natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, the Court has also stated that a taxable person offering such gifts is authorised to deduct, in accordance with Article 17(2)(a) of the Sixth Directive, the amount of input VAT paid for the purchase of those goods (Kuwait Petroleum, paragraph 19).
Yhteisöjen tuomioistuin täsmensi myös, että verovelvollinen, joka antaa tällaisia lahjoja, saa kuudennen arvonlisäverodirektiivin 17 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaan vähentää näiden tavaroiden ostoa tarkoittavaan hankintaansa sisältyvän arvonlisäveron (ks. em. asia Kuwait Petroleum, tuomion 19 kohta).
In that regard the Court would observe, first, that because VAT is neutral it does not, in principle, constitute a cost factor and cannot affect the choice of method adopted by manufacturers to promote sales of their products.
Tältä osin on aivan aluksi huomattava, että kun otetaan huomioon arvonlisäveron neutraalisuus, tämä vero ei lähtökohtaisesti ole kustannustekijä, eikä sillä saa olla vaikutusta siihen, kun valmistajat päättävät menetelmästä, jolla ne edistävät tuotteidensa myyntiä.
In the present case the German Government has been unable to demonstrate the existence of tax treatment favouring the scheme of money-off coupons in relation to other methods of sales promotion and thus the existence of a distortion of competition.
Tässä tapauksessa Saksan hallitus ei ole kyennyt näyttämään toteen verokohtelua, joka suosisi alennuskuponkijärjestelmää suhteessa muihin myynninedistämistapoihin, eikä niin ollen kilpailun vääristymistä.
It therefore appears that, although the two types of promotional scheme, namely the issue of money-off coupons and the offer of advertising gifts, come under two distinct sets of rules, that difference in tax treatment is inherent in the structure of the Sixth Directive and cannot cause distortion of competition such as that alleged by the German Government.
Onkin ilmeistä, että vaikka onkin totta, että kumpikin myynninedistämisjärjestelmä, alennuskuponkien liikkeelle laskeminen ja mainoslahjojen antaminen, kuuluu eri sääntelyn
The German Government has not explained what the alleged distortion of competitive conditions to the detriment of advertising agencies consists of.
luonnostaan eikä voi vääristää kilpailua Saksan hallituksen väittämällä tavalla.
There is no reason to suppose that if a manufacturer engaged an advertising agency to promote sales of his products he would
piiriin,verokohtelun eroavuus kuuluu kuudennen arvonlisäverodirektiivin rakenteeseen
of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: waf orm basis of assessment, in the version contained in Council Directive 95/7/EC of 10 April 1995 amending Directive 77/388/EEC and introducing new simplification measures with regard to value added tax —scope of certain exemptions and practical arrangements for implementing them;
Saksan liittotasavalta ei ole noudattanut jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivin 77Ι388ΙΕΊΥ muuttamisesta ja uusista toimenpiteistä arvonlisäveron yksinkertaistamiseksi — tiettyje n vapautusten soveltamisala ja niiden täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset säännöt — 10 päivänä huhtikuuta 1995 annetulla neuvoston direktiivillä 95/7/EY, 11 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut säännöksiä, jotka alennuskuponkien hyvittämisen yhteydessä mahdollistavat hyvityksen suorittaneen verovelvollisen veron perusteen oikaisun.
Orders the Federal Republic of Germany to pay the costs;
Saksan liittotasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Orders the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland to bear its own costs.'
Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta vastaa oikeudenkäyntikuluistaan.
Advocate General EG. Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 20 September 2001.
Julkisasiamies F. G. Jacobs on esittänyt ratkaisuehdotuksensa täysistunnossa 20 päivänä syyskuuta 2001.
Ί) declare that, by failing to adopt provisions enabling a supplier's basis of assessment to be adjusted when he redeems vouchers accepted in part payment of his goods by a subsequent trader, even when he did not supply the goods directly to that trader, the Federal Republic of Germany has failed to fulfil its obligations under Article 11 of the Sixth VAT Directive;
— toteaa, että koska Saksan liittotasavalta ei ole antanut säännöksiä, joissa sallitaan luovuttajan arvonlisäveron määräytymisperusteen oikaisu sen palauttaessa kuponkeja, jotka ketjun seuraava liikkeenharjoittaja on hyväksynyt osamaksuna luovuttajan tavaroista riippumatta siitä, onko tavarat luovutettu suoraan tälle liikkeenharjoittajalle, Saksan liittotasavalta ei ole noudattanut kuudennen arvonlisäverodirektiivin 11 artiklan mukaisia velvoitteitaan,
2) order the Federal Republic of Germany to bear the costs of the proceedings, except those of the United Kingdom, which must bear its own costs.'
— velvoittaa Saksan liittotasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, lukuun ottamatta Yhdistyneen kuningaskunnan oikeudenkäyntikuluja, joista se vastaa itse.
(Appeal — Competition — Polyvinylchloride (PVC) — Article 85(1) of the EC Treaty (now Article 81(1) EC) —Annulment of a Commission decision — New decision — Documents predating the first decision — Res judicata — Principle of non bis in idem — Limitation — Reasonable period — Statement of reasons —Access to the file — Fair hearing — Professional secrecy — Selfincrimination — Private life — Fines) (Full Court) pursuant to Article 14 of Council Regulation No 17 of 6 February 1962: First Regulation implementing Articles 85 and 86 of the Treaty, the Commission of the European Communities commenced an inquiry concerning Polyvinylchloride ('PVC').
Muutoksenhaku — Kilpailu — Polyvinyylikloridi (PVC) — EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) — Komission päätöksen kumoaminen — Uusi päätös — Ensimmäistä päätöstä edeltävät toimet — Oikeusvoima — N on bis in idem -periaate — Vanhentuminen — Käsittelyaikojen kohtuullisuus — Perustelut — Oikeus tutustua asiakwjoihin — Oikeudenmukainen oikeudenkäynti—Liikesalaisuus —Itsensä saattaminen syytteenalaisekn — Yksityiselämä — Sakot (täysistunto)
It subsequently undertook various investigations at the premises of the undertakings concerned and sent them several requests for information.
Tämän johdosta se teki useita tarkastuksia asianomaisten yritysten tiloissa ja esitti näille yrityksille useita tietojensaantipyyntöjä.
By applications lodged at the Registry of the Court of Justice between 24 June and 8 July 1999, Limburgse Vinyl Maatschappij NV ('LVM'), and the other Applicants brought appeals against the judgment of the Court of First Instance of 20 April 1999 in Joined Cases T-305/94 to T-307/94, T-313/94 to T-316/94, T318/94, T-325/94, T-328/94, T329/94 and T-335/94 Limburgse Maatschappij and Others ν Commission [1999] ('the contested judgment'), by which the Court of First Instance, inter alia, reduced the fine imposed on Elf Atochem and that imposed on ICI by Commission Decision 94/599/EC of 27 July 1994 relating to a proceeding pursuant to Article 85 of the EC Treaty (IV/31.865 - PVC) ('hereinafter the PVC II decision') and dismissed the remainder of the applications for annulment of that decision.
Limburgse Vinyl Maatschappij NV (jäljempänä LVM) ja muut valittajat ovat hakeneet muutosta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa T­305/94­T­307/94, T­313/94­T­316/94, T­318/94, T­325/94, T­328/94, T­329/94 ja T­335/94, Limburgse Vinyl Maatschappij ym. vastaan komissio, 20.4.1999 antamaan tuomioon (jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muun muassa alensi Elf Atochemin ja ICI:n maksettaviksi ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta 27 päivänä heinäkuuta 1994 tehdyssä komission päätöksessä 94/599/EY (IV/31 865 ­ PVC) (jäljempänä toinen PVC­päätös) määrättyjä sakkoja ja muilta osin hylkäsi niiden tästä päätöksestä nostamat kumoamiskanteet.
I — Factual background to the dispute
I Riidan perustana olevat tosiseikat
On 24 March 1988 it instituted on its own initiative a proceeding under Article 3(1) of Regulation No 17 against 14 PVC producers.
Komissio aloitti 24.3.1988 asetuksen N:o 17 3 artiklan 1 kohdan nojalla menettelyn 14:ää PVC:n tuottajaa vastaan omasta aloitteestaan.
On 5 April 1988 it sent each of those undertakings a statement of objections as provided for in Article 2(1) of Commission Regulation No 99/63/EEC of 25 July 1963 on the hearings provided for in Article 19(1) and (2) of Council Regulation No 17.
Se osoitti 5.4.1988 kullekin näistä yrityksistä neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetyistä kuulemisista 25 päivänä heinäkuuta 1963 annetun komission asetuksen N:o 99/63/ETY 2 artiklan 1 kohdassa säädetyn väitetiedoksiannon.
All the undertakings to which that statement was addressed submitted observations in June 1988.
Kaikki ne yritykset, joille väitetiedoksianto oli osoitettu, esittivät huomautuksensa vuoden 1988 kesäkuussa.
Except for Shell International Chemical Company Ltd, which had not requested a hearing, they were heard in September 1988.
Niitä kaikkia kuultiin vuoden 1988 syyskuussa lukuun
Following investigations conducted in the polypropylene sector on 13 and 14 October 1983
Euroopan yhteisöjen komissio ryhtyi 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen
On 1 December 1988 the Advisory Committee on Restrictive Practices and Dominant Positions ('the Advisory Committee') delivered an opinion on the Commission's draft decision.
Kilpailunrajoituksia ja määräävää markkinaasemaa käsittelevä neuvoa-antava komitea (jäljempänä neuvoa-antava komitea) antoi 1.12.1988 lausuntonsa alustavasta ehdotuksesta komission päätökseksi.
The PVC II decision contains the following provisions:
Toisessa PVC-päätöksessä muassa seuraavaa:
At the end of the proceeding, the Commission adopted Decision 89/190/EEC of 21 December 1988 relating to a proceeding pursuant to Article 85 of the EEC Treaty (IV/31.865, PVC) (hereinafter 'the PVC I decision').
Menettelyn päätteeksi komissio teki 21.12.1988 päätöksen 89/190/ETY (IV/31.865, PVC) ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta (jäljempänä ensimmäinen PVC-päätös).
By that decision, it penalised the following PVC producers for infringement of Article 85(1) of the Treaty (now Article 81(1) EC): Atochem SA, BASF AG ('BASF'), DSM NV, Enichem, Hoechst, Hüls, ICI, LVM, Montedison, Norsk Hydro A/S ('Norsk Hydro'), Société artésienne de vinyle SA, Shell, Solvay & Cie ('Solvay') and Wacker-Chemie. All those undertakings except Solvay brought actions to have that decision annulled by the Community judicature.
Tässä päätöksessään komissio määräsi perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) rikkomisesta seuraamuksia seuraaville PVC:n tuottajille: Atochem SA BASF AG (jäljempänä BASF), DSM NV, Enichem, Hoechst, Hüls, ICI, LVM, Montedison, Norsk Hydro A/S (jäljempänä Norsk Hydro), Société artésienne de vinyle SA (jäljempänä Société artésienne de vinyle), Shell, Solvay & Cie (jäljempänä Solvay) ja Wacker-Chemie. Kaikki nämä yritykset Solvayta lukuun ottamatta nostivat yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tästä päätöksestä kanteen, jossa ne vaativat päätöksen kumoamista.
The following fines are hereby imposed on the undertakings named herein in respect of the infringement found in Article 1:
Tässä päätöksessä tarkoitettujen yritysten maksettavaksi määrätään 1 artiklassa todetun rikkomisen vuoksi seuraavat sakot: i)
(i) BASF AG: a fine of ECU 1 500 000;
BASF AG: 1 500 000 ecun suuruinen sakko;
(ii) DSM NV: a fine of ECU 600 000;
DSM NV: 600 000 ecun suuruinen sakko; iii)
(iv) Enichem SpA: a fine of ECU 2 500 000;
Elf Atochem SA: suuruinen sakko; iv)
On appeal by the Commission, the Court of Justice, by judgment of 15 June 1994 in Case C137/92 Ρ Commission ν BASF and Others [1994] ('the Court's judgment of 15 June 1994'), set aside the judgment of the Court of First Instance of 27 February 1992 and annulled the PVC I decision.
Komission haettua muutosta tähän tuomioon yhteisöjen tuomioistuin kumosi asiassa C-137/92 P, komissio vastaan BASF ym., 15.6.1994 antamallaan tuomiolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion ja ensimmäisen PVC-päätöksen.
(vii) Imperial Chemical Industries pie: a fine of ECU 2 500 000;
Enichem SpA: 2 500 000 ecun suuruinen sakko;
(ix) Montedison SpA: a fine of ECU 1 750 000;
Montedison SpA: 1 750 000 ecun suuruinen sakko;
III — Forms of order sought in the appeals
III Valituksissa esitetyt vaatimukset x)
The Applicants agree, in brief, that the Court should:
Valittajat vaativat, että yhteisöjen tuomioistuin xi)
(xi) Shell International Chemical Company Ltd: a fine of ECU 850 000; annul in whole or in part the contested judgment and end the procedure or, in the alternative, refer the case back to the Court of First Instance for resumption of the proceedings;
Shell International Chemical Company Ltd: 850 000 ecun suuruinen sakko; xii) Wacker­Chemie GmbH: 1 500 000 ecun suuruinen sakko." kumoaa valituksenalaisen tuomion kokonaan tai osittain ja päättää asian käsittelyn tai toissijaisesti palauttaa asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle, jotta se jatkaisi asian käsittelyä;
By applications lodged at the Registry of the Court of First Instance between 5 and 14 October 1994, LVM, Elf Atochem, BASF, Shell, DSM NV and DSM Kunststoffen BV (collectively 'DSM'), Wacker-Chemie, Hoechst, Société artésienne de vinyle, Montedison, ICI, Hüls and Enichem brought actions before the Court of First Instance.
LVM, Elf Atochem, BASF, Shell, DSM NV ja DSM Kunststoffen BV (jäljempänä yhdessä DSM), Wacker­Chemie, Hoechst, Société artésienne de vinyle, Montedison, ICI, Hüls ja Enichem nostivat yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kanteet 5.—14.10.1994 toimittamillaan kannekirjelminä.
V — The appeals
V Valitusten arviointi
A — Pleas in law concerning procedure and form
Menettelyä ja muotoa koskevat perusteet
Each of the parties sought annulment of the PVC II decision in whole or in part and, in the alternative, annulment or reduction of the fine imposed on it.
Jokainen kantaja vaati ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kumoamaan kokonaan tai osittain toisen PVC­päätöksen, ja toissijaisesti ne vaativat kyseistä tuomioistuinta kumoamaan niiden maksettavaksi määrätyt sakot tai pienentämään niiden määrää.
Montedison also claimed that the Commission should be ordered to pay damages.
Montedison vaati lisäksi, että komissio velvoitetaan maksamaan vahingonkorvausta.
The plea raised by Montedison, Wacker-Chemie and Hoechst alleging infringement of Articles 10(1) and 32(1) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance
Montedisonin, Wacker­Chemien ja Hoechstin esittämä peruste, joka koskee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 10 artiklan 1 kohdan ja 32 artiklan 1 kohdan rikkomista ensimmäisen
annulled Article 1 of the PVC II decision in so far as it found that Société artésienne de vinyle had participated in the infringement complained of after the first half of 1981;
Valituksenalaisessa tuomiossa oikeusasteen tuomioistuin yhdisti asiat tuomion antamista varten; kumosi toisen PVC­päätöksen 1 artiklan siltä osin kuin siinä katsottiin Société artésienne de vinylen olleen osallisena
The Court of First Instance considered as absent or prevented from attending within the meaning of that provision one of the members of that Chamber who had ceased to sit as a judge as a result of the expiry of his term of office on 17 September 1998 after the oral
Montedison, Wacker­Chemie ja Hoechst esittävät, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennettu kolmas jaosto, joka antoi valituksenalaisen tuomion, koostui vain kolmesta jäsenestä, vaikka tässä kokoonpanossa oli viisi jäsentä suullisessa käsittelyssä.
The contested judgment was therefore delivered by a chamber which was not properly constituted, in breach of Articles 10(1) and 32(1) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance.
Valituksenalainen tuomio on kyseisten valittajien mukaan näin ollen kokoonpanoltaan sääntöjenvastaisen jaoston antama, mikä on ristiriidassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 10 artiklan 1 kohdan ja 32 artiklan 1 kohdan kanssa.
In their view, by ruling on the dispute in accordance with Article 54 of the EC Statute of the Court of Justice, after having annulled the judgment of the Court of First Instance of 27 February 1992, the Court of Justice, in its judgment of 15 June 1994, gave final judgment in respect of all the pleas raised by the undertakings in question.
Valittajien mukaan yhteisöjen tuomioistuin, joka ratkaisi asian EY:n tuomioistuimen perussäännön 54 artiklan nojalla kumottuaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 27.2.1992 antaman tuomion, ratkaisi 151.6.1994 antamallaan tuomiolla lopullisesti kaikki kyseisten yritysten esittämät kanneperusteet.
Article 32(1) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance provides that where, by reason of a judge being absent or prevented from attending, there is an even number of judges, the most junior judge is to abstain from taking part in the deliberations unless he is the Judge-Rapporteur, in which case the judge immediately senior to him is to abstain from taking part in the deliberations.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 32 artiklani kohdassa määrätään, että jos tuomareita jonkun tuomarin estymisen tai poissaolon vuoksi on parillinen määrä, nuorimman tuomarin on pidättäydyttävä osallistumasta neuvotteluun, paitsi jos hän on esittelevä tuomari, jolloin häntä arvojärjestyksessä välittömästi vanhemman tuomarin on pidättäydyttävä osallistumasta neuvotteluun.
In that connection, it should be observed that, in paragraph 77 of the contested judgment, the Court of First Instance rightly pointed out that the principle of res judicata extends only to matters of fact and law actually or necessarily settled by the judicial decision in question (Case C-281/89 Italy ν Commission [1991], paragraph 14, and Case C-277/95 Lenz ν Commission [1996], paragraph 50).
Tältä osin on korostettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin menetteli perustellusti todetessaan valituksenalaisen tuomion 77 kohdassa, että oikeusvoima ulottuu ainoastaan niihin tosiasia- ja oikeuskysymyksiin, jotka tuomioistuimen päätöksellä nimenomaisesti tai väistämättä on ratkaistu (asia C-281/89, Italia v. komissio, tuomio 19.2.1991, 14 kohta ja asia C-277/95 P, määräys 28.11.1996, 50 kohta).
It thus makes clear how the rules laid down in Article 15 of the EC Statute of the Court of Justice are to be applied.
Tässä kohdassa siis täsmennetään EY:n tuomioistuimen perussäännön 15 artiklassa esitettyjen sääntöjen täytäntöönpanon yksityiskohtia.
For the purpose of the application of those rules, it is not the permanent or temporary nature of the inability to attend which is decisive.
Näiden sääntöjen mukaan estymisen pysyvyydellä tai väliaikaisuudella ei ole merkitystä.
If a temporary absence or inability to attend justifies the change in the composition to allow an uneven number of members to sit, the same must apply, afortiori, to the case of a permanent inability to attend as a result of, for example, the expiry of a member's term of office.
Jos väliaikainen poissaolo tai estyminenoikeuttavatmuuttamaankokoonpanoa, jotta jäseniä on pariton määrä, tämä pätee sitä suuremmalla syyllä silloin, kun kyse on pysyvästä estymisestä, joka johtuu esimerkiksi jäsenen toimikauden päättymisestä.
In the present case, the Third Chamber (Extended Composition) of the Court of First Instance could therefore reach a valid decision in a reduced composition of three members after the expiry, subsequent to the oral procedure, of the term of office of one of the five members of which it was initially composed.
Nyt esillä olevassa tapauksessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennettu kolmas jaosto on siis voinut tehdä päätöksen pätevästi kokoonpanossa, joka supistui kolmesta jäsenestä koostuvaksi sen takia, että jaoston alun perin muodostaneesta viidestä jäsenestä erään toimikausi päättyi suullisen käsittelyn jälkeen.
It stated further, in paragraph 78 of the contested judgment, that, in its judgment of 15 June 1994, the Court of Justice found that the Court of First Instance had erred in law by declaring the PVC I decision non-existent and that, therefore, the judgment of the Court of First Instance of 27 February 1992 had to be set aside.
Tämän jälkeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 78 kohdassa, että 15.6.1994 antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin oli katsonut, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli tehnyt oikeudellisen virheen todetessaan ensimmäisen PVC-päätöksen mitättömäksi, ja todennut että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 27.2.1992 antama tuomio oli näin ollen kumottava.
It also pointed out in paragraphs 78 and 81 of the contested judgment that the Court of Justice, when giving its final ruling on the dispute in accordance with Article 54 of the EC Statute of the Court of Justice, annulled the PVC I decision for infringement of essential procedural requirements on the ground that the Commission had infringed the first paragraph of Article 12 of its Rules of Procedure by failing to carry out the authentication of the PVC I decision in accordance with that article.
Tämän jälkeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen totesi valituksenalaisen tuomion 78 ja 81 kohdassa, että yhteisöjen tuomioistuin, joka ratkaisi asian lopullisesti EY:n tuomioistuimen perussäännön 54 artiklan nojalla, oli kumonnut ensimmäisen PVC-päätöksen olennaisten muotomääräysten rikkomisen takia, koska komissio oli rikkonut työjärjestyksensä 12 artiklan ensimmäisen kohdan
the applicants, it does not automatically settle all the points of fact and law raised by them.
määräyksiä jättäessään saattamatta ensimmäisen PVC-päätöksen todistusvoimaiseksi työjärjestyksensä kyseisessä artiklassa määrätyn mukaisesti.
Accordingly, the Court's judgment of 15 June 1994 imposed on the Commission only the obligation — pursuant to Article 176 of the EC Treaty (now Article 233 EC), which requires an institution whose act has been declared void to take the necessary measures to comply with the judgment of the Court — to eliminate the illegality in the measure intended to replace the annulled measure.
yritystä määräämällä tälle sakon sellaisen kilpailua rajoittavan käyttäytymisen vuoksi, jonka osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tai yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut komission näyttäneen tai jättäneen näyttämättä toteen kyseisen käyttäytymisen.
In that regard, it should be observed that, as is apparent from the grounds of the contested judgment, the principle of non bis in idem, which is a fundamental principle of Community law also enshrined in Article 4(1) of Protocol No 7 to the ECHR, precludes, in competition matters, an undertaking from being found guilty or proceedings from being brought against it a second time on the grounds of anti-competitive conduct in respect of which it has been penalised or declared not liable by a previous unappealable decision.
ICI esittää myös, että Euroopan neuvoston ihmisoikeussopimuksen seitsemännen lisäpöytäkirjan 4 artiklan 1 kappaleessa vahvistetaan kahdenkertaisen seuraamuksen kieltoa koskeva periaate, joka on kilpailuoikeudessa sovellettava yhteisön oikeuden perusperiaate (asia 7/72, Boehringer Mannheim v. komissio, tuomio 14.12.1972).
The plea raised by LVM, DSM and ICI alleging infringement of the principle of non bis in idem
LVM:n, DSM:n ja ICI:n esittämä peruste, joka koskee kahdenkertaisen seuraamuksen kieltoa koskevan periaatteen loukkaamista