natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The explanation for the fact that that internal memo mentions that the undertaking wishing to provide information on a cartel in the sorbates sector was not identified lies in the fact that Chisso was not named before the two officials concerned, one of whom is the author of the internal memo.
Sen seikan, että näissä sisäisissä muistiinpanoissa mainitaan, ettei yritystä, joka haluaa antaa tietoja sorbaattialan kartellista, ole yksilöity, perusteluna on se, ettei Chissoa nimetty kyseisten kahden virkamiehen läsnä ollessa, joista toinen laati sisäiset muistiinpanot.
Second, it is incorrect to assert that Hoechst described the main aspects of the sorbates cartel at the meeting of 29 October 1998.
Toiseksi komission mukaan on virheellistä väittää, että Hoechst kuvaili sorbaattikartellin pääasiallisia tekijöitä 29.10.1998 pidetyssä kokouksessa.
Hoechst itself stated in a letter of 27 October 1998, moreover, that it proposed a ‘first discussion designed to clarify the other details’.
Hoechst täsmensi komission mukaan itsekin 27.10.1998 päivätyssä kirjeessä, että kyse oli ”ensimmäisestä keskustelusta, jolla pyrittiin selventämään muita yksityiskohtia”.
According to the Commission’s internal memo of 6 November 1998, Hoechst stated at the beginning of the meeting that it needed more time to obtain information in sufficient detail, in order to supply full information.
Komission 6.11.1998 päivättyjen sisäisten muistiinpanojen mukaan Hoechst totesi kokouksen alussa tarvitsevansa lisäaikaa tutustua riittävästi asian yksityiskohtiin voidakseen toimittaa täydelliset tiedot.
The information provided by Hoechst at that meeting of 29 October 1998 was very general and the facts were described in very vague terms.
Hoechstin tässä 29.10.1998 pidetyssä kokouksessa esittämät tiedot olivat erittäin yleisluonteisia, ja tosiseikkoja kuvattiin väljin sanakääntein.
Furthermore, Hoechst mentioned half-yearly meetings at which no specific agreement had been concluded.
Lisäksi komission mukaan Hoechst mainitsi puolivuosittaiset kokoukset, joiden kuluessa ei tehty mitään tiettyä sopimusta.
It also referred to the informal and social nature of the meetings (recital 456 to the Decision).
Se mainitsi myös kokousten olleen epävirallisia ja rentoja (päätöksen 456 perustelukappale).
In the relevant part of the section of the Decision devoted to the description of the events (recitals 79 to 251), the Commission did not refer once to the statements made by Hoechst on 29 October 1998.
Päätöksen tosiseikkojen kuvauksen merkityksellisessä osassa (79–251 perustelukappale) komissio ei omien sanojensa mukaan viitannut kertaakaan Hoechstin 29.10.1998 tekemiin ilmoituksiin.
Hoechst’s comments concerning the agreements also differed considerably from the facts indicated in the Decision.
Hoechstin sopimuksia koskevat näkemykset poikkeavat lisäksi huomattavasti päätöksessä esitetyistä tosiseikoista.
Third, the Commission contends that Hoechst was not ready to cooperate fully until 19 March 1999.
Kolmanneksi komissio korostaa, ettei Hoechst ollut ennen 19.3.1999 valmis tekemään täydellistä yhteistyötä.
That is clear from the letters of 21 December 1998 and 28 January 1999 in which Hoechst informed the Commission that, owing to the criminal and civil proceedings pending in the United States, it had decided not to provide all the useful information at that time, or the documents or evidence of the cartel available to it.
Tämä ilmenee komission mukaan selvästi 21.12.1998 ja 28.1.1999 päivätyistä kirjeistä, joissa Hoechst ilmoitti komissiolle, että Yhdysvalloissa vireillä olevien rikos- ja siviilioikeudellisten oikeudenkäyntimenettelyjen vuoksi se oli päättänyt olla antamatta tuolloin kaikkia hyödyllisiä tietoja ja hallussaan olevia asiakirjoja tai todisteita kartellista.
In the letter of 19 January 1999, the Commission stated however that that attitude constituted a refusal to cooperate within the meaning of the 1996 Leniency Notice.
Komissio täsmensi kuitenkin 19.1.1999 päivätyssä kirjeessä, että tämä asenne merkitsi vuoden 1996 yhteistyötiedonannossa tarkoitettua kieltäytymistä yhteistyöstä.
In acting as it did, Hoechst assumed the risk of being fined.
Toimimalla tällä tavoin Hoechst oli komission mukaan ottanut riskin siitä, että sille määrättäisiin sakko.
Contrary to what Hoechst appears to contend, the Commission emphasises that the failure to take the oral contributions into account was not inconsistent with the practice observed at the time.
Toisin kuin Hoechst väittää, komissio korostaa, ettei suullisten ilmoitusten huomioon ottamatta jättäminen ollut tuolloin noudatetun käytännön vastaista.
That practice changed only after the adoption of the 2002 Leniency Notice.
Tämä käytäntö muuttui komission mukaan vasta vuoden 2002 yhteistyötiedonannon antamisen jälkeen.
Furthermore, as regards the objection relating to obstruction during the proceedings, the Commission emphasises that, in its letter of 29 March 1999, on which Hoechst relies, it stated that if Hoechst wished to benefit from the 1996 Leniency Notice it must at least provide information, documents or other evidence contributing to establishing the existence of the cartel.
Lisäksi sen väitteen osalta, joka liittyy estämiseen menettelyn aikana, komissio korostaa, että 29.3.1999 päivätyssä kirjeessään, johon Hoechst vetoaa, se täsmensi, että jos Hoechst halusi hyötyä vuoden 1996 yhteistyötiedonannosta, sen pitäisi vähintään toimittaa tietoja, asiakirjoja tai muita todisteita, jotka auttavat kartellin olemassaolon todistamisessa.
Those words are the words of Section D, paragraph 2, first indent, of the 1996 Leniency Notice.
Tämä on komission mukaan vuoden 1996 yhteistyötiedonannon D osaston 2 alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan sanamuodon mukaista.
The letter of 29 March 1999 therefore indicates that, in the Commission officials’ view, Hoechst did not thus far even fulfil the conditions of that first indent.
Kirjeessä, joka on päivätty 29.3.1999, todetaan näin ollen, että tuohon mennessä Hoechst ei komission virkamiesten mielestä täyttänyt edes tämän ensimmäisen luetelmakohdan edellytyksiä.
The minute drawn up by Hoechst’s lawyers of certain parts of the telephone conversation of 5 March 1999 with the Commission official responsible for the case does not indicate otherwise.
Komission mukaan pöytäkirjasta, jonka Hoechstin asianajajat ovat laatineet tiettyjen osapuolten asiasta vastaavan komission virkamiehen kanssa 5.3.1999 käymästä puhelinkeskustelusta, ei ilmene mitään muuta.
That does not constitute obstruction, but provides a true account of the situation in accordance with the 1996 Leniency Notice.
Komission mukaan kyse ei siinä ole estämisestä vaan tilanteen asiamukaisesta kuvauksesta vuoden 1996 yhteistyötiedonannon mukaisesti.
Fourth, the Commission submits that it is incorrect to assert that Chisso handed over a small number of documents at the meeting of 13 November 1998.
Neljänneksi komissio toteaa, että on virheellistä väittää Chisson toimittaneen 13.11.1998 pidetyssä kokouksessa vain muutamia asiakirjoja.
In the internal memo of 19 November 1998, the Commission refers to several documents relating to contacts between competitors in 1995 and 1996.
Komissio mainitsee 19.11.1998 päivätyssä sisäisessä muistiossa useita asiakirjoja, jotka koskevat kilpailijoiden välisiä yhteydenottoja vuosina 1995 ja 1996.
Those documents are agenda of meetings and personal notes.
Komission mukaan nämä asiakirjat ovat kokousten pöytäkirjoja ja henkilökohtaisia muistiinpanoja.
Furthermore, Chisso submitted tables with the target prices agreed for the entire period of the cartel.
Lisäksi Chisso toimitti taulukoita sovituista tavoitehinnoista koko kartellin ajalta.
That written evidence, which was also explained orally, assumed decisive importance for the Commission in the adoption of the Decision (recital 440 to the Decision), since, for the first time during the administrative procedure, they made it possible to prove the infringement, even though that evidence did not cover all the period found or all the details of the cartel.
Nämä kirjalliset todisteet, joita on myös selitetty suullisesti, olivat komission mukaan ratkaisevia sen tehdessä päätöstä (päätöksen 440 perustelukappale), sillä niiden avulla oli mahdollista ensimmäistä kertaa hallinnollisen menettelyn aikana todistaa kilpailusääntöjen rikkominen, vaikka nämä todisteet eivät kattaneet kartellin todettua koko kestoa eivätkä sen kaikkia yksityiskohtia.
It cannot be inferred from the promise given to Chisso at that meeting to warn it that that undertaking did not yet satisfy the conditions to benefit from immunity.
Tässä kokouksessa Chissolle luvatusta varoittamisesta ei voida päätellä, ettei tämä yritys olisi vielä tuolloin täyttänyt sakoista vapauttamisen edellytyksiä.
The very most that can be inferred is that it was not certain that Chisso would obtain immunity on the basis of its acts of cooperation at that time.
Siitä voidaan komission mukaan päätellä korkeintaan, ettei ollut varmaa, että Chisso saisi vapautuksen sakoista tuolloin toteuttamansa yhteistyön perusteella.
On the other hand, it was not until 19 March 1999 that Hoechst provided the Commission with information that might be regarded as the beginning of effective cooperation.
Komission mukaan Hoechst toimitti sille vasta 19.3.1999 tietoja, joita voidaan pitää todellisen yhteistyön alkuna.
However, the written communication of 19 March 1999 does not contain a detailed description of the meetings and procedures of the cartel.
Kirjallisessa 19.3.1999 päivätyssä ilmoituksessa ei kuitenkaan komission mukaan kuvata yksityiskohtaisesti kartellin kokouksia ja menettelyjä.
Hoechst did not provide those details until 28 April 1999, in answer to specific questions from the Commission.
Hoechst toimitti nämä yksityiskohdat vasta 28.4.1999 vastauksena komission täsmällisiin kysymyksiin.
It must be borne in mind that Section B of the 1996 Leniency Notice provides, among other conditions, that the undertaking which ‘is the first to adduce decisive evidence of the cartel’s existence’ (Section B(b) of the 1996 Leniency Notice) will benefit from a reduction of at least 75% of the fine or even from total exemption from the fine that would have been imposed if it had not cooperated.
On huomautettava, että vuoden 1996 yhteistyötiedonannon B osastossa määrätään muiden edellytysten joukossa siitä, että yrityksen, joka ”ensimmäisenä esittää ratkaisevaa näyttöä kartellin olemassaolosta” (vuoden 1996 yhteistyötiedonannon B osaston b alakohta), sakon määrää, joka sille olisi määrätty, jos se ei olisi toiminut yhteistyössä, alennetaan vähintään 75 prosentilla, tai sakko voidaan jättää kokonaan määräämättä.
It follows from the very wording of Section B(b) of the 1996 Leniency Notice that the ‘first’ undertaking is not required to have provided all the evidence proving all the details of the functioning of the cartel, but that it is sufficient for it to adduce ‘decisive evidence’.
Vuoden 1996 yhteistyötiedonannon B osaston b alakohdan sanamuodosta seuraa, että ”ensimmäisen” yrityksen ei ole tarvinnut esittää näyttöä, joka osoittaa kaikki kartellin toiminnan yksityiskohdat, vaan ratkaisevan näytön esittäminen riittää.
That text does not require that the evidence adduced is in itself ‘sufficient’ for the purpose of drafting a statement of objections, or indeed for the adoption of a final decision finding an infringement (judgment of 15 June 2005 in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 118 above, paragraph 362).
Tässä sanamuodossa ei edellytetä, että tämä näyttö olisi itsessään ”riittävää” väitetiedoksiannon saati sitten kilpailusääntöjen rikkomisen toteavan lopullisen päätöksen laatimista varten (edellä 118 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Tokai Carbon ym. v. komissio, tuomio 15.6.2005, 362 kohta).
However, although the evidence referred to in Section B(b) of the 1996 Leniency Notice need not necessarily be sufficient in itself to establish the existence of the cartel, it must none the less be decisive for that purpose.
Vaikka vuoden 1996 yhteistyötiedonannon B osaston b alakohdassa tarkoitetun näytön ei välttämättä sinällään tarvitse olla riittävää kartellin olemassaolon todistamiseksi, sen on kuitenkin oltava tässä suhteessa ratkaisevaa.
It must therefore not be simply an indication as to the direction which the Commission’s investigation should take but must be material which may be used directly as the principal evidence supporting a decision finding an infringement (BASF v Commission, paragraph 120 above, paragraph 493).
Kyse ei näin ollen voi olla pelkästä komission tutkimuksille suuntaaantavasta tiedosta vaan sellaisista seikoista, joita voidaan suoraan käyttää pääasiallisena näyttönä, jonka perusteella voidaan tehdä kilpailusääntöjen rikkomisen toteamista koskeva päätös (edellä 120 kohdassa mainittu asia BASF v. komissio, tuomion 493 kohta).
It must be further emphasised that decisive evidence within the meaning of Section B(b) of the 1996 Leniency Notice may also be adduced orally (BASF v Commission, paragraph 120 above, paragraph 506).
On korostettava myös, että vuoden 1996 yhteistyötiedonannon B osaston b alakohdassa tarkoitettu ratkaiseva näyttö voidaan esittää myös suullisesti (edellä 120 kohdassa mainittu asia BASF v. komissio, tuomion 506 kohta).
Last, it must be borne in mind that the Commission has a certain discretion in determining whether the cooperation in question was ‘decisive’ in facilitating its task of finding the existence of an infringement and putting an end to it and it is only where it manifestly exceeds that discretion that it may be criticised (judgment of 15 June 2005 in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 118 above, paragraph 362).
Lopuksi on huomautettava, että komissiolla on tiettyä harkintavaltaa arvioidessaan sitä, onko kyseessä oleva yhteistyö ollut ”ratkaisevaa”, jotta komissio voi helpommin todeta kilpailusääntöjen rikkomisen ja saada sen päättymään, ja että ainoastaan tämän harkintavallan ilmeinen väärinkäyttö voidaan kumota (edellä 118 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Tokai Carbon ym. v. komissio, tuomio 15.6.2005, 362 kohta).
It is in the light of the foregoing considerations that the Court must examine whether, in this case, the Commission made a manifest error of assessment in finding that Chisso had been the first undertaking to adduce decisive evidence of the cartel’s existence.
Edellä esitettyjen huomioiden valossa on tutkittava, onko komissio käsiteltävänä olevassa asiassa tehnyt ilmeisen arviointivirheen, kun se on todennut, että Chisso oli yritys, joka ensimmäisenä esitti ratkaisevaa näyttöä kartellin olemassaolosta.
In that regard, it must be borne in mind that, at recital 440 to the Decision, the Commission states that ‘[a]t a meeting held on 13 November 1998, Chisso submitted an oral description of the cartel’s activities and provided documentary evidence’ and that it ‘considers that on that occasion Chisso was the first undertaking to adduce decisive evidence [of] the existence of the cartel which is found in this Decision’.
Tältä osin on aluksi huomautettava, että komissio totesi päätöksen 440 perustelukappaleessa, että ”kokouksessa, joka pidettiin 13.11.1998, Chisso kuvaili suullisesti kartellin toimintaa ja esitti kirjallisia todisteita” ja että komissio ”katsoo, että tällöin Chisso on yritys, joka on ensimmäisenä esittänyt ratkaisevaa näyttöä tässä päätöksessä todetun kartellin olemassaolosta”.
It follows that the Commission relied solely on the oral description of the cartel’s activities and on the documentary evidence provided at the meeting of 13 November 1998, and not later, in order to find that Chisso had been the first undertaking to adduce decisive evidence of the cartel’s existence.
Tästä seuraa, että komissio tukeutui yksinomaan kartellin toiminnan suulliseen kuvaukseen ja 13.11.1998 pidetyssä kokouksessa, eikä myöhemmin, esitettyihin kirjallisiin todisteisiin todetakseen, että Chisso on yritys, joka on ensimmäisenä esittänyt ratkaisevaa näyttöä kartellin olemassaolosta.
Second, it must be observed that, at the meeting of 13 November 1998, Chisso provided a detailed oral description of the cartel’s activities.
Toiseksi on todettava, että 13.11.1998 pidetyssä kokouksessa Chisso kuvaili kartellin toimintaa suullisesti ja yksityiskohtaisesti.
It follows from the minute of that meeting, drawn up by the Commission, that Chisso stated who were the participants in the cartel, the duration of the cartel, 19 dates of meetings and the places at which they were held, the object and the functioning of the cartel.
Komission laatimasta tämän kokouksen pöytäkirjasta ilmenee, että Chisso ilmoitti kartellin osallistujat, sen keston, 19 ko -kouksen ajankohdat ja paikat sekä kartellin kohteen ja toiminnan.
On the last two points, Chisso stated, in particular, that the undertakings concerned had concluded agreements on prices and volumes of sorbates and that, while the cartel was in force, they were aware that their activities were unlawful.
Kahden viimeksi mainitun kohdan osalta Chisso täsmensi erityisesti, että osallistujayritykset olivat tehneet sopimuksia sorbaattien hinnoista ja myyntimääristä ja että ne olivat kartellin kestäessä tietoisia toimintansa lainvastaisuudesta.
Chisso also described the method of fixing quotas and any problems encountered, the conduct of the meetings and the preparatory meetings between the Japanese producers, the names of Chisso’s employees who had participated in the meetings and the names of certain employees of the other undertakings concerned, the terms of the contacts between Hoechst and Daicel and the system of monitoring the meetings and the method of setting target prices.
Chisso antoi tarkempia tietoja myös kiintiöiden vahvistamismenetelmästä ja mahdollisista ongelmista, kokousten kulusta ja japanilaisten tuottajien valmistelevista kokouksista, kokouksiin osallistuneiden Chisson työntekijöiden nimistä sekä muiden osallistujayritysten tiettyjen työntekijöiden nimistä, Hoechstin ja Daicelin välisten yhteydenottojen sisällöstä sekä kokousten seurantajärjestelmästä ja tavoitehintojen vahvistamismenetelmästä.
Third, it must be emphasised that, in addition to a detailed oral description of the cartel’s activities, Chisso also provided at the meeting of 13 November 1998 documentary evidence which is found in the case-file (156 pages in all).
Kolmanneksi on korostettava, että kartellin toiminnan yksityiskohtaisen suullisen kuvailun lisäksi Chisso myös toimitti 13.11.1998 pidetyssä kokouksessa tutkintaaineistoon kuuluvia asiakirjatodisteita (yhteensä 156 sivua).
More particularly, Chisso sent detailed notes (handwritten in Japanese with a translation into English) taken at the cartel meetings in spring and autumn 1995 and 1996 (which reflected
Erityisesti Chisso toimitti yksityiskohtaisia muistiinpanoja (käsinkirjoitettuja japaninkielisiä muistiinpanoja englanninkielisine käännöksineen), jotka oli tehty vuosina 1995 ja 1996 kartellin kevät- ja syyskokouksissa (joista ilmeni kartellin jäsenten keskenään vahvistamien
Contrary to Hoechst’s contention, those documents were used by the Commission, since a number of pages are referred to in the Decision, in connection, in particular, with the conduct of and the actual results of the joint meetings (see, in particular, footnotes 82, 140, 141, 144 and 150 to the Decision).
Toisin kuin Hoechst väittää, komissio käytti näitä asiakirjoja, sillä päätöksessä viitataan näiden asiakirjojen useisiin sivuihin erityisesti yhteisten kokousten kulun ja konkreettisten tulosten osalta (ks. erityisesti päätöksen alaviitteet 82, 140, 141, 144 ja 150).
Accordingly, those documents were relevant for the purpose of proving, for the purposes of the 1996 Leniency Notice, the ‘cartel’s existence’.
Näin ollen nämä asiakirjat ovat olleet vuoden 1996 yhteistyötiedonannossa tarkoitettua merkityksellistä näyttöä ”kartellin olemassaolosta”.
In addition, contrary to Hoechst’s contention, those documents were sufficiently clear, in spite of the fact that an employee of Chisso who had participated in the joint meetings provided further information about them at a meeting held with the Commission’s services on 9 December 1998.
Lisäksi toisin kuin Hoechst väittää, nämä asiakirjat olivat riittävän selviä huolimatta siitä, että eräs yhteisiin kokouksiin osallistunut Chisson työntekijä täsmensi tietoja komission virkamiesten kanssa 9.12.1998 pidetyssä kokouksessa.
As shown in the minute of that meeting drawn up by the Commission, the information relating to those documents was provided not with a view to their general comprehension but in order to explain certain details connected, in particular, with the use of abbreviations.
Kuten komission laatimasta tämän kokouksen pöytäkirjasta ilmenee, näitä asiakirjoja koskevat täsmennykset eivät liittyneet niiden yleiseen ymmärrettävyyteen vaan tiettyihin yksityiskohtiin, jotka liittyivät erityisesti lyhenteiden käyttöön.
Fourth, it must be observed that Hoechst met the Commission’s services on 29 October 1998, that is to say before Chisso, to provide an oral description of the meetings in question.
Neljänneksi on todettava, että Hoechst tapasi komission virkamiehet 29.10.1998, eli ennen kuin Chisso tapasi komission virkamiehet, kuvaillakseen suullisesti kyseessä olevia kokouksia.
In particular, Hoechst mentioned the participants in the meetings, the approximate duration of the meetings (from the end of the 1970s/beginning of the 1980s until 1995/1996), the frequency of the meetings and their object.
Erityisesti Hoechst mainitsi sen, ketkä kokouksiin osallistuvat, kuinka kauan näitä kokouksia suunnilleen järjestettiin (70-luvun lopusta / 80-luvun alusta vuosiin 1995/1996 saakka), kuinka usein kokouksia pidettiin ja mikä oli niiden tarkoitus.
However, it must be emphasised that at that meeting Hoechst provided no written document to support its statements.
On kuitenkin korostettava, että tässä kokouksessa Hoechst ei esittänyt yhtään kirjallista asiakirjaa ilmoitustensa tueksi.
In that regard, according to the minute drawn up by the Commission and not contested by Hoechst, Hoechst’s representative mentioned ‘the great difficulties which Nutrinova had in finding all the relevant details of those meetings’.
Tältä osin Hoechstin edustaja mainitsi komission laatiman pöytäkirjan mukaan, jota Hoechst ei ole riitauttanut, että ”Nutrinovalla on ollut suuria vaikeuksia löytää kaikki näiden kokousten merkitykselliset yksityiskohdat”.
In the same minute, moreover, it is stated that ‘the object of those meetings was to share customers or fix prices, within the strict meaning of the word’ and that ‘no monitoring system existed’ or again that Hoechst’s lawyer ‘was categoric about the fact that the level of the agreements at those meetings was moderate and not typical of a price-fixing or market-sharing cartel’.
Samassa pöytäkirjassa todetaan myös, että ”näiden kokousten tarkoituksena ei ollut jakaa asiakkaita tai sopia hinnoista sanan varsinaisessa merkityksessä” ja että ”mitään valvontajärjestelmää ei ollut” ja että Hoechstin asianajaja ”oli varma siitä, että näissä kokouksissa tehdyt sopimukset olivat maltillisia eivätkä olleet tyypillisiä hintojen vahvistamista tai asiakkaiden jakamista koskevalle kartellille”.
Likewise, in the minute of the meeting of 29 October 1998 drawn up by Hoechst, it is stated that ‘the discussions between Hoechst/Nutrinova and the Japanese were not about customer-sharing, agreements on calls for tenders or price-fixing in the strict sense of the term’.
Samoin Hoechstin laatimassa 29.10.1998 pidetyn kokouksen pöytäkirjassa todetaan, että ”Hoechst/Nutrinovan ja japanilaisten väliset keskustelut eivät koskeneet asiakkaiden jakamista, tarjouspyyntökartellia tai hintojen vahvistamista sanan varsinaisessa merkityksessä”.