natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the three judgments delivered in 2007 concerning Regulation No 1049/2001 (95), the Court explained the scope of certain exceptions to the principle of transparency provided for in that regulation in order to protect, first, the public interest in the context of international relations and the nancial, monetary or economic policy of the Community; second, the privacy and integrity of the individual; third, court proceedings and, fourth, the purpose of investigations.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin selvensi asetuksen N:o 1049/2001, jolla pyritään turvaamaan viranomaisten päätöksentekomenettelyn mahdollisimman laaja avoimuus, ja asetuksen
Judgment in Shape of a microphone head grill, see footnote 72.
Asia mikrofonin pään muoto, alaviite 72 edellä.
Judgments of 25 April 2007 in Case T-264/02 WWF European Policy Programme v Council; of 12 September 2007 in Case T-36/04 API v Commission (on appeal, Case C-514/07 P); and of 8 November 2007 in Case T-194/04 Bavarian Lager v Commission.
Asia T-264/04, WWF European Policy Programme v. neuvosto, tuomio 25.4.2007; asia T-36/04, API v. komissio, tuomio 12.9.2007 (muutoksenhaku vireillä, C-514/07 P) ja asia T-194/04, Bavarian Lager v. komissio, tuomio 8.11.2007.
The Court claried the relationship between Regulation No 1049/2001, which is designed to ensure the greatest possible transparency of the decision-making process of the public authorities, and Regulation No 45/2001 (96), which is designed to ensure the protection of the private life of individuals in the handling of personal data.
N:o 45/2001,96 jolla pyritään turvaamaan yksityiselämän suoja henkilötietoja käsiteltäessä, suhdetta.
On the question of whether the Commission was entitled not to communicate to an undertaking a minute containing the names of the participants in a meeting held some years earlier in the context of proceedings for failure to full obligations, the Court acknowledged that the disclosure of those personal data is indeed ‘processing of data’ within the meaning of Regulation No 45/2001, but added that that processing is lawful, as it is imposed by the requirement to respect the legal obligation to disclose established by Regulation No 1049/2001.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta oli pyydetty lausumaan siitä, oliko komissiolla oikeus olla toimittamatta yritykselle pöytäkirjaa, joka sisälsi muutama vuosi aiemmin jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä pidetyn kokouksen osallistujien nimen, ja tämä myönsi, että kyseisten henkilötietojen luovuttaminen merkitsee asetuksessa N:o 45/2001 tarkoitettua ”tietojen käsittelyä”, mutta lisäsi, että tämä käsittely on laillista, koska siihen määrätään vaatimuksella noudattaa asetuksessa N:o 1049/2001 säädettyä lakiin perustuvaa tietojenluovuttamisvelvollisuutta.
Furthermore, as Regulation No 1049/2001 provides that a person requesting access to a document is not required to justify his request, the Court held that the need to prove the necessity of the disclosure of the data required by Regulation No 45/2001 does not apply.
Lisäksi koska asetuksessa N:o 1049/2001 säädetään, että asiakirjaan tutustumista pyytävän ei tarvitse perustella pyyntöään, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että asetuksessa N:o 45/2001 edellytettyä tietojen siirron tarpeellisuuden osoittamista ei sovelleta.
The protection of personal data is nonetheless guaranteed by the fact that Regulation No 1049/2001 provides that access to a document may be refused where its disclosure would undermine the protection of the privacy and the integrity of the individuals concerned.
Henkilötietojen suojaaminen taataan kuitenkin sillä, että asetuksen N:o 1049/2001 mukaan oikeus asiakirjaan tutustumiseen voidaan evätä, kun sen luovuttaminen vahingoittaisi asianomaisten henkilöiden yksityiselämän ja yksilön koskemattomuuden suojaa.
After observing that there was no reason in principle to exclude professional or business activities from the concept of‘private life’, the Court asserted that disclosure of the names of the participants in a meeting held by the Commission did not aect the private life of the persons in question, as the position which they had expressed at the meeting was that of the bodies which they represented and not their own.
Muistutettuaan, että mitään periaatteellista syytä ei ole sille, että ammatti- tai liiketoiminta erotettaisiin ”yksityiselämän” käsitteestä, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin vahvisti, että komission järjestämän kokouksen osanottajien nimien ilmaiseminen ei nostanut esiin kysymystä kyseisten henkilöiden yksityiselämän suojasta, koska nämä olivat ilmaisseet kokouksessa edustamiensa yhteisöjen näkemyksen eivätkä omaansa.
In those circumstances, disclosure of the names of the participants did not require the prior consent of the persons concerned.
Tässä tilanteessa osallistujien nimien ilmaiseminen ei edellyttänyt asianomaisten henkilöjen etukäteissuostumusta.
As regards the exception to the principle of transparency designed to protect court proceedings (second indent of Article 4(2) of Regulation No 1049/2001), the judgment in API v Commission developed the caselaw on the right of access to the procedural documents which the institutions lodge with the Community Courts.
Avoimuusperiaatetta koskevan poikkeuksen, jolla pyritään suojaamaan tuomioistuinkäsittelyä (asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan toinen luetelmakohta), osalta edellä mainitussa asiassa API vastaan komissio kehitettiin oikeuskäytäntöä, joka liittyy oikeuteen saada tutustua oikeudenkäyntiasiakirjoihin, jotka toimielimet toimittavat yhteisöjen tuomioistuimille.
On an action by the Association de la presse internationale against the Commission’s decision refusing access to certain documents relating to a number of cases which had
Se ei siis voi katsoa abstraktisti, että asianomainen poikkeus kattaa automaattisesti ja yleisesti kaikki niissä asioissa jätetyt kirjelmät, joissa se on asianosaisena.
Regulation (EC) No 45/2001 of the European Parliament and of the Council of 18 December 2000 on the protection of individuals with regard to the processing of personal data by the Community institutions and bodies and on the free movement of such data (OJ 2001 L 8, p. 1).
Yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 18.12.2000 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 45/2001 (EYVL 2001, L 8, s. 1).
As regards refusal of access to the pleadings in a case which has already been closed, the Court considered that the exception regarding the protection of court proceedings cannot be relied upon, in so far as the content of pleadings might well have already been reproduced in the report for the hearing, debated at a hearing and reproduced in the judgment.
Jo loppuun käsitellyn asian kirjelmiin tutustumista koskevan oikeuden epäämisen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että tuomioistuinkäsittelyn suojaamista koskevaan poikkeukseen ei voitu vedota hyödyllisesti, koska kirjelmien sisältö oli jo voitu toistaa suullista käsittelyä varten laaditussa kertomuksessa, siitä oli voitu keskustella julkisessa istunnossa ja se oli voitu toistaa tuomiossa.
The Court also ruled on the scope of the exception to the principle of transparency designed to protect the purpose of investigations (third indent of Article 4(2) of Regulation No 1049/2001), and held that that exception did not authorise the Commission to refuse public access to the documents relating to proceedings to full obligations up to the time when the Member State concerned complies with the judgment finding that it has infringed Community law.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin lausui lisäksi sen avoimuusperiaatetta koskevan poikkeuksen laajuudesta, jolla pyritään suojaamaan tutkintatoimien tarkoitusta (asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan kolmas luetelmakohta), ja katsoi, että tämä poikkeus ei mahdollista sitä, että komissio kieltäytyy antamasta yleisölle oikeutta tutustua jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaan menettelyyn liittyviin asiakirjoihin siihen saakka, kunnes asianomainen jäsenvaltio noudattaa tuomiota, jossa sen todetaan rikkoneen yhteisön oikeutta.
Further information concerning the same exception was provided in Bavarian Lager v Commission.
Muita täsmennyksiä tähän samaan poikkeukseen esitettiin edellä mainitussa asiassa Bavarian Lager vastaan komissio annetussa tuomiossa.
The Court held that, even if the need to preserve the anonymity of persons providing the Commission with information on possible infringements of Community law constitutes a legitimate objective capable of justifying the refusal to grant complete, or even partial, access to certain documents, the Commission is not entitled to rule in the abstract on the eect which disclosure of the data requested might have on its investigative activity.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että vaikka tarve turvata niiden henkilöiden anonymiteetti, jotka toimittavat komissiolle mahdollisia yhteisön oikeuden rikkomisia koskevia tietoja, on hyväksyttävä tavoite, jolla voidaan perustella se, että evätään oikeus tutustua tiettyihin asiakirjoihin tai edes niiden osiin, komissio ei voi ilmaista vain abstraktisti vahinkoa, jonka pyydettyjen tietojen toimittaminen saattaisi aiheuttaa sen tutkintatoimille.
On the contrary, it must show that the purpose of those activities would have been actually and specically jeopardised by the disclosure of a document requested several years after the closure of the proceedings for failure to full obligations in the context of which it was prepared.
Sen on sen sijaan osoitettava, että näiden toimien tarkoitus vaarantuisi konkreettisesti ja tosiasiallisesti sen vuoksi, että vuosia sen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn, jonka yhteydessä asiakirja oli laadittu, päättymisen jälkeen pyydetty asiakirja luovutettaisiin.
By its judgment in Hungary v Commission (97), delivered in accordance with the accelerated procedure, the Court annulled Regulation No 1572/2006 (98) introducing a new quality
Asiassa Unkari vastaan komissio97 nopeutetussa menettelyssä antamallaan tuomiolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi komission asetuksen N:o 1572/2006,98jossa otettiin käyttöön uusi laatuvaatimus eli ominaispaino, joka maissin oli täytettävä, jotta se on interventiokelpoinen toimivaltaisissa kansallisissa elimissä, jotka ostavat tiettyyn hintaan niille tarjotun, yhteisössä korjatun maissin, jos tarjoukset täyttävät tietyt erityisesti laatua ja määrää koskevat vaatimukset.
Judgment of 15 November 2007 in Case T-310/06.
Asia T-310/06, tuomio 15.11.2007.
Commission Regulation (EC) No 1572/2006 of 18 October 2006 amending Regulation (EC) No 824/2000 establishing procedures for the taking-over of cereals by intervention agencies and laying down methods of analysis for determining the quality of cereals (OJ 2006 L 290, p. 29).
Interventioelinten suorittamaan viljan haltuunottoon sovellettavista menettelyistä sekä menetelmistä viljan laadun määrittämiseksi annetun asetuksen (EY) N:o 824/2000 muuttamisesta 18.10.2006 annettu komission asetus (EY) N:o 1572/2006 (EUVL L 290, s. 29).
Proceedings criterion, namely the specic weight criterion, which had to be satised by maize in order to be eligible for intervention with the competent national agencies, which buy, at a xed price, the maize oered to them and harvested in the Community, provided that the oers comply with specic conditions, notably as regards their quality and quantity.
Toiminta suorittaneet kylvöt ja jona he eivät enää voineet vaikuttaa sadon ominaispainoon, riidanalaisilla säännöksillä oli vaikutuksia asianomaisten tuottajien investointeihin niiltä osin kuin niillä perustavanlaatuisesti muutettiin maissin interventioedellytyksiä.
As the new specic weight criterion had not been notied to the farmers concerned in good time, the Commission had breached their legitimate expectations.
Koska ominaispainon uuden vaatimuksen käyttöön ottamisesta ei ollut ilmoitettu ajoissa asianomaisille maanviljelijöille, komissio oli loukannut näiden perusteltua luottamusta.
In the second place, moreover, the Court noted that, according to the actual words of the regulation, the upgrading of the pre-existing quality criteria was necessary for the purpose of making intervention products less fragile in terms of deterioration and subsequent use.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi lisäksi toiseksi, että kyseisen asetuksen sanamuodon mukaan aikaisemmin olemassa olleiden laatuvaatimusten tiukentaminen oli tarpeen, jotta interventiotuotteista saataisiin laadun heikkenemisen ja myöhemmän käytön kannalta kestävämpiä.
On the other hand, the regulation did not state clearly and expressly to what extent the introduction of the criterion of specic weight for maize was also intended to upgrade the quality criteria for maize.
Sen sijaan samassa asetuksessa ei täsmennetä selvästi ja nimenomaisesti, missä määrin maissin ominaispainoa koskevan vaatimuksen käyttöön ottamisella pyrittiin myös tiukentamaan maissin laatuvaatimuksia.
The Court observed that the Commission’s argument that the specic weight was of relevance in evaluating the quality of maize in so far as it had an impact on the nutritional value of maize was not only unsupported by any evidence but was contradicted by the material provided to the Court by the Commission itself, and, observing that it is not for the Court to assume the role of the parties in adducing evidence, held that it could not but declare that there had been a manifest error of assessment.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomautti, että komission väite, jonka mukaan ominaispainolla on merkitystä arvioitaessa maissin laatua, koska ominaispaino vaikuttaa maissin ravintoarvoon, ei ollut jäänyt vain todistamatta vaan se oli lisäksi ristiriidassa komission itsensä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle toimittamien asiakirjojen kanssa, ja muistutti, että sen tehtäviin ei kuulu selvittää asiaa asianosaisten puolesta, ja se saattoi vain todeta, että asetuksessa oli ilmeinen arviointivirhe.
Jurisdiction of the Court
Vahingonkorvausasiat
99) in 2007 further explaining the scope of its jurisdiction in
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toimivalta joissa
The Court made three orders (actions for damages.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin antoi tänä vuonna kolme määräystä,99täsmennettiin sen toimivallan laajuutta vahingonkorvausasioissa.
The fact that the combined provisions of Articles 235 EC and 288 EC give the Community judicature exclusive jurisdiction to hear actions seeking compensation for damage attributable to the Community does not mean that Community judicature is absolved from scrutinising the true nature of actions brought before them on the sole ground that the alleged wrongdoing is attributable to the Community institutions.
Se, että EY 235 ja EY 288 artiklan määräyksillä yhdessä myönnetään yhteisöjen tuomioistuimille yksinomainen toimivalta ratkaista yhteisön menettelystä aiheutuneen vahingon korvausta koskevat kanteet, ei voi vapauttaa näitä tarkistamasta niissä nostetun kanteen todellista luonnetta yksinomaan sillä perusteella, että väitetty virhe johtuu yhteisön toimielinten menettelystä.
Thus, in its order in Sinara Handel v Council and Commission the Court considered that it has no jurisdiction to
Yksinomaan kansallisilla tuomioistuimilla on toimivalta ottaa tällainen vaatimus käsiteltäväkseen.
Orders of 5 February 2007 in Case T-91/05 Sinara Handel v Council and Commission and in Commune de Champagne and Others v Council and Commission, and of 5 September 2007 in Case T-295/05 Document Security Systems v ECB.
Asia T-91/05, Sinara Handel v. neuvosto ja komissio, määräys 5.2.2007; em. asia Commune de Champagne ym. v. neuvosto ja komissio, määräys 5.2.2007 ja asia T-295/05, Document Security Systems v. EKP, määräys 5.9.2007.
However, the national courts alone have jurisdiction to deal with such a claim.
Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
In the order in Document Security Systems v ECB the Court found it appropriate to provide further detail of its jurisdiction to adjudicate on the liability of the Community where the alleged fault consisted in a breach of a rule of national law.
Asiassa Document Security Systems vastaan EKP ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oli puolestaan täsmennettävä toimivaltaansa lausua yhteisön vastuusta tilanteessa, jossa väitetty virhe muodostui kansallisen oikeussäännön rikkomisesta.
The applicant, which claimed to be the proprietor of a European patent, validated in nine Member States, relating to security features designed to protect banknotes against counterfeiting, contended that the European Central Bank (‘the ECB’) had infringed the rights conferred by the patent.
Kantaja ilmoitti olevansa yhdeksässä jäsenvaltiossa voimassa olevan sellaisen eurooppapatentin haltija, joka liittyi seteliväärennöksiltä suojautumista koskeviin seikkoihin, ja katsoi, että Euroopan keskuspankki (jäljempänä EKP) oli loukannut tähän patenttiin perustuvia oikeuksia.
The applicant requested the Court to declare that the ECB had infringed the rights conferred by the patent and order it to pay damages and interest for its infringement of those rights.
Kantaja vaati, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että EKP oli loukannut tähän patenttiin perustuvia oikeuksia, ja velvoittaa tämän maksamaan vahingonkorvausta patenttiin perustuvien oikeuksien loukkaamisesta.
The Court observed that, according to the Convention on the Grant of European Patents, the European patent is to have the same legal eect as a national patent in each State and that any infringement of a European patent is to be dealt with by national law.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että eurooppapatenttien myöntämistä koskevan yleissopimuksen mukaan yhtäältä eurooppapatentilla on sama oikeusvaikutus kuin kansallisella patentilla kussakin valtiossa ja toisaalta eurooppapatentin loukkauksia arvioidaan kansallisen oikeuden mukaisesti.
The Court inferred that the applicant’s action amounted to a claim that the ECB had infringed nine national patents, which was a matter not for the Community judicature but for the national authorities.
Se päätteli tästä, että kantajan nostamalla kanteella pyrittiin moittimaan EKP:tä siitä, että tämä oli loukannut yhdeksää kansallista patenttia, mikä ei kuulu yhteisöjen tuomioistuinten vaan kansallisten viranomaisten toimivaltaan.
While the claim for damages did admittedly come within the jurisdiction of the Court, the application was nonetheless dismissed as lacking any foundation in law, since the infringement in question had not been established by the national courts.
Vaikka vahingonkorvausvaatimukset toki kuuluvat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toimivaltaan, vaatimus kuitenkin hylättiin oikeudellisesti täysin perusteettomana, koska kansalliset tuomioistuimet eivät olleet vahvistaneet kyseessä olevaa loukkausta.
The Court further observed that the limitation period applicable to the action could begin to run only when the national courts had ascertained the existence of a patent infringement.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin lisäsi, että yhteisöä vastaan nostetun vahingonkorvauskanteen vanhentumisaika voi alkaa kulua vasta siitä hetkestä lukien, jolloin kantaja on saanut toimivaltaisilta kansallisilta tuomioistuimilta vahvistuksen sille, että patentinloukkaus on olemassa.
Last, in its order in Commune de Champagne and Others v Council and Commission the Court stated that the sole cause of the allegedly harmful eects produced by an international agreement between the Community and the Swiss Confederation in respect of applicants in Switzerland was the fact that the Swiss Confederation, in deciding in its absolute discretion to sign and ratify the agreement, had agreed to be bound by it and had undertaken to take the steps necessary to ensure the performance of the obligations arising from it.
Lopuksi edellä mainitussa asiassa Commune de Champagne ym. vastaan neuvosto ja komissio antamassaan määräyksessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korosti, että vahingolliset vaikutukset, joita kantajat väittivät yhteisöjen ja Sveitsin valaliiton välisestä sopimuksesta aiheutuneen itselleen Sveitsin alueella, johtuivat ainoastaan siitä, että kun Sveitsin valaliitto päätti täysivaltaisesti allekirjoittaa ja ratioida kyseisen sopimuksen, se suostui siihen, että sopimus sitoo sitä, ja sitoutui toteuttamaan asianmukaiset toimenpiteet pannakseen täytäntöön sopimuksesta seuraavat velvoitteet.
It followed that any damage which the applicants might suer in the territory of Switzerland as a result of the steps taken by the Swiss authorities in implementation of the agreement could not be regarded as attributable to the Community and that the Court therefore did not have jurisdiction to hear and determine an action for compensation for that damage.
Tästä seuraa, että mahdollisen vahingon, jota kantajille on saattanut aiheutua Sveitsin alueella toimenpiteistä, joita Sveitsin viranomaiset ovat toteuttaneet sopimuksen täytäntöön panemiseksi, ei voida katsoa johtuvan yhteisöstä, joten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole toimivaltainen tutkimaan kannetta, jossa vaaditaan sen korvaamista.
According to established caselaw in relation to the liability of the Community for damage caused to an individual by a breach of Community law for which a Community institution or organ is responsible, a right to reparation is conferred where three conditions are met: the rule of law infringed must be intended to confer rights on individuals; the breach must
Yhteisön vastuuta vahingosta, jonka yhteisön toimielin tai laitos on yhteisön oikeutta rikkomalla aiheuttanut yksityisille, koskevan vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan oikeus korvaukseen tunnustetaan silloin, kun kolme edellytystä täyttyy eli kun rikotun
Proceedings be suciently serious; and there must be a direct causal link between the breach of the obligation resting on the author of the act and the damage sustained by the injured
Toiminta oikeusnormin tarkoituksena on antaa oikeuksia yksityisille, kun rikkominen on riittävän ilmeinen ja kun vahinko, joka on aiheutunut henkilöille, joiden oikeuksia on loukattu, on välittömässä syy-yhteydessä toimeen ryhtynyttä tahoa koskeneen velvoitteen laiminlyöntiin.100
Concept of a rule conferring rights on individuals
Säännön, jolla annetaan oikeuksia yksityisille, käsite
) the Court held that on the occasion of negotiations for a contract between the Community public authority and a tenderer in a public tendering procedure, the principle of respect for the principle of good faith and the prohibition of misuse of rights are rules which confer rights on individuals.
Asiassa Cytimo vastaan komissio101antamassaan tuomiossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että neuvotteluissa, joilla pyritään tekemään sopimus yhteisön viranomaisen ja tarjoajan välillä julkista hankintaa koskevan sopimuksentekomenettelyn yhteydessä, vilpittömän mielen periaatteen ja oikeuden väärinkäytön kieltoa koskevan periaatteen noudattaminen ovat sääntöjä, joilla annetaan oikeuksia yksityisille.
Furthermore, while it follows from the first paragraph of Article 101 of Regulation No 1605/2002 (102) that the awarding authority has a wide discretion to decline to conclude the contract and, accordingly, to discontinue the pre-contractual negotiations, the Commission had nonetheless committed a suciently serious breach of the principle of good faith and had misused the right conferred on it by that regulation to decline to award the public contract by pursuing for a period of two months pre-contractual negotiations which it knew were bound to fail.
Lisäksi vaikka asetuksen N:o 1605/2002102 101 artiklan ensimmäisestä alakohdasta ilmenee, että hankintaviranomaisella on erittäin laaja harkintavalta luopua sopimuksen tekemisestä ja siten lopettaa aloitetut sopimusneuvottelut, komissio oli kuitenkin loukannut riittävän ilmeisellä tavalla vilpittömän mielen periaatetta ja käyttänyt väärin sille tässä asetuksessa myönnettyä oikeuttaan luopua hankintasopimuksesta, kun se oli käynyt kahden kuukauden ajan sopimusneuvotteluja, joiden se tiesi kariutuvan.