natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In its reply, the applicant requested the Court to order the Commission to produce a letter that it allegedly sent to the French authorities, and in which it requested them to provide submissions and proposals with a view to amending the legal status of the fee.
Kantaja pyysi vastauksessaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta määräämään, että komissio esittää kirjeen, jonka se on kantajan mukaan lähettänyt 10.12.2003 Ranskan viranomaisille ja jossa se on pyytänyt niitä toimittamaan huomautuksensa ja ehdotuksensa televisiolupamaksuja koskevan lainsäädännön muuttamisesta.
Under Article 113 of the Rules of Procedure of the Court of First Instance, the Court may at any time, of its own motion, after hearing the parties, in accordance with Article 114(3) and (4), decide whether there exists any absolute bar to proceeding with an action, including bars in consequence of non-compliance with the time limit for bringing the action and breach of Article 44(1) of the Rules of Procedure.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 113 artiklan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi, tehdessään päätöksen kyseisen työjärjestyksen 114 artiklan 3 ja 4 kohdan mukaisesti, milloin tahansa omasta aloitteestaan ratkaista asianosaisia kuultuaan, onko asia jätettävä tutkimatta ehdottoman prosessinedellytyksen puuttumisen vuoksi, ja näin on tehtävä muun muassa silloin, kun kanteen nostamisen määräaikaa ei ole noudatettu ja työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohtaa on rikottu.
In addition, under Article 111 of the Rules of Procedure, where it is clear that the Court of First Instance has no jurisdiction to take cognisance of an action or where the action is manifestly inadmissible or manifestly lacking any foundation in law, the Court may, by reasoned order, without taking further steps in the proceedings, give a decision on the action.
Lisäksi työjärjestyksen 111 artiklassa määrätään, että jos yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei selvästi ole toimivaltainen ratkaisemaan kannetta tai jos kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat tai kanne on selvästi täysin perusteeton, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi jatkamatta asian käsittelyä ratkaista asian perustellulla määräyksellä.
In the present case, the Court considers that it has sufficient information, in the form of the documents in the case and the explanations provided by the parties, in order to rule on the present action without initiating the oral procedure or ordering the measure of organisation of procedure sought by the applicant.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo nyt esillä olevassa asiassa olevansa tarpeeksi perillä asiasta oikeudenkäyntiasiakirjojen ja asianosaisten antamien selvitysten perusteella ratkaistakseen kyseessä olevan asian aloittamatta suullista käsittelyä tai määräämättä kantajan vaatimaa prosessinjohtotoimea.
Admissibility of the application concerning the timelimit for commencing proceedings
Kanteen tutkittavaksi ottaminen kanteen nostamisen määräajan kannalta
The applicant and the Commission agree that the time limit for bringing the action started to run from the moment when the Commission notified the applicant of the contested decision, on 4 February 2004, and that the time limit expired at midnight on 14 April 2004.
Kantaja ja komissio ovat samaa mieltä siitä, että kanteen nostamisen määräaika on alkanut kulua siitä, kun komissio toimitti riidanalaisen päätöksen kantajalle 4.2.2004, ja että kyseinen määräaika päättyi 14.4.2004 keskiyöllä.
However, the Commission, noting that the action was lodged by fax on 13 April 2004, followed by the lodging of the original of the request on 15 April 2004, asks the Court to determine whether the mandatory provisions under Article 43(6) of the Rules of Procedure have been complied with.
Komissio toteaa kuitenkin, että kanne saapui faksitse 13.4.2004, jonka jälkeen kannekirjelmän alkuperäiskappale toimitettiin 15.4.2004, ja esittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle, että tämä tutkii, onko työjärjestyksen 43 artiklan 6 kohdan pakottavia määräyksiä noudatettu.
Under the fifth paragraph of Article 230 EC, an action for annulment must be brought within two months of the publication or notification of the contested measure or, in the absence thereof, of the date on which it came to the applicant’s knowledge, as the case may be.
EY 230 artiklan viidennen kohdan mukaan kumoamiskanne on pantava vireille kahden kuukauden kuluessa toimen julkaisemisesta tai siitä, kun se on annettu kantajalle tiedoksi, taikka jollei toimea ole julkaistu tai annettu tiedoksi, kahden kuukauden kuluessa siitä, kun kantaja on saanut siitä tiedon.
In addition, with regard to measures which, in accordance with the established practice of the institution concerned, are published in the Official Journal of the European Union, although such publication is not a condition of their applicability, the Court of Justice and the Court of First Instance have recognised that the criterion of the day on which a measure came to the knowledge of an applicant was not applicable and that it was the date of publication which marked the starting point of the period prescribed for instituting proceedings.
Lisäksi siltä osin kuin on kyse toimista, jotka julkaistaan asianomaisen toimielimen vakiintuneen käytännön mukaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä, vaikka kyseinen julkaiseminen ei ole niiden soveltamisen edellytys, yhteisöjen tuomioistuin ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ovat todenneet, että tiedonsaamispäivää koskevaa perustetta ei voida soveltaa ja että kanteen nostamisen määräaika alkaa kulua julkaisemispäivästä.
In those circumstances, the third parties involved can legitimately expect the decision in question to be published (see Order of the Court of First Instance Tramarin v Commission, paragraph 19 above, paragraph 49, and the cited case-law).
Tällaisessa tilanteessa kolmas, jota asia koskee, voi perustellusti luottaa siihen, että kyseessä oleva toimi julkaistaan (ks. edellä 19 kohdassa mainittu asia Tramarin v. komissio, määräyksen 49 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
In the present case, in implementation of the obligation imposed on it under Article 26(3) of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article [88] of the EC Treaty (OJ 1999 L 83, p.
Esillä olevassa asiassa komissio on sille [EY 88] artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22.3.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (EYVL L 83, s.
1), the Commission published the contested decision in the Official Journal of the European Union on 8 December 2004.
1) 26 artiklan 3 kohdan mukaan kuuluvan velvoitteen mukaisesti julkaissut riidanalaisen päätöksen 8.12.2004 Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
It is, therefore, in accordance with the provisions of Article 102(1) of the Rules of Procedure, ‘from the end of the 14th day after publication thereof in the Official Journal of the European Union,’ that is to say from midnight on 22 December 2004, and not, as both the applicant and the Commission wrongly consider, from the date the contested decision was communicated to the applicant, that the time limit for bringing the action began to run.
Työjärjestyksen 102 artiklan 1 kohdan määräysten mukaisesti kanteen nostamisen määräaika on siten alkanut kulua ”[toimen] julkaisemista Euroopan unionin virallisessa lehdessä seuraavan neljännentoista päivän päätyttyä”, eli keskiyöstä 22.12.2004 alkaen, eikä kuten sekä kantaja että komissio virheellisesti väittävät, siitä päivästä alkaen, kun riidanalainen päätös toimitettiin kantajalle.
That being the case, and in accordance with the combined provisions of the fifth paragraph of Article 230 EC, and Articles 101 and 102(2) of the Rules of Procedure, the time limit for bringing the action expired on Friday 4 March 2005 at midnight.
Näin ollen ja kun sovelletaan EY 230 artiklan viidennen kohdan ja työjärjestyksen 101 artiklan ja 102 artiklan 2 kohdan määräyksiä yhdessä, määräaika on päättynyt perjantaina 4.3.2005 keskiyöllä.
In the present case, the applicant initiated the action on 13 April 2004, that is to say, several months before even the date from which the time limit for bringing the action began to run.
Kantaja on nostanut käsiteltävänä olevan kanteen 13.4.2004 eli useita kuukausia ennen sitä päivää, josta kanteen nostamisen määräaika on edes alkanut kulua.
The present action is, therefore, admissible insofar as it was initiated within the requisite time limit
Nyt käsiteltävänä oleva kanne täyttää siten tutkittavaksi ottamisen edellytykset siltä osin, että se on nostettu asetetun määräajan kuluessa.
Admissibility of the application with respect to Article 44(1) of the Rules of Procedure and its clearly unfounded nature
Kanteen tutkittavaksi ottaminen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan kannalta ja sen kannalta, onko kanne selvästi perusteeton
Without raising an objection of inadmissibility under Article 114 of the Rules of Procedure, the Commission, supported by the French Republic, contends that the action is inadmissible in its entirety as being in breach of the conditions in Article 44(1) of the Rules of Procedure.
Komissio ei esitä oikeudenkäyntiväitettä työjärjestyksen 114 artiklan nojalla vaan väittää Ranskan tasavallan tukemana, että kanne on jätettävä kokonaisuudessaan tutkimatta, koska työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan vaatimukset eivät täyty.
In the alternative, the Commission contends that those of the applicant’s claims which it seeks to respond to on their merits are clearly without foundation.
Komissio väittää toissijaisesti, että ne kantajan väitteistä, joihin komissio yrittää vastata aineellisesti, ovat selvästi perusteettomia.
The applicant submits that its action is admissible.
Kantaja väittää, että sen kanne täyttää tutkittavaksi ottamisen edellytykset.
As with the requirement that reasons for acts of the institutions be stated, the requirement to provide details of an action is eased where the act is within a known legal context.
Kuten toimielinten velvollisuus perustella toimensa, kanteen täsmällisyyttä koskeva velvollisuus on lievempi silloin, kun toimi liittyy tunnettuun oikeudelliseen yhteyteen.
As it is, the application is only the foreseeable consequence of a difference of opinion between the applicant and the Commission during the administrative procedure.
Kannekirjelmä ei nimittäin ole kuin ennalta arvattava jatko kantajan ja komission hallinnollisen menettelyn aikana esittämiin eroaviin näkemyksiin.
The application could, thus, be drafted summarily, since the Commission could not fail to be aware of the pleas contained therein, even impliedly, and since it has, in any event, submitted a defence on the merits of the case.
Kantajan mukaan kannekirjelmä voidaan siten laatia suppeasti, eikä komissio voi jättää huomioimatta kannekirjelmän sisältämiä, jopa implisiittisiä, kanneperusteita, kun se on muuten puolustautunut niiden osalta aineellisesti.
The Applicant argues that the Commission is inferring a lack of pleas from its alleged misunderstanding of the pleas relied on.
Komissio päättelee siitä, ettei se ole ymmärtänyt esitettyjä kanneperusteita, ettei kanneperusteita ole.
By so doing, it construes the scope of the test of admissibility of an action too extensively.
Näin tehdessään se kantajan mukaan tulkitsee liian laajasti kanteen tutkittavaksi ottamisen tutkimisen laajuutta.
The Court points out at the outset that the inadmissibility claimed in the present case does not relate to an inaccuracy in the action with regard to the identification of the contested decision, or to the expression of the forms of order sought by the action.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa aluksi, että nyt esillä olevassa asiassa esitetty oikeudenkäyntiväite ei koske sitä, että riidanalainen päätös olisi yksilöity kanteessa epätäsmällisesti tai että kanteen vaatimukset olisivat epätäsmällisiä.
On the contrary, it is not disputed that the contested decision is clearly identified in the application and that the latter expressly seeks to have this decision annulled and that the Commission be ordered to pay the costs.
Päinvastoin on kiistatonta, että kannekirjelmässä yksilöidään riidanalainen päätös selvästi ja että kannekirjelmän vaatimuksissa esitetään nimenomaisesti, että kyseinen päätös on kumottava ja komissio velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Inadmissibility is claimed against each of the heads of claim in the action, since none of the heads of claim contained or seemingly contained in the application satisfy the requirements of clarity and precision contained in Article 44(1) of the Rules of Procedure.
Oikeudenkäyntiväite on esitetty kanteen jokaisen väitteen osalta, sillä mitkään väitteistä, jotka ilmenevät kannekirjelmästä tai näyttävät ilmenevän siitä, eivät täytä työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan vaatimuksia selvyydestä ja täsmällisyydestä.
It is, therefore, with respect to each of the heads of claim, where necessary in consolidated pleas, that the question of admissibility needs to be considered.
Kysymystä tutkittavaksi ottamisesta on siten tarkasteltava suhteessa jokaiseen väitteeseen, tai mahdollisesti väitteiden yhdessä muodostamiin kanneperusteisiin.
In this respect, it should be remembered that, under Article 44(1)(c) of the Rules of Procedure, an application must indicate the subjectmatter of the proceedings and include a brief statement of the grounds relied on.
Tältä osin on muistettava, että työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan nojalla kanteessa on mainittava oikeudenkäynnin kohde ja yhteenveto kanteen oikeudellisista perusteista.
According to consistent case law, this indication must be sufficiently clear and precise so as to allow the defendant to prepare its defence and the Court to decide the case, if necessary, without other supporting information.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan maininnan on oltava riittävän selvä ja täsmällinen, jotta vastaaja voi valmistella puolustuksensa ja jotta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi ratkaista kanteen tarvittaessa ilman muiden tietojen tukea.
It is apparent from the above observations that, in reviewing the compliance of the application with the requirements of Article 44(1) of the Rules of Procedure, the contents of the reply are, by definition, not relevant.
Edellä esitetystä seuraa, että tarkasteltaessa sitä, täyttääkö kannekirjelmä työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan vaatimukset, vastauksen sisällöllä ei ole merkitystä.
Furthermore, with respect to the applicant’s reference to the requirement for a statement of reasons for Community measures, it should be pointed out that whilst, in the case of a measure adopted by an institution, the requirement to state reasons
Lisäksi siltä osin kuin kyse on kantajan tekemästä viittauksesta velvollisuuteen yhteisön toimien perustelemisesta, on korostettava, että vaikka tilanteessa, jossa toimielin on toteuttanut toimen, velvollisuus perusteluiden esittämisestä toimessa
Furthermore, in the interests of ensuring legal certainty with respect to defining the terms of the legal argument, and the sound administration of justice, presumed familiarity with the file on the part of the institution which drafted the measure cannot be taken into consideration as a ground for waiving the requirements of Article 44(1) of the Rules of Procedure.
Lisäksi välttämättömyys, että taataan oikeusvarmuus oikeuskäsittelyn kohdetta määriteltäessä sekä hyvä oikeudenhoito, estää sen, että työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan vaatimusten välttämiseksi huomioon voitaisiin ottaa toimen toteuttaneen toimielimen oletettu hyvä tuntemus asiasta.
It is in the light of the above considerations that the pleas in the application should be examined.
Kannekirjelmässä esitettyjä kanneperusteita on tutkittava edellä esitetyn perusteella.
The application formally includes two pleas for annulment.
Kannekirjelmä sisältää muodollisesti kaksi kumoamisperustetta.
The first plea is based on the incorrect statement of reasons in the contested decision and on a breach of Community law; in particular, of Article 86(2) EC and the provisions on state aids.
Ensimmäinen kanneperuste koskee riidanalaisen päätöksen virheellisiä perusteluja ja yhteisön oi -keuden ja etenkin EY 86 artiklan 2 kohdan ja valtiontukia koskevien säännösten rik -komista.
The second plea is based on a breach of the provisions of Commission Directive 80/723/EEC of 25 June 1980 on the transparency of financial relations between Member States and public undertakings (OJ 1980 L 195, p.
Toinen kanneperuste koskee jäsenvaltioiden ja julkisten yritysten välisten ta -loudellisten suhteiden avoimuudesta 25.6.1980 annetun komission direktiivin 80/723/ETY (EYVL L 195, s.
35), as amended by Commission Directive 93/84/EEC of 30 September 1993 (OJ 1993 L 254, p.
35), sellaisena kuin se on muutettuna komission 30.9.1993 antamalla direktiivillä 93/84/ETY (EYVL L 254, s.
16), and of the Protocol on the system of public broadcasting in the Member States (OJ 1997 C 340, p.
16), säännösten ja pöytäkirjan jäsenvaltioiden julkisen palvelun yleisradiotoiminnasta (EYVL 1997, C 340, s.
109, ‘Amsterdam Protocol’), annexed to the EC Treaty by the Treaty of Amsterdam.
109; jäljempänä Amsterdamin pöytäkirja), joka on liitetty EY:n perustamissopimukseen Amsterdamin sopimuksella, rikkomista.
This plea concerns paragraphs 32 to 41 of the application.
Kyseinen kanneperuste koskee kannekirjelmän 32–41 kohtaa.
Paragraphs 32 to 37 of the application, in any event, merely describe the Commission’s analysis, in which the Commission was of the opinion that the roles entrusted to France 2 and France
Kannekirjelmän 32–37 kohdassa kuitenkin ainoastaan kuvaillaan komission analyysiä, jossa se katsoi, että
3 constituted services of general economic interest (‘SGEI’) within the meaning of Article 86(2) EC.
France 2:lle ja France 3:lle annetut tehtävät ovat EY 86 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja.
The description of the first head of claim put forward within the context of the present plea begins at paragraph 38 of the application.
Selvitys kyseessä olevan kanneperusteen ensimmäisestä väitteestä alkaa kannekirjelmän 38 kohdasta.
In the first line of this paragraph, the applicant ‘contends…that the Commission’s analysis fails to take several essential factors into consideration, which should have led to a completely different conclusion.
Kyseisen kohdan ensimmäisessä alakohdassa kantaja ”katsoo – –, että komission analyysissä ei oteta huomioon useita ratkaisevia seikkoja, joiden olisi pitänyt johtaa päinvastaiseen johtopäätökseen”.
The Court observes that, in spite of this initial opinion, which seems to indicate that the applicant disputes that the roles of France 2 and France 3 could, in themselves, constitute SGEI, there is nothing after paragraph 38 of the application to that effect.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korostaa, että vaikka tämän alustavan to -teamuksen perusteella näyttäisi siltä, että kantaja kyseenalaistaa, että France 2:n ja France 3:n tehtävät voivat sellaisenaan olla yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, kannekirjelmän 38 kohdan jatko ei sisällä ainuttakaan tähän suuntaan viittaavaa seikkaa.
The applicant in no way substantiates that possible argument, and completely fails to refer to the opinions expressed by the Commission with respect to the roles of France 2 and France 3 in recitals 69 to 75 of the contested decision.
Kantaja ei siten syvennä millään tavalla tätä mahdollista väitettä eikä ota esille mitään niistä perusteluista, jotka komissio esitti France 2:n ja France 3:n tehtävien osalta riidanalaisen päätöksen 69–75 perustelukappaleessa, vaikka ne ovat yksityiskohtaisia.
After paragraph 38 of the application, it seems that the applicant’s complaint against the Commission is really that it did not take into consideration an alleged similarity ‘in all material respects’, between: (1) the roles entrusted to France 2 and France 3 in their contract documents; and (2) the obligations imposed on the applicant in its own contract documents.
Kannekirjelmän 38 kohdan jatkon osalta näyttää siltä, että kantaja moittii todellisuudessa komissiota siitä, ettei se ole ottanut huomioon väitettä siitä, että tehtävänku -vauksissa France 2:lle ja France 3:lle jaetut tehtävät ovat ”olennaisella tavalla” samanlaiset kantajalle tämän omassa tehtävänkuvauksessa asetettujen velvollisuuksien kanssa.
The applicant appears to be arguing that this alleged similarity ‘in all material respects’ should have led the Commission to conclude that the roles of France 2 and France 3 did not constitute SGEI.
Näyttää siltä, että kantajan mukaan tämän ”olennaiseksi” väitetyn samanlaisuuden olisi pitänyt johtaa siihen, ettei komissio olisi johtopäätöksenään esittänyt, että France 2:n ja France 3:n tehtävät ovat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja.
Nevertheless, the applicant puts forward this head of claim without even any vague mention of the roles and obligations contained in the contract documents it relies on.
Kantaja esittää kuitenkin tämän väitteen käsittelemättä millään tavalla, edes epämääräisesti, niitä tehtävänkuvauksiin sisältyviä tehtäviä ja velvollisuuksia, joihin se vetoaa.
In particular, it in no way specifies whether the alleged nature that it complains of concerns types of programmes broadcast, possible qualitative requirements concerning programming in a general sense or other types of obligation.
Kantaja ei etenkään täsmennä millään tavalla, koskeeko samankaltaisuus, johon se vetoaa, lähetettyjen ohjelmien kategorioita, ohjelmistoa mahdollisesti kokonaisuudessaan koskevia laatuvaatimuksia vai muunlaisia velvollisuuksia.
The Court, consequently, considers that the applicant’s head of claim, as submitted in the application, lacks the basic clarity and precision required by Article 44(1) of the
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo näin ollen, että kyseinen kantajan esittämä väite, sellaisena kuin se on esitetty kannekirjelmässä, ei ole vähäisessäkään
Rules of Procedure in order to ensure legal certainty and the sound administration of justice.
TF1 v. KOMISSIO määrin selvä ja täsmällinen siten, kuin työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdassa edellytetään oikeusvarmuuden ja hyvän oikeudenhoidon takaamiseksi.
The Court observes, in any event, that, although this head of claim could be regarded as admissible under Article 44(1) of the Rules of Procedure, it should be dismissed as clearly unfounded, as no evidence has been produced in support of it.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että vaikka kyseisen väitteen voitaisiin katsoa täyttävän tutkittavaksi ottamisen edellytykset työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan kannalta, se olisi joka tapauksessa hylättävä selvästi perusteettomana, koska sen perusteeksi ei ole esitetty mitään todisteita.
In the annex to the application, the applicant submitted neither the contract documents of France 2 and France 3, nor even its own contract documents.
Kantaja ei nimittäin ole esittänyt kannekirjelmän liitteessä France 2:n ja France 3:n tehtävänkuvauksia eikä edes omaa tehtävänkuvaustaan.
As for the submission, at the reply stage, of a comparative analysis of these contract documents carried out by the applicant, it should be observed that such a submission, the lateness of which has in no way been validly justified, is inadmissible under Article 48(1) of the Rules of Procedure.
Siltä osin kuin kyse on kantajan näistä tehtävänkuvauksista tekemän vertailevan analyysin esittämisestä vastausvaiheessa, on todettava, että tällainen analyysi, jonka esittämisen viivästymiselle ei ole mitään perusteltua syytä, on jätettävä tutkimatta työjärjestyksen 48 artiklan 1 kohdan nojalla.
Moreover, and for the sake of completeness, this comparative analysis proved, from the outset, to be irrelevant, since it relates to a period after the month of July 1996, whereas the period of inquiry covered by the contested decision is from 1988 to 1994.
Ylimääräisenä perusteluna on esitettävä, että tällä vertailevalla analyysillä ei ole sitä paitsi myöskään sen takia merkitystä, koska se koskee heinäkuun 1996 jälkeistä ajanjaksoa, kun taas riidanalaisessa päätöksessä kyseessä oleva tarkasteluajanjakso kattaa vuodet 1988–1994.