natgillin/translations-raw huggingface dataset:
With the path to enlargement now clear after thesuccessful Irish referendum campaign on the ratification of the Nice Treaty and the Brussels Summit, cultural diversity is an element of course that can only increase inimportance.
Nizzansopimuksen ratifiointia koskeneen Irlannin onnistuneen kansanäänestyskampanjan ja Brysselin huippukokouksen jälkeen tie laajentumiselle on auki, joten kulttuurienmoninaisuus on seikka, jonka merkitys voi tietenkin vain kasvaa.
As I said in my address to the Brussels European Council in October however, theimportance of keeping public opinion abreast of developments of Europeanintegration is not to be underestimated.
Kuten lokakuussa Brysselin Eurooppa-neuvostossa pitämässäni puheessa kuitenkinkorostin, Euroopan yhdentymisen kehitystä koskevan kansalaisten tiedottamisentarvetta ei voida aliarvioida.
In this context, the importance of judgmentssuch as those to which I’ve referred above is readily apparent.
Tässä mielessä edellä mainitsemieni tuomioiden kaltaisettuomiot ovat kiistatta merkittäviä.
As someone who isconvinced of the value of European citizenship I would also like to mention brieflywhat I regard as two of your most important recent rulings: the Grzelczykcase, andthe Baumbastcase.
Euroopan unionin kansalaisuuden arvostavakuuttuneena haluaisin lyhyesti mainita kaksi yhteisöjen tuomioistuimen hiljattainantamaa tuomiota, jotka kuuluvat mielestäni tärkeimpien tuomioiden joukkoon, eli
02_testo_EN 12-12-2003 8:44 Pagina 13 status of a citizen of one of the Member States.
02_testo_FI 12-12-2003 9:46 Pagina 13 asiassa Grzelczyk ja asiassa Baumbast annetut tuomiot.
However, in Grzelczykyou statedclearly that “Union citizenship is destined to be the fundamental status of nationals ofthe Member States, enabling those who find themselves in the same situation toenjoy the same treatment in law irrespective of their nationality, subject to suchexceptions as are expressly provided for”.
Olen kuullut sanottavan,jopa Euroopan parlamentin piirissä, että sopimuksessa Euroopan unionista käyttöönotettu EU:n kansalaisuuden käsite on arvoltaan pelkkä julistus ja että se ei itseasiassa tuo oikeudellisesti mitään perustavia muutoksia jäsenvaltioiden kansalaistentodelliseen asemaan.
As is so often the way with integration generally, and integration through law inparticular, your approach has of necessity been an incremental approach.
Kuten yhdentymisessä yleensä ja erityisesti oikeudellisin keinoin tapahtuvassayhdentymisessä usein käy, yhteisöjen tuomioistuimen oli noudatettava asteittainetenevää lähestymistapaa.
Ayear afteryour judgment in Grzelczyktherefore you went as far as to hold, in the Baumbastcase, that Article 18(1) of the Treaty, establishing the concept of European citizenshipis of direct effect.
Niinpä se vuosi asiassa Grzelczyk antamansa tuomionjälkeen korosti asiassa Baumbast antamassaan tuomiossa, että unioninkansalaisuuden käsitteen vahvistamista koskevalla EY:n perustamissopimuksen 18artiklan 1 kohdalla on välitön oikeusvaikutus.
This will of course enable European citizens to plead theircitizenship directly, where relevant, in legal proceedings before national courts.
Tämä antaa tietenkin unioninkansalaisille mahdollisuuden vedota tarvittaessa unionin kansalaisuuteensa suoraankansallisissa tuomioistuimissa.
Theconcept of European citizenship is something very dear to our hearts in the Parliament, since we derive our political legitimacy from the citizens.
Unionin kansalaisuus on Euroopan parlamentille hyvintärkeä käsite, koska se saa poliittisen oikeutuksensa kansalaisilta.
That thesupreme judicial body of the Union has put such flesh on the bones of this concept,will help to ensure, I believe, that the concept becomes a reality.
Se, että unioninylin lainkäyttöelin on antanut tälle käsitteelle tuollaisen sisällön, myötävaikuttaamielestäni siihen, että tästä käsitteestä tulee täyttä totta.
Fifty years ago a generation of European leaders, after a devastating war that dividedour continent, saw all too clearly what was, but they were prepared to dream of whatcould be. They had the courage of their European convictions.
Maanosamme jakoon 50 vuotta sitten päättyneen tuhoisan selkkauksen jälkeen yksieurooppalaisten johtajien sukupolvi, joka ymmärsi liiankin hyvin tuolloin vallinneentodellisuuden, osoitti olevansa täysin valmis tavoittelemaan sitä, mikä olisimahdollista saavuttaa.
They opened for Europe a pathway to reconciliation and progress which none had walked before. Weare the beneficiaries of that legacy and of their foresight.
Heillä oli rohkeutta seurata eurooppalaisia vakaumuksiaan.He asettivat Euroopan sellaiselle sovinnon ja edistyksen tielle, jollaiseen kukaan eiollut aikaisemmin sitoutunut.
Once again, we are using the pathway to reconciliation and progress with those European countries from whom history robbed their membership of the democraticfamily.
Nautimme nyt tämän perinnön ja heidänkaukonäköisyytensä aikaansaamista eduista.
It will bring the Union to atleast 27 Member States by the end of the decade, with other States likely to followthereafter.
Sitoudumme jälleen sovinnon ja edistyksen tielle niiden Euroopan maiden kanssa,joita historia esti kuulumasta demokraattisten maiden perheeseen.
It must have a soul,awareness of its historical affinities and its present and future responsibilities andpolitical determination in the service of a single human ideal”.
Olemme Euroopan rakentamisen tehtävässämme nykyisin tekemisissä suurtenhaasteiden kanssa.
Europe has alwaysbeen based on a political vision.
Euroopan unionin seuraavasta laajentumisesta tulee koko maanosan laajuinen,ainutlaatuisen moninainen ja ennennäkemättömän monimutkainen.
Avision which today finds its highest expression inthe enlargement challenge.
Se nostaaunionin jäsenvaltioiden lukumäärän vuosikymmenen loppuun mennessä vähintään27:ään; ja muita valtioita seuraa todennäköisesti perässä.
The prospect of enlargement enhances European security and stability.
27 jäsenvaltion unionistatulee maailman suurin talousryhmittymä, jossa on 500 miljoonaa kansalaista ja jokaedustaa neljännestä maailman BKT:sta.
It promotespluralist democracy, market economy, respect for the rule of law and respect forminority and individual human rights, cultural diversity, solidarity and sustainability.Enlargement will lead to increased cooperation in the fight against organised crime,trafficking in humans and drugs and money laundering.
Robert Schuman totesi muistelmissaan(”Pour l’Europe”), ettei Eurooppa voi eikä sen pidäkään pysyä pelkkänätaloudellisena ja teknokraattisena hankkeena, vaan sillä on oltava sielu, sen onoltava tietoinen historiallisesta yhteenkuuluvuudestaan sekä nykyisistä ja tulevistatehtävistään ja sen on osoitettava poliittista päättäväisyyttä ainutlaatuiseninhimillisen ihanteen palveluksessa.
In short enlargement willpromote and project a Europe of values under the rule of law.
Eurooppa on aina perustunut poliittiseennäkemykseen, ja tällaisen näkemyksen jaloin ilmaus löytyy tällä hetkellälaajentumisen haasteesta.
We then come to the important work of the Convention on the future of Europe.
Tuleva laajentuminen vahvistaa Euroopan turvallisuutta ja vakautta.
Thisis a new, parliamentary style working method which was proposed by the European Parliament even before the Nice Treaty.
Se edistäämoniarvoista demokratiaa, markkinataloutta, oikeusvaltioperiaatteen sekä vähemmistöjenja yksilön ihmisoikeuksien kunnioitusta, kulttuurien moninaisuutta, yhteisvastuullisuutta jakestävää kehitystä.
The Convention has its own integrity and I donot pre-judge its results but as I said at the opening of the Convention in the European Parliament in February this year, I hope that we will conserve intelligentlywithout necessarily being conservative.
Laajentuminen johtaa vahvempaan yhteistyöhön järjestäytyneenrikollisuuden, ihmis- ja huumekaupan sekä rahanpesun torjunnassa.
Specific proposals are now being presentedby its different working groups.
Laajentuminentoisin sanoen edistää ja vie eteenpäin oikeusperiaatteisiin perustuvaa arvojen Eurooppaa.
The Convention needs to produce a final document by the end of the first semesternext year, which should be consensual and coherent.
Sitten Euroopan tulevaisuutta pohtivan valmistelukunnan merkittävästä työstä.
This document should be ableto express in plain language the fundamental rights of the citizen, and in institutionalterms, “who does what” in the European Union, with the appropriate checks andbalances, both political and judicial.
Kyse onuudesta parlamentaaristyylisestä työtavasta, jota Euroopan parlamentti oli ehdottanutjo ennen Nizzan sopimuksen hyväksymistä.
From a Parliamentarian point of view, at the heart of the public purpose of what the Convention is setting out to do, is the place of the citizen.
Valmistelukunta on oma kokonaisuutensa,enkä halua ottaa etukäteen kantaa sen tuloksiin, mutta kuten Euroopan parlamentissaviime helmikuussa pidetyssä valmistelukunnan avajaisistunnossa sanoin, toivottavastikykenemme säilyttämään järkevästi kaiken säilyttämisen arvoisen olematta välttämättäkonservatiiveja.
The key is to establishownership by the citizen, and proximity of the citizen to the European process, ratherthan the more usual “corporatist” logic of balance of powers among European Union Institutions.
Valmistelukunnan eri työryhmät esittävät parhaillaan eri aiheitakoskevia nimenomaisia ehdotuksia.
This empowerment of the citizens can only be done by openness and transparency.This should be the key yardstick by which we measure the success of the Convention’s output.
Parlamentin mielestä kansalaisten asema on keskeisellä sijalla siinä yleisen edunmukaisessa tehtävässä, johon valmistelukunta on ryhtynyt.
One can observe, after 50 years of service, and as I remarked before, 50 years ofsubstantial contribution by the Court to the cause of integration – sometimes by“integration by interpretation” –, the successful europeanisation of the policy, but notyet the successful europeanisation of politics.
Kun yhteisöjen tuomioistuin on nyt toiminut 50 vuotta, joiden aikana, kuten joaikaisemmin huomautin, se on edistänyt merkittävästi – toisinaan tulkinnan keinoin –yhdentymisen asiaa, voimme todeta, että vaikka harjoitettava politiikka onkin saatueurooppalaiseksi, sitä ohjaavien periaatteiden eurooppalaistaminen on vielä kesken.
These are the real challenges for the Convention.
Nämä juuri ovat niitä todellisia haasteita, joihin valmistelukunnan on vastattava.
As I started, let me conclude again by quoting Jean Monnet: on 10 December 1952Jean Monnet as President of the High Authority, addressed your inaugural formalsitting saying: “In you I pay tribute not only to the Court of the European Coal and Steel Community but also to the prospect of a Federal European Supreme Court.”
Jean Monnet, Euroopan hiili- ja teräsyhteisön korkean viranomaisen silloinenpuheenjohtaja, totesi tämän yhteisön tuomioistuimen avajaisistunnossa 10.12.1952pitämässään puheessa näkevänsä tässä tuomioistuimessa paitsi Euroopan hiili- jateräsyhteisön tuomioistuimen myös tulevan Euroopan liittovaltion ylimmäntuomioistuimen.
Ithink Jean Monnet’s words on this as on so many other questions were soappropriate, and remain so to this day.’
Mielestäni Jean Monnet’n tuossa kuten monessa muussakinyhteydessä lausumat sanat olivat sangen osuvia ja ovat sitä vielä nykyisinkin.
The guests at the formal sitting
Juhlallisen istunnon kutsuvieraita
Ms Lene Espersen,Minister for Justice of the Kingdom of Denmark, President of the Council
Lene Espersenneuvoston puheenjohtaja, Tanskan oikeusministeri
Minister for Justice of the Kingdom of Denmark
Euroopan unionin neuvoston puheenjohtajan,
President of the Council of the European Union
Tanskan oikeusministeri Lene Espersenin puhe
‘Your Royal Highnesses,Presidents of the European Union Institutions and Presidents of the national courts,Ladies and Gentlemen,
Teidän Kuninkaalliset Korkeutenne Arvoisat Euroopan unionin toimielinten presidentit, puheenjohtajat ja puhemiehet Arvoisat jäsenvaltioiden tuomioistuinten presidentit Hyvät naiset ja herrat
It is an honour and a pleasure for me to be here today to celebrate the 50th jubileeof the Court of Justice.
Minulla on ilo ja kunnia olla täällä tänään juhlimassa Euroopan yhteisöjentuomioistuimen 50-vuotispäivää.
Originally, the Court of Justice was established by a treaty no longer in force – that isthe European Coal and Steel Community Treaty.
Yhteisöjen tuomioistuin perustettiin alkujaan sopimuksella, nimittäin Euroopan hiili- jateräsyhteisön perustamissopimuksella, joka ei ole enää voimassa.
That treaty entered into force in July1952 and it expired 50 years later in accordance with its own “sunset-clause”.
Tämä sopimus tulivoimaan heinäkuussa 1952, ja sen voimassaoloaika päättyi 50 vuotta myöhemminsopimukseen sisältyneen päättymislausekkeen mukaisesti.
The Coal and Steel Treaty has served its purpose and has ceased to exist.
Euroopan hiili- jateräsyhteisön perustamissopimus on täyttänyt tarkoituksensa, eikä se ole enää voimassa.
The Court of Justice, however, continues to play a decisive role in the interpretationand the application of the still existing treaties as well as of the secondary legislation.
Yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin edelleen ratkaisevassa asemassa tulkittaessa jasovellettaessa muita yhä voimassa olevia perussopimuksia ja johdettua oikeutta.
As is well known Community regulations and directives have not always been draftedas precise as one might desire. This is of course partly due to the result of politicalcompromises.
Kuten hyvin tiedetään, yhteisöjen asetuksia ja direktiivejä ei ole aina kirjoitettusanamuodoltaan yhtä tarkoiksi kuin voitaisiin toivoa.
Ambiguity in adopted legal texts makes it necessary for the Court of
Tämä johtuu osittain tietenkin
Justice to address issues sometimes deliberately omitted by the Council and the Parliament.
Annettujen säädösten moniselitteisyyden takiayhteisöjen tuomioistuimen on pohdittava kysymyksiä, jotka neuvosto ja parlamenttiovat joskus tarkoituksella jättäneet käsittelemättä.
Having that in mind I cannot subscribe to the criticism sometimes voicedagainst the Court’s activism in the form of filling lacunas in existing legislation.
Tämän huomioon ottaen en voiyhtyä siihen arvosteluun, jota toisinaan esitetään yhteisöjen tuomioistuimenaktiivisuudesta voimassa olevan lainsäädännön aukkojen täyttämisessä.
That being said, as president of the Justice and Home Affairs Council and therebyformally responsible for adopted acts I may – of course – not always agree that there aregaps that need to be filled by the Court of Justice – at least not within the last five months!
Tästä huolimatta en oikeus- ja sisäasioiden neuvoston puheenjohtajana ja sitenannettujen säädösten virallisena vastuuhenkilönä ole tietenkään välttämättä ainasamaa mieltä siitä, että näissä säädöksissä olisi aukkoja, jotka yhteisöjentuomioistuimen olisi täytettävä – en ainakaan viiden viime kuukauden osalta!
Europe today differs significantly from Europe 50 years ago. So do the social,economic and political challenges that need to be addressed by the governments ofthe Member States and of the institutions of the European Union.
Nykyinen Eurooppa poikkeaa huomattavasti 50 vuoden takaisesta Euroopasta, kutenpoikkeavat ne yhteiskunnalliset, taloudelliset ja poliittiset haasteetkin, joihinjäsenvaltioiden hallitusten ja Euroopan unionin toimielinten on vastattava.
Consequently, the Court of Justice has today to give rulings upon complex economic, technical andlegal problems that did not exist 50 years ago.
Niinpäyhteisöjen tuomioistuimen on nykyisin ratkaistava sellaisia monimutkaisiataloudellisia, teknisiä ja oikeudellisia ongelmia, joita ei ollut 50 vuotta sitten.
As is well known, the treaties establishing the European Communities did not, in thebeginning, contain provisions on the protection of fundamental rights of citizens vis-à-vis the institutions.
Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksissa ei tunnetusti ollut alussa määräyksiäkansalaisten perusoikeuksien suojelusta toimielimiin nähden.
However, as the institutions were entrusted with powers, theexercise of which could interfere and did interfere with the rights of the citizens,combined with the established principles of direct effect and supremacy of Community legislation, there was, both from a legal and political point of view, a clearneed to ensure respect for fundamental rights.
Koska toimielimille olikuitenkin annettu toimivaltaa, jonka käyttämisellä saatettiin puuttua ja puututtiinkinkansalaisten oikeuksiin, ja koska periaatteiksi oli tämän lisäksi vahvistettu yhteisönlainsäädännön välitön oikeusvaikutus ja ensijaisuus, perusoikeuksien kunnioituksenvarmistaminen oli sekä oikeudellisessa että poliittisessa mielessä selvästi tarpeen.
What was at stake was – frankly speaking – the legitimacy of the European Communities.
Panoksena oli rehellisesti sanoen Euroopan yhteisöjen oikeutus.
How could and would Member States accept the jurisprudence andauthority of the Court of Justice, including the principles of direct effect andsupremacy, if the Communities were not obliged to respect fundamental rights?
Miten jäsenvaltiotolisivat voineet hyväksyä yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön ja arvovallansekä välittömän oikeusvaikutuksen ja ensisijaisuuden periaatteet, jos yhteisöjen eiolisi tarvinnut kunnioittaa perusoikeuksia?
As is well known, as early as in 1969 in the Stauder Case, the Court took the positionthat fundamental human rights do form part of the general principles of Community law,the observance of which was ensured by the Court. Thus, the protection of fundamentalrights of citizens vis-à-vis the institutions was ensured and safeguarded by the Court.
Yleisesti tiedetään, että yhteisöjen tuomioistuin katsoi jo vuonna 1969 asiassa Stauder antamassaan tuomiossa, että ihmisen perusoikeudet todellakin ovat osayhteisön oikeuden yleisiä periaatteita, joiden kunnioituksen yhteisöjen tuomioistuinvarmistaa.
This case-law has developed over the years strengthening the protection offundamental rights.
Siten yhteisöjen tuomioistuin vastasi kansalaisten perusoikeuksiensuojelusta toimielimiin nähden.
In defining the content and scope of those fundamental rights the Court of Justice hasdrawn inspiration from, amongst other, international treaties for the protection ofhuman rights, in particular the European Convention on Human Rights.
Näiden perusoikeuksien sisältöä ja laajuutta määritellessään yhteisöjen tuomioistuinon ammentanut innoitusta muun muassa kansainvälisistä ihmisoikeuksien suojeluakoskevista sopimuksista, erityisesti Euroopan ihmisoikeussopimuksesta.
There is a growing number of cases in which the Court of Justice has referred to the European Convention on Human Rights.
Yhteisöjen tuomioistuin ihmisoikeussopimukseen.
To illustrate the large scale of very different human rights issues, which the Court of Justice has had to rule upon, one may mention the recent Carpentercase concerningthe right to a family life and the right to reunion of family members and the Roquette Frères case concerning the right to respect for privacy of business premises.
Yhteisöjen tuomioistuimen ratkaistavina olleista monitahoisista ja hyvin erilaisistaihmisoikeuskysymyksistä voidaan mainita esimerkkeinä hiljattain asiassa Carpenterannettu tuomio, joka koski oikeutta perhe-elämän suojaan ja oikeutta perheenyhdistämiseen, ja asiassa Roquette Frères annettu tuomio, joka koski oikeuttaliiketilojen suojaan.
There are numerous examples.
Esimerkkejä on paljon.
In many of the recent cases it is characteristic thatthe Court of Justice has referred to and applied not only articles of the European Convention on Human Rights but also the case-law of the European Court of Human Rights.
Monille äskettäisille asioille on ollut ominaista se, ettäyhteisöjen tuomioistuin on soveltanut niissä paitsi Euroopan ihmisoikeussopimustamyös Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöä.
In fact, in some judgments there are verbatim quotations from judgments ofthe Court in Strasbourg.
Itse asiassa joissakintuomioissa lainataan sanatarkasti Strasbourgissa sijaitsevan Euroopanihmisoikeustuomioistuimen tuomioita.
The Court of Justice is not alone in drawing inspiration from jurisprudence fromanother international Court.
Yhteisöjen tuomioistuin ei ole ainoa, joka käyttää innoituksensa lähteenä toisenkansainvälisen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä.
There seems to be a fruitful interaction between the European Court of Human Rights and the Court of Justice. Thus, there are a growingnumber of cases where the European Court of Human Rights has referred to thecase-law of the Court of Justice when interpreting and applying the provisions of the European Convention on Human Rights.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuin jayhteisöjen tuomioistuin näyttävät olevan keskenään antoisassa vuorovaikutuksessa.Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on siten yhä useammassa asiassa viitannutyhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön tulkitessaan ja soveltaessaan Euroopanihmisoikeussopimuksen määräyksiä.
To illustrate this I may refer to the leading judgment in the Pellegrincase.
Esimerkiksi tästä voin ottaa asiassa Pellegrin annetun tärkeän tuomion.
The Courtin Strasbourg adopted a new set of principles for deciding if a dispute raised by apublic servant was excluded from the scope of Article 6 of the European Conventionon Human Rights.
Euroopanihmisoikeustuomioistuin hyväksyi joukon uusia periaatteita päättäessään, oliko eräänvirkamiehen nostama kanne Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan
02_testo_EN 12-12-2003 8:44 Pagina 22 law of the Court of Justice concerning the interpretation of Article 39 paragraph 4 ofthe EC Treaty even though the Strasbourg case did not have any relation to EC law.
02_testo_FI 12-12-2003 9:46 Pagina 22 soveltamisalan ulkopuolella. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin totesi nimenomaisesti,että se ottaisi asiaa ratkaistessaan ohjeena huomioon niiden toimien ja virkojen luokat,jotka Euroopan komissio oli 18.3.1988 antamassaan tiedonannossa luetellut, ja senyhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön, joka koskee EY:n perustamissopimuksen39 artiklan 4 kohdan tulkintaa, vaikkei Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa vireilläollut asia mitenkään liittynytkään EY:n oikeuteen.
Even though the close interaction between the Court in Strasbourg and the Court in Luxembourg is fruitful, difficult situations cannot be avoided.
Vaikka Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen ja Luxemburgissa sijaitsevan yhteisöjentuomioistuimen välinen läheinen vuorovaikutus onkin tuloksekasta, vaikeita tilanteitaei voida välttää.
Cases may arise wherethe Court of Justice has to give rulings upon the content and scope of rightsguaranteed by the European Convention of Human Rights not yet dealt with by the European Court of Human Rights.
Vireille voi tulla asioita, joissa yhteisöjen tuomioistuimen on tehtäväpäätöksiä sellaisten Euroopan ihmisoikeussopimuksessa taattujen oikeuksiensisällöstä ja laajuudesta, joita Euroopan ihmisoikeustuomioistuin ei vielä ole käsitellyt.
The well-known judgment in the Hoechstcase may illustrate this aspect.
Asiassa Hoechst annettu tunnettu tuomio voi havainnollistaa tätä seikkaa.
The Court of Justice was confronted with the question whether business premises were protectedby the right to respect for “home” in Article 8 of the European Convention on Human Rights.
Yhteisöjentuomioistuimen ratkaistavana oli kysymys siitä, kuuluvatko yrityksen liiketilat Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklan piiriin, joka koskee oikeutta kotirauhansuojaan.
The Court of Justice said that business premises were not protected.
Yhteisöjen tuomioistuin totesi, ettei liiketiloilla ole tällaista suojaa.
Yearslater, in the Niemietzcase, however, the Court in Strasbourg ruled that businesspremises may, in certain circumstances, be protected by the right to respect for“home”.
Euroopanihmisoikeustuomioistuin päätti kuitenkin vuosia myöhemmin asiassa Niemietzantamassaan tuomiossa, että liiketilat voivat joissakin tapauksissa kuulua kotirauhansuojaa koskevan oikeuden alaan.
This is not, however, a problem that needs to be addressed.
Tätä ongelmaa ei kuitenkaan tarvitse ratkaista.
It is anunavoidable consequence of having two independent courts having each their ownfield of competence.
Seon väistämätön seuraus siitä, että olemassa on kaksi itsenäistä tuomioistuinta, joillakummallakin on oma toimivaltansa.