natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This, together with social trends such as increasing divorce rates and a tendency for young people to live independently at an earlier age, has led to an increase and changes in the demand for housing in many Member States despite the low population growth, thereby reinforcing the urbanization trend.
Väestön keskimääräinen ikääntyminen on yhdessä tiettyjen sosiaalisten muutosten kanssa, kuten avioerojen lisääntyminen ja nuorten muuttaminen yhä aikaisemmin omaan kotiin, lisännyt ja muuttanut asuntojen kysyntää useissa jäsenmaissa alhaisesta väestönkasvusta huolimatta ja vahvistanut siten kaupungistumista.
Growing significance of migration in both population growth and distribution
kasvu sekä väestönkasvun että väestön
In the context of the almost zero natural increase, international and regional migration has become an important population growth factor.
Luonnollisen väestönkasvun ollessa miltei nollatasoa kansainvälisestä ja alueellisesta muuttoliikkeestä on tullut merkittävä väestönkasvuun vaikuttava tekijä.
In the mid 1990s the contribution of international migration to population growth of the EU was close to 75 %.
1990-luvun puolivälissä kansainvälisen siirtolaisuuden osuus EU:n väestönkasvussa oli miltei 75 prosenttia.
According the ESDP (European Spatial Development Perspective) report (1999) the consequence will be clear."
Euroopan aluesuunnittelun ja aluekehityksen suuntaviivoja (ESDP) käsittelevän kertomuksen (1999) mukaan seuraukset ovat selvät.
Its main effect is, however, to reinforce the population growth in larger urban areas, where migrants tend strongly to settle, strengthening the existing trend in regional migration within the EU from less populated regions to more urbanized ones".
"Siirtolaisuuden suurin vaikutus on kuitenkin väestönkasvun vahvistuminen suurimmilla kaupunkialueilla, joille siirtolaiset hyvin usein asettuvat asumaan. Siten siirtolaisuus vahvistaa EU:n nykyistä alueellisen siirtolaisuuden suuntausta harvaan asutuilta alueilta kaupunkeihin."
Diversity of regions but a very "centralised territory"
Alueiden moninaisuus ja alueellinen keskittyminen
The studies undertaken for the ESDP divided regions into six categories (see also Second Report on Economic and Social Cohesion, chapter on Territorial Cohesion):
ESDP:tä varten tehdyissä tutkimuksissa alueet jaettiin kuuteen eri luokkaan (ks. myös toinen taloudellista ja sosiaalista koheesiota käsittelevä kertomus, alueellista yhteenkuuluvuutta käsittelevä luku):
• Regions dominated by a large metropolitan area; • Densily populated urban regions with polycentric, or dispersed, economic development; • Regions with a high density of population in urban areas but containing rural areas and with polycentric development; • Rural areas under the influence of a metropolitan area; • Rural areas with small and medium sized towns; • Remote rural areas.
• alueet, joita hallitsee suuri metropolialue • tiheään asutut kaupunkialueet, joille on ominaista monikeskuksinen tai hajautunut talouskehitys • alueet, joilla on tiheään asuttuja kaupunkialueita, mutta myös maaseutua, ja joille on ominaista monikeskuksinen kehitys • metropolialueen vaikutuspiirissä olevat maaseutualueet • maaseutualueet, joilla on pieniä ja keskisuuria kaupunkeja
The first group has a dominant position within the EU.
Ensimmäinen ryhmä on EU:ssa hallitsevassa asemassa.
Historically, economic activity, as well as capital stock and qualified human resources, have, with a few exceptions, been concentrated in the most central areas of the Union.
Taloudellinen toiminta, pääomat ja pätevä työvoima keskittyvät yleensä EU:n ydinalueille.
While the situation in regions on the southwest periphery of the Union has converged to some degree with that in the rest of the EU, this is not yet sufficient to undermine the validity of the centre-periphery model (cf.
Unionin lounaisosan syrjäisten alueiden tilanne on jossain määrin lähentynyt unionin muiden maiden tilannetta, mutta tämä ei sinänsä riitä kumoamaan keskusperiferia -mallia (vrt. toinen koheesiokertomus).
Second Cohesion Report). This is one of the arguments in the ESDP reports in favour of a polycentric model of development. "
Tämä on yksi niistä ESDP-kertomuksissa esiintyvistä argumenteista, jotka puoltavat monikeskuksista kehitysmallia.
The creation of a number of dynamic, economically-integrated areas, evenly distributed across the European territory and composed of metropolitan and rural areas and containing towns and cities of various size, can play a key role in improving spatial balance in Europe.
"Dynaamisten, taloudellisesti integroituneiden, tasaisesti eri puolilla Eurooppaa sijoittuvien, metropoli- ja maaseutualueita sekä erikokoisia kaupunkeja sisältävien alueiden luominen parantaa Euroopan alueellista tasapainoa.
The focus should be, in particular, on upgrading the global role of south-western Europe and the central and eastern Mediterranean regions, as well as the north eastern and central-eastern parts of an enlarged Union The notion of polycentric development, therefore, needs to be accorded greater weight in lhe ESDP as a response to globalisation trends.
Erityisesti tulisi kohentaa Euroopan lounaisosien, Välimeren alueen keski-ja itäosien ja laajentuneen unionin koillis-ja itäosien maailmanlaajuista asemaa. - - ESDP:ssä onkin kiinnitettävä entistä enemmän huomiota monikeskuksiseen kehitykseen vastauksena maailmanlaajuistumisen haasteisiin.
The continued development of traditional international centres, like London and Paris, should be accompanied by the emergence of other large cities and integrated areas on the international scene, either with special links with other specific parts of the world or performing specialised functions".
Lontoon ja Pariisin kaltaiset perinteiset kansainväliset keskukset kehittyvät edelleen, mutta tämän lisäksi kansainväliselle tasolle tulisi syntyä muita suuria kaupunkeja ja integroituneita alueita, joilla on erityiset suhteet muihin tärkeisiin alueisiin maailmalla tai jotka suorittavat erityistehtäviä". (ESDP, 1999)
1.2 INCOME DISPARITIES
1.2 TULOEROT
Gross domestic product (GDP) at market prices is considered to represent the most comprehensive measure of economic performance of countries and regions.
Markkinahintaista bruttokansantuotetta (BKT) pidetään kattavimpana maiden ja alueiden taloudellisen suorituskyvyn mittarina.
The question arises as to how regional GDP should be valued.
Mutta miten aluekohtainen BKT sitten tulisi laskea?
Eurostat makes a clear distinction between measurements in European Currency Units
Eurostat erottaa toisistaan euroina tehtävät laskelmat ja ostovoimayksikköinä (OVS) tehtävät laskelmat.
Table 1 ¡Value ranges of per capita GDP in PPS for NUTS level 2 regions in the EU Member States, 1999.
Taulukko 1: BKT henkeä kohti ostovoimayksikköinä EU:n jäsenvaltioiden NUTS 2 -alueilla, 1999
National average
Kansallinen keskiarvo
Netherlands Austria
Italia Luxemburg Alankomaat Itävalta Portugali
Source : Eurostat. (a) DOM regions not considered.
Lähde: Eurostat (a) Merentakaiset departementit eivät ole mukana laskelmassa.
The ratio of the top 10 (157) to the bottom 10 (62) (four DOM regions are herein included) still amounts to 2.6:1 (see table 2).
10 korkeimman indeksin alueen (157) ja 10 matalimman indeksin alueen (62) (neljä merentakaista departementtia ovat mukana laskelmassa) suhde on 2,6:1 (ks. taulukko 2).
The ratio of the top 25 to the bottom 25 amounts to 2:1.
25 korkeimman indeksin alueen ja 25 matalimman indeksin alueen suhde on 2:1.
Table 2 : Most prosperous and least prosperous regions in the EU, 1989-1999,based on per capita GDP (PPS) as % of EU average
Taulukko 2: EU:n rikkaimmat ja köyhimmät alueet vuosina 1989-1999, alueiden BKT henkeä kohti (ovs) prosentteina EU:n keskiarvosta
10 % + * 10%-** ratio 25% + 25%ratio
10% + * 10%-** suhde 25 % + 25%suhde
Source: EU • 10 % + : the regions with the highest GDP per head (PPS), accounting for 10 % of the total population of the Union • ** 10 % -: the regions with the lowest GDP per head (PPS), accounting for 10 % of the total population of the Union
Lähde: EU • 10 % +: Alueet, joilla on suurin BKT henkeä kohti ostovoimayksikköinä. mikä vastaa 10 prosenttia unionin koko väestöstä. • ** 10 % -: Alueet, joilla on pienin BKT henkeä kohti ostovoimayksikköinä, mikä vastaa 10 prosenttia unionin koko väestöstä.
An alternative view of disparities in the Community is shown in figure 1.
Vaihtoehtoinen yhteisön alueellisia eroja koskeva näkemys esitellään kaaviossa 1.
This sets out population distribution in the Community in terms of per capita GDP in 1995 and 1999. This is an indication of real disparities.
Se kuvaa yhteisön väestön jakautumista vuosina 1995 ja 1999 henkilöä kohti lasketun BKT:n pohjalta ja on osoitus todellisista alueellisista eroista.
About 43 % of the population (1999) of the EU has an income level within 15 % (either side) of the average Community level.
Noin 43 prosentilla EU:n väestöstä (1999) on tulotaso, joka vaihtelee 15 prosenttia yhteisön keskiarvon molemmin puolin.
Almost one sixth (17.2 %) of
Lähes joka neljännen (23 prosenttia) NUTS 2 -alueen asukaskohtainen BKT on 75 prosenttia EU:n keskiarvoa pienempi.
Where are the poorest regions situated?
Missä köyhimmät alueet sijaitsevat?
Table 3 gives an overview per country:
Taulukossa 3 esitetään yleistilanne maittain.
Table 3: The poorest NUTS-2 regions per country, 1999.(Average EU = 100) *
Taulukko 3: Köyhimmät NUTS 2 -alueet maittain, 1999 (EU:n keskiarvo = 100)*
Campania Puglia Basilicata Calabria Sicilia Burgenland Norte Centro Alentejo Algarve Açores Madeira Merseyside Cornwall & Isles of scilly West Wales & the valleys Source: Eurostat; own calculations • All regions below 75 % of EU average
Campania Puglia Basilicata Calabria Sicilia Burgenland Norte Centro Alentejo Algarve Azorit Madeira Merseyside Cornwall & Isles of Scilly West Wales & the Valleys Lähde: Eurostat; omat laskelmat • Kaikki alueet, joiden tulotaso on alle 75 prosenttia EU:n keskiarvosta.
The above regions are almost all concentrated in five areas:
Lähes kaikki yllä mainitut alueet ovat keskittyneet joillekin seuraavista viidestä alueesta:
• New Lander of Germany; • Most regions of Portugal; • North-west, West and South of Spain; • Mezzogiorno; • Most regions of Greece;
• suurin osa Portugalin alueista • Luoteis-, Länsi-ja Etelä-Espanja • Mezzogiornon alue • suurin osa Kreikan alueista.
Besides these concentrations, there are a number of blackspots in Austria, Belgium, UK and the DOMs in France.
Näiden keskittymien lisäksi ongelma-alueita on myös Itävallassa, Belgiassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Ranskan merentakaisissa departementeissa.
X, of population
% väestöstä
Index GDP/per capita
Indeksi: BKT henkeä kohti
On the other hand, 15.7 % (Inner and Outer London are taken as one region; this makes comparison with the past possible) of the EU population is living in a region with a GDP per capita 25 % above the EU average; 22 NUTS level 2 are in this category (five German and four Italian regions)
Toisaalta 15,7 prosenttia (Inner ja Outer London lasketaan yhdeksi alueeksi, mikä mahdollistaa vertailun aikaisempiin lukuihin) EU:n väestöstä asuu alueella, jonka asukaskohtainen BKT on 25 prosenttia EU:n keskiarvoa suurempi. Tähän ryhmään kuuluu 22 NUTS 2 -aluetta (viisi aluetta Saksassa ja neljä Italiassa).
UNEMPLOYMENT
TYÖTTÖMYYS osuutta koko
The unemployment rates calculated by Eurostat are defined as the number of unemployed persons as a proportion of the total economically active population, i.e. persons in employment plus the unemployed.
Eurostatin laskema työttömyysaste tarkoittaa työttömien työvoimasta, johon kuuluvat sekä työssäkäyvät että työttömät.
The regional unemployment rate estimates are based on the results of the Community Labour Surveys at national level, which are carried out in all Member States at least once a year.
Alueellista työttömyysastetta koskevat arviot perustuvat yhteisön työvoimatutkimusten kansallisen tason tuloksiin. Jokaisessa jäsenvaltiossa tehdään ainakin yksi tällainen tutkimus vuosittain.
In 2000 the EU average rate of unemployment was 8.4 % which is a high rate for a year at the top of the business cycle.
Vuonna 2000 EU:n keskimääräinen työttömyysaste oli 8,4 prosenttia. Luku on korkea, kun otetaan huomioon, että tuolloin talouskasvu oli huippuluokkaa.
The 10 regions with the lowest rate have an unemployment rate of 2.4 %.
10 alhaisimman työttömyysasteen alueella työttömyysaste on 2,4 prosenttia.
This is in sharp contrast with the 10 regions with the highest rate, namely 23.5 %.
Vastakohdan muodostavat 10 korkeimman työttömyysasteen aluetta, joiden työttömyysaste on 23,5 prosenttia.
In most Member States, unemployment rates in the hardest-hit regions are two to three times higher than in the regions with the lowest percentage of jobless and the figures can be even higher still.
Useimmissa jäsenvaltioissa ongelmallisimpien alueiden työttömyysaste on 23 kertaa korkeampi kuin alhaisimman työttömyysasteen alueilla, ja luvut voivat olla vielä korkeampiakin.
Internal differences between regions are greatest in Germany, where the new Länder show four to five times higher unemployment rates than some regions of the south, and in Italy, where the differences in the north and the south are as high as a factor of 9.
Alueiden väliset erot ovat suurimpia Saksassa, jossa uusien osavaltioiden työttömyysaste on 45 kertaa korkeampi kuin tiettyjen maan eteläisten alueiden työttömyysaste, ja Italiassa, jossa pohjoisen ja etelän erot ovat jopa yhdeksänkertaiset.
The widest gaps between the best-off and the worst-off regions is found in Spain with 20.5 percentage points and in Italy with 24.6 percentage points.
Suurimmat erot parhaiden ja huonoimpien alueiden välillä löytyvät Espanjasta (20,5 prosenttia) ja Italiasta (24,6 prosenttia).
Table 4: Value ranges of unemployment rates for NUTS level 2 regions in the EU Member States, 2000
Taulukko 4: EU:n jäsenvaltioiden NUTS 2 -alueiden työttömyysasteet, 2000
Luxembourg Netherlands Austria Portugal Finland Sweden
Luxemburg Alankomaat Itävalta Portugali Suomi Ruotsi
Source : Eurostat. (a) Départements d'Outre-Mer not considered.
Lähde: Eurostat (a) Merentakaiset departementit eivät ole mukana laskelmassa.
Referring to the preceding section of this chapter, we notice that the regional unemployment rates in the EU show stronger disparities than those observed in respect of per capita GDP.
Tämän luvun edellisen osan tietojen valossa voidaan todeta, että EU:n alueellisissa työttömyysasteissa on suurempia eroja kuin henkeä kohti lasketussa BKT:ssa.
Unemployment rates in all Portuguese regions are below the EU average, as are those in several regions of Greece.
Kaikkien Portugalin alueiden ja useiden Kreikan alueiden työttömyysasteet ovat EU:n keskiarvoa alhaisempia.
Both countries depend highly on agriculture.
Tähän on kaksi syytä.
This factor hides underemployment.
Molemmat maat ovat selvästi maatalousvaltaisia, mikä puolestaan viittaa vajaatyöllisyyteen.
The absence of a developed social security system is a second factor.
Toinen syy on kehittyneen sosiaaliturvajärjestelmän puuttuminen.
This reduces the incentive to register as unemployed.
Tästä syystä ihmisillä ei ole suurta halua ilmoittautua työttömiksi työnhakijoiksi.
Table 5 shows the regions with the highest unemployment, or the regions with an unemployment rate exceeding the level of the EU average plus one standard deviation.
Taulukossa 5 esitellään alueet, joilla on korkein työttömyysaste, sekä alueet, joiden työttömyysaste on korkeampi kuin EU:n keskiarvoa, johon on lisätty standardipoikkeama.
In 2000 that level was 13.9 %.
Vuonna 2000 tämä oli 13,9 prosenttia.
Table 5: NUTS-2 regions with the highest unemployment rates, 2000.
Taulukko 5: Korkeimpien työttömyysasteiden NUTS 2 -alueet, 2000 Valtio Alue Työttömyysaste
Region
Saksa
Source: Eurostat; own calculations (a) DOM regions not considered u,
Lähde: Eurostat, omat laskelmat (a) Merentakaiset departementit eivät ole mukana laskelmassa.
All but one region (Languedoc-Roussillon) having a high unemployment rate in the EU, mentioned in table 5 falls into one of the four categories set out below:
Kaikki taulukossa 5 mainitut EU:n korkean työttömyysasteen alueet (Languedoc-Roussillonia lukuun ottamatta) kuuluvat johonkin seuraavista neljästä alueesta:
North of Finland;
Pohjois-Suomi
• The new Länder of Germany;
• Saksan uudet osavaltiot
North,West and South of Spain;
• Pohjois-, Länsi-ja Etelä-Espanja.
These regions, representing 39.2 million inhabitants or 10.4 % of the EU population, had an unemployment rate of 13.9 % or more in 2000.
Kyseisillä alueilla asuu 39,2 miljoonaa ihmistä (10,4 prosenttia EU:n väestöstä), ja vuonna 2000 niiden työttömyysaste oli vähintään 13,9 prosenttia.
Three of the above mentioned problem areas in terms of unemployment are also problem regions in terms of per capita GDP, namely: the New Länder of
Edellä mainituista alueista kolme on ongelma-alueita sekä työttömyyden että henkeä kohti lasketun BKT:n suhteen: Saksan uudet osavaltiot, Mezzogiornon alue sekä Pohjois-, Länsi- ja Etelä-Espanja.
1.4 OTHER INDICATORS
1.4 MUUT INDIKAATTORIT
Income and unemployment are the most important regional indicators.
Tulotaso ja työttömyysaste ovat tärkeimmät alueelliset indikaattorit.
But, depending on the subject dealt with, other indicators can also be considered.
Käsiteltävästä aiheesta riippuen voidaan myös tarkastella muita indikaattoreita.
In the context of territorial cohesion, the following additional indicators have been briefly addressed:
Alueellisen yhteenkuuluvuuden tarkastelussa on käytetty lisäksi seuraavia indikaattoreita:
• educational attainment;
• työvoimaosuus • koulutusaste
• index of emissions of acidifying gases.
• moottoritieindeksi • happamoittavien kaasujen päästöindeksi.
Eurostat defines 'activity rate' as the ratio between the active population and the total population of corresponding age.
Eurostatin mukaan työvoimaosuus tarkoittaa aktiiviväestön suhdetta vastaavan ikäiseen väestöön kokonaisuudessaan.
The activity rate expresses the share of employable persons in a population of 14 years and over.
Työvoimaosuus ilmaisee työllistettäväksi sopivien henkilöiden osuuden vähintään 14 vuotta täyttäneistä.
Besides the age structure, activity rates have a dominant influence on the labour force.
Ikärakenteen lisäksi myös työvoimaosuus vaikuttaa ratkaisevalla tavalla työvoimaan.
In the EU as a whole the activity rate amounts to 56.0.This is based on a Community labour force sample survey.
Koko EU:n tasolla työvoimaosuus on 56,0. Tämä selviää yhteisön työvoimaa koskevan otantatutkimuksen tuloksista.
Activity rates vary widely between Member Countries but also between regions within countries (see table 6).
Työvoimaosuus vaihtelee sekä jäsenvaltioiden välillä että yksittäisen jäsenvaltion alueiden välillä (ks. taulukko 6).
Outstandingly high rates are found mainly in Denmark, Finland, The Netherlands, Sweden, the United Kingdom and some German and Portuguese regions.
Poikkeuksellisen korkean työvoimaosuuden maita ovat Tanska, Suomi, Alankomaat, Ruotsi, Yhdistynyt kuningaskunta ja tietyt Saksan ja Portugalin alueet.
On the other hand, by far the lowest rates are to be found in Italy, Spain, Greece, Belgium and Luxembourg.
Alhaisen työvoimaosuuden maita ovat Italia, Espanja, Kreikka, Belgia ja Luxemburg.
Table 6: Range of values of activity rates for NUTS level 2 regions in the EU Member States, 2000
Taulukko 6: EU:n jäsenvaltioiden NUTS 2 -alueiden työvoimaosuudet, 2000
Belgium Denmark Germany Greece Spain France (a) Ireland Italy Luxembourg Netherlands Austria Portugal Finland Sweden United Kingdom EUR 15
Yhdistynyt kuningaskunta
Source: Eurostat
EUR 15 Lähde: Eurostat
The huge regional differences in activity rates is quite remarkable.
Työvoimaosuudessa on huomattavia alueellisia eroja.
The highest rate in the EU Member States amounts to 74.5, the lowest is no more than 35.5.
Korkein työvoimaosuus EU:n jäsenvaltioissa on 74,5 ja alhaisin vain 35,5.
Low overall participation rates are generally coupled with low female participation in the labour market.
Pieneen työvoimaosuuteen liittyy yleensä naisten alhainen osallistuminen työelämään.
The wide range of activity rates for the NUTS level 2 regions is one of the factors which explains regional differences in GDP.
NUTS 2 -alueiden työvoimaosuuksien vaihtelu on yksi BKT:n alueellisia eroja selittävä tekijä.
Recently, Elhorst (1996) investigated the causes of variation in labour force participation in a regional Europe.
Elhorst (1996) on tutkinut syitä työvoiman osallistumisasteiden eroihin alueiden Euroopassa.
He came to the conclusion that the unemployment rate, the wage and the educational attainment of the adult population are regular determinants of the regional participation rate in the EU.
Hän tuli siihen lopputulokseen, että aikuisväestön työttömyysaste, palkat ja koulutusaste ovat tavallisimmat EU:n alueellista työvoimaosuutta määrittävät tekijät.
1.4.2 EDUCATIONAL ATTAINMENT
1.4.2 KOULUTUSASTE
The data on educational attainment are obtained from the Community Labour Force Survey.
Koulutusastetta koskevat tiedot on saatu yhteisön työvoimatutkimuksesta.
The conditions of successful completion vary and can be determined by various criteria, e.g. the award of a certificate, attendance of a given number of hours, exams passed.
Opintojen loppuunsaattamisen ehdot vaihtelevat, ja opintojen päättämisen määrittelyyn on monia eri kriteereitä, esimerkiksi todistuksen saaminen, tietyn tuntimäärän suorittaminen tai kokeiden läpäiseminen.
Eurostat makes a distinction between three levels of educational attainment of persons aged 25-59: low, medium and high.
Eurostat erottelee kolme koulutustasoa 25-59-vuotiaille: alhainen taso, keskitaso ja korkea taso.
Table 7 concerns only the high level.
Taulukossa 7 käsitellään vain korkeaa koulutustasoa.
It is clear from table 7 that the data per country are not fully comparable (as shown by, e.g., the results for Italy).
Kuten taulukosta käy ilmi, maakohtaiset luvut eivät ole suoraan vertailtavissa (esimerkiksi Italian tulokset).
Table 7: Range of values of educational attainment - high level - for NUTS level 2 regions in the EU, 2000 Country
Taulukko 7: Koulutusaste korkeimmalla tasolla EU:n NUTS 2 -alueilla, 2000
Lowest 22
Alhaisin
National average 29 27 25 18 23 23 23 10 19 25 15 10 34
Kansallinen keskiarvo 29 27 25 18 23 23 23 10 19 25 15 10 34 31 29
National average
• Kreikka: kaikki alueet ovat selvästi EU:n keskiarvon alapuolella.
Whilst bearing in mind the above reservation concerning the comparability of the data, it is nonetheless apparent that many objective 1 regions or former objective 1 regions show a low level of educational attainment:
• Espanja: alhainen koulutustaso Galiciassa, Kastilia - La Manchassa, Extremadurassa ja Andalusiassa. • Italia: Mezzogiornon alueella alhainen koulutustaso suhteessa kansalliseen keskiarvoon. • Portugali: kaikki alueet ovat selvästi EU:n keskiarvon alapuolella.
• Greece: all regions are far below EU average; • Spain: low level in Galicia, Castilla-la Mancha, Extremadura and Andalucía; • Italy: low level relative to national average in the Mezzogiorno; • Portugal: all regions far below EU average; • Austria: low level in Burgenland; • Ireland: relative low level in southern and eastern Ireland.
• Itävalta: alhainen koulutustaso Burgenlandissa. • Irlanti: suhteellisen alhainen koulutustaso Irlannin etelä-ja itäosissa.
This supports the thesis of Elhorst mentioned in the previous section.
Nämä tiedot tukevat edellä mainittua Elhorstin väitettä.
We find an exception to the rule in the regions of former Eastern Germany; these regions show a high educational attainment.
Entisen Itä-Saksan alueet ovat kuitenkin poikkeus, koska niiden asukkaiden koulutustaso on korkea.
The motorway index (Kms/100 Km") is another indicator of regional disparities.
Moottoritieindeksi (km/100 km") on toinen alueellisten erojen mittaamiseen käytetty indikaattori.
Also here, some care must be exercised when interpreting the data.
Myös tässä yhteydessä tietoja on tulkittava maltillisesti.
Nevertheless table 8 shows a low index for the objective 1 regions.
Taulukosta 8 nähdään, että tavoite 1 -alueiden moottoritieindeksi on alhainen.