natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Such substitution of the Member State for the purchaser as the person liable to pay, even for a period co-terminous with the proceedings before courts, presupposes the existence of a legal basis laying down the conditions for such substitution (see, to that effect, Case C-352/92 Milchwerke Köln ν Wuppertal, paragraph 22). In this case, there is no such legal basis.
Komission mukaan nämä menettelyt olisi pitänyt saattaa päätökseen, kun oli kulunut jo neljä vuotta vanhaan maitokiintiöjärjestelmään kuuluvan viimeisen markkinointivuoden päättymisestä.
The obligations of the Member States, for their part, are described in Article 19 of Regulation No 1546/88, according to which they are required to take all the measures necessary to ensure collection of the supplementary levy.
Jäsenvaltioille kuuluvat velvoitteet selostetaan puolestaan asetuksen N:o 1546/88 19 artiklassa, jonka mukaan niiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta ne voivat varmistaa lisämaksujen perimisen.
The very wording of Article 19 of Regulation No 1546/88 shows that it creates an obligation to use best endeavours and not an obligation to achieve a specific result.
Asetuksen N:o 1546/88 19 artiklan sanamuodosta itsestään käy ilmi, että siinä asetetaan keinoja, mutta ei tuloksia, koskeva velvoite.
Finally, the imposition of a timelimit cannot compensate for the lack of a legal basis for the corrections.
Jäsenvaltioilla on ainoastaan velvollisuus periä lisämaksut viivytyksettä ja suorittaa ne komissiolle.
The Member States are required only to pursue the collection of supplementary levies diligently and to pay them over to the Community.
Lopuksi on todettava, että määräajan asettamisella ei voida poistaa sitä, että näiltä korjauksilta puuttuu oikeudellinen perusta.
Annuls Commission Decision 98/358/EC of 6 May 1998 on the clearance of the accounts presented by the Member States in respect of the expenditure for 1994 of the Guarantee Section of the European Agricultural Guidance and Guarantee Fund (EAGGF) in so far as it applies to the French Republic 'negative corrections' for sums in respect of supplementary levies the recovery of which was being disputed in proceedings pending before national courts at the date ofthat decision;
Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tukiosastosta varainhoitovuonna 1994 rahoitettuja menoja koskevien jäsenvaltioiden tilien tarkastamisesta ja hyväksymisestä 6 päivänä toukokuuta 1998 tehty komission päätös 981 3581 EY kumotaan siltä osin kuin siinä määrätään Ranskan tasavallalle 'negatiivisia korjauksia" niiden maidon lisämaksujen osalta, joita vastaavien summien perimistä koskevat oikeudenkäynnit olivat kyseisen päätöksen tekemishetkellä vireillä toimivaltaisissa kansallisissa tuomioistuimissa.
Orders the French Republic and the Commission of the European Communities to bear their own costs;
Ranskan tasavalta ja Euroopan yhteisöjen komissio vastaavat kumpikin omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Advocate General S. Alber delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 29 March 2001.
Julkisasiamies S. Alber on esittänyt ratkaisuehdotuksensa kuudennen jaoston istunnossa 29 päivänä maaliskuuta 2001.
Case C-49/00 Commission of the European Communities ν Italian Republic Social policy
Asia C-49/00 Euroopan yhteisöjen komissio ν. Italian tasavalta Sosiaalipolitiikka
(Failure by a Member State to fulfil its obligations — Incomplete transposition of Directive 89/391/EEC - Safety and health of workers) (Fifth Chamber)
89/391/ΕΊΥ puutteellinen
By application lodged at the Registry of the Court of Justice on 16 February 2000, the Commission of the European Communities brought an action under Article 226 EC for a declaration that:
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Direktiivin täytäntöönpano — Työntekijöiden turvallisuus ja terveys (viides jaosto) toimenpiteisiin noudattaakseen direktiiviin perustuvia velvoitteitaan kahden kuukauden kuluessa tämän lausunnon tiedoksisaannista. Koska Italian tasavalta ei vastannut tähän lausuntoon, komissio nosti nyt esillä olevan kanteen.
Since the Italian Republic did not respond to that opinion, the Commission brought this action.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
by failing to require employers to evaluate all health and safety risks in the work place;
Euroopan yhteisöjen komissio on 16.2.2000 jättämällään kannekirjelmällä nostanut EY 226 artiklaan perustuvan kanteen, jossa se vaatii yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Italian tasavalta ei ole noudattanut toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä 12 päivänä kesäkuuta 1989 annetun direktiivin 89/391/ETY 6 artiklan 3 kohdan a alakohdan ja 7 artiklan 3, 5 ja 8 kohdan mukaisia velvoitteitaan,
The first complaint by allowing employers to decide whether or not to enlist external services for the adoption of protective and preventive measures when the skills available within the undertaking are insufficient, and by failing to define the capabilities and aptitudes which the persons responsible for protective and preventive measures against occupational risks to workers' health and safety must possess,
— koska se on jättänyt työnantajan päätettäväksi, käyttääkö se ulkopuolisia suojelu- ja ehkäisypalveluja, kun yrityksessä ei ole siihen pätevää henkilöstöä, ja
According to the Commission, Article 6(3)(a) of the directive requires employers to evaluate all the risks to the safety and health of workers at work.
Komission mukaan direktiivin 6 artiklan 3 kohdan a alakohdassa asetetaan työnantajalle velvollisuus selvittää kaikki työntekijöiden turvallisuuteen ja terveyteen työpaikalla kohdistuvat vaarat.
The three types of risk mentioned in that provision are only examples of particular risks which must be evaluated.
Tässä säännöksessä mainitut kolme vaaraa ovat ainoastaan esimerkkejä sellaisista yksittäisistä vaaroista, jotka on selvitettävä.
That is why, by its first complaint, the Commission claims that the Italian measure transposing the directive, namely Article 4(1) of the Decree-Law, which merely requires the employer to evaluate those three specific types of risk, is contrary to the directive.
Tästä syystä komissio on ensimmäisessä kanneperusteessaan väittänyt, että Italian täytäntöönpanosäännös, eli decretolegislativon 4 §:n 1 momentti, jossa vaaditaan ainoastaan, että työnantaja selvittää vain nämä kolme vaaraa, on direktiivin vastainen.
the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Articles 6(3)(a) and 7(3), (5) and (8) of Council Directive 89/391/EEC of 12 June 1989 on the introduction of measures to encourage improvements in the safety and health of workers at work.
koska se ei ole määrittänyt niitä kykyjä ja taitoja, joita työntekijöiden turvallisuuteen ja terveyteen liittyvistä työsuojelu- ja ehkäisytoiminnoista vastaavilta henkilöiltä vaaditaan.
It must be noted, at the outset, that it follows both from the purpose of the directive, which, according to the 15th recital, applies to all risks, and from the wording of Article 6(3)(a) thereof, that employers are obliged to evaluate all risks to the safety and health of workers.
Aluksi on syytä todeta, että sekä tämän direktiivin, jota sen 15. perustelukappaleen mukaan sovelletaan kaikkiin vaaroihin, tavoitteesta että sen 6 artiklan 3 kohdan a alakohdasta ilmenee, että työnantajilla on velvollisuus selvittää kaikki vaarat työntekijöiden turvallisuudelle ja terveydelle.
In accordance with the procedure under the first paragraph of Article 226 EC, and having given the Italian Republic formal notice to submit its observations, the Commission, by letter dated 19
Sen jälkeen, kun komissio oli varannut Italian tasavallalle tilaisuuden huomautustensa esittämiseen, se lähetti tälle jäsenvaltiolle EY:n perustamissopimuksen 169 artiklan ensimmäisessä kohdassa (josta ontullut EY 226 artiklan ensimmäinen kohta) määrätyn menettelyn mukaisesti perustellun lausunnon, jossa se kehotti tätä ryhtymään tarvittaviin
It should also be noted that the occupational risks which are to be evaluated by employers are not fixed once and for all, but are continually
Lisäksi on täsmennettävä, että niitä työssä esiintyviä vaaroja, jotka työnantajien on selvitettävä, ei voida määrittää lopullisesti yhdellä kertaa, vaan että ne ovat jatkuvassa kehitystilassa
changing in relation, particularly, to the progressive development of working conditions and scientific research concerning such risks.
suhteessa muun muassa työolojen vaihettaiseen kehitykseen ja työssä esiintyviä vaaroja koskeviin tieteellisiin tutkimuksiin.
Therefore, it remains to consider whether Article 8(6) of the Decree-Law, read in the light of the other paragraphs of that provision, and particularly of paragraphs 1 and 5 thereof, must none the less be given the interpretation advocated by the Italian Government.
Näin ollen on vielä tutkittava, onko decretolegislativon 8 §:n 6 momenttia, kun sitä luetaan yhdessä tämän säännöksen muiden momenttien kanssa ja erityisesti sen 1 ja 5 momentin kanssa, tästä huolimatta tulkittava siten kuin Italian hallitus esittää.
It follows that Article 4(1) of the Decree-Law, which certainly requires employers to evaluate specific risks, but which limits the extent of that obligation to the three sorts of risk mentioned as examples in Article 6(3) (a) of the directive, does not properly transpose that provision into national law.
6 artiklan 3 kohdan a alakohdassa esimerkinomaisesti mainittua vaaraa, ei asianmukaisesti täytäntöönpanna tätä säännöstä.
It must be held that the interpretation of Article 8(6) of the Decree-Law relied upon by the Italian Government according to which the employer must, in all circumstances, engage persons with the requisite capabilities or enlist persons or services outside the undertaking, does not result in a sufficiently clear and precise way from the text of that provision or from its legal context.
On syytä katsoa, että Italian hallituksen esittämä, decretolegislativon 8 §:n 6 momenttia koskeva tulkinta, jonka mukaan työnantajalla olisi kaikissa olosuhteissa velvollisuus palkata asianmukaisen pätevyyden omaavaa henkilöstöä tai käytettävä yrityksen ulkopuolisia henkilöitä tai palveluyrityksiä, ei ilmene riittävän selvästi ja täsmällisesti tämän säännöksen sanamuodosta eikä sen oikeudellisesta yhteydestä.
By its second complaint, the Commission claims that Article 8(6) of the Decree-Law, which leaves to the employer the choice of whether or not to call upon external services if the capabilities of the employees of the undertaking are insufficient, is obviously contrary to the mandatory rule contained in Article 7(3) of the directive.
Toisessa kanneperusteessaan komissio väittää, että decretolegislativon 8 §:n 6 momentti, jossa annetaan työnantajalle mahdollisuus valita, käyttääkö se ulkopuolista palveluyritystä, kun yrityksessä ei ole siihen pätevää henkilöstöä, on selvästi direktiivin 7 artiklan 3 kohdassa säädetyn pakottavan säännön vastainen.
By its third complaint, the Commission claims that, by not laying down sufficiently clear and detailed rules relating to the capabilities required of the persons responsible for protection from and prevention of occupational risks within the undertaking, the Italian Republic is in breach of Article 7(5) and (8) of the directive.
Kolmannessa kanneperusteessaan komissio väittää, että Italian tasavalta on rikkonut direktiivin 7 artiklan 5 ja 8 kohtaa, koska se ei ole antanut selviä ja yksityiskohtaisia säännöksiä niiden henkilöiden pätevyydestä, jotka ovat vastuussa työssä esiintyviin vaaroihin liittyvistä suojelu- ja ehkäisytehtävistä yrityksessä.
In that regard, it must be noted that Article 7(1) and (3) of the directive require employers to arrange a service of prevention and protection from occupational risks within the undertaking or, if its internal capabilities are insufficient, to enlist external help.
Tältä osin on syytä muistuttaa, että direktiivin 7 artiklan 1 ja 3 kohdassa asetetaan työnantajalle velvollisuus järjestää työssä esiintyvien vaarojen ehkäisy- ja suojelutoimenpiteet yrityksessä, tai jos yrityksessä ei ole siihen pätevää henkilöstöä, velvollisuus käyttää päteviä ulkopuolisia henkilöitä tai palveluyrityksiä.
However, under the terms of Article 8(6) of the Decree-Law, an employer has the option, but not the obligation, to have recourse to persons or services outside the undertaking if the capabilities of the employees within it are insufficient.
Decretolegislativon 8 §:n 6 momentin mukaan työnantajalla on kuitenkin oikeus, mutta ei velvollisuutta, käyttää yrityksen ulkopuolisia henkilöitä tai palveluyrityksiä, jos yrityksessä ei ole siihen pätevää henkilöstöä.
In order to implement that obligation, Member States must adopt laws or regulations which comply with the requirements of the directive and which are brought to the attention of the undertakings concerned by appropriate means, so as to enable them to be aware of their obligations in the matter and the competent national authorities to check that those measures are complied with.
Tämän velvollisuuden noudattaminen edellyttää sitä, että jäsenvaltiot antavat sellaisia lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä, jotka täyttävät direktiivissä asetetut edellytykset ja jotka saatetaan asianmukaisin tavoin asianomaisten yritysten tietoon, jotta nämä voivat saada tiedon tätä alaa koskevista velvollisuuksistaan ja jotta toimivaltaiset kansalliset viranomaiset voivat valvoa näiden toimenpiteiden noudattamista.
Therefore it does not follow from Article 8(6) of the Decree-Law taken on its own that the employer must, in all circumstances, engage staff with the appropriate capabilities or call upon external persons or services to ensure protection from and prevention of occupational risks within the undertaking concerned.
Decretolegislativon 8 artiklan 6 momenttia erikseen tarkasteltaessa voidaan havaita, ettei siinä säädetä, että työnantajalla olisi kaikissa olosuhteissa velvollisuus palkata asianmukaisen pätevyyden omaavaa henkilöstöä tai käytettävä ulkopuolisia henkilöitä tai palveluyrityksiä huolehtimaan tehtävistä, jotka liittyvät työssä esiintyvien vaarojen ehkäisy- ja suojelutoimenpiteisiin.
The approach taken by the Italian Republic, consisting of entrusting the employer with the responsibility to determine the capabilities and aptitudes necessary to ensure protection from and prevention of occupational risks, obviously does not satisfy the requirements of Article 7(5) and (8) of the directive.
Italian tasavallan omaksumalla ratkaisulla sen asettaessa työnantajalle vastuun määrätä suojeluja ehkäisytehtävien hoitamiseen tarvittavista kyvyistä ja taidoista, ei selvästikään täytetä direktiivin 7 artiklan 5 ja 8 kohdassa asetettuja vaatimuksia.
Court of First Instance
Yhteisöjen tuomioistuin on antanut seuraavan tuomiolauselman:
(Community trade mark — Word mark TELEYE — Application accompanied by a claim of priority on the basis of the earlier mark TELEEYE — Request for correction — Substantial alteration of the mark) (Fourth Chamber)
Italian tasavalta ei ole noudattanut toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä 12 päivänä kesäkuuta 1989 annetun direktiivin 89/391¡ETY 6 artiklan 3 kohdan a alakohdan ja 7 artiklan 3, 5 ja 8 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on jättänyt säätämättä, että työnantajan on selvitettävä kaikki työntekijöiden turvallisuuteen ja terveyteen työpaikalla kohdistuvat vaarat, koska se on jättänyt työnantajan päätettäväksi, käyttääkö se ulkopuolisia suojelu- ja ehkäisypatveluja, kun yrityksessä ei ole siihen pätevää henkilöstöä, ja koska se ei ole määrittänyt niitä kykyjä ja taitoja, joita työntekijöiden turvallisuuteen ja terveyteen liittyvistä työsuojelu-ja ehkäisytoiminnoista vastaavilta henkilöiltä vaaditaan.
1), that its application had been accorded the filing date of 27 May 1998.
Italian tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
The trade mark for which registration was sought, as shown in the application form, was the word TELEYE.
Julkisasiamies ehdottaa, että yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee asian seuraavasti:
The goods in respect of which registration of the mark was sought fall within Class 9 of the Nice Agreement.
Italian tasavalta ei ole noudattanut toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä 12 päivänä kesäkuuta 1989 annetun direktiivin 89/391/ΕΤΎ 6 artiklan 3 kohdan a alakohdan ja 7 artiklan 3, 5 ja 8 kohdan mukaisia velvoitteitaan,
The claim of priority accompanying the application for the Community trade mark and recorded on the form on which the trade mark application was made referred to the application for the trade mark TELEEYE filed in the United States on 20 January 1998.
— koska se on jättänyt säätämättä, että työnantajan on selvitettävä kaikki työntekijöiden turvallisuuteen ja terveyteen työpaikalla kohdistuvat vaarat, koska se on jättänyt työnantajan päätettäväksi, käyttääkö se ulkopuolisia suojelu- ja ehkäisypalveluja, jos siihen ei ole käytettävissä pätevää omaa henkilöstöä,
After receiving the applicant's observations on his view that Article 44 of Regulation No 40/94 and Rule 13 of Regulation No 2868/95 did not allow the correction sought, the examiner informed the applicant by letter of 20 October 1998 of his decision that the correction was not possible because it substantially changed the trade mark.
— koska se ei ole määrittänyt niitä kykyjä ja taitoja, joita työntekijöiden turvallisuuteen ja terveyteen liittyvistä työsuojelu- ja ehkäisytoiminnoista vastaavilta henkilöiltä vaaditaan.
The appeal was dismissed by decision of 24 March 1999 (hereinafter 'the contested decision').
Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
The Board of Appeal found that the correction requested by the applicant substantially changed the original representation of the trade mark, the marks TELEYE and TELEEYE differing in their pronunciation and visual impact and in the way in which they would be understood by the public.
Asia T-128/99 Signal Communications Ltd v. sisämarkkinoiden harmonisointi virasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) Immateriaalioikeus
aforesaid document, it is following examination of the claim of priority that the Office, enlightened by the applicant's observations on the discrepancy which has been noted, determines the nature of the discrepancy and the applicant's intention and confirms whether or not the applicant is in fact seeking to obtain a Community trade mark that is the same as the mark for which he had applied earlier. In doing so, the Office defines the subject-matter of the application.
Yhteisön tavaramerkki — Sanamerkki TELEYE — Hakemus, johon liittyy aikaisempaan tavaramerkkiin TELEEYE perustuva etuoikeusvaatimus — Koήauspyyntö — Tavaramerkin huomattava muuttaminen (neljäs jaosto)
The applicant claims that the Court of First Instance should: annul the contested decision;
27 artiklan ja yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13 päivänä joulukuuta 1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2868/95 9 säännön perusteella tavaramerkkihakemuksen hakemispäiväksi oli annettu 27.5.1998.
That being so, contrary to the applicant's submission, the abovementioned discrepancy does not by itself imply that it ought to have been clear to the examiner that the applicant wished to use for the Community trade mark the same spelling as that used in the earlier application.
Kantaja on tehnyt 27.5.1998 asetuksen N:o 40/93 perusteella Yhdistyneen kuningaskunnan kansalliselle rekisteriviranomaiselle sanamerkkiä koskevan yhteisön tavaramerkkihakemuksen, johon liittyy etuoikeusvaatimus; kansallinen rekisteriviranomainen toimitti hakemuksen sisämarkkinoiden harmonisointivirastolle (tavaramerkit ja mallit) (jäljempänä virasto).
order that Community trade mark application No 837096 be amended to show TELEEYE instead of TELEYE, and
Tavaramerkki, jonka rekisteröintiä on haettu, on hakemuslomakkeen perusteella sanamerkki TELEYE, ja korjauspyyntö koskee tätä tavaramerkkiä tässä muodossaan.
According to the case-law of the Court of First Instance, under Article 63(6) of Regulation No 40/94, the Office must take the necessary measures to comply with judgments of the Court of Justice. Accordingly, the Court of First Instance is not entitled to issue directions to the Office.
Kantaja on ilmoittanut 6.8.1998 telekopiolla virastolle, että yhteisön tavaramerkkihakemukseen oli livahtanut kirjoitusvirhe, ja pyytänyt, että tuo virhe korjattaisiin siten, että merkin TELEYE sijasta hakemus koskisi merkkiä TELEEYE eli vastaisi tältä osin Yhdysvalloissa jätettyä tavaramerkkihakemusta, jonka sisältö ilmeni oikeaksi todistetusta kopiosta ja jonka perusteella kantaja oli vaatinut etuoikeutta.
First, it wished to avoid the difficulties — including the need for the applicant to file a new application - which would be occasioned by an absolute prohibition of amendment of applications for a trade mark.
Yhteisön tavaramerkkihakemukseen liittyy tällä hakemuslomakkeella esitetty etuoikeusvaatimus, josta ilmenee, että tavaramerkistä TELEEYE on tehty hakemus 20.1.1998 Yhdysvalloissa.
The applicant's argument rests upon Article 29(1) of Regulation No 40/94 according to which the application for the Community trade mark must be for the same trade mark as that relied on for the purposes of the right of priority. The applicant's intention to apply for the Community trade mark with the same spelling as that used in the United States trade mark application should have been obvious to the examiner.
Vastaanotettuaan kantajan huomautukset tutkijan ilmoituksesta, jonka mukaan asetuksen N:o 40/94 44 artiklan ja asetuksen N:o 2868/95 13 säännön perusteella kantajan pyytämää korjausta ei voitaisi suorittaa, tutkija on antanut 20.10.1998 kirjeitse kantajalle tiedoksi päätöksensä, jonka mukaan korjausta ei ole mahdollista tehdä, koska se vaikuttaisi huomattavasti tavaramerkkiin.
If there was no reason for it to have been obvious to the examiner, then the correction of the discrepancy between the two trade marks cannot constitute a substantial alteration.
Kantaja on lähettänyt 18.6.1998 kirjeitse virastolle oikeaksi todistetun kopion tavaramerkin TELEEYE rekisteröintihakemuksesta (nro 75/420 484) Yhdysvalloissa.
Findings of the Court
11.12.1998 tutkijan asetuksen N:o 40/94
Where, as in the present case, there is a discrepancy between the document evidencing the priority and the intention expressly stated in the claim of priority and the letter accompanying the
Kantaja on valittanut päätöksestä virastolle 59 artiklan mukaisesti.
submitted to the Office by the applicant.
Ensimmäisen arviointi asiasta
That factor is one which must be taken into account in construing the requirement, mentioned above, that the amendment should not substantially change the trade mark.
Valitus on hylätty 24.3.1999 tehdyllä päätöksellä (jäljempänä riidanalainen päätös).
Thus, it clearly follows, on the one hand, from the fact that Article 29 of Regulation No 40/94 implies that the subject-matter of the application for a Community trade mark is identical to that of the earlier application and, on the other hand, from the nature of the error in point and the applicant's clear intention to register the same mark as that on which it relies for the purpose of claiming priority, that the correction sought is in no way abusive and does not entail substantial alteration of the trade mark.
Valituslautakunta on todennut päätöksessään, että kantajan pyytämä korjaus vaikuttaa huomattavasti tavaramerkin alkuperäiseen kuvaukseen, koska merkit TELEYE ja TELEEYE eroavat ääntämykseltään ja ulkoiselta olemukseltaan ja yleisö mieltää ne erilaisiksi.
Orders the Office to bear its own costs and to pay those of the applicant.'
Vaatimus, jonka mukaan virasto on velvoitettava korjaamaan tavaramerkkihakemuksessa oleva kirjoitusvirhe
Case T-142/00 Michel Van Huffel ν Commission of the European Communities Staff Regulations of Officials
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävänä ei siis ole antaa virastolle täytäntöönpanoa koskevia määräyksiä.