natgillin/translations-raw huggingface dataset:
According to FIAMM and Fedon, in the judgments under appeal the Court of First Instance in particular misapplied the dual requirement that damage must be, first, foreseeable and, second, inherent in operating in the sector concerned if it is to be classifiable as usual.
Näiden valittajien mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti valituksenalaisissa tuomioissa erityisesti huomiotta ne kaksi edellytystä, joiden mukaan vahinko voidaan luokitella tavalliseksi, jos yhtäältä se on ennakoitavissa ja jos toisaalta se kuuluu luonnostaan kyseessä olevan alan toimintaan.
Damage caused by customs penalties imposed by a nonmember State in the indus-trial-battery or spectacle-case sector following a dispute in the banana sector is not inherent in the first two of those sectors, as is attested in particular by Article 22(3)(a) of the DSU.
FIAMM ja Fedon nimittäin katsovat, että vahinko, joka on aiheutunut siitä, että kolmas valtio on asettanut rangaistustulleja teollisuusakkujen tai silmälasikoteloiden alalla banaanialaa koskevan riidan takia, ei kuulu luonnostaan kahden ensin mainitun alan toimintaan, mistä erityisesti on osoituksena DSU:n 22 artiklan 3 kohdan a alakohta.
Such damage is all the less foreseeable because of its novel punitive nature and because it is unprecedented in GATT and WTO history and in relations between the Community and the United States of America.
Tällainen vahinko ei ole ennakoitavissa varsinkaan, kun se on luonteeltaan rangaistus, joka on täysin uusi ja ennennäkemätön GATT-sopimuksen ja WTO:n historiassa sekä yhteisön ja Amerikan yhdysvaltain välisissä suhteissa.
The Court of First Instance’s reasoning that, as Article 22(3) of the DSU authorises the adoption of retaliatory measures, the damage incurred is not unusual is contradictory.
Valittajat väittävät, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämät perustelut, joiden mukaan vahinko ei ole epätavallinen, koska DSU:n 22 artiklan 3 kohdassa sallitaan vastatoimet, ovat ristiriitaisia.
To take the view that damage is usual because it is the consequence of an act permitted by the applicable law is tantamount to denying that damage caused by a
Näkemys, jonka mukaan vahinko on tavallinen, koska se on seuraus sovellettavassa oikeudessa sallitusta toimesta, tarkoittaa
FIAMM AND OTHERS v COUNCIL AND COMMISSION lawful act can give rise to liability, but this possibility is accepted by the judgments under appeal.
FIAMM YM. v. NEUVOSTO JA KOMISSIO nimittäin sen mahdollisuuden kieltämistä, että lainmukaisesta toimesta aiheutunut vahinko voi johtaa vastuuseen, mikä kuitenkin valituksenalaisissa tuomioissa valittajien mukaan myönnetään.
The Council contends that the Court of First Instance was right in holding that the alleged damage falls within the normal risks which an exporter must assume given the current arrangements for world trade.
Neuvoston mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut perustellusti, että väitetyt vahingot kuuluvat tavallisiin riskeihin, jotka maastaviejän on hyväksyttävä maailmankaupan nykyjärjestelmässä.
However, it contests some of the grounds of the judgments under appeal and asks the Court either to substitute various grounds in those respects or, ruling on the crossappeals brought by it in this regard, to set aside those judgments in part.
Se kuitenkin vastustaa valituksenalaisten tuomioiden tiettyjä perusteluja ja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin joko korvaa tiettyjä kohtia koskevat perustelut omilla perusteluillaan tai ratkaisee neuvoston näiltä osin tekemät vastavalitukset ja kumoaa kyseiset tuomiot osittain.
First, since barely half of the Member States’ legal systems provide for the possibility — which moreover is subject to very strict conditions — of obtaining compensation for damage resulting from certain lawful acts of public authorities, the Council contests the statement, appearing in paragraph 160 of the FIAMM judgment and paragraph 153 of the Fedon judgment, according to which a general principle common to the Member States exists that enables the liability of the Community to be put in issue even in the absence of unlawful conduct on the part of its institutions.
Neuvosto katsoo ensinnäkin, että jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksistä vain tuskin puolessa on mahdollista saada korvausta vahingosta, joka on aiheutunut tietyistä viranomaisen lainmukaisista toimista, ja tällaiselle mahdollisuudelle on vieläpä asetettu erittäin tiukat edellytykset, ja siksi se vastustaa asiassa FIAMM annetun tuomion 160 kohdassa ja asiassa Fedon annetun tuomion 153 kohdassa olevaa toteamusta siitä, että on olemassa jäsenvaltioille yhteinen yleinen periaate, jonka perusteella yhteisö voi joutua vastuuseen silloin, kun sen elimet eivät ole menetelleet lainvastaisesti.
Even assuming that such a principle can be established, the Court of First Instance was in any event wrong in its view that it is capable of applying in a situation such as that here since, in particular:
Neuvosto väittää, että vaikka oletettaisiinkin, että tällaisen periaatteen olemassaolo voidaan osoittaa, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on joka tapauksessa katsonut virheellisesti, että periaatetta voidaan soveltaa näissä asioissa kyseessä olevan kaltaiseen tapaukseen, erityisesti koska
— liability for legislative omission would limit both the freedom of choice inherent in the Commission’s right of initiative and the legislature’s discretion, calling into question the separation of powers and institutional balance intended by the Treaty;
– lainsäädäntötoimen toteuttamatta jättämisestä johtuva vastuu on vastoin komission aloiteoikeudelle ominaista valinnanvapautta ja lainsäätäjän harkintavaltaa ja kyseenalaistaa perustamissopimuksessa tarkoitetun vallanjaon ja toimielinten välisen tasapainon
— the lack of proportionality between Community liability for an unlawful legislative measure, which is subject to very strict conditions as regards the unlawfulness of the conduct, and liability for a lawful legislative omission, which would require only special and unusual damage and therefore be more easily brought into play, betrays an inconsistency;
– se, että lainvastaisesta lainsäädäntötoimesta johtuva yhteisön vastuu, jonka syntymisellä on erittäin tiukat edellytykset menettelyn lainvastaisuuden osalta, ja lainsäädäntötoimen lainmukaisesta toteuttamatta jättämisestä johtuva vastuu, jonka ainoana edellytyksenä olisi erityinen ja epätavallinen vahinko ja joka siis syntyisi helpommin, eivät ole keskenään oikeassa suhteessa, on epäjohdonmukaista
— the position thus adopted by the Court of First Instance conflicts with the reasoning followed by it in concluding that it is not possible to rely on WTO rules in an action for compensation founded on unlawful Community conduct, in particular with the need not to deprive the Community organs of the scope for manoeuvre enjoyed by the organs of the Community’s trading partners.
– ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tällainen kanta on ristiriidassa niiden perustelujen kanssa, jotka se esitti sille, ettei WTO:n sääntöihin voida vedota yhteisön lainvastaiseen menettelyyn perustuvassa vahingonkorvauskanteessa, ja kyseinen kanta on erityisesti vastoin tarvetta olla viemättä yhteisön elimiltä sitä liikkumavaraa, joka yhteisön kauppakumppanien elimillä on.
Second, the judgments under appeal wrongly concluded that there was damage that was certain, since FIAMM and Fedon had not proved the existence, extent or the precise amount of such damage.
Neuvosto väittää toiseksi, että valituksenalaisissa tuomioissa katsotaan virheellisesti, että on aiheutunut varmaa vahinkoa, koska FIAMM ja Fedon nimittäin eivät ole osoittaneet, että tällaista vahinkoa olisi aiheutunut, eivätkä ne ole myöskään osoittaneet sen laajuutta eivätkä sen tarkkaa määrää.
Third, with regard to the causal link, the Court of First Instance failed to observe the requirement that the damage must be a sufficiently direct consequence of the conduct of the institution concerned.
Neuvosto toteaa kolmanneksi syy-yhteydestä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti huomiotta vaatimuksen, jonka mukaan vahingon on johduttava riittävän välittömästi kyseessä olevan toimielimen menettelystä.
There is no automatic link between the DSB’s decision of 25 September 1997 and the introduction of the increased customs duty at issue, since the United States authorities, in the exercise of their discretion, decided in principle to impose the duty and determined the products upon which it would be charged and its rate when, in particular, they could have accepted the compensation offered by the Community.
Mainitun 25.9.1997 tehdyn DSB:n päätöksen ja kyseessä olevan lisätullin asettamisen välillä ei nimittäin ole mitään automatiikkaa, koska Amerikan yhdysvaltain viranomaiset päättivät vapaan harkintansa mukaan siitä, että lisätullia kannettaisiin, tuotteista, josta sitä kannettaisiin, ja kyseisen tullin määrästä, vaikka ne erityisesti olisivat voineet hyväksyä hyvitykset, joita yhteisö tarjosi.
The Commission too submits that the Court of First Instance rightly concluded in the judgments under appeal that there was no unusual damage.
Myös komissio toteaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisissa tuomioissa perustellusti, ettei kyse ole epätavallisesta vahingosta.
In order for damage to be usual, it is in particular not necessary for the risk of it occurring to be inherent in the sector in which the business operates.
Vahingon tavallisuus ei varsinkaan edellytä, että vahingon syntymisen riski kuuluu luonnostaan toimijan toimialaan.
Involvement in international trade is, whatever the product market concerned, accompanied by the risk that an importing country will adopt decisions affecting trade for the most diverse reasons.
Kansainvälisessä kaupassa toimimiseen kuuluu kyseessä olevista tuotemarkkinoista riippumatta se riski, että tuontimaa tekee kauppaan vaikuttavia päätöksiä mitä erilaisimmista syistä.
While thus concluding that the second plea in the appeals should be dismissed, the Commission submits however, like the Council, that the Court of First Instance made various errors of law as regards the question of Community liability in the absence of unlawful conduct on the part of its institutions.
Vaikka komission mukaan siis toinen valitusperuste on hylättävä, se katsoo neuvoston tavoin, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisia virheitä käsitellessään yhteisön vastuuta silloin, kun sen elimet eivät ole menetelleet lainvastaisesti.
Since the operative parts of the judgments under appeal are nevertheless justified, it asks the Court of Justice to substitute various grounds in this regard.
Koska valituksenalaisten tuomioiden tuomiolauselma on kuitenkin perusteltu, se vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin korvaa niiden tiettyjä kohtia koskevat perustelut omilla perusteluillaan.
First, so far as concerns the affirmation as to the very existence of the principle of such liability, the Court of First Instance could not, according to the Commission, make so significant an innovation on the basis of merely the vague reasoning contained in paragraph 159 of the FIAMM judgment and paragraph 152 of the Fedon judgment.
Komissio katsoo ensinnäkin toteamuksesta, joka koskee tällaisen vastuun periaatteen itse olemassaoloa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei voinut tehdä näin merkittävää uudistusta tyytymällä sellaisiin epämääräisiin perusteluihin, jotka sisältyvät asiassa FIAMM annetun tuomion 159 kohtaan ja asiassa Fedon annetun tuomion 152 kohtaan.
This principle has never been accepted by the caselaw, which has systematically left the question to one side, merely setting out a purely hypothetical reference framework in this regard without in any way laying down the conditions under which and fields and situations in which such liability could where appropriate be incurred.
Komission mukaan nimittäin tällaista periaatetta ei ole koskaan hyväksytty oikeuskäytännössä, jossa on järjestelmällisesti jätetty lausumatta tästä kysymyksestä ja tyydytty esittämään sen osalta vain mahdollinen viitekehys ilman, että olisi mitenkään määritetty edellytyksiä, aloja ja tilanteita, joissa tällainen vastuu voisi mahdollisesti syntyä.
Furthermore, by setting out in paragraph 160 of the FIAMM judgment and paragraph 153 of the Fedon judgment the conditions to which liability is subject, the Court of First Instance implicitly but necessarily held that this principle applies in the type of situation covered by the present case, without establishing, however, whether such a conclusion is justified in the light of principles common to the legal systems of the Member States.
Komissio toteaa lisäksi, että kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin mainitsi asiassa FIAMM antamansa tuomion 160 kohdassa ja asiassa Fedon antamansa tuomion 153 kohdassa tällaisen vastuun edellytykset, se katsoi implisiittisesti mutta välttämättä, että kyseistä periaatetta sovelletaan näissä asioissa kyseessä olevan kaltaisiin tilanteisiin, tarkastamatta kuitenkaan, oliko tällainen päätelmä perusteltu niihin periaatteisiin nähden, jotka ovat jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksille yhteisiä.
In particular, the Court of First Instance did not focus its examination on instances of liability of the public authorities resulting from legislative activity, referring on the contrary, in paragraph 159 of the FIAMM judgment and paragraph 152 of the Fedon judgment, in the most general manner to the possibility of obtaining compensation from the perpetrator of damage in the absence of fault on his part.
Komissio väittää erityisesti, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei keskittynyt tarkastelemaan tapauksia, jotka koskevat lainsäädäntötoiminnasta johtuvaa viranomaisten vastuuta, vaan viittasi päinvastoin asiassa FIAMM antamansa tuomion 159 kohdassa ja asiassa Fedon antamansa tuomion 152 kohdassa täysin yleisesti mahdollisuuteen saada korvausta vahingontekijältä silloin, kun tämä ei ole toiminut lainvastaisesti.
However, examination of the 25 legal orders of the Member States indicates that, in contrast to cases such as expropriation in the public interest or compensation paid by the State for damage caused by dangerous activity on its part or on account of a specific relationship between it and the victim, which are irrelevant here, any obligation to pay compensation as a result of a lawful State act reflecting a broad discretion, on account for example of considerations of solidarity or fairness, is unknown to the law of a large number of Member States.
Komissio kuitenkin katsoo, että 25 jäsenvaltion oikeusjärjestyksen tarkastelu osoittaa, että toisin kuin sellaisissa näiden asioiden kannalta merkityksettömissä tapauksissa, kuten yleisestä tarpeesta johtuva pakkolunastus tai korvaus, jonka valtio maksaa vaarallisen toimintansa aiheuttamista vahingoista tai sellaisen erityisen suhteen takia, jossa valtio on vahinkoa kärsineeseen, hyvin monien jäsenvaltioiden oikeudessa ei tunneta velvollisuutta maksaa vahingonkorvausta sellaisesta lainmukaisesta valtion toimesta, joka ilmentää laajaa harkintavaltaa, esimerkiksi yhteisvastuullisuuteen tai kohtuullisuuteen liittyvien näkökohtien vuoksi.
While liability of such a type can be found, in exceptional circumstances, in the legal orders of certain other Member States, it is, as a general rule, limited solely to administrative acts, with the notable exception of French law which alone clearly accepts this type of liability in the case of legislative activity, provided that the damage is unusual, special, serious and direct, that the legislature is not pursuing the common good and that the legislature has not ruled out compensation as a matter of principle.
Vaikka tällaista vastuuta sovelletaan poikkeuksellisissa olosuhteissa joidenkin jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksessä, se koskee yleensä vain hallintotoimia, mutta tästä on huomattavana poikkeuksena Ranskan oikeus, koska vain siinä hyväksytään selvästi vastuu lainsäädäntötoiminnasta, kunhan vahinko on epätavallinen, erityinen, vakava ja välitön ja kunhan lainsäätäjä ei tavoittele yleistä etua eikä ole torjunut periaatetta, jonka mukaan vahingonkorvaus on mahdollinen.
Furthermore, the principle specific to French law cannot be transferred to the Community legal order.
Komissio katsoo lisäksi, että periaatetta, joka esiintyy vain Ranskan oikeudessa, ei voida saattaa osaksi yhteisön oikeusjärjestystä.
While the basis of that principle is the fact that, in France, judicial review by the Conseil d’État (Council of State) of the constitutionality of laws is precluded, Community law provides for review of the legality of measures of the legislature by reference to the Treaty and fundamental principles and for the possibility of the liability of the Community to be put in issue if those higherranking norms are infringed.
Se nimittäin toteaa, että tällainen periaate perustuu siihen, että Ranskassa Conseil d’État ei voi valvoa lakien perustuslainmukaisuutta, mutta yhteisön oikeusjärjestyksessä on niin, että lainsäätäjän toimien lainmukaisuutta valvotaan perustamissopimukseen ja perusperiaatteisiin nähden ja että yhteisö voi joutua vastuuseen, mikäli näitä ylemmäntasoisia normeja rikotaan.
Second, the Commission submits that, in concluding in the judgments under appeal that there was real and certain damage, the Court of First Instance in particular distorted the Commission’s arguments, failed to verify specifically that the damage was real and certain and infringed the principles for determining who has the burden of proof.
Komissio toteaa toiseksi, että kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisissa tuomioissa, että kyse on todellisesta ja varmasta vahingosta, se otti komission argumentit huomioon vääristyneellä tavalla, jätti tarkistamatta konkreettisesti, oliko vahinko todellinen ja varma, ja loukkasi todistustaakan määräytymistä koskevia periaatteita.
Third, the Commission contends, for reasons analogous to those set out by the Council, that the Court of First Instance erred in the legal characterisation of the facts in concluding that the condition relating to the causal link was met in the case in point.
Komissio katsoo kolmanneksi neuvoston esittämiä syitä vastaavista syistä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin erehtyi tosiseikkojen oikeudellisessa luonnehdinnassa katsoessaan, että syy-yhteyttä koskeva edellytys täyttyy käsiteltävinä olevissa asioissa.
The Kingdom of Spain also contends that the second plea in the appeals should be dismissed.
Myös Espanjan kuningaskunnan mukaan toinen valitusperuste on hylättävä.
As practice shows, there is nothing unforeseeable or exceptional in the imposition of retaliatory measures within the framework of the WTO, including in sectors other than those concerned by a dispute.
Siinä, että WTO:n yhteydessä, mukaan lukien muilla kuin riidan kohteena olevilla aloilla, määrätään vastatoimia, ei ole mitään odottamatonta eikä poikkeuksellista, kuten käytäntö osoittaa.
By the cross-appeal which it has brought in Case C-120/06 P and in its statement in intervention in Case C-121/06 P, the Kingdom of Spain further requests that the judgments under appeal be set aside in so far as the Court of First Instance held that Community law includes, by way of a general principle common to the Member States, a system of liability for lawful acts.
Asiassa C-120/06 P tekemässään vastavalituksessa ja asiassa C-121/06 P jättämässään väliintulokirjelmässä Espanjan kuningaskunta vaatii lisäksi valituksenalaisten tuomioiden kumoamista sikäli kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että yhteisön oikeudessa on jäsenvaltioille yhteisenä yleisenä periaatteena voimassa järjestelmä, joka koskee vastuuta lainmukaisesta toimesta.
Moreover, in conferring upon that principle a scope as wide as that resulting from the conditions set out in paragraph 160 of the FIAMM judgment and paragraph 153 of the Fedon judgment, the Court of First Instance failed to have regard to the finding which it itself made in paragraph 159 of the FIAMM judgment and paragraph 152 of the Fedon judgment.
Kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin antoi tälle periaatteelle sellaisen laajan ulottuvuuden, joka ilmenee asiassa FIAMM annetun tuomion 160 kohdassa ja asiassa Fedon annetun tuomion 153 kohdassa mainituista edellytyksistä, se jätti lisäksi huomiotta toteamuksen, jonka se itse esitti asiassa FIAMM antamansa tuomion 159 kohdassa ja asiassa Fedon antamansa tuomion 152 kohdassa.
Acceptance of the possibility of Community liability for a legislative omission although no rule obliging the Community to act can be invoked by the person harmed disregards the principle of reciprocity which the Court of First Instance relied on in rejecting the possibility of liability for unlawful conduct.
Se, että hyväksytään mahdollisuus, että yhteisö on vastuussa lainsäädäntötoimen toteuttamatta jättämisestä, vaikka vahinkoa kärsinyt ei voi vedota mihinkään yhteisön toimimisvelvollisuutta koskevaan sääntöön, on lisäksi vastoin sitä vastavuoroisuusperiaatetta, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin esitti torjuakseen mahdollisuuden lainvastaisesta menettelystä johtuvasta vastuusta.
In its observations on the statement in intervention of the Kingdom of Spain, Fedon contends that the Court of First Instance was right in holding that a principle of liability for lawful conduct of the Community institutions has been laid down and delimited by settled caselaw, as the Court of Justice noted in Dorsch Consult v Council and Commission.
Fedon väittää Espanjan kuningaskunnan väliintulokirjelmästä esittämissään huomautuksissa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi perustellusti, että yhteisön elinten lainmukaisesta menettelystä johtuvan vastuun periaate on vahvistettu ja rajattu vakiintuneessa oikeuskäytännössä, mistä yhteisöjen tuomioistuin muistutti edellä mainitussa asiassa Dorsch Consult vastaan neuvosto ja komissio antamassaan tuomiossa.
Since the second paragraph of Article 288 EC is intended to safeguard the fundamental principle of a State based on the rule of law that protects individuals and, in particular, their rights to property and pursuit of an economic activity, it must, having regard to the liberal orientation of the Community legal system, be interpreted in such a way as to favour the most liberal principles characterising the legal systems of the Member States.
Fedon katsoo, että koska EY 288 artiklan toisen kohdan tarkoituksena on turvata oikeusvaltion perusperiaate, jolla suojataan yksityisiä ja erityisesti näiden omaisuudensuojaa ja taloudellisen toiminnan harjoittamista koskevaa oikeutta, tätä määräystä on yhteisön oikeusjärjestyksen liberalistisen suuntauksen perusteella tulkittava siten, että edistetään niitä jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksille ominaisia periaatteita, jotka ovat liberalistisimpia.
In addition, in a Union composed of 25 Member States this
Fedon toteaa lisäksi, että kyseistä määräystä on 25 jäsenvaltion
In the case in point, the legal systems of the new Member States should nevertheless not be taken into account, since the relevant enlargement occurred after the material time.
Käsiteltävinä olevissa asioissa ei kuitenkaan ole tarpeen ottaa huomioon uusien jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksiä, koska näiden asioiden tosiseikat tapahtuivat ennen unionin kyseistä laajentumista.
Fedon further submits that the objection put forward by the Kingdom of Spain relating in particular to the fact that the conduct complained of consists of an omission is inadmissible as it was not raised at first instance.
Fedonin mukaan Espanjan kuningaskunnan väite, joka perustuu erityisesti siihen, että moititussa menettelyssä on kyse laiminlyönnistä, on jätettävä tutkimatta, koska sitä ei esitetty ensimmäisessä oikeusasteessa.
In any event, the Community can incur liability for both omissions and acts of the institutions.
Yhteisön vastuu voi joka tapauksessa syntyä niin toimielinten laiminlyönneistä kuin niiden toimistakin.