natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The second question, read in the light of the first, must be understood as seeking essentially to ascertain whether an undertaking established in a frontier region, some of whose employees may be required to perform, on a parttime basis and for brief periods, a part of their services in the adjacent territory of a Member State other than that in which the undertaking is established, is required to comply with the host Member State's national rules on minimum wages where the workers enjoy comparable overall protection in the Member State of establishment although the minimum wage there is lower.
ISA, jonka kotipaikka on Ranskassa ja joka harjoittaa tilapäisesti toimintaansa muussa jäsenvaltiossa, tässä tapauksessa Belgiassa, on perustamissopimuksen 59 ja 60 artiklassa tarkoitettu palveluja tarjoava yritys.
It follows that Community law does not preclude a Member State from requiring an undertaking established in another Member State which provides services in the territory of the first State to pay its workers the minimum remuneration fixed by the national rules of that State.
Nämä perustamissopimuksen määräykset ovat erityisen tärkeitä raja-alueilla toimiville palvelujen tarjoajille, jotka harjoittavat säännönmukaisesti toimintaansa useissa jäsenvaltioissa.
Since ISA is established in France and carries on activities of a temporary nature in a Member State other than that in which it is established, in this case Belgium, it is a company which provides services for the purposes of Articles 59 and 60 of the Treaty.
Vaikka vastaanottavan jäsenvaltion vähimmäispalkkalainsäädännön oikeutetuksi tavoitteeksi hyväksytäänkin työntekijöiden suojelu, vastaanottavan jäsenvaltion kansallisten viranomaisten on silti paikallaan pohtia, ennen kuin ne soveltavat sitä toisen jäsenvaltion rajaalueella toimivaan palvelujen tarjoajaan, onko kyseisen lainsäädännön soveltaminen välttämätöntä ja oikeassa suhteessa kyseisten työntekijöiden suojeluun nähden.
Even if it be accepted that the rules of the host Member State imposing a minimum wage have the legitimate objective of protecting workers, the national authorities of that State must, before applying them to a service provider established in an adjacent region of another Member State, consider whether the application
Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tapauksessa vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on näin ollen
Those provisions of the Treaty are of particular importance to service providers established in a
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perustamissopimuksen 59 artiklassa ei vaadita ainoastaan poistamaan kaikkea toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen palvelujen tarjoajan syrjintää kansalaisuuden perusteella, vaan siinä edellytetään myös kaikkien rajoitusten poistamista, vaikka niitä sovellettaisiin
In a case such as that at issue in the main proceedings, it is therefore incumbent on the competent authorities of the host Member State, for the purpose of determining whether application of its rules imposing a minimum wage is necessary and proportionate, to evaluate all the relevant factors.
arvioitava kaikkia asiaan kuuluvia seikkoja ratkaistakseen, onko sen vähimmäispalkkasäännösten soveltaminen välttämätöntä ja suhteellisuusperiaatteen mukaista.
That evaluation means, first, that they must take account, in particular, of the duration of the provision of services, of their predictability, and of whether the employees have actually been sent to work in the host Member State or continue to be attached to the operational base of their employer in the Member State in which it is established.
Belgian toimivaltaiset viranomaiset ovat kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevassa asiassa haastaneet ISA:n rikosasian vastaajaksi Belgian vähimmäispalkkasäännösten noudattamatta jättämisestä, minkä vuoksi kyseisen tuomioistuimen on ratkaistava, oliko näiden säännösten soveltaminen ISA.han todellisuudessa välttämätöntä ja oikeassa suhteessa perustamissopimuksen 59 ja 60 artiklassa vahvistettujen vapauksien loukkaamiseen nähden.
In the main proceedings, since the competent Belgian authorities have prosecuted ISA for failing to comply with the Belgian rules imposing a minimum wage, it is for the court before which the case has been brought to determine whether the application of those rules to ISA was actually necessary and proportionate to the interference with the freedoms enshrined in Articles 59 and 60 of the Treaty.
Tämä arviointi edellyttää, että huomioon otetaan muun muassa palvelujen suoritusten kesto, niiden ennakoitavuus, se, että työntekijät on tosiasiallisesti siirretty vastaanottavaan jäsenvaltioon, tai että heidän liittymäkohtanaan on edelleen työnantajan toiminnan perusta tämän sijoittautumisvaltiossa.
'Article 59 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 49 EC) and Article 60 of the EC Treaty (now Article 50 EC) do not preclude a Member State from requiring an undertaking established in another Member State which provides services in the territory of the first State to pay its workers the minimum remuneration fixed by the national rules of that State.
EY:n perustamissopimuksen 59 artikla (josta on muutettuna tullut EY 49 artikla) ja EY:n perustamissopimuksen 60 artikla (josta on tullut EY 50 artikla) eivät estä jäsenvaltiota vaalimasta, että toiseen jäsenvaltioon sijoittautunut yritys, joka tarjoaa palveluja ensiksi mainitun jäsenvaltion alueella, maksaa työntekijöilleen tämän valtion kansallisissa säännöksissä vahvistettua vähimmäispalkkaa.
The application of such rules might, however, prove to be disproportionate where the workers involved are employees of an undertaking established in a frontier region who are required to carry out, on a parttime basis and for brief periods, a part of their work in the territory of one, or even several, Member States other than that in which the undertaking is established.
Tällaisten säännösten soveltaminen voi kuitenkin osoittautua suhteellisuusperiaatteen vastaiseksi, jos kyse on rajaalueella toimivan yrityksen työntekijöistä, jotka voivat joutua suorittamaan osaaikaisesti lyhyiden ajanjaksojen aikana osan työtehtävistään yhden tai jopa usean muun jäsenvaltion kuin yrityksen sijoittautumisvaltion raja-alueella.
It is consequently for the competent authorities of the host Member State to establish whether, and if so to what extent, application of national rules imposing a minimum wage on such an undertaking is necessary and proportionate in order to ensure the protection of the workers concerned*
Tämän vuoksi vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on ratkaistava, onko, ja missä määrin, kansallisten vähimmäispalkkasäännösten soveltaminen tällaiseen yritykseen välttämätöntä ja oikeassa suhteessa kyseisten työntekijöiden suojelun varmistamiseen nähden.
Where a Member State requires an undertaking established in another Member State which, — if only temporarily — posts workers to the territory of the first Member State, to comply with its statutory provisions or national collective wage agreements in regard to minimum wages on grounds of the public interest, it does not infringe Articles 59 and 60 of the Treaty (following amendment Articles 49 and 50 EC) unless the public interest has already been taken into account by provisions in the State where the service provider is established.
Sillä, että jäsenvaltio vaatii yleistä etua koskevien pakottavien vaatimusten vuoksi, että toisen jäsenvaltion yritys, joka teettää tämän ensiksi mainitun jäsenvaltion alueella työntekijöillään vaikkapa vain tilapäistä työtä, noudattaa sen vähimmäispalkkoja koskevaa lainsäädäntöä tai kansallisia työehtosopimuksia, ei rikota EY:n perustamissopimuksen 59 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 49 artikla) ja EY:n perustamissopimuksen 60 artiklan (josta on tullut EY 50 artikla) määräyksiä, ellei yleinen etu ole jo varmistettu sen jäsenvaltion säännöksillä, johon palvelujen tarjoaja on sijoittautunut.
The comparison of the favourableness of the various national rules to be carried out in this connection must be limited to a comparison of the gross minimum wage.
Eri kansallisia lainsäädäntöjä koskeva edullisuusvertailu, joka tätä varten on laadittava, on kuitenkin rajoitettava koskemaan vähimmäisbruttopalkkojen vertailua.
Other factors which, although they may be capable of influencing a worker's economic situation, result in fact from the applicable social security and taxation legislation, are not to be included in the comparison of wages.'
Muita tekijöitä, jotka voivat tosin vaikuttaa työntekijän taloudelliseen tilanteeseen mutta jotka perustuvat sovellettavaan sosiaali- ja verolainsäädäntöön, ei voida sisällyttää palkkavertailuun
(EEC) No 1408/71 — Frontier worker —
Pääasian tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymykset
(Social security for migrant workers — Regulation Partially unemployed — Meaning) (Fifth Chamber)
Alankomaiden kansalainen De Laat asuu perheensä kanssa Alankomaissa.
Those questions arose in proceedings between Mr De Laat and the Bestuur van het Landelijk Instituut Sociale Verzekeringen (the LISV') concerning unemployment benefit,
Hän työskenteli 1.12.1994-29.11.1996 kokoaikaisena johtajana Amstelstad Belgiumin palveluksessa Breessä (Belgia). De Laatin uusi työsuhde ikkunanpesijänä saman työnantajan palveluksessa alkoi 2.12.1996.
Facts and the questions referred
Kyseessä oli osa-aikainen työsuhde, ja De Laatin viikoittainen työaika oli 13 tuntia.
By order of 3 December 1998, received at the Court on 7 December 1998, the Arrondissementsrechtbank te Roermond (Roermond District Court) referred to the Court for a preliminary ruling under Article 177 of the EC Treaty (now Article 234 EC) six questions on the interpretation of Article 71(l)(a) of Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971.
Arrondissementsrechtbank te Roermond on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 3.12.1998 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 7.12.1998, EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) nojalla kuusi ennakkoratkaisukysymystä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.6.1983 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2001/83, 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan tulkinnasta.
Mr De Laat, a Netherlands national, resides in the Netherlands with his family. From 1
Nämä kysymykset on esitetty asiassa, jossa kantajana on De Laat ja vastaajana Bestuur van het Landelijk instituut sociale verzekeringen (jäljempänä LISV) ja joka koskee työttömyyskorvauksen maksamista.
On 2 December 1996, under the terms of a new employment contract with the same employer, Mr De Laat took up duties as a window-cleaner.
De Laat teki tästä oikaisuvaatimuksen.
The new contract was for parttime employment of 13 hours per week.
yhteisön oikeussäännöistä ilmenevien kriteerien mukaisesti.
According to established case-law, the essential aim of the Regulation is to ensure that social security schemes governing workers in each Member State who move within the Community are applied in accordance with uniform Community criteria.
Kun otetaan huomioon ensimmäiseen kysymykseen annettu vastaus, toiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
In view of the reply to the first question, there is no need to address the second question.
Kolmas, neljäs, viides ennakkoratkaisukysymys
On 30 November 1996 Mr De Laat applied to the LISV for unemployment benefit under the WW in respect of a period of unemployment commencing on 2 December 1996.
LISV toisti 23.4.1997 tekemässään päätöksessä näkemyksensä, jonka mukaan kyseistä etuutta ei ole myönnettävä, ja se hylkäsi oikaisuvaatimuksen perusteettomana.
By decision of 2 January 1997, the LISV found that Mr De Laat was not entitled to unemployment benefit under the WW on the ground that, since he was partially unemployed, the State of employment was the proper place in which to pursue such a claim.
De Laat on saattanut tämän päätöksen Arrondissementsrechtbank te Roermondin käsiteltäväksi.
By letter of 5 February 1997, Mr De Laat challenged the LISV's decision.
De Laat ei ole riitauttanut tätä päätöstä.
By its third, fourth and fifth questions, the national court is essentially asking what criteria can be applied in order to determine, under Community law, whether a worker is partially unemployed or wholly unemployed within the meaning of Article 71(l)(a) of the Regulation.
Kuudennella kysymyksellään kansallinen tuomioistuin kysyy, onko De Laatin tilanteessa olevaa henkilöä pidettävä asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdassa tarkoitettuna osittain työttömänä rajatyöntekijänä vai saman asetuksen 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitettuna kokonaan työttömänä rajatyöntekijänä.
By decision of 23 April 1997, the LISV confirmed its refusal to grant unemployment benefit and declared that the claim was unfounded. It was against that decision that Mr De Laat appealed to the Arrondissementsrechtbank te Roermond.
Koska kyseiselle tuomioistuimelle on epäselvää, miten säännöksen 71 artiklan 1 kohdan 1 alakohtaan sisältyviä käsitteitä "osittain työtön" ja "kokonaan työtön" on tulkittava, se on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle kysymyksiä.
Those questions should be examined together.
Nämä kysymykset on käsitellä yhdessä.
In Belgium, Mr De Laat had applied for 'income-guarantee benefit' in respect of the period commencing on 2 December 1996.
Ensimmäinen ja toinen ennakkoratkaisukysymys
By decision of 7 May 1997, however, the competent Belgian institution refused his claim on the ground that he was not partially unemployed within the meaning of Article 71(l)(a)(i) of the Regulation or for the purposes of Belgian law. Mr De Laat did not challenge that decision.
Ensimmäisellä kysymyksellään kansallinen tuomioistuin tiedustelee, onko niille kriteereille, joiden mukaisesti ratkaistaan, onko rajatyöntekijää pidettävä asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla osittain tai kokonaan työttömänä, annettava yhdenmukainen ja yhteisön oikeuteen perustuva sisältö.
In view of its uncertainty as to the interpretation of the terms 'wholly unemployed' and 'partially unemployed' within the meaning of Article 71(l)(a) of the Regulation, the national court stayed proceedings in order to refer a number of questions to the Court for a preliminary ruling:
Aluksi on syytä muistuttaa, että yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan asetuksen N:o 1408/71 II osaston säännökset, joihin myös tämän asetuksen 13 artikla kuuluu, muodostavat tyhjentävän ja yhtenäisen lainvalintasääntöjen järjestelmän, jonka tarkoituksena on saattaa yhteisön alueella liikkuva työntekijä pelkästään yhden jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmän alaiseksi, jotta voitaisiin välttää useiden kansallisten lainsäädäntöjen soveltaminen työntekijään ja tästä aiheutuvat hankaluudet.
It should be noted at the outset that the provisions of Title II of the Regulation, which include Article 13, constitute, as the Court has consistently held, a complete and uniform system of conflict rules the aim of which is to ensure that workers moving within the Community are subject to the social security scheme of only one Member State, in order to prevent the national legislation of more than one Member State from being applicable and to avoid the attendant complications of such a situation.
On myös muistutettava siitä yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, jonka mukaan asetuksen 71 artiklan säännöksillä pyritään turvaamaan siirtotyöläiselle työttömyysetuuksien saanti edellytyksin, jotka ovat mahdollisimman suotuisia uuden työpaikan etsimiselle.
By its first question, the national court is essentially asking whether uniform Community criteria are to be applied in order to determine whether a frontier worker is to be regarded as partially unemployed or wholly unemployed
Tästä syystä on katsottava, että kun asetuksen 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa on säädetty, että kokonaan työtön rajatyöntekijä,
Also, as the Court has already stated, Article 71 of the Regulation is intended to ensure that migrant workers receive unemployment benefit
Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että asetuksen N:o 1408/71 II osastoon sisältyvien säännösten perusteella se, sovelletaanko tiettyä kansallista sosiaaliturvajärjestelmää johonkin konkreettiseen yksittäistapaukseen, määräytyy
on the conditions most favourable to the search for new employment.
muutettu osa-aikaiseksi uudella työsopimuksella, ei ole näiltä osin merkitystä.
That being so, it must be acknowledged that, by laying down the rule that a wholly unemployed frontier worker coming within the definition set out in Article 1(b) of the Regulation is entitled to benefits solely in the Member State in which he resides, Article 71(l)(a)(ii) was based on the assumption that such a worker would find in that State the conditions most favourable to the search for new employment.
joka täyttää asetuksen 1 artiklan b alakohdassa asetetut edellytykset, saa yksinomaan asuinvaltionsa työttömyysetuuksia, tässä säännöksessä on epäsuorasti otettu lähtökohdaksi se, että tällaisella työntekijällä on tässä valtiossa parhaat edellytykset uuden työpaikan etsinnälle.
However, the protection of workers — which is the aim pursued by Article 71 of the Regulation — would be enfeebled if a worker who, in a Member State other than the State of residence, remains employed by the same undertaking, but part-time, while remaining available for work on a full-time basis, were obliged to apply to an institution in his place of residence for help in finding additional work.
On erityisesti huomattava, että asuinpaikan laitos ei pysty samassa määrin kuin toimivaltainen jäsenvaltio auttamaan työntekijää löytämään sellaista täydentävää työtä, joka sopisi edellytyksiltään yhteen jo tehdyn osa-aikaisen työn kanssa, eli todennäköisimmin sellaista työtä, jota tehtäisiin toimivaltaisen jäsenvaltion alueella.
The fact that he has passed from full-time employment to parttime employment by virtue of a new contract is in this respect irrelevant.
Asetuksen 71 asetuksen perustana olevaa työntekijän suojelun tavoitetta ei sen sijaan saavutettaisi, jos työntekijä, joka pysyy edelleen saman yrityksen palveluksessa muussa kuin asuinvaltiossaan mutta alkaa tehdä osa-aikaista työtä ja on edelleen tarjoutunut tekemään siellä kokoaikaista työtä, joutuisi kääntymään asuinpaikkansa laitoksen puoleen saadakseen apua osa-aikaista työtään täydentävän työn saamiseksi. Sillä, että kokoaikainen työsuhde on
More specifically, the institution of the place of residence would be considerably less well placed — as compared with its counterpart in the competent Member State — to assist the worker in finding additional employment on terms and conditions compatible with his parttime job since, in all likelihood, such employment would have to be in the territory of the competent Member State.
Vasta sitten, kun työntekijällä ei enää ole mitään sidettä toimivaltaiseen valtioon ja hän on kokonaan työtön, hänen on käännyttävä asuinpaikkansa laitoksen puoleen saadakseen apua työn etsinnässä.
It is only when a worker no longer has any link with the competent Member State and is wholly unemployed that he must apply to the institution of his place of residence for assistance in finding employment.
Yhteisöjen tuomioistuin on ratkaissut esitetyt kysymykset seuraavasti:
In order to determine whether a frontier worker is to be regarded as partially unemployed or wholly unemployed within the meaning of Article 71(l)(a) of Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to self-employed persons and to members of their families moving within the Community, as amended and updated by Council Regulation (EEC) No
Julkisasiamies J. Mischo on esittänyt ratkaisuehdotuksensa viidennen jaoston istunnossa 16 päivänä marraskuuta 2000.
2001/83 of 2 June 1983, uniform Community criteria must be applied That assessment may not be made on the basis of criteria drawn from national law.
15 päivänä maaliskuuta 2001 maksettava — Lapsen
If, ina Member State other than that in whose territory he resides, a worker remains in employment with the same undertaking, but part-time, while remaining available for work on a full-time basis, he is partially unemployed and the related benefits are to be provided by the competent institution of that State.
Ennakkoratkaisu Asetus N:o 1408/71 — Perhe-etuuden käsite — Elatusavusta, jota työntekijän on alaikäiselle lapselleen, suoritettavaa ennakkoa koskeva kansallinen lainsäädäntö kansalaisuutta koskeva edellytys (viides jaosto) suuruista elatusapua, jota hän ei ole kuitenkaan enää maksanut helmikuusta 1998 lähtien.
On the other hand, if a frontier worker no longer has any link with that State and is wholly unemployed, those benefits are to be provided by the institution of the place of residence at its own expense. It ãfor the national court to determine on the basis of those criteria, in the case pending before it, the category to which the worker in question belongs:
Oberster Gerichtshof on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 23.2.1999 tekemällään päätöksellä kaksi ennakkoratkaisukysymystä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella N:o 118/97, 3 artiklan ja 4 artiklan 1 kohdan h alakohdan sekä EY:n perustamissopimuksen 6 ja 52 artiklan (joista on muutettuina tullut EY 12 ja EY 43 artikla) tulkinnasta.
Advocate General J. Mischo delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 16 November 2000.
He väittivät yrittäneensä saada isältään elatusapua pakkotäytäntöönpanon kautta, mutta tämä oli osoittautunut mahdottomaksi, sillä hänellä ei ollut enää tuloja.
He proposed that the Court reply as follows:
On selvää, että lapset eivät täytä Saksan järjestelmässä elatusapuennakon myöntämiselle asetettuja edellytyksiä.
'(1) The terms "partially unemployed" and "wholly unemployed" in Article 71(l)(a) of Regulation (EEC) No 1408/71 of the Council of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to self-employed persons and to members of their families moving within the Community must be given a Community interpretation.
Nämä kysymykset on esitetty asiassa, jonka eronneiden vanhempien alaikäiset lapset Vincent ja Esther Offermanns ovat saattaneet vireille saadakseen Familienlastenausgleichfondsista (perhekustannusten korvausrahasto) ennakkoa elatusavusta, jota heidän isänsä olisi suoritettava mutta jota ei ole maksettu.
(2) A frontier worker who is in paid employment cannot be regarded as wholly unemployed within the meaning of Regulation No 1408/71.
Pääasian kantajat, jotka ovat alaikäisiä (jäljempänä lapset), sekä heidän vanhempansa ovat Saksan kansalaisia ja ovat vuodesta 1987 alkaen asuneet Itävallassa.
He is covered by the legislation of the Member State where he is employed, even if he resides in the territory of another Member State.'
Kumpikin vanhemmista toimii kyseisessä jäsenvaltiossa itsenäisenä ammatinharjoittajana.
Case C-85/99 Vincent Offermanns et Esther Offermanns Freedom of movement for persons
Itävaltalainen alioikeus hylkäsi lasten hakemuksen heidän Saksan kansalaisuutensa perusteella UVG:n 2 §:n 1 momenttiin vedoten.
Preliminary ruling (Regulation (EEC) No 1408/71 — Definition of family benefits — National legislation providing for payment of advances on maintenance payments due by a worker to his minor child — Condition concerning the child's nationality)
Se katsoi lisäksi, että elatusapuennakon rajaaminen lapsiin, jotka asuvat vakinaisesti Itävallassa ja jotka ovat Itävallan kansalaisia tai valtiottomia, ei loukkaa yhteisön syrjintäkiellon periaatetta.
By order of 23 February 1999, the Oberster Gerichtshof (Austrian Supreme Court) referred to the Court for a preliminary ruling two questions on the interpretation of Articles 3 and 4(l)(h) of Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971, and of Articles 6 and 52 of the
Oberster Gerichtshof, jonka käsiteltäväksi saatettiin Revision-valitus, päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksiä.