, freedom of movement for workers and the rules adopted pursuant thereto were essentially intended to remove obstacles to mobility for workers.
Toisin sanoen työntekijöiden vapaan liikkuvuuden ja sen soveltamiseksi annetun lainsäädännön pääasiallisena tavoitteena oli poistaa työntekijöiden liikkuvuuden esteet.
Emphasis was therefore placed on the deterrent effect on leaving or entering a Member State which could be caused by the measures taken by the Member States.
Tältä osin korostettiin siten jäsenvaltioiden toteuttamien toimien mahdollista ennaltaehkäisevää vaikutusta jäsenvaltioon saapumiselle ja sieltä pois lähtemiselle.
It is ultimately this view which inspired the ratio decidendi in Akrich.
Tämä näkökulma on edellä mainitun asiassa Akrich annetun tuomion keskeisenä perusteluna.
After pointing out that the scheme of the Community law provisions seeks to secure freedom of movement for workers within the Community, whose exercise must not penalise the migrant worker and his family, the Court in fact inferred from this that where a citizen of the Union, established in a Member State and married to a national of a nonmember country without the right to remain in that Member State, moves to another Member State in order to work there as an employed person, the fact that that person’s spouse has no right under Article 10 of Regulation No 1612/68 to install himself with that person in the other Member State cannot constitute treatment which is less favourable than that which they enjoyed before the Union citizen made use of the opportunities afforded by the Treaty as regards movement of persons and,
Sen jälkeen, kun yhteisöjen tuomioistuin oli muistuttanut, että yhteisön säännöksien systematiikan tarkoituksena on taata työntekijöiden vapaa liikkuvuus yhteisössä, eikä tämän vapauden käytöstä voi aiheutua haittaa muuttavalle työntekijälle ja hänen perheelleen, se katsoi, että kun sitä vastoin johonkin jäsenvaltioon asettautunut unionin kansalainen, joka on naimisissa sellaisen yhteisön ulkopuolisen maan kansalaisen kanssa, jolla ei ole oikeutta oleskella kyseisessä jäsenvaltiossa, muuttaa toiseen jäsenvaltioon tehdäkseen siellä palkkatyötä, siitä seikasta, että hänen puolisollaan ei ole asetuksen N:o 1612/68 10 artiklaan perustuvaa oikeutta tulla asumaan hänen luokseen tähän toiseen
METOCK AND OTHERS whether they hinder the freedom of a Union citizen to move to another Member State or the freedom to reside in another Member State.
aikaisempaa laillista oleskelua toisessa jäsenvaltiossa koskevan edellytyksen vuoksi vaikuttaa siten oleskeluoikeuden tehokkuuteen.
Therefore, since Directive 2004/38 must, like Regulation No 1612/68, 23also be interpreted in the light of the fundamental right to respect for family life, it must be concluded that the benefit of the right of residence granted by Directive 2004/38 to nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen cannot be made contingent on the prior lawful residence of those nationals in another Member State.
Koska direktiiviä 2004/38, samoin kuin asetusta N:o 1612/68, 23on tulkittava myös perhe-elämän kunnioittamista koskevan perustavanlaatuisen oikeuden valossa, on pääteltävä, että direktiivillä 2004/38 kolmansien maiden kansalaisille, jotka ovat unionin kansalaisen perheenjäseniä, myönnettyyn oleskeluoikeuteen vetoaminen ei voi olla riippuvainen siitä, että kyseiset kansalaiset ovat oleskelleet aikaisemmin laillisesti toisessa jäsenvaltiossa.
Finally, it hardly needs to be pointed out that the fact that the right of residence conferred by Directive 2004/38 on nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen includes a right of access to the territory of the Community does not mean that that latter right may not be subject to limitations by the Member States.
On palautettava lopuksi mieleen se, että direktiivin 2004/38 mukainen kolmansien maiden kansalaisten, jotka ovat unionin kansalaisen perheenjäseniä, oleskeluoikeus sisältää oikeuden tulla yhteisön alueelle, mutta se ei merkitse, että yhteisö ei voi soveltaa kyseiseen kolmannen maan kansalaiseen rajoituksia.
Those limitations are explicitly provided for.
Kyseiset rajoitukset mainitaan nimenomaisesti.
Article 27 of the directive refers to the traditional public policy restriction on the freedom of movement and residence of Union citizens and their family members, irrespective of nationality.
Edellä mainitun direktiivin 27 artiklassa muistutetaan perinteisistä unionin kansalaiseen ja hänen perheenjäseniinsä – näiden kansalaisuudesta riippumatta – sovellettavista yleistä järjestystä koskevista rajoituksista.
Article 35 imposes restrictions in cases of abuse of rights or fraud.
Direktiivin 35 artikla koskee rajoituksia, jotka liittyvät oikeuksien väärinkäyttöön tai petoksiin.