natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the case of non-life insurance contracts, the information asked of the insurance undertaking relates to the contractual definition of the cover provided, the formalities for termination or transfer, the type of risks covered, whether or not those risks are covered in France alone, whether
Kyseisellä jäsenvaltiolla on jo hallussaan tiedot, jotka koskevat niitä vakuutusluokkia, joiden mukaista liiketoimintaa yrityksellä on toimivalta harjoittaa, ja niiden sitoumusten laatua, joita yritys aikoo kattaa, sekä todistus siitä, että yrityksellä on vähimmäissolvenssimarginaali.
These it will have received from the competent authorities of the other Member States by virtue of Article 16 of the Second Council Directive 88/357/EEC of 22 June 1988 on the coordination of laws, regulations and administrative provisions relating to direct insurance other than life assurance and laying down provisions to facilitate the effective exercise of freedom to provide services and amending Directive 73/239 and Article 14 of Council Directive 90/619/EEC of 8 November 1990 on the coordination of laws, regulations and administrative provisions relating to direct life assurance, laying down provisions to facilitate the effective exercise of freedom to provide services and amending Directive 79/267, as amended by
Ensiksi mainittu jäsenvaltio saa nämä tiedot muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisilta viranomaisilta muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta, säännöksistä, joilla helpotetaan palvelujen tarjoamisen vapauden tehokasta käyttämistä, sekä direktiivin 73/239/ETY muuttamisesta 22 päivänä heinäkuuta 1988 annetun toisen neuvoston
Artide 35 of Directive 92/49 and Article 35 of Directive 92/96 respectively.
Kyseisten säännösten vastaista on kuitenkin se, että tällainen tietojen vaatiminen on järjestelmällistä.
Article 6 of Directive 92/49 and Article 5 of Directive 92/96 also permit the Member State within whose territory the freedom to provide services is exercised to seek, by way of post hoc sampling, information relating to the general conditions of insurance policies marketed in that State.
direktiivin 88/357/ETY 16 artiklan ja henkivakuutuksen ensivakuutusliikettä koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta, säännöksistä, joilla helpotetaan palvelujen tarjoamisen vapauden tehokasta käyttämistä, sekä direktiivin 79/267/ETY muuttamisesta 8 päivänä marraskuuta 1990 annetun toisen neuvoston direktiivin 90/619/ETY 14 artiklan nojalla, siinä muodossa kuin kyseiset säännökset ovat säädettyinä direktiivien 92/49/ETY ja 92/96/ETY 35 artiklassa.
Nevertheless, according to those provisions, any such request for information may not be systematic.
Direktiivin 92/49/ETY 6 artiklassa ja direktiivin 92/96/ETY 5 artiklassa sallitaan myös se, että jäsenvaltio, jonka alueella palvelujen tarjoamisen
The systematic notification by means of marketing information sheets of some of the general conditions of insurance policies cannot therefore be regarded as a necessary procedure for enabling, the normal exercise of supervision under Article 6 of Directive 92/49 and Article 5 of Directive 92/96, by Member States within whose territory the free provision of services is exercised.
Markkinointilomakkeiden välityksellä tapahtuvaa sellaisten seikkojen tiedoksi antamista, jotka ovat osa vakuutussopimusten yleisiä ehtoja, ei näin ollen voida pitää tarpeellisena menettelynä sen kannalta, että jäsenvaltio, jonka alueella palvelujen tarjoamisen vapautta käytetään, voi harjoittaa direktiivin 92/49/ETY 6 artiklan ja direktiivin 92/96/ETY 5 artiklan mukaista tavanomaista valvontaa.
Declares that, by keeping in force the combined provisions of Article L. 310-8 and Article A. 310-1 of the Insurance Code, which provide that insurance or capitalisation undertakings which market for the first time in France a standard form contract of insurance must systematically send the minister responsible for the economic and financial affairs an information sheet containing information on the general conditions of insurance policies, the French Republic has failed to fulfil its obligations under Articles 6, 29 and 39 of Councü Directive 92/49/EEC of 18 June 1992 on the coordination of laws, regulations and administrative provisions relating to direct insurance other than life assurance and amending Directives 73/239/EEC and 88/357/EEC (thud non-life insurance directive) and Articles 5, 29 and 39 of Council Directive 92/96/EEC of 10 November 1992 on the coordination of laws, regulations and administrative provisions relating to direct Ufe assurance and amending Directives 79/267/EEC and 90/619/EEC (third life assurance directive);
Ranskan tasavalta ei ole noudattanut muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta sekä direktiivien 73/239/ETY ja 88/357/ETY muuttamisesta 18 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/49/ETY (kolmas vahinkovakuutusdirektiivi) 6, 29 ja 39 artiklan eikä henkivakuutuksen ensivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta sekä direktiivien 79/267/ETY ja 90/619/ETY muuttamisesta 10 päivänä marraskuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/96/ETY (kolmas henkivakuutusdirektiivi) 5,29 ja 39 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on pitänyt voimassa code des assurancesin L. 310-8 §:n ja A. 310-1 §:n säännökset, joissa säädetään sellaisten vakuutus- ja mhastointiyritysten osalta, jotka pitävät ensimmäistä kertaa Ranskassa kaupan maUivakuutussopimusta, sellaisen markkinointilomakkeen järjestelmällisestä tiedoksi antamisesta talous- ja valtiovarainministerille, joka sisältää tietoja vakuutussopimusten yleisistä ehdoista.
Advocate General S. Alber delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 28 October 1999.
Julkisasiamies S. Alber on esittänyt ratkaisuehdotuksensa viidennen jaoston istunnossa 28 päivänä lokakuuta 1999.
Preliminary ruling (EEC-Turkey Association — Restrictions on freedom of establishment and right of residence —Article 13 of the Association Agreement and Article 41 of the Additional Protocol —Direct effect — Scope — Turkish national unlawfully present in the host Member State) (Sixth Chamber)
Ennakkoratkaisu ETY:n ja Turkin välinen assosiaatio — Sijoittautumisvapauden ja oleskeluoikeuden rajoittaminen —Assosiaatiosopimuksen 13 artikla ja lisäpöytäkirjan 41 artikla — Välittömän oikeusvaikutuksen laajuus — Turkin kansalainen, jonka tilanne ei ole vastaanottovaltion säännösten mukainen (kuudes jaosto)
Notwithstanding the expiry of their visa on 21 January 1985, Mr and Mrs Savas remained in the United Kingdom, so that, from that date, they were contravening the immigration law of that Member State.
Savasin puolisot eivät poistuneet Yhdistyneestä kuningaskunnasta siitä huolimatta, että heidän viisuminsa voimassaoloaika oli päättynyt 21.1.1985 ja tästä seurasi, että tuosta ajankohdasta lähtien heidän oikeudellinen asemansa oli tämän jäsenvaltion maahanmuuttolainsäädännön vastainen.
In November 1989, Mr Savas started to operate a shirt factory in Hackney.
Herra Savas alkoi marraskuussa 1989 harjoittaa paitojen valmistamiseen liittyvää yritystoimintaa Hackneyssä (Yhdistynyt kuningaskunta).
Neither he nor his wife sought authorisation to work or to engage in selfemployed activity.
Kumpikaan Savasin puolisoista ei hakenut lupaa työskennellä toisen palveluksessa tai toimia itsenäisenä ammatinharjoittajana.
By order of 24 April 1997, the Queen's Bench Division of the High Court of Justice of England and Wales referred to the Court for a preliminary ruling six questions on the interpretation of Article 13 of the Agreement establishing an Association between the European Economic Community and Turkey signed at Ankara on 12 September 1963, on the one hand, by the Republic of Turkey and, on the other, by the Member States of the EEC and the Community, and concluded, approved and confirmed on behalf of the Community by Council Decision 64/732/EEC of 23 December 1963 ('the Association Agreement') and of Article 41 of the Additional Protocol signed at Brussels on 23 November 1970 and concluded, approved and confirmed on behalf of the Community by Council Regulation (EEC) No 2760/72 of 19 December 1972 ('the Additional Protocol").
High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 24.4.1997 tekemällään päätöksellä kuusi ennakkoratkaisukysymystä Turkin tasavallan ja toisaalta ETY:n jäsenvaltioiden sekä yhteisön 12.9.1963 Ankarassa allekirjoittaman Euroopan talousyhteisön ja Turkin välisen assosiaatiosopimuksen, joka on tehty, hyväksytty ja vahvistettu yhteisön puolesta 23.12.1963 tehdyllä neuvoston päätöksellä 64/732/ETY (jäljempänä assosiaatiosopimus), 13 artiklan ja Brysselissä 23.11.1970 allekirjoitetun lisäpöytäkirjan, joka on tehty, hyväksytty ja vahvistettu yhteisön puolesta 19.12.1972 annetulla neuvoston asetuksella N:o 2760/72 (jäljempänä lisäpöytäkirja), 41 artiklan tulkinnasta. Savasin puolisot pyysivät kuitenkin 31.1.1991 päivätyllä kirjeellä asianajajiensa välityksellä, että heidän oleskelunsa saatettaisiin voimassaolevan lainsäädännön mukaiseksihakemalla Immigration and Nationality Department of the Home Officelta (sisäasiainministeriön alainen maahanmuutto- ja kansalaisuusasioita hoitava viranomainen) asian kannalta merkityksellisten kansallisten säännösten perusteella lupaa saada jäädä Yhdistyneeseen kuningaskuntaan.
However, by a letter of 31 January 1991, they sought, through their solicitors, to regularise their stay by applying, under the relevant provisions of national legislation, to the Immigration and Nationality Department of the Home Office for leave to remain in the United Kingdom.
Nämä kysymykset on esitetty on Savasin, joka on Turkin kansalainen, ja Secretary of State for the Home Departmentin (jäljempänä Secretary of State) välisessä asiassa, joka koskee päätöstä, jolla Savasille oli kieltäydytty myöntämästä oleskelulupaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja määräystä, jolla hänet määrättiin karkotettavaksi kyseisen jäsenvaltion alueelta.
The six questions have been raised in proceedings between Abdulnasir Savas, a Turkish national, and the Secretary of State for the Home Department ('the Secretary of State') concerning a decision refusing to grant Mr Savas leave to remain in the United Kingdom and an order for his deportation from the territory of that Member State.
Herra ja rouva Savas, jotka kumpikin ovat Turkin kansalaisia, saivat 22.12.1984 luvan saapua matkailijoina Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kuukauden kestävää oleskelua varten.
Owing to misplacement of the file until 21 July 1993, it was not until 21 March 1994 that, following an exchange of correspondence between Mr Savas's solicitors and the United Kingdom authorities, the Secretary of State refused that application for leave to remain and informed Mr and Mrs Savas of the competent authorities' intention to serve a deportation order on them.
Savasin asianajajien ja Britannian viranomaisten välillä käydyn kirjeenvaihdon jälkeen ja asian 21.7.1993 asti jatkuneen väärän luokittelun takia Secretary of State hylkäsi tämän oleskelulupahakemuksen vasta 21.3.1994 ja ilmoitti asianomaisille henkilöille, että toimivaltaiset viranomaiset aikoivat antaa heitä koskevan maastakarkottamismääräyksen.
On 22 December 1984, Mr and Mrs Savas, who are both Turkish nationals, obtained leave to enter the United Kingdom as tourists for one month.
Heidän maahantuloviisumiinsa oli liitetty nimenomainen ehto, jossa heiltä kiellettiin työnteko toisen palveluksessa sekä liiketoiminnan tai itsenäisen ammatin harjoittaminen.
Considering that an interpretation of the Association Agreement and the Additional Protocol was necessary in order to resolve the dispute, the Queen's Bench Division of the High Court of Justice of England and Wales decided to stay proceedings and to refer six questions to the Court of Justice for a preliminary ruling.
Herra Savas haki judicial review -menettelyssä muutoksenhakulupaa tähän päätökseen ja hakemus hyväksyttiin 11.7.1996.
The Secretary of State, in the exercise of his discretion, considered the application of Mr and Mrs Savas under the 'long residence concession', whereby a person who has 10 years' continuous and lawful residence in the United Kingdom, or 14 years' continuous residence, whether lawful or not, may qualify for the grant of indefinite leave to remain.
Koska High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division on katsonut, että asian ratkaisu riippuu assosiaatiosopimuksen ja lisäpöytäkirjan tulkinnasta, se on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle kuusi ennakkoratkaisukysymystä. perusteella ottaen huomioon "long residence confession" (pitkäaikainen oleskelulupa) -nimistä lupaa koskevan lainsäädännön, jonka mukaan henkilö, joka on vähintään 10 vuoden ajan keskeytyksittä ja voimassa olevan lainsäädännön mukaisesti asunut Yhdistyneessä kuningaskunnassa tai joka on keskeytyksittä asunut siellä 14 vuoden ajan siitä riippumatta, onko tämä asuminen ollut voimassaolevan lainsäädännön mukaista, voi täyttää rajoittamattomaksi ajaksi myönnettävän oleskeluluvan saamisedellytykset.
However, according to the Secretary of State, Mr and Mrs Savas did not satisfy either of those criteria, and he decided that there were no other circumstances which could justify the exercise of his discretion in their favour.
Secretary of Staten mukaan Savasin puolisot eivät kuitenkaan täyttäneet yhtään näistä edellytyksistä ja se katsoi, että se ei voinut käyttää harkintavaltaansa heidän hyväkseen minkään muunkaan seikan perusteella.
On 29 March 1994, Mr and Mrs Savas appealed against the decision to make a deportation order.
Savasin puolisot valittivat karkottamispäätöksestä.
On 13 December 1994, the Immigration Adjudicator dismissed that appeal.
Adjudicator hylkäsi valituksen
By its first three questions, which should be examined together, the national court is essentially asking whether Article 13 of the Association Agreement and Article 41 of the Additional Protocol are capable of conferring upon a Turkish national a right of establishment and, correspondingly, a right of residence in a Member State in whose territory he has remained and carried on selfemployed business activities in breach of that Member State's immigration laws.
Näillä kolmella ensimmäisellä ennakkoratkaisukysymyksellä, joita on tarkasteltava yhdessä, kansallinen tuomioistuin haluaa pääasiallisesti selvittää, myönnetäänkö assosiaatiosopimuksen 13 artiklalla ja lisäpöytäkirjan 41 artiklalla Turkin kansalaiselle sijoittautumisoikeus ja vastaavasti oikeus oleskella sellaisen jäsenvaltion alueella, johon hän on jäänyt ja jossa hän on työskennellyt itsenäisenä ammatinharjoittajana kansallisen maahanmuuttolainsäädännön vastaisesti.
A subsequent application for leave to appeal to the Immigration Appeal Tribunal was rejected as out of time.
Savasin puolisoiden Immigration Appeal Tribunalille tekemä hakemus saada hakea muutosta tähän päätökseen hylättiin liian myöhään tehtynä.
A deportation order against Mr and Mrs Savas was signed on 11 July 1995 and served on them on 31 August 1995.
Herra ja rouva Savasia koskenut karkottamismääräys allekirjoitettiin 11.7.1995 ja se annettiin heille tiedoksi 31.8.1995.
In order to give a proper answer to those questions as so reformulated, the first matter to be examined is whether the provisions to which they refer can be relied upon by an individual before a national court, and, if so, to determine their scope.
Jotta näin uudelleen muotoiltuihin kysymyksiin voitaisiin antaa hyödyllinen vastaus, tutkitaan ensin, voiko yksityinen oikeussubjekti vedota kansallisessa tuomioistuimessa ennakkoratkaisukysymyksissä viitattuihin säännöksiin, ja jos voi, määritetään edelleen näiden säännösten soveltamisala.
The direct effect of the provisions at issue in the main proceedings
Pääasiassa kysymyksessä olevien säännösten välitön oikeusvaikutus
On 30 October 1995, Mr and Mrs Savas's representatives contended for the first time that Article 41 of the Additional Protocol prevented the United Kingdom from imposing restrictions on the right of Turkish nationals to establish themselves on its territory beyond those which existed on the date of the accession of the United Kingdom to the Community.
Herra Savasin asianajajat vetosivat 30.10.1995 ensimmäisen kerran lisäpöytäkirjan 41 artiklaan, jolla estetään Yhdistynyttä kuningaskuntaa rajoittamasta Turkin kansalaisten oikeutta sijoittautua sen alueelle siten, että nämä rajoitukset ovat tiukempia kuin ne rajoitukset, joita sovellettiin Yhdistyneen kuningaskunnan liittyessä yhteisöön.
The Secretary of State should therefore have confined himself to assessing the position of Mr and Mrs Savas under the Immigration Rules in force on that date, I January 1973, namely HC 510.
Secretary of Staten olisi niin ollen pitänyt arvioida Savasin puolisoiden tilannetta ottaen huomioon ainoastaan kyseisenä päivänä, eli 1.1.1973 voimassaolleen maahanmuuttolainsäädännön, eli HC 510 -säädöksen.
This Court has consistently held that a provision in an agreement concluded by the Community with non-member countries must be regarded as being directly applicable when, having regard to its wording and to the purpose and nature of the agreement itself, the provision contains a clear and precise obligation which is not subject, in its implementation or effects, to the adoption of any subsequent measure (see, in particular, Case C262/96 Siimi ν Bundesanstalt für Arbeit [1999] ECR 1-2685, paragraph 60).
On palautettava mieliin se, että yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteisön ja kolmansien maiden välisessä sopimuksessa olevan määräyksen on katsottava olevan välittömästi sovellettavissa, kun se sanamuotonsa sekä sopimuksen tarkoituksen ja luonteen huomioon ottaen sisältää selkeän ja täsmällisen velvoitteen, jonka täytäntöönpano tai oikeusvaikutusten syntyminen ei edellytä muita toimenpiteitä.
The Court has already held that Article 12 of the Association Agreement essentially serves to set out a programme and that its provisions are not sufficiently precise and unconditional to constitute rules of Community law directly applicable in the internal legal order of the Member States.
Secretary of State hylkäsi 1.5.1996 nämä uudet perustelut todeten, että ajankohtana, jona herra Savas oli jättänyt hakemuksen, jossa hän pyysi, että hänen oleskelunsa Yhdistyneessä kuningaskunnassa saatettaisiin voimassaolevan lainsäädännön mukaiseksi, hänellä ei enää ollut oleskelulupaa tässä jäsenvaltiossa ja että hänen
Association have a direct effect between Member States as regards the introduction of new restrictions on the access to employment of workers legally resident and employed in the territory of the contracting States.
Yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että assosiointisopimuksen 12 artikla on merkitykseltään olennaisesti ohjelmaluontoinen eikä se sisällä riittävän täsmällisiä ja ehdottomia määräyksiä, jotta ne voisivat olla jäsenvaltioiden sisäisessä oikeusjärjestyksessä välittömästi sovellettavia yhteisön oikeuden sääntöjä.
Artide 13 of the Association Agreement does no more than lay down in general terms, with reference to the corresponding provisions of the EC Treaty, the principle of eliminating restrictions on freedom of establishment between the contracting parties, and does not itself establish precise rules for the purposes of attaining that objective.
Assosiaatiosopimuksen 13 artiklassa rajoitutaan ainoastaan yleisin sanamuodoin ja EY:n perustamissopimuksen vastaaviin määräyksiin tehdyin viittauksin määräämään sopimuspuolten välisten sijoittautumisvapauden rajoitusten poistamista koskevasta periaatteesta ilman, että tässä määräyksessä itsessään olisi vahvistettu täsmällisiä sääntöjä tämän tavoitteen saavuttamiseksi.
There is no reason not to confer such direct effect on Article 41(1) of the Additional Protocol, which is, in relation to freedom of establishment, a provision of the same kind as those mentioned in the previous paragraph.
Ei ole olemassa mitään syytä olla tunnustamatta lisäpöytäkirjan 41 artiklani kohdan säännöksellä sellaista välitöntä oikeusvaikutusta, joka sijoittautumisvapautta koskevilta osiltaan vastaa edellisessä kohdassa mainittuja säännöksiä.
However, the Council of Association has not adopted any measures for the concrete implementation of the general principle that obstacles to the right of establishment between the contracting parties are to be gradually abolished.
1 kohdan
As Community law stands at present, the provisions concerning the EEC-Turkey Association do not encroach upon the competence retained by the Member States to regulate both the entry into their territories of Turkish nationals and the conditions under which they may take up their first employment, but merely regulate the situation of Turkish workers already lawfully integrated into the labour force of Member States.
Assosiaatiosopimuksen 13 artiklalla sen enempää kuin lisäpöytäkirjan 41 artiklan 2 kohdallakaan, johon ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin myös viittaa, voida säännellä välittömästi yksityisten oikeussubjektien oikeusasemaa eikä niillä siten voi olla välitöntä oikeusvaikutusta.
Unlike nationals of Member States, Turkish workers are not entitled to move freely within the Community but benefit only from certain rights in the host Member State whose territory they have lawfully entered and where they have been in legal employment for a specific period.
Yhteisön oikeuden nykytilassa ETY—Turkki-assosiaatiota koskevilla määräyksillä ei rajoiteta jäsenvaltioiden toimivaltaa säätää Turkin kansalaisten oikeudesta saapua maahan ja heidän ensimmäisen työsuhteensa ehdoista, vaan siinä määrätään ainoastaan jäsenvaltioiden työmarkkinoille voimassaolevan lainsäädännön mukaisesti jo sijoittautuneiden turkkilaisten työntekijöiden asemasta.
This provision lays down, clearly, precisely and unconditionally, an unequivocal 'standstill' clause, prohibiting the contracting parties from introducing new restrictions on the freedom of establishment as from the date of entry into force of the Additional Protocol.
Lisäpöytäkirjan 41 artiklan 1 kohdan välitön oikeusvaikutus
The Court has held that such an express prohibition, which is neither subject to any conditions, nor, as regards its execution or effect, to the adoption of any other measure, is legally complete in itself and therefore capable of producing direct effects on the relations between Member States and individuals.
Määräyksessä ilmaistaan selvin, täsmällisin, ehdottomin ja yksiselitteisin termein "standstill"lauseke, jossa kielletään sopimuspuolia ottamasta välillään käyttöön sijoittautumisvapautta koskevia uusia rajoituksia lisäpöytäkirjan tultua voimaan.
Since the wording of Article 41(1) of the Additional Protocol is almost identical to that of Article 53 of the EC Treaty, it must be regarded as being directly applicable for the same reasons.
Toisin kuin jäsenvaltioiden kansalaisilla, turkkilaisilla työntekijöillä ei ole oikeutta liikkua vapaasti yhteisön sisällä, vaan heillä on ainoastaan joitakin oikeuksia siinä vastaanottavassa jäsenvaltiossa, jonka alueelle he ovat laillisesti saapuneet ja jossa he ovat voimassaolevan lainsäädännön mukaisesti työskennelleet määrätyn ajan (ks. mm. em. asia Tetik, tuomion 29 kohta).
The employment rights thus conferred on Turkish workers necessarily imply the existence of a corresponding right of residence for the persons concerned, since otherwise the right of access to the labour market and the right to work as an employed person would be rendered entirely ineffective and that such persons may therefore claim an extension of their residence in the Member State concerned in order to continue lawful employment there.
Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan tällainen nimenomaisesti ilmaistu kielto, joka on ehdoton ja jonka täytäntöönpano tai vaikutukset eivät riipu mistään annettavasta säädöksestä, on siten oikeudellisesti täydellinen ja sillä voi sen vuoksi olla välittömiä oikeusvaikutuksia jäsenvaltioiden ja yksityisten oikeussubjektien välisissä suhteissa.