natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Taking the view that the circumstances did not reveal an error by the customs authorities themselves, not detectable by an operator acting in good faith within the meaning of Article 220(2)(b) of the CCC, the Commission decided, by decisions adopted on 14 August 2001 (Case T-309/01) and 5 March 2002 (Case T-239/02) [together referred to below as 'the contested decisions'] and respectively notified to Biegi on 5 October 2001 and to Commonfood on 25 June 2002, that the import duties forming the subject-matter of the Federal Republic of Germany's requests, referred to above, should be taken into account.
Niinpä toimivaltainen tullitoimipaikka eli Hauptzollamt Bremen-Freihafen määräsi kahdella verojen ja maksujen muuttamista koskevalla päätöksellä, jotka oli tehty 12. ja 13.8.1996, jälkikäteen kannettavaksi tuontitullit, joiden suuruus Commonfoodin suorittamien tuontien osalta oli yhteensä 222 116,06 Saksan markkaa (DEM) (12.8.1996 tehty päätös) ja Biegin suorittamien tuontien osalta yhteensä 259 270,23 DEM, joista 218 605,64 DEM heinäkuussa 1995 suoritettujen tuontien osalta ja 40 664,59 DEM syyskuussa 1995 suoritettujen tuontien osalta (13.8.1996 tehty päätös).
By applications lodged at the Registry of the Court of First instance on 12 December 2001 and 8 August 2002, the applicants brought the present actions, registered, respectively, under case numbers T-309/01 and T-239/02.
Kantajat vetosivat vilpittömään mieleensä, Saksan viranomaisten erehdykseen ja siihen, että erehdys oli sellainen, ettei sitä voitu havaita, ja vaativat, ettei tuontitulleja kirjata tileihin jälkikäteen.
The applicants maintain that the conditions for applying Article 220(2)(b) are fulfilled in this case, as regards the disputed imports in July 1995.
Toimivaltaisen tullitoimipaikan hylättyä kantajien vaatimukset 30.7.1997 kantajat saattoivat asian Finanzgericht Bremenin (Saksa) käsiteltäväksi.
There was therefore no justification for taking subsequent account of the import duties relating thereto, and the contested decisions should therefore be annulled.
Kuten asian selvittämisen jälkeen 14.12.1999 pidetyn istunnon pöytäkirjasta ilmenee, kyseinen tuomioistuin katsoi Biegin syyskuussa 1995 tekemien tulliilmoitusten osalta, että Biegin kanteella oli vain vähän menestysmahdollisuuksia, koska tälle yhtiölle oli saksalaisen tulliviranomaisen edellä mainitulla 22.8.1995 päivätyllä kirjeellä asianmukaisesti ilmoitettu oikeasta oikeustilasta.
The Court finds that the applicants have not shown the care that they were under a duty to show as experienced operators in the importation of the goods in question.
2 päivänä heinäkuuta 1993 annetun komission asetuksen N:o 2454/93 871 artiklan nojalla Saksan liittotasavalta pyysi 2.8.2000 ja 17.4.2001 päivätyillä kirjeillä komissiota päättämään tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla, oliko perusteltua olla kirjaamatta tuontitulleja jälkikäteen tileihin asioissa, joissa asianosaisina ovat yhtäältä tulliviranomainen ja toisaalta Biegi ja Commonfood.
In this case, since the conditions for applying Article 220(2) (b) of the CCC are not met, the fact that the contested decisions take subsequent account of the duties in respect of the disputed imports cannot, in itself, constitute an infringement of the principle of proportionality.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 12.12.2001 ja 8.8.2002 toimittamillaan kannekirjelmillä kantajat nostivat nämä kanteet, joista ensiksi mainittu kirjattiin numerolle T-309/01 ja jälkimmäinen numerolle T-239/02.
Case T-71/02 Classen Holding KG ν Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs) (OHIM) Intellectual property
Asia T-71/02 Classen Holding KG v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) Immateriaalioikeus
17 September 2003
17 päivänä syyskuuta 2003
(Community trade mark — Admissibility of appeal before the Board of Appeal — Formal requirements — Filing of a written statement setting out the grounds of appeal — Timelimit for applying for restitutio in integrum —Articles 59 and 78 of Regulation No 40/94) (Fourth Chamber)
Yhteisön tavaramerkki — Valituksen tutkittavaksi ottaminen valituslautakunnassa — Muotovaatimukset — Valituksen perusteet sisältävän kwjelmän jättäminen — Menetetyn määräajan palauttamista koskevan pyynnön esittämiselle asetettu määräaika — Asetuksen N:o 40/94 59 ja 78 artikla (neljäs jaosto)
On 1 April 1996 International Paper Co. (hereinafter 'the intervener') filed an application for a Community trade mark at the Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs) (OHIM) under Regulation No 40/94.
International Paper Co. (jäljempänä väliintulija) teki 1.4.1996 yhteisön tavaramerkin rekisteröintiä koskevan hakemuksen sisämarkkinoiden harmonisointivirastolle (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) asetuksen N:o 40/94 perusteella.
The trade mark in respect of which registration was sought is the word mark BECKETT EXPRESSION.
Tavaramerkki, jonka rekisteröintiä haettiin, on sanamerkki BECKETT EXPRESSION.
The goods in respect of which registration of the trade mark was sought are in Class 16 of the Nice Agreement Concerning the International Classification of Goods and Services for the Purposes of the Registration of Marks of 15 June 1957, as revised and amended, and correspond to the following description: 'Paper, cardboard and goods made from these materials,...'.
Tavarat, joita varten tavaramerkin rekisteröintiä haettiin, kuuluvat tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta tavaramerkkien rekisteröimistä varten koskevaan, 15 päivänä kesäkuuta 1957 tehtyyn Nizzan sopimukseen, sellaisena kuin se on tarkistettuna ja muutettuna, pohjautuvan luokituksen luokkaan 16, ja ne vastaavat seuraavaa kuvausta: "Paperi, pahvi ja niistä tehdyt tavarat."
On 23 December 1997 the applicant, acting under its previous name, 'Classen-Papier KG', filed a notice of opposition under Article 42(1) of Regulation No 40/94.
Kantaja teki aiemmalla nimellään, eli Classen-Papier KG, toimien 23.12.1997 väitteen asetuksen N:o 40/94 42 artiklan 1 kohdan perusteella.
The opposition was based on the registration in Germany of the word mark Expression for goods in Class 16 of the Nice Agreement corresponding to the following description: 'Paper, millboard, cardboard, articles of paper and millboard'.
Väite perustui sanamerkin Expression rekisteröintiin Saksassa Nizzan sopimukseen pohjautuvan luokituksen luokkaan 16 kuuluvia seuraavaa kuvausta vastaavia tavaroita varten: "Paperi, pahvi, paperi- tai pahvitavarat—."
By decision of 8 October 1999, which was served on the applicant on the same day by fax, the Opposition Division rejected the opposition on the ground that, by reason of the difference between the signs, the identity of the goods was not sufficient to demonstrate a likelihood of confusion between them in the relevant territory of the Community, namely Germany.
Väiteosasto hylkäsi väitteen 8.10.1999 tekemällään päätöksellä, joka annettiin samana päivänä faksitse tiedoksi kantajalle, koska kyseessä olevien merkkien ero huomioon ottaen tavaroiden samanlaisuus ei riittänyt sekaannusvaaran osoittamiseen asiaankuuluvalla yhteisön alueella eli Saksassa.
On 30 November 1999 the applicant filed a notice of appeal seeking the annulment of the decision of the Opposition Division.
Kantaja teki 30.11.1999 valituksen väiteosaston päätöksen kumoamiseksi.
A written statement setting out the grounds of appeal was filed on 10 February 2000.
Valituksen perusteet sisältävä kirjelmä jätettiin 10.2.2000.
By electronic mail of 26 April 2000, the Registry of the Boards of Appeal at OHLM informed the applicant that the written statement setting out the grounds of appeal should have been filed within four months of the date of notification to the opponent of the decision of the Opposition Division, that is to say, by 8 February 2000.
SMHV:n valituslautakuntien kanslia ilmoitti kantajalle 26.4.2000 lähettämällään sähköpostilla, että valituksen perusteet sisältävä kirjelmä olisi pitänyt jättää neljän kuukauden kuluessa väiteosaston päätöksen antamisesta väitteen tekijän tiedoksi eli viimeistään 8.2.2000.
By letter of 29 May 2000, received at OHLM on 30 May 2000, the applicant filed an application for restitutio in integrum.
Kantaja esitti 29.5.2000 lähettämällään kirjeellä, joka saapui SMHV:hen 30.5.2000, menetetyn määräajan palauttamista koskevan pyynnön.
By decision of 14 December 2001 (hereinafter the contested decision'), the Second Board of Appeal of OHLM declared the appeal inadmissible and rejected the application for restitutio in integrum.
SM MV: n toinen valituslautakunta jätti 14.12.2001 tekemällään päätöksellä (jäljempänä riidanalainen päätös) valituksen tutkimatta ja hylkäsi menetetyn määräajan palauttamista koskevan pyynnön.
Paragraph 16 of the contested decision reads as follows:
Riidanalaisen päätöksen 16 kohdassa todetaan seuraavaa:
'In the present case the "cause of non-compliance", within the meaning of Article 78(2), is stated to be the illness of the opponent's representative.
"Tässä asiassa on kiistatonta, että [asetuksen N:o 40/94] 78 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu 'noudattamatta jättämisen peruste' oli väitteen tekijän edustajan sairaus.
That cause was removed when the opponent's representative returned to work on 10 February 2000 and signed the statement of grounds.
Tämä peruste lakkasi, kun väitteen tekijän edustaja palasi työhön 10.2.2000 ja allekirjoitti [valituksen] perusteet sisältävän kirjelmän.
The application for restitutio in integrum thus had to be filed within two months from that date, i.e. by 10 April 2000.
Menetetyn määräajan palauttamista koskeva pyyntö oli näin ollen esitettävä kahden kuukauden määräajassa tästä päivästä [eli] viimeistään 10.4.2000.
Since the application was not filed until 30 May 2000, it must be rejected, without its being necessary to rule on the sufficiency of the alleged cause of non-compliance.'
Koska pyyntö esitettiin vasta 30.5.2000, se on hylättävä, eikä väitetyn noudattamatta jättämisen perusteen riittävyydestä ole tarpeen lausua."
By an application drawn up in English and lodged at the Registry of the Court on 14 March 2002, the applicant brought this action.
Kantaja nosti tämän kanteen englanniksi laaditulla kannekirjelmällä, joka saapui ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 14.3.2002.
The applicant maintains that its non-observance of the timelimit laid down in Article 59 of Regulation No 40/94 for filing the written statement setting out the grounds of appeal was due to a heavy workload and to the simultaneous absence of the director in charge of the matter.
Kantaja väittää, että se, ettei se noudattanut asetuksen N:o 40/94 59 artiklassa tarkoitettua määräaikaa valituksen perusteet sisältävän kirjelmän jättämiselle, johtui samalla kertaa työtaakasta ja asiasta vastuussa olleen johtajan poissaolosta.
The Court finds that the application for restitutio in integrum should have been filed by 10 April 2000.
Kantaja toteaa, että patenttiasiamies D oli sanellut 3.2.2000 ensimmäisen kirjelmäluonnoksen.
The Board of Appeal was therefore correct to find that the application for restitutio in integrum had been filed outside the two-month period provided for in Article 78 of Regulation No 40/94.
D:n sihteeri S kirjoitti tämän luonnoksen koneella seuraavana päivänä ja toimitti sen lähtevään postiin yhdessä kaikkien kirjeiden kanssa, jotka oli postitettava maanantaina 7.2.2000.
Case T-233/02 Charts Alexandratos and Maria Panagiotou ν Council of the European Union Staff Regulations of Officials
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että menetetyn määräajan palauttamista koskeva pyyntö olisi näin ollen pitänyt jättää viimeistään 10.4.2000.
Case T-76/02 Mara Messina ν Commission of the European Communities Law governing the institutions
Yhteisöjen ensimmäisen tuomiolauselman:
17 September 2003
1) Kanne hylätään.
Since she had the task of preparing a study on the effects of State aid on undertakings in the less-favoured regions of the South of Italy, she applied, by letter of 4 December 2001, on the basis of Regulation No 1049/2001, for access to certain documents concerning a State aid scheme found, after preliminary examination, to be compatible with the common market by Commission Decision of 2 August 2000.
Henkilöstö —Kumoamiskanne —Avoin kilpailu — Valintalautakunnan päätös evätä kantajilta pääsysuullisiin kokeisiin —Perusteluvelvollisuuden laajuus— Tuomioistuinvalvonnan laajuus — Valintalautakunnan työskentelyä koskevien sääntöjen noudattaminen (neljäs jaosto)
By letter of 14 January 2002, the applicant made a confirmatory application to the Commission in accordance with Article 7(2) of Regulation No 1049/2001.
Asetus N:o 1049/2001 — Oikeus tutustua asiakujoihin — Jäsenvaltiosta peräisin asiakirjaa ei luovuteta ilman tämän valtion etukäteen antamaa suostumusta (laajennettu neljäs jaosto)
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 18 March 2002, the applicant brought this action.
Kantaja on Salernon ja Napolin yliopistojen (Italia) oikeustieteellisten tiedekuntien assistentti.
In reply to a letter of 30 April 2002 from the Commission, asking to be informed whether they were in agreement or not with the applicant being sent the documents requested, the Italian authorities, by letter of 16 May 2002, stated that they agreed with her being refused access.
Kantaja valmisteli tutkimusta valtiontukien vaikutuksista Etelä-Italian epäedullisessa asemassa olevien alueiden yrityksiin ja pyysi 4.12.2001 päivätyllä kirjeellään asetuksen N:o 1049/2001 nojalla oikeutta tutustua tiettyihin asiakirjoihin, jotka koskevat valtiontukijärjestelmää, jota komissio piti alustavan tutkimuksen perusteella yhteismarkkinoille soveltuvana 2.8.2000 tekemässään päätöksessä.
By letter received at the Court Registry on 21 March 2003, the Commission stated that it had sent to the applicant, by letter of 20 March 2003, the documents which it had drawn up in the course of the examination of the aid scheme in question.
Komissio hylkäsi 19.12.2001 päivätyllä kirjeellään kantajan pyynnön.
According to the Commission, that transmission rendered the action devoid of purpose in relation to the abovementioned documents.
Perustellakseen päätöksen, jolla tutustumisoikeus evättiin, toimielin viittasi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen antaman kahden tuomion perusteluihin ja täsmällisemmin asiassa T-613/97, Ufex ym. vastaan komissio, 14.12.2000 annetun tuomion 86-90 kohtaan ja asiassa T-191/99, Petrie ym., 11.12.2001 annetun tuomion 67 ja 68 kohtaan.
On the other hand, the Commission stated that it had not been able to forward to the applicant the correspondence which it had been sent by the Italian authorities in the course of the examination of the aid scheme in question because of their refusal of any disclosure, in their letter of 16 May 2002.
Komissio kehotti kantajaa osoittamaan pyyntönsä Italian viranomaisille täsmentäen kuitenkin osaltaan, että sillä ei ollut mitään niiden kirjeiden luovuttamista vastaan, jotka se itse oli lähettänyt näille viranomaisille.
Having regard to that development the Commission suggested that the applicant be asked whether she intended to proceed with her action or not.
Kantaja osoitti 14.1.2002 päivätyllä kirjeellään komissiolle uudistetun pyynnön asetuksen N:o 1049/2001 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
It is appropriate to state that, in the course of these proceedings, the Commission has communicated to the applicant the documents referred to above, which has changed the original facts of the dispute.
Kantaja nosti nyt käsiteltävänä olevan kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 18.3.2002 toimittamallaan kannekirjelmällä.
With regard to the substance of the plea, the applicant draws attention, first of all, to the fact that the letter of 16 May 2002 from the Italian Ministry of Production Activities was signed by a Director-General and states, further, that she 'doubts that the signature of one of the (numerous) directors of one of the (numerous) ministries of a Member State is sufficient to bind that State' in the light of the exceptional nature of the power given to the State by Article 4(5) of Regulation No 1049/2001.
Vastauksenaan komission 30.4.2002 päivättyyn kirjeeseen, jolla Italian viranomaisia pyydettiin ilmoittamaan, suostuivatko ne siihen, että pyydetyt asiakirjat oli toimitettava kantajalle, ne ilmoittivat 16.5.2002 päivätyllä kirjeellään hyväksyvänsä sen, että asianomaiselta evättiin oikeus tutustua asiakirjoihin.
The Court finds that it was not for the Commission to determine the competence of the author of the letter of 16 May 2002, under Italian law, to raise an objection under Article 4(5) of Regulation No 1049/2001 to the disclosure of the documents requested by the applicant; it was required only to verify whether the letter in question was, prima facie, that of a Member State within the meaning of the above provision (Kesko ν Commission, cited above, paragraph 84).
Komissio ilmoitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 21.3.2003 saapuneella kujeellaan, että se oli lähettänyt kantajalle 20.3.2003 päivätyssä kirjeessä ne asiakirjat, jotka se oli laatinut kysymyksessä olevaa
It must be held that the Commission has not, in this case, made a manifest error of assessment or infringed Article 4(5) of Regulation No 1049/2001.
Komission mukaan tämä asiakirjojen toimittaminen merkitsi sitä, että kanne jää vaille kohdetta siltä osin kuin kysymys on yllä mainituista asiakirjoista.
Finally, it is appropriate to note that the power conferred on Member States to request the non-disclosure of their documents to third parties without their prior agreement is one of the exceptions to the right of access to documents of the institutions which are laid down in Article 4 of Regulation No 1049/2001.
Komissio täsmensi kuitenkin, että se ei voinut luovuttaa kantajalle Italian viranomaisten tukijärjestelmää koskevan tutkimuksen yhteydessä sille osoittamaa kirjeenvaihtoa, koska viimeksi mainitut olivat ilmoittaneet 16.5.2002 päivätyssä kirjeessään kieltäneensä luovuttamisen.
In the light of the Italian authorities' objection, such as it appears from the letter of 16 May 2002, to communication to the applicant of the documents drawn up in the course of the examination of the aid scheme in question, the rejection of the application for access, in so far as it concerns those documents, appears to be legally justified, it being noted that the applicant has, in this case, put in issue only the actual fact of the objection of those authorities to the disclosure of the abovementioned documents.
Tämä kehitys huomioon ottaen komissio ehdotti, että kantajalta tiedusteltaisiin, aikooko hän pysyä kanteessaan.
Orders the applicant to bear half her own costs. Orders the Commission to bear its own costs and to pay half of the applicant's costs. '
On todettava, että tämän menettelyn kuluessa komissio on luovuttanut kantajalle edellä tarkoitetut asiakirjat, mikä merkitsee riita-asian alkuperäisten tietojen muuttumista.
(Officials — Recruitment — Post of Secretary General of the Committee of the Regions — Vacancy notice — Recruitment procedure) (Third Chamber)
Lopuksi on todettava, että jäsenvaltioille annettu mahdollisuus pyytää, että niiden asiakirjoja ei luovuteta kolmansille ilman niiden etukäteen antamaa suostumusta, kuuluu asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklassa säädettyjen, oikeutta tutustua toimielinten asiakirjoihin koskevien poikkeusten joukkoon.
When the Commission services assessed the first applications, they concluded that the applicant was not eligible as an NGO according to the criteria laid down in the General Conditions.
2) Kantaja vastaa puolesta omista oikeudenkäyntikuluistaan.
The Commission informed the applicant of its ineligibility by letter of 12 October 1993.
Komissio velvoitetaan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan sekä korvaamaan puolet kantajan oikeudenkäyntikuluista.
The applicant challenged that decision in many conversations with the Commission and in numerous letters.
Asia T-73/01 Spyridon de Ahanassios Pappas v. Euroopan unionin alueiden komitea Henkilöstösäännöt
By letter of 29 July 19%, the Commission set out the principal reasons which had led it in 1993 to determine that IH was ineligibile as an NGO.
Henkilöstö — Palvelukseen ottaminen — Alueiden komitean pääsihteerin virka — Ilmoitus avoimesta virasta — Palvelukseenottomenettely (kolmas jaosto)
On 5 December 1996, the applicant submitted a fifth project to the Commission.
oikeusasteen tuomioistuin on antanut seuraavan
The applicant then lodged three successive complaints with the European Ombudsman.
Yhteisöjen ensimmäisen tuomiolauselman:
[LH] did not constitute an instance of maladministration.
Suomenkielistä käännöstä ei ole vielä saatavissa
By application lodged on 15 December 2001, the applicant brought the present action against the letter of 16 October 2001.
Asia T-321/01 Internationaler Hilfsfonds eV v. Euroopan yhteisöjen komissio Ulkosuhteet
First, it challenges the fact that a decision by the Commission services that an organisation is not eligible as an NGO for Community cofinancing automatically results in the rejection of subsequent project proposals, until such time as the organisation satisfies the criteria for the eligibility of NGOs.
Internationaler Hilfsfonds eV (jäljempänä IH) on Saksan oikeuden mukaan perustettu kansalaisjärjestö, joka tukee pakolaisia sekä sotien ja katastrofien uhreja.
Secondly, the applicant challenges the grounds which led the Commission to adopt the decision of 12 October 1993 on its ineligibility and which were set out in the letter of 29 July 1996.
Se jätti vuosina 1993—1997 komissiolle kuusi hakemusta yhteisrahoituksen saamiseksi toimilleen (jäljempänä hankkeet).
The Court finds that the General Conditions for the cofinancing of projects set out the conditions governing the eligibility of applicant NGOs and the eligibility of projects.
Ensimmäisiä hakemuksia käsitellessään komission yksiköt katsoivat, ettei kantaja ollut yleisissä edellytyksissä määriteltyjen perusteiden mukaan kansalaisjärjestönä tukikelpoinen.
Those cumulative requirements must be met in order for a project proposed by an organisation to receive Community co-financing.
Kantaja sai tiedon tukikelvottomuudestaan komission 12.10.1993 päivätyllä kirjeellä.
It should be recalled that every application for cofinancing is in principle autonomous and self-sufficient and must be judged in its entirety and on its own merits.
Kantaja vastusti tätä päätöstä lukuisissa komission kanssa käymissään keskusteluissa ja monissa kirjeissä.
It is worth pointing out in this connection that, in its letter of 29 July 1996, the Commission states:
Komissio esitti 29.7.1996 päivätyssä kirjeessään ne pääasialliset syyt, joiden perusteella se oli vuonna 1993 katsonut, että IH on kansalaisjärjestönä tukikelvoton.
'This clearly does not prevent [your agent] from submitting new applications to the Commission relating to the cofinancing of development projects.
Näinä syinä oli se, ettei kantaja ollut täyttänyt tiettyjä yleisissä edellytyksissä asetettuja ehtoja.
First of all it will be noted that, in the contested decision, the Commission, after informing the applicant that cofinancing was refused, states:
Kantaja teki tämän jälkeen Euroopan oikeusasiamiehelle kolme kantelua.
'Nevertheless, the Commission is of the view that the characteristics of your NGO may have changed sufficiently so that the reasons which justified the decision of ineligibility no longer apply'.
Oikeusasiamiehen suositusta noudattaakseen komissio lähetti kantajalle 16.10.2001 päivätyn kirjeen (jäljempänä riidanalainen päätös), jolla se hylkäsi molemmat hakemukset.
It must also be noted that in its pleadings the Commission several times confirmed that it did not carry out an assessment of the applicant's eligibility.
Komissio toteaa tässä kirjeessä muun muassa, että se sai oikeusasiamiehenä suosituksen tehdä ratkaisu joulukuussa 1996 ja syyskuussa 1997 esitetyistä hankkeista.
In particular, in response to the written question put by the Court of First Instance in that regard, it stated:
Komission mukaan sen yksiköt odottivat oikeusasiamiehen päätöstä vastatakseen nimenomaisesti näihin kahteen viimeksi mainittuun yhteisrahoitushakemukseen.