natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The national court considers that it is established that, in the course of the commercial negotiations of 3 July 1997, Mr Hölterhoff used the descriptions 'Spirit Sun' and 'Context Cut' solely in order to describe the qualities and, more specifically, the type of cut of the precious stones offered for sale and that, accordingly, such a description was not intended to suggest that the stones originated in Mr Freiesleben's firm.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo selvitetyksi, että liikeneuvottelujen kuluessa 3.7.1997 Hölterhoff käytti nimityksiä Spirit Sun ja Context Cut ainoastaan kuvaillakseen laatua eli tarkemmin sanoen myytäväksi tarjottujen jalokivien hionnan tyyppiä ja että niin muodoin tällaisten nimitysten käytön tarkoituksena ei ollut tuoda esiin, että kivet olivat peräisin Freiesiebenin yrityksestä.
In that regard, it is sufficient to state that, in a situation such as that described by the national court, the use of the trade mark does not infringe any of the interests which Article 5(1) is intended to protect.
Tältä osin on riittävää todeta, että kansallisen tuomioistuimen kuvaaman kaltaisessa tilanteessa tavaramerkin käyttö ei loukkaa mitään niistä intresseistä, joita 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetaan suojata.
The Oberlandesgericht Düsseldorf considered that the outcome of the case depended on the interpretation of Article 5(1) of the directive and decided to stay the proceedings and to refer a question to the Court for a preliminary ruling.
Oberlandesgericht Düsseldorf on katsonut riidan ratkaisun edellyttävän direktiivin 5 artiklan 1 kohdan tulkintaa ja lykännyt asian käsittelyä pyytääkseen yhteisöjen tuomioistuimelta ennakkoratkaisua yhteen kysymykseen.
The question seeks in substance to ascertain whether, pursuant to Article 5(1) of the directive, the proprietor of the trade mark may prevent a third party from using the trade mark in a factual situation such as that which the national court describes in detail.
Kysymyksellä kysytään sitä, voiko tavaramerkin haltija direktiivin 5 artiklan 1 kohdan nojalla kieltää merkin käytön kolmannelta kansallisen tuomioistuimen tarkemmin kuvaamien tosiseikkojen muodostamassa tilanteessa.
the reference is made for purely descriptive purposes, namely in order to reveal the characteristics of the product offered for sale to the potential customer, who is familiar with the characteristics of the products covered by the trade mark concerned, the reference to the trade mark cannot be interpreted by the potential customer as indicating the origin of the product.
maininta tehdään vain puhtaasti kuvailevassa tarkoituksessa eli sellaiselle potentiaaliselle asiakkaalle myytäväksi tarjottavan tavaran ominaisuuksien tietoon saattamiseksi, joka tuntee asianomaisella tavaramerkillä varustettujen tavaroiden ominaisuudet
It is common ground that, in such a situation, the use of the trade mark is a use in the course of trade in relation to products identical with or similar to those for which the trade mark was registered.
On kiistatonta, että tällaisessa tilanteessa tavaramerkin käyttö on käyttöä elinkeinotoiminnassa samoja tai samankaltaisia tavaroita varten kuin ne tavarat, joita varten tavaramerkki on rekisteröity.
'Article 5(1) of First Council Directive 89/104/EEC of 21 December 1988 to approximate the laws of the Member States relating to trade marks is to be interpreted as meaning that the proprietor of a trade mark cannot rely on his exclusive right where a third party, in the course of commercial negotiations, reveals the origin of goods which he has produced himself and uses the sign in question solely to denote the particular characteristics of the goods he is offering for sale so that there can be no question of the trade mark used being perceived as a ngn indicative of the undertaking of origin?
Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21 päivänä joulukuuta 1988 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 89I104IETY 5 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että tavaramerkin haltija ei voi vedota yksinoikeuteensa, kun kolmas liikeneuvottelujen yhteydessä ilmoittaa valmistaneensa tavaran itse ja käyttää kyseistä tavaramerkkiä pelkästään kuvaamaan tarjoamansa tavaran erityispiirteitä niin, ettei ole mahdollista tulkita tavaramerkin käyttöä viittaukseksi yritykseen, josta tavara on peräisin.
Advocate General F.G. Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 20 September 2001.
Julkisasiamies F. G. Jacobs on esittänyt ratkaisuehdotuksensa täysistunnossa 20 päivänä syyskuuta 2001.
Article 5(1) of Council Directive 89/104/EEC of 21 December 1988 to approximate the laws of the Member States relating to trade marks does not entitle a trade mark proprietor to prevent third
(Suomenkielistä käännöstä ei ole vielä saatavissa.)
Case C-383/00 Commission of the European Communities ν Federal Republic of Germany Social policy
Asia C-383/00 Euroopan yhteisöjen komissio v. Saksan liittotasavalta Sosiaalipolitiikka
Directive 96/82/EC
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen Direktiivi 96/82/EY määräajassa tapahtuvan täytäntöönpanon laiminlyönti (toinen jaosto) lainsäädäntötoimien tultua toteutetuiksi täytäntöönpano on puutteellinen ainoastaan Mecklenburg-Vorpommernin, Ala-Saksin, Rheinland-Pfalzin, Saksin, Saksi-Anhaltin ja Schleswig-Holsteinin osavaltioiden osalta.
(Failure by a Member State to fulfil its obligations implement within the prescribed period) (Second Chamber) necessary for that purpose, the Commission took the view that the Federal Republic of Germany had failed to fulfil its obligations under the directive and, by letter of 10 May 1999, gave the German Government formal notice to submit its observations within a period of two months.
Direktiivi tuli voimaan 3.2.1997 ja sen 24 artiklan I kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetty määräaika päättyi 3.2.1999.
By application lodged at the Registry of the Court on 18 October 2000, the Commission of the European Communities brought an action under Article 226 EC for a declaration that, by failing to adopt, within the prescribed period, all the measures necessary to comply with Council Directive 96/82/EC of 9 December 1996 on the control of major-accident hazards involving dangerous substances and, in particular.
Saksan hallitus katsoo, että niiden täytäntöönpanotoimien lukumäärän ja monimutkaisuuden vuoksi, jotka ovat tarpeen sekä liittovaltion että osavaltioiden tasolla, esillä olevaan asiaan liittyi erityisiä olosuhteita, jotka komission olisi pitänyt ottaa huomioon EY 10 artiklassa vahvistetun lojaalin yhteistyön periaatteen nojalla.
The German Government does not dispute that all the measures necessary to implement Article 11 of Directive 96/82 in national law have not yet been adopted.
On kiistatonta, että Saksan liittotasavalta ei ollut ennen perustellussa lausunnossa asetetun kahden kuukauden määräajan päättymistä toteuttanut kaikkia tarvittavia toimenpiteitä direktiivin 96/82/EY saattamiseksi osaksi kansallista oikeusjärjestystään.
It points out that, after the adoption of the various legislative measures discussed in the course of the pre-litigation procedure, implementation is still in issue only in the Länder of Mecklenburg-Western Pomerania, Lower Saxony, Rhineland-Palatinate, Saxony, Saxony-Anhalt and Schleswig-Holstein.
Koska komissiolle ei ollut tämän määräajan päättymiseen mennessä ilmoitettu sellaisista toimenpiteistä, joita Saksan liittotasavalta olisi toteuttanut noudattaakseen direktiiviä 96/82/EY, ja koska komissiolla ei ollut tiedossa muitakaan seikkoja, joiden perusteella se olisi voinut katsoa kyseisen jäsenvaltion toteuttaneen tältä osin tarvittavia toimenpiteitä, se katsoi, että Saksan liittotasavalta oli jättänyt noudattamatta direktiivin mukaisia velvoitteitaan ja lähetti Saksan hallitukselle 10.5.1999 päivätyllä kirjeellä virallisen huomautuksen, jossa se kehotti tätä esittämään asiaa koskevat huomautuksensa kahden kuukauden kuluessa.
The directive entered into force on 3 February 1997 and the period laid down in the first subparagraph of Article 24(1) of the directive expired on 3 February' 1999.
EY 226 artiklan mukaisessa järjestelmässä komissiolla on harkintavaltaa laiminlyöntikanteen nostamisessa, eikä yhteisöjen tuomioistuimen asiana ole arvioida tämän harkintavallan käytön tarkoituksenmukaisuutta (ks. mm. asia C-236/99, komissio v. Belgia, tuomio 6.7.2000, 28 kohta).
Since, when that time-limit expired, it had not been informed of the provisions adopted by the Federal Republic of Germany in order to comply with Directive 96/82 and it had no other information from which to conclude that that Member State had adopted the provisions
Saksan hallitus ei kiistä sitä, että kaikkia tarvittavia toimenpiteitä direktiivin 96/82/EY II artiklan saattamiseksi osaksi kansallista oikeusjärjestystä ei ole vielä toteutettu. Se toteaa erityisesti, että oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn kohteena olleiden eri
The German Government considers that, by reason of the number and complexity of the implementating measures necessary both at the federal and the Länder level, there were special circumstances in this case which the Commission should have taken into account in accordance
Tästä seuraa, ettei Saksan liittotasavalta ole voinut vaatia komissiota luopumaan laiminlyöntikanteesta tai nostamaan sitä myöhemmin, voidakseen ottaa huomioon tarvittavien täytäntöönpanotoimien lukumäärän
with the principle of cooperation, set out in Article 10 EC.
ja monimutkaisuuden sekä jo toteutetut tai käynnissä olevat ponnistelut.
In those circumstances, it must be held that the action brought by the Commission is well founded.
Näin ollen on katsottava, että komission nostama kanne on perusteltu.
Declares that, by failing to take, within the prescribed period, all the measures necessary to comply with Council Directive 96/82/EC of 9 December 1996 on the control of major-accident hazards involving dangerous substances, the Federal Republic of Germany has failed to fulfil its obligations under that directive;
Saksan liittotasavalta ei ole noudattanut vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunnasta 6 päivänä joulukuuta 1996 annetun neuvoston direktiivin 96/82/EY mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut säädetyssä määräajassa kaikkia kyseisen direktiivin 11 artiklan noudattamisen edellyttämiä toimia.
Advocate General D. Ruiz-Jarabo Colomer delivered his Opinion at the sitting of the Second Chamber on 21 March 2002.
Julkisasiamies D. Ruiz-Jarabo Colomer on esittänyt ratkaisuehdotuksensa toisen jaoston istunnossa 21 päivänä maaliskuuta 2002.
Ί) declare that the Federal Republic of Germany has failed to fulfil its obligations under Article 11 of Council Directive 96/82/EC of 9 December 1996 on the control of major-accident hazards involving dangerous substances by failing to bring into force within the period prescribed in Article 24 the laws, regulations and adminstrative provisions necessary to implement it in national law;
Saksan liittotasavalta ei ole noudattanut vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunnasta 9 päivänä joulukuuta 1996 annetun direktiivin 96/82/EY 11 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole tämän direktiivin 24 artiklassa säädetyssä määräajassa antanut kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä.
Case C-482/99 French Republic ν Commission of the European Communities State aid
Asia C-482/99 Ranskan tasavalta v. Euroopan yhteisöjen komissio Valtiontuki
16 May 2002
16 päivänä toukokuuta 2002
(State aid — Article 87(1) EC Aid granted by the French Republic to Stardust Marine Decision 2000/513/EC State resources Imputability to the State Prudent investor operating in a market economy) (Full Court)
Valtiontuet — EY 87 artiklan 1 kohta — Ranskan tasavallan Stardust Marinelle myöntämät tuet Päätös 2000/513/EY Valtion varat Valtion toteuttama toimenpide Markkinataloudessa järkevästi toimiva sijoittaja (täysistunto)
By application lodged at the Court Registry on 20 December 1999, the French Republic brought an action under Article 230 EC for the annulment of Commission Decision 2000/513/EC of 8 September 1999 on aid granted by France to Stardust Marine.
myöntämistä tuista 8 päivänä syyskuuta 1999 tehdyn komission päätöksen 2000/513/EY.
Stardust Marine ('Stardust'), a company whose main business developed in the pleasure-boat market, was set up in 1989.
Stardust Marine-yhtiö (jäljempänä Stardust), jonka pääasiallinen toiminta liittyy huvivenemarkkinoihin, on perustettu vuonna 1989.
The bank SBT-Batif ('SBT'), a subsidiary of Altus Finance ('Altus'), which was itself part of the Crédit Lyonnais group, initially undertook to finance Stardust by loans and guarantees.
SBT-Batif-pankki (jäljempänä SBT), joka on Credit Lyonnais -konserniin kuuluvan Altus Financen (jäljempänä Altus) tytäryhtiö, sitoutui alun perin rahoittamaan Stardustia lainoin ja takauksin.
Stardust, controlled since 1994 by Crédit Lyonnais through the intermediary of Altus following an increase in capital of FRF 44.3 million, which had been subscribed by Altus in October 1994 through conversion of debts, was part of the Crédit Lyonnais assets transferred to CDR under the 1995 hiving-off plan in view of their poor results and expected losses.
CDR toteutti Stardustin pääoman korottamisen kolmessa vaiheessa. Pääoman ensimmäinen korottaminen yhteensä 112 miljoonalla FRF:lla toteutettiin huhtikuussa 1995.
As a subsidiary of CDR, Stardust was part of the Crédit Lyonnais group after 1995 and until the latter's privatisation, since until the end of 1998 CDR remained a 100%, unconsolidated, subsidiary of Crédit Lyonnais.
Toisesta korotuksesta 250,5 miljoonalla FRF:lla päätettiin 26.6.1996 pidetyssä ylimääräisessä yhtiökokouksessa, ja se toteutettiin kahdessa maksuerässä, jotka suoritettiin kesäkuussa 1996 (kaksi kolmasosaa kyseisestä määrästä) ja maaliskuussa 1997 (jäljellä ollut kolmasosa).
The Crédit Lyonnais management, however, ceased to play any direct part in the management of Stardust after its transfer to CDR because of the total separation of management between CDR and Crédit Lyonnais, in accordance with Commission Decision 95/547/EC of 26 July 1995 giving conditional approval to the aid granted by France to the bank Crédit Lyonnais.
Viimeisen kesäkuussa 1997 toteutetun pääomarakenteen vahvistamisen jälkeen CDR myi osuutensa Stardustissa (joka oli 99,90 prosenttia Stardustin osakepääomasta) FG Marinelle 2 miljoonan FRF:n kauppahinnalla.
After five years of rapid growth, Crédit Lyonnais made losses in 1992 (FRF 1.8 billion) and 1993 (FRF 6.9 billion).
Viiden vuoden voimakkaan kasvun jälkeen Crédit Lyonnais kirjasi tappiollisia tuloksia vuonna 1992 (—1,8 miljardia Ranskan frangia (FRF)) ja vuonna 1993 (—6,9 miljardia FRF).
In 1994, at the request of the supervisory authority of the French banking system, the French authorities took decisions to support it financially.
Ranskan pankkivalvontaviranomaisen kehotuksesta Ranskan viranomaiset tekivät vuonna 1994 päätöksiä Crédit Lyonnais'n taloudellisesta tukemisesta.
The decisions included, first, an increase in capital of FRF 4.9 billion and, second, the assuming of the risks and costs connected with the commitments, which were then transferred to a separate structure, the Consortium de Réalisations ('CDR'), a 100% subsidiary of Crédit Lyonnais, which was created in 1995 as part of a 'hiving-off operation.
Nämä koskivat pääoman korottamista 4,9 miljardilla FRF:lla ja sellaisista riskeistä ja kuluista vastaamista, jotka liittyivät sitoumuksiin, jotka siirrettiin erityiselle omaisuudenhoitoyhtiölle, Consortium de Réalisationille (jäljempänä CDR), joka on Crédit Lyonnais'n kokonaan omistama vuonna 1995 omaisuusjärjestelyksi kutsutun operaation yhteydessä perustettu tytäryhtiö.
CDR purchased nearly FRF 190 billion of assets from Crédit Lyonnais.
CDR osti Crédit Lyonnais'lta omaisuutta lähes 190 miljardilla FRF:lla.
Under the restructuring plan, all the assets concerned were to be transferred or sold.
Rakennemuutossuunnitelman mukaisesti kaikki kyseinen omaisuus oli luovutettava tai myytävä.
CDR increased Stardust's capital in three stages. A first increase of capital, totalling FRF 112 million, took place in April 1995.
Komissio vastaanotti 20.6.1997 Ranskan tasavaltaa vastaan tehdyn kantelun, joka koski useita valtion toteuttamia Stardustin pääomarakenteen vahvistamistoimenpiteitä ja ehtoja, joilla CDR luovutti Stardustin FG Marinelle.
A second increase, of FRF 250.5 million, was decided upon following an extraordinary general meeting held on 26 June 1996 and was effected in two payments made, respectively, in June 1996 (as to two thirds of that sum) and March 1997 (as to the remaining third).
CDR:n tytäryhtiönä Stardust kuului vielä vuoden 1995 jälkeen aina sen yksityistämiseen asti Crédit Lyonnais -konserniin, koska CDR oli vuoden 1998 loppuun asti Crédit Lyonnais'n kokonaan omistama konsolidoimaton tytäryhtiö.
Finally, a third increase in capital was effected following the extraordinary general meeting of 5 June 1997, in the amount of FRF 89 million.
Crédit Lyonnais'n johdon suora määräysvalta Stardustin hallinnossa lakkasi kuitenkin tämän siirryttyä CDR:lle, sillä CDR:n ja Crédit Lyonnais'n johto erotettiin täysin toisistaan
The operative part of the contested decision is worded as follows:
Komissio ja Ranskan hallitus kävivät uutta kirjeenvaihtoa kyseisen menettelyn aloittamisen jälkeen.
Following the last recapitalisation operation in June 1997, CDR sold its holding in Stardust (which was 99.90% of its capital) to FG Marine for FRF 2 million.
Komissio teki riidanalaisen päätöksen 8.9.1999, ja se ilmoitti siitä Ranskan viranomaisille 13.10.1999.
The procedure before the Commission and the contested decision
Ensimmäisen kanneperusteen ensimmäinen osa
On 20 June 1997, the Commission received a complaint against the French Republic, concerning several recapitalisations of Stardust by the State and the conditions in which the latter had been transferred by CDR to FG Marine.
Näin ollen on syytä tutkia vain, onko Altuksen ja SBT:n Stardustin hyväksi ennen tämän siirtoa omaisuudenhoitoyhtiö CDR:lle myöntämien lainojen, pankkitakausten ja pääomarakenteen vahvistamistoimenpiteiden katsottava olevan valtion varoja.
The capital increases of FRF 44.3 million injected into Stardust Marine in October 1994 by Altus Finance and FRF 112 million injected by CDR in April 1995, the advance on current account of FRF 127.5 million granted by CDR from July 1995 to June 19%, the recapitalisations of FRF 250.5 million in June 1996 and of FRF 89 million in June 1997 by CDR constitute State aid within the meaning of Article 87(1) of the Treaty.
Altus Financen lokakuussa 1994 toteuttama Stardust Marinen pääoman korottaminen 44,3 miljoonalla Ranskan frangilla, CDR:n huhtikuussa 1995 toteuttama Stardust Marinen pääoman korottaminen 112 miljoonalla Ranskan frangilla, CDR:n heinäkuusta 1995 kesäkuuhun 1996 maksama 127,5 miljoonan Ranskan frangin koroton laina sekä CDR:n toteuttama pääomarakenteen vahvistaminen 250,5 miljoonalla Ranskan frangilla kesäkuussa 1996 ja 89 miljoonalla Ranskan frangilla kesäkuussa 1997 ovat Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
The aid, amounting to a discounted value at 31 October 1994 of FRF 450.4 million, cannot be declared compatible with the common market under Article 87(2) and (3) of the Treaty and with Article 61(2) and [(3)] of the EEA Agreement.
Näitä toimenpiteitä, joiden kokonaismäärä on 450,4 miljoonaa Ranskan frangia 31 päivän lokakuuta 1994 arvon mukaan, ei voida pitää yhteismarkkinoille soveltuvina EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 2 ja 3 kohdan sekä Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 61 artiklan 2 ja 3 kohdan nojalla.
The contested decision shows that the Commission's analysis of the measures in question as State aid relates, first, to financial support granted to Stardust before it was hived off to CDR.
Asiakirjoista ilmenee tältä osin, että valtio omisti 31.12.1994 noin 80 prosenttia Crédit Lyonnais'n osakkeista ja lähes 100 prosenttia sen äänivallasta.
On 5 November 1997, the Commission decided to initiate the procedure under Article 93(2) of the EC Treaty (now Article 88(2) EC) in relation to the support measures in favour of Stardust and informed the French Government of that fact by letter of 8 December 1997, requesting it to supply all the information necessary for the investigation of the matter.
Crédit Lyonnais omisti 100 prosenttia Altuksen osakkeista ja Altus omisti 97 prosenttia SBT:n osakkeista, Crédit Lyonnais'n omistaessa loput 3 prosenttia.
The initiation of that procedure formed the subject-matter of Commission communication 98/C 111/07 of 9 April 1998, sent pursuant to Article 93(2) of the EC Treaty to the other Member States and other interested parties on the recapitalisation of Stardust Marine.
Lisäksi valtio nimitti Crédit Lyonnais'n toimitusjohtajan ja kaksi kolmasosaa sen hallituksen jäsenistä.
After the initiation of the abovementioned procedure, further exchanges ofinformation took place between the Commission and the French Government.
Crédit Lyonnais'n toimitusjohtaja toimi myös Altuksen hallituksen puheenjohtajana, ja Crédit Lyonnais'n hallitus nimitti Altuksen hallituksen jäsenet.
In this plea, the French Government denies, first, that the funds used by Altus and SBT, subsidiaries of Crédit Lyonnais, to finance Stardust may be classified as 'State resources' within the meaning of Article 97(1) EC (first
Näin ollen on todettava, että Crédit Lyonnais, Altus ja SBT olivat valtion valvonnassa ja niiden oli katsottava olevan jäsenvaltioiden ja julkisten yritysten välisten taloudellisten suhteiden avoimuudesta 25 päivänä kesäkuuta 1980
The Commission adopted the contested decision on 8 September 1999, and notified it to the French authorities on 13 October 1999.
Aluksi on syytä todeta, että riidanalaisesta päätöksestä ilmenee, että komission arviointi, joka liittyy siihen, onko kyseisiä toimenpiteitä pidettävä valtiontukena, koskee ensisijaisesti rahoitustukia, jotka myönnettiin Stardustille ennen kuin yhtiö siirrettiin omaisuudenhoitoyhtiö CDR:lle.
part of the plea) and, second, that the support measures taken in favour of Stardust may be regarded as imputable to the French State (second part of the plea).
annetun komission direktiivin 80/723/ETY 2 artiklan ensimmäisen kohdan toisessa luetelmakohdassa, sellaisena kuin tämä direktiivi on muutettuna 30.9.1993 annetulla komission direktiivillä 93/84/ETY, tarkoitettuja julkisia yrityksiä.
The first part of the first plea in law disposal, the Commission did not misinterpret the term 'State resources' in Article 87(1) EC.
Tältä osin riittää, kun todetaan, että riidanalaisessa päätöksessä mainitaan useaan otteeseen, muun muassa sen 27, 37 ja 83 kohdassa, että komissio katsoo, että julkisten yritysten, kuten Crédit Lyonnais'n ja sen tytäryhtiöiden, varat ovat EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja valtion varoja.
The State is perfectly capable, by exercising its dominant influence over such undertakings, of directing the use of their resources in order, as occasion arises, to finance specific advantages in favour of other undertakings.
Ranskan hallitukselle ja yhteisöjen tuomioistuimelle selvisivät näin ollen syyt, joiden johdosta komissio katsoi, että käsiteltävänä olevassa asiassa kyseessä olivat valtion varat.
As a preliminary point, it should be observed that the French Government does not deny that the resources used by CDR to finance Stardust are State resources within the meaning of Article 87(1) EC.
Edellä esitetyn perusteella ensimmäisen kanneperusteen ensimmäinen osa on hylättävä.
Moreover, such an interpretation cannot be regarded, as the French Government argues, as a possible source of discrimination against public undertakings as compared with private undertakings. In a context such as that in point here, the position of a public undertaking cannot be compared with that of a private undertaking.
Katsoessaan riidanalaisessa päätöksessä, että julkisten yritysten, kuten Crédit Lyonnais'n ja sen tytäryhtiöiden, varat ovat valtion valvonnassa ja näin ollen valtion käytettävissä, komissio ei tulkinnut EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtion varojen käsitettä virheellisesti.