natgillin/translations-raw huggingface dataset:
When the entity having committed an infringement of the competition rules is subject to a legal or organisational change, this change does not necessarily create a new undertaking free of liability for the conduct of its predecessor that infringed the competition rules if, from an economic point of view, the two are identical. The Court made it clear that where two entities constitute one economic entity, the fact that the entity having committed the infringement still exists does not as such preclude the imposition of a penalty on the entity to which its economic activities were transferred.
Kilpailusääntöjä rikkoneen yksikön oikeudellisesta tai organisatorisesta muuttamisesta ei välttämättä seuraa, että syntyisi uusi yritys, joka vapautuisi edellisen yksikön kilpailunvastaisia menettelytapoja koskevasta vastuusta, mikäli nämä kaksi yksikköä ovat taloudelliselta kannalta samat.Yhteisöjen tuomioistuin täsmensi, että kun silloin, kun kaksi yksikköä muodostaa yhdessä yhden taloudellista toimintaa harjoittavan yksikön, se, että rikkomiseen syyllistynyt yksikkö on yhä olemassa, ei sellaisenaan estä seuraamuksen määräämistä sille yksikölle, jolle ensiksi mainittu on luovuttanut taloudellisen toimintansa.
Last, the Court emphasised that applying penalties in this way is permissible, particularly where those entities have been subject to control by the same person and have, given the close economic and organisational links between them, carried out, in all material respects, the same commercial instructions.
Lopuksi yhteisöjen tuomioistuin korosti, että tällainen seuraamuksen täytäntöönpano on sallittua erityisesti silloin, kun kyseiset yksiköt ovat olleet saman henkilön määräysvallassa ja kun ne ovat näin ollen näitä yksiköitä yhdistävien läheisten taloudellisten ja oikeudellisten siteiden vuoksi noudattaneet samoja liiketoiminnallisia ohjeita.
The Court therefore held that in the case of entities answering to the same public authority, where conduct amounting to one and the same infringement of the competition rules was adopted by one entity and subsequently continued until it ceased by another entity which succeeded the first, which has not ceased to exist, that second entity may be penalised for that infringement in its entirety if it is established that those two entities were subject to the control of the said authority.
Niinpä yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että silloin kun tilanteessa, jossa on kyse saman viranomaisen alaisuudessa toimivista yksiköistä, yksi yksikkö on ryhtynyt kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevään toimintaan, minkä jälkeen toinen yksikkö, joka on tullut ensimmäisen yksikön seuraajaksi kuitenkin siten, ettei ensimmäinen yksikkö ole lakannut olemasta, on saattanut kyseisen toiminnan päätökseen, rikkomisen perusteella määrättävä seuraamus voidaan määrätä kokonaisuudessaan mainitulle toiselle yksikölle, jos osoitetaan, että kyseiset kaksi yksikköä ovat olleet mainitun viranomaisen määräysvallassa.
Second, attention will be given to Case C-95/04 P British Airways v Commission [2007] ECR I-2331 in which the Court explained the system of bonuses and discounts granted by an undertaking in a dominant position.
Toiseksi on mainittava asiassa C-95/04 P, British Airways vastaan komissio, 15.3.2007 annettu tuomio (Kok. 2007, s.
The Court held that, in determining whether, in the case of an undertaking in a dominant position, a system of discounts or bonuses which constitute neither quantity discounts or bonuses nor delity discounts or bonuses, constitutes an abuse, it is necessary to consider all the circumstances, particularly the criteria and rules governing the grant of those discounts or bonuses.
I-2331), jossa yhteisöjen tuomioistuin esitti täsmennyksiä määräävässä markkinaasemassa olevien yritysten myöntämiä palkkioita ja alennuksia koskevan järjestelmän osalta.
It first has to be determined whether those discounts or bonuses can produce an exclusionary eect, that is to say, whether they are capable, rstly, of making market entry very dicult or impossible for competitors of the undertaking in a dominant position and, secondly, of making it more dicult or impossible for its co-contractors to choose between various sources of supply or commercial partners.
Yhteisöjen tuomioistuin totesi, että sen ratkaisemiseksi, merkitseekö sellaisia alennuksia tai palkkioita koskeva järjestelmä, jotka eivät ole paljousalennuksia tai -palkkioita eivätkä uskollisuusalennuksia tai -palkkioita, mahdollisesti sitä, että määräävässä markkinaasemassa oleva yritys käyttää kyseistä asemaansa väärin, on arvioitava olosuhteita, erityisesti näiden alennusten tai palkkioiden myöntämisperusteita ja -tapaa kokonaisuudessaan.
Proceedings specied the conditions for applying the prohibition of discrimination laid down in subparagraph (c) of the second paragraph of Article 82 EC to the bonuses and discounts granted by an undertaking in a dominant position, stressing that it must be found not only that the behaviour of that undertaking on a market is discriminatory, but also that it tends to distort the competitive relationship between the co-contractors.
Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin täsmensi, millä edellytyksillä EY 82 artiklan toisen kohdan c alakohdassa tarkoitettua syrjintäkieltoa voidaan soveltaa määräävässä markkinaasemassa olevan yrityksen myöntämiin palkkioihin ja alennuksiin, ja korosti, että on tärkeää todeta, että kyseisen yrityksen käyttäytyminen markkinoilla on syrjivää, ja tämän lisäksi myös, että sillä pyritään vääristämään yrityksen sopimuskumppaneiden välistä kilpailusuhdetta.
In this sphere, three cases relating to value added tax (‘VAT’) call for particular attention.
Tällä alalla kolme arvonlisäveroa koskevaa tuomiota ansaitsee tulla esille otetuksi.
Council Regulation (EEC) No 4064/89 of 21 December 1989 on the control of concentrations between undertakings (OJ 1989 L 180, p.
Yrityskeskittymien valvonnasta 21.12.1989 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 4064/89 (EYVL L 395, s.
1), as amended by Council Regulation (EC) No 1310/97 of 30 June 1997 (OJ 1997 L 180, p. 1).
1), sellaisena kuin se muutettuna 30.6.1997 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1310/97 (EYVL L 180, s. 1).
Directive 77/388 (22).Those two cases concerned the allocation, by auction by the national regulatory authority responsible for spectrum assignment, of rights such as rights to use frequencies in the electromagnetic spectrum, with the aim of providing the public with mobile telecommunications services.
Asiassa C-284/04, T-Mobile Austria ym. (tuomio 26.6.2007) ja asiassa C-369/04, Hutchison3G ym. (tuomio 26.6.2007), yhteisöjen tuomioistuimella oli tilaisuus täsmentää kuudennen direktiivin 77/38822 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua taloudellisen toiminnan käsitettä.
The Court considered that the grant of such rights must be regarded as a necessary precondition for access to the mobile telecommunications market, and not as participation in that market by the competent national authority.
Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että tällaisten oikeuksien myöntämistä on pidettävä välttämättömänä ennakkoedellytyksenä taloudellisten toimijoiden pääsylle matkaviestinnän markkinoille eikä toimivaltaisen kansallisen viranomaisen osallistumisena kyseisille markkinoille.
Only the operators, who are the holders of the rights granted, operate on the market by exploiting the property in question for the purpose of obtaining income therefrom on a continuing basis, which the competent authorities do not.
Ainoastaan taloudelliset toimijat, jotka ovat myönnettyjen oikeuksien haltijoita, nimittäin toimivat kyseisillä markkinoilla hyödyntämällä kyseessä olevaa omaisuutta jatkuvaluonteisessa tulonsaantitarkoituksessa, mitä toimivaltaiset viranomaiset eivät tee.
The fact that the grant of the frequency use rights at issue gives rise to the payment of fees cannot alter that reasoning.
Se seikka, että kyseisten käyttöoikeuksien myöntämisestä on suoritettu maksu, ei horjuta tätä päättelyä.
In consequence, such a grant does not constitute an economic activity within the meaning of Article 4(2) and does not, therefore, fall within the scope of Directive 77/388.
Niinpä näiden oikeuksien myöntäminen ei ole 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua taloudellista toimintaa, eikä se näin ollen kuulu kuudennen direktiivin 77/388 soveltamisalaan.
In Case C-73/06 Planzer Luxembourg (judgment of 28 June 2007), the Court considered the conditions and detailed rules for refund of VAT such as those laid down by the Eighth Directive 79/1072 (23) and by Thirteenth Directive 86/560 (24). This case arose from the refusal of the tax authorities of one Member State to refund to a taxable person having its registered oce in another Member State the VAT paid by that person on goods acquired in the first Member State for its taxable transactions, on the ground that there were doubts concerning the actual place from which the business of the taxable person concerned was managed — in the Member State of its registered oce or from the parent company established outside Community territory — even though the administration of the Member State of the taxable person’s registered oce had issued a certicate concerning that person’s liability to VAT in that State.
Asiassa C-73/06, Planzer Luxembourg (tuomio 28.6.2007), yhteisöjen tuomioistuin tarkasteli arvonlisäveron palauttamisedellytyksiä ja -sääntöjä, sellaisina kuin ne ovat kahdeksan-nessa direktiivissä 79/107223 ja kolmannessatoista direktiivissä 86/560.24 Asiaan oli johtanut se, että jäsenvaltion veroviranomaiset olivat kieltäytyneet palauttamasta verovelvolliselle, jonka kotipaikka oli jossain toisessa jäsenvaltiossa, arvonlisäveroa, jonka tämä oli maksanut ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa verollisiin liiketoimiinsa hankkimistaan tuotteista, sillä perusteella, että sillä oli epäilyjä siitä, missä kyseisen verovelvollisen liiketoimien todellinen johtopaikka on – siinä jäsenvaltiossako, jossa sen kotipaikka on, vai siellä, missä on sen emoyhtiö, jonka kotipaikka sijaitsee yhteisön alueen ulkopuolella – ja näin siitä huolimatta, että kotipaikan jäsenvaltion viranomaiset ovat antaneet todistuksen, joka koskee kyseisen verovelvollisen arvonlisäverovelvollisuutta tässä valtiossa.
First of all, the Court conrmed that a certicate in accordance with the model in Annex B to the Eighth Directive does, as a rule, allow the presumption not only that the person concerned is subject to VAT in the Member State of issue, but also that he is established in that State in one way or another, which as a rule binds in fact and law the authorities of the Member State in which refund is sought.
Yhteisöjen tuomioistuin vahvisti ensin, että kahdeksannen direktiivin liitteessä B olevan mallin mukaisen todistuksen perusteella voidaan lähtökohtaisesti olettaa, että asianomainen on arvonlisäverovelvollinen siinä jäsenvaltiossa, jossa todistus on annettu, ja että verovelvollinen on sijoittautunut tähän jäsenvaltioon jossakin muodossa, mikä sitoo lähtökohtaisesti sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen osalta sen jäsenvaltion veroviranomaista, jossa arvonlisäveron palautusta haetaan.
Nevertheless, where they have doubts as to the economic reality of the establishment whose address is given in the certicate issued, the authorities concerned may satisfy themselves of that reality by having recourse to the administrative measures made available for that purpose by Community legislation and, if necessary, refuse the refund applied for by the taxable person, without prejudice to any possible legal action by the latter.The Court then went on to state that a company’s place of business for the purposes of Article 1(1) of the Thirteenth Directive is the place where the essential decisions concerning its general management are taken and where the functions of its central administration are exercised.
Jos asianomaisella viranomaisella on epäilyjä siitä, onko yrityksellä, jonka osoite on mainittu tässä todistuksessa, taloudellista todellisuuspohjaa, se voi varmistua tästä turvautumalla yhteisön arvonlisäverosäännöksissä tätä varten säädettyihin hallinnollisiin toimenpiteisiin ja tarvittaessa hylätä verovelvollisen palautushakemuksen tämän kuitenkaan estämättä verovelvollisen oikeutta hakea tähän oikeusteitse muutosta.
Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment (OJ 1977 L 145, p. 1).
Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annettu kuudes neuvoston direktiivi 77/388/ETY (EYVL L 145, s. 1).
Eighth Council Directive 79/1072/EEC of 6 December 1979 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Arrangements for the refund of value added tax to taxable persons not established in the territory of the country (OJ 1979 L 331, p. 11).
Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – maan alueelle sijoittautumattomille verovelvollisille suoritettavaa arvonlisäveron palautusta koskevat yksityiskohtaiset säännöt – 6.12.1979 annettu kahdeksas neuvoston direktiivi 79/1072/ETY (EYVL L 331, s. 11).
Thirteenth Council Directive 86/560/EEC of 17 November 1986 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Arrangements for the refund of value added tax to taxable persons not established in Community territory (OJ 1986 L 326, p. 40).
Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteisön alueelle sijoittautumattomille verovelvollisille suoritettavaa arvonlisäveron palautusta koskevat yksityiskohtaiset säännöt – 17.11.1986 annettu kolmastoista neuvoston direktiivi 86/560/ETY (EYVL L 326, s. 40).
Other factors, such as the place of residence of the main directors, the place where general meetings are held, the place where administrative and accounting documents are kept, and the place where the company’s nancial, and particularly banking, transactions mainly take place, may also need to be taken into account.
Muitakin tekijöitä, kuten keskeisten johtohenkilöiden kotipaikka, yhtiökokousten paikka, hallinnollisten ja kirjanpidollisten asiakirjojen säilytyspaikka ja varainhoidon eli erityisesti pankkiasioiden hoitamisen pääasiallinen paikka, voidaan ottaa tässä huomioon.
So, a ctitious presence, such as that of a ‘letter- box’ or ‘brass-plate’ company, cannot be described as a place of business for the purposes of Article 1(1) of the Thirteenth Directive.
Postilaatikkoyrityksille tai bulvaaneille luonteenomaista näennäistä sijoittautumista ei voida pitää kolmannentoista direktiivin 1 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettuna taloudellisen toiminnan kotipaikkana.
Approximation and harmonisation of laws
Lainsäädäntöjen lähentäminen ja yhtenäinen lainsäädäntö
As in the past, this eld has yielded copious decisions, certain among which call for particular mention.
Tällä alalla syntyi menneiden vuosien tapaan runsaasti oikeuskäytäntöä, josta tietyt tapaukset ansaitsevat erityistä huomiota.
In Case C-470/03 AGM-COS.MET (judgment of 17 April 2007), the question before the Court was whether the conduct of an ocial who, in public statements, warned against the unreliability of certain vehicle lifts, could be attributed to the State.
Asiassa C-470/03, AGM-COS.MET (tuomio 17.4.2007), yhteisöjen tuomioistuimelta kysyttiin, voidaanko sellaisen virkamiehen käytös, joka julkisuudessa esittämissään lausumissa oli varoittanut tietyistä pettävistä autonostimista, lukea valtion syyksi.
The Court ruled that an ocial’s statements which, by reason of their form and circumstances, give the persons to whom they are addressed the impression that they are ocial positions taken by the State, not personal opinions of the ocial, are attributable to the State.
Yhteisöjen tuomioistuin totesi, että virkamiehen lausumat, joiden muodon ja olosuhteiden johdosta niiden vastaanottajille syntyy vaikutelma siitä, että kyse on valtion virallisista kannanotoista eikä virkamiehen yksityisistä näkemyksistä, luetaan valtion syyksi.
The decisive factor is whether the persons to whom those statements are addressed can reasonably suppose, in the given context, that they are positions taken by the ocial with the authority of his oce.
Ratkaiseva tekijä on se, voivatko näiden lausumien vastaanottajat kohtuudella katsoen olettaa asianomaisessa asiayhteydessä, että kyse on kannoista, jotka virkamies esittää virka-asemansa nojalla.
In this case, statements by an ocial describing machinery certied as conforming to Directive 98/37 (25) as contrary to the relevant harmonised standard and dangerous are capable of hindering, at least indirectly and potentially, the placing on the market of such machinery and cannot be justied either on the basis of the objective of protection of health or on the basis of the freedom of expression of ocials.
Konkreettisesti ottaen virkamiehen lausumat, joissa koneita koskevan direktiivin 98/3725mukaiseksi varmennettu kone kuvaillaan konetta koskevan yhdenmukaistetun standardin vastaiseksi ja vaaralliseksi, ovat omiaan rajoittamaan ainakin välillisesti ja mahdollisesti tällaisen koneen markkinoille saattamista, eivätkä ne voi olla oikeutettuja terveyden suojelua koskevan tarkoituksen eivätkä virkamiesten sananvapauden nojalla.
Article 4(1) of Directive 98/37 must be interpreted as meaning that, first, it confers rights on individuals and, second, it leaves the Member States no discretion in this case as regards machinery that complies with the directive or is presumed to do so.
Direktiivin 98/37 4 artiklan 1 kohtaa on nimittäin tulkittava siten, että siinä yhtäältä annetaan yksityisille oikeuksia ja että siinä toisaalta ei jätetä nyt esillä olevassa asiassa jäsenvaltioille lainkaan harkintavaltaa siltä osin kuin kyse on direktiivin mukaisista tai sellaisiksi oletetuista koneista.
Failure to comply with that provision as a result of statements made by an ocial, assuming that they are attributable to the Member State, constitutes a suciently serious breach of Community law for the Member State to incur liability.
Jäsenvaltion virkamiehen lausumista, mikäli ne voidaan lukea kyseisen valtion syyksi, johtuva tämän säännöksen noudattamatta jättäminen merkitsee yhteisön oikeuden sillä tavoin ilmeistä rikkomista, että kyseisellä valtiolla on korvausvastuu.
The Court ruled that there was, in those circumstances, no breach of the right to a fair trial, recalling first that the obligations of information and cooperation apply to lawyers only in so far as they advise their client in the preparation or execution of certain transactions,
1 kohdassa velvoitteita, jotka koskevat tiedonantoa ja yhteistyötä rahanpesun torjunnasta
Directive 98/37/EC of the European Parliament and of the Council of 22 June 1998 on the approximation of the laws of the Member States relating to machinery (OJ 1998 L 207, p. 1).
Koneita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 22.6.1998 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 98/37/EY (EYVL L 207, s. 1).
Council Directive 91/308/EEC of 10 June 1991 on prevention of the use of the financial system for the purpose of money laundering (OJ 1991 L 166, p. 77).
Rahoitusjärjestelmän rahanpesutarkoituksiin käyttämisen estämisestä 10.6.1991 annettu neuvoston direktiivi 91/308/ETY (EYVL L 166, s. 77).
Court of Justice essentially of a financial nature or concerning real estate, or when they act for and on behalf of their client in any financial or real estate transaction. As a general rule, the nature of such activities is such that they take place in a context with no link to judicial proceedings and, consequently, outside the scope of the right to a fair trial.
Yhteisöjen tuomioistuin vastaavien viranomaisten kanssa, kun asianajajat osallistuvat tiettyihin rahoitustoimintaan liittyviin liiketoimiin, joilla ei ole mitään tekemistä oikeuskäsittelyn kanssa, oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin.
As soon as a lawyer is called upon for assistance in defending or representing a client before the courts, or for advice as to the manner of instituting or avoiding judicial proceedings, that lawyer is exempt from the obligations of information and cooperation, regardless of whether the information has been received or obtained before, during or after the proceedings. An exemption of that kind safeguards the client’s right to a fair trial.
Yhteisöjen tuomioistuin totesi, että tässä tapauksessa ei loukata oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevaa oikeutta, ja muistutti ensinnäkin, että tiedonanto- ja yhteistyö-vel voitteita sovelletaan asianajajiin ainoastaan sikäli kuin he osallistuvat asiakkaansa puolesta tiettyjen, lähinnä rahoitustoimintaan tai kiinteistökauppoihin liittyvien liiketoimien suunnitteluun ja toteuttamiseen tai kun he toimivat asiakkaansa nimissä ja tämän lukuun rahoitustoimintaan tai kiinteistökauppoihin liittyvissä liiketoimissa.Yleisesti ottaen nämä toimet tapahtuvat luonteensa vuoksi asiayhteydessä, jolla ei ole mitään tekemistä oikeuskäsittelyn kanssa, ja näin ollen oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden soveltamisalan ulkopuolella.
In Joined Cases C-439/05 P and C-454/05 P Land Oberösterreich v Commission (judgment of 13 September 2007), the Commission had rejected the Republic of Austria’s request for derogation from harmonisation measures, notied to it on the basis of Article 95(5) EC, and concerning a draft law seeking a derogation from the provisions of Directive 2001/18 (27) by prohibiting genetically modied organisms in the Land Oberösterreich.
Siitä hetkestä lähtien, jolloin asianajajaa pyydetään suorittamaan puolustus- tai edustamistehtävä tuomioistuimessa tai antamaan neuvoja oikeudenkäynnin käynnistämiseksi tai sen välttämiseksi, kyseinen asianajaja vapautetaan tiedonanto- ja yhteistyövelvoitteista riippumatta siitä, onko tällaiset tiedot saatu tai hankittu ennen käsittelyä, sen aikana tai sen jälkeen.
In support of their appeal, when the Court of First Instance had dismissed the application for annulment of the Commission’s decision, the appellants argued, first, infringement of the right to be heard and, second, infringement of Article 95(5) EC.
Tällainen vapautus merkitsee asiakkaan oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden säilyttämistä.
It is not apparent from the wording of that article that the Commission is required to hear the notifying Member State before it takes its decision to approve or reject the national provisions in question.
Yhdistetyissä asioissa C-439/05 P ja C-454/05 P, Land Oberösterreich vastaan komissio (tuomio 13.9.2007), Euroopan yhteisöjen komissio oli hylännyt Itävallan tasavallan pyynnön yhdenmukaistamistoimenpiteisiin tehtävästä poikkeuksesta, jonka se oli EY 95 artiklan 5 kohdan mukaisesti antanut tiedoksi ja joka koski lakiehdotusta, jolla oli tarkoituksena tehdä poikkeus direktiivin 2001/1827 säännöksistä ja kieltää geneettisesti muunnetut organismit Ylä-Itävallan osavaltiossa.
The Community legislature merely laid down the conditions to be fullled in order to obtain a Commission decision, the period within which the Commission must issue its decision to approve or reject and possible extensions to that period.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli hylännyt komission riidanalaisen päätöksen kumoamista koskevan vaatimuksen, ja valittajat vetosivat valituksensa tueksi yhtäältä kontradiktorisen periaatteen loukkaamiseen ja toisaalta EY 95 artiklan 5 kohdan rikkomiseen.
The procedure is initiated not by a Community institution or a national body but by a Member State, the Commission’s decision being taken only in response to that initiative. In its request, the Member State is at liberty to comment on the national provisions it asks to have adopted, as is quite clear from Article 95(5) EC, which requires the Member State to state the grounds on which its request is based.
Yhteisöjen tuomioistuin totesi, että kun otetaan huomioon EY 95 artiklan 5 kohdassa määrätyn menettelyn erityispiirteet, tämän menettelyn samankaltaisuus kyseisen artiklan 4 kohdassa määrätyn menettelyn kanssa ja näillä kahdella kohdalla oleva sama tavoite, jossa on kyse sen mahdollistamisesta, että jäsenvaltiot voivat poiketa yhdenmukaistamistoimenpiteistä, komission ei ole noudatettava kontradiktorista periaatetta, ennen kuin se tekee päätöksensä EY 95 artiklan 5 kohdan nojalla.