natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Hoge Raad der Nederlanden took the view that the case before it raised questions of interpretation of Community law and so, by judgment of 19 May 1999, it stayed proceedings and referred a number of questions to the Court.
Koska Hoge Raad der Nederlanden katsoo, että asian ratkaiseminen edellyttää yhteisön oikeuden tulkintaa, se on 19.5.1999 antamallaan päätöksellä lykännyt asian käsittelyä ja esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksiä.
In order to interpret the term 'establishment' used in Article 2(d), final indent, of the Directive and to determine in particular whether it may be interpreted as referring to a subsidiary or subsubsidiary of the legal person which is the policy holder, the context and the objectives pursued by the legislation of which this provision forms part must, as pointed out in paragraph 30 of this judgment, be taken into consideration.
Toisen vahinkovakuutusdirektiivin 2 artiklan d alakohdan viimeisessä luetelmakohdassa käsitettä "toimipaikka" on käytetty määritettäessä "jäsenvaltiota, jossa riski sijaitsee". Tässä säännöksessä tarkoitettu toimipaikka on nimenomaisesti määritelty vakuutuksenottajan toimipaikaksi, eikä toimipaikan käsitteellä voi siten olla muuta merkitystä kuin mitä sille on direktiivin 2 artiklan c alakohdassa annettu.
By its first and second questions, which it is appropriate to examine together, the national court asks essentially whether Articles 2(c) and (d), final indent, and 3 of the Directive permit a Member State to levy insurance tax on a legal person established in another Member State in respect of premiums which that legal person has paid to an insurer, also established in another Member State, to cover the business risks of its subsidiary or subsubsidiary established in the Member State making the levy.
Tulkittaessa toisen vahinkovakuutusdirektiivin 2 artiklan d alakohdan viimeisessä luetelmakohdassa käytettyä "toimipaikan" käsitettä ja ratkaistaessa erityisesti sitä, voidaanko tämän käsitteen tulkita tarkoittavan vakuutuksenottajana olevan oikeushenkilön suoraan tai välillisesti omistamaa tytäryhtiötä, on otettava huomioon asiayhteys ja sillä lainsäädännöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa kyseinen säännös tai määräys on, kuten tämän tuomion 30 kohdassa on todettu.
Article 2(d), final indent, of the Directive was intended to enable the Member State where the risk is situated to be determined in all cases not provided for in the previous indents. So, the objective of Article 2(d), final indent, is in particular to lay down a residual rule for the determination of the place where a business risk is situated when that risk is not specifically linked to a building, a vehicle or travel.
Ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään, jotka on aiheellista käsitellä yhdessä, kansallinen tuomioistuin pyytää vastausta siihen, onko toisen vahinkovakuutusdirektiivin 2 artiklan c alakohdan ja d alakohdan viimeisen luetelmakohdan ja 3 artiklan mukaan sallittua, että jäsenvaltio kantaa vakuutusveroa toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevalta oikeushenkilöltä sellaisten vakuutusmaksujen perusteella, joita oikeushenkilö on maksanut niin ikään toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevalle vakuutusyhtiölle sellaisen riskin vakuuttamisesta, joka liittyy verotusvaltiossasijaitsevan,tämänoikeushenkilön suoraan tai välillisesti omistaman tytäryhtiön liiketoimintaan.
To that end, emphasis is placed on the place where the activity whose risk is covered by the contraa is exercised.
Onko vastaus sama myös siinä tapauksessa, että vakuutusmaksut maksanut oikeushenkilö ja se oikeushenkilö, jonka liiketoimintaan liittyvät riskit vakuutus kattaa, ovat samaan konserniin kuuluvia yhtiöitä, jotka ovat toisiinsa muunlaisessa sidossuhteessa kuin emoyhtiö-tytäryhtiösuhteessa.
In order to reply to the first and second questions raised, it must first be ascertained whether the subsidiary or subsubsidiary of a company which takes out insurance, can be regarded as an 'establishment' of that company within the meaning of Article 2(d), second indent, of the Directive.
Jotta ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen voidaan vastata, on määriteltävä, voidaanko vakuutuksenottajana olevan yhtiön suoraan tai välillisesti omistamaa tytäryhtiötä pitää tämän yhtiön "toimipaikkana" toisen vahinkovakuutusdirektiivin 2 artiklan d alakohdan viimeisessä luetelmakohdassa tarkoitetulla tavalla.
In circumstances such as those at issue here, namely where a parent company established in a Member State has taken out insurance with an insurer of the same Member State to cover risks linked to the activity of a subsubsidiary established in another Member State, it would not be possible to determine the place where the risk is situated if the concept of the 'establishment' of the policyholder, as referred to in Article 2(d), final indent, of the Directive, did not also comprise a subsidiary of that policy holder. That cannot have been the Community legislature's intention.
Yhteisön lainsäätäjä on toisen vahinkovakuutusdirektiivin 2 artiklan d alakohdan viimeisessä luetelmakohdassa pyrkinyt määrittämään jäsenvaltion, jossa riski sijaitsee, muissa kuin edeltävissä luetelmakohdissa tarkoitetuissa tapauksissa.
It should be remembered, at the outset, that the Court has consistently held that, in interpreting a provision of Community law, it is necessary to consider not only its wording but also the context in which it occurs and the objects of the rules of which it forms part.
Direktiivin 2 artiklan d alakohdan viimeisen luetelmakohdan tarkoituksena on nimenomaan antaa täydentävä säännös sen paikan määrittämiseksi, jossa tiettyä toimintaa koskeva riski sijaitsee, kun tämä riski ei liity erityisesti kiinteistöön, ajoneuvoon tai matkaan. Tätä
It follows from an analysis of the objectives pursued by Article 2(d), final indent, of the Directive and by the rules of which the provision forms part that the concept of 'establishment' employed there must be interpreted as comprising subsidiaries and sub-subsidiaries of the legal person which is the policyholder.
vakuutussopimuksen, eikä yleisemmin kaikkiin konsernin jäseniin. Jos näin olisi, sovellettavia säännöksiä voitaisiin kiertää siten, että kaikkien konsernia koskevien vakuutussopimusten tekeminen annettaisiin yhden sellaisen yhtiön tehtäväksi, joka ei ole emoyhtiötytäryhtiösuhteessa muihin konsernin vakuutettuihin yrityksiin.
By its third question the Hoge Raad der Nederlanden asks essentially whether the passingon of all or part of the insurance premium relating to the risk insured to a subsidiary or subsubsidiary affects the interpretation of 'policyholder* or 'Member State where the risk is situated' in Article 2(d), final indent, of the Directive and, consequently, the answer to be given to the first and second questions.
Kolmannella kysymyksellään Hoge Raad der Nederlanden pyytää vastausta siihen, vaikuttaako toisen vahinkovakuutusdirektiivin 2 artiklan d alakohdan viimeisessä luetelmakohdassa olevien käsitteiden "vakuutuksenottaja" tai "jäsenvaltio, jossa riski sijaitsee" tulkintaan se, onko vakuutettua riskiä koskeva vakuutusmaksu kokonaan tai osittain laskutettu emoyhtiön suoraan tai välillisesti omistamalta tytäryhtiöltä, ja vaikuttaako tämä näin ollen ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen annettavaan vastaukseen.
Indeed, the objectives of the Directive would also not be attained if only subsidiaries in respect of which the parent company has concluded an insurance contract came within the concept of 'establishment' as used in Article 2(d), final indent, of the Directive and not, more generally, all the members of a group of companies.
Toisen vahinkovakuutusdirektiivin 2 artiklan d alakohdan viimeisen luetelmakohdan ja lainsäädännön, jonka osa tämä säännös on, taustalla olevien tavoitteiden tarkastelu osoittaa, että siinä käytetyn toimipaikan käsitteen on tulkittava ulottuvan vakuutuksenottajana olevan oikeushenkilön suoraan ja välillisesti omistamiin tytäryhtiöihin.
If that were the case, the rules applicable could be avoided by giving a company not in a parent company/subsidiary relationship with regard to the other insured companies in the group the task of concluding all the insurance contracts concerning the group.
On kuitenkin todettava, ettei näitä tavoitteita myöskään saavutettaisi, jos direktiivin 2 artiklan d alakohdan viimeisessä luetelmakohdassa tarkoitetun "toimipaikan" käsitettä sovellettaisiin ainoastaan sellaisiin tytäryhtiöihin, joiden puolesta emoyhtiö on tehnyt
As the Netherlands, German and United Kingdom Governments as well as the Commission have pointed out, interpretation of the Community rules at issue in the main proceedings cannot depend on internal arrangements within a group of compames as regards invoicing and payment.
Kuten Saksan, Alankomaiden ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset sekä komissio ovat tältä osin todenneet, kansallisessa tuomioistuimessa kyseessä olevan yhteisön lainsäädännön tulkinta ei voi riippua siitä, millaisin sisäisin sopimuksin konsernin laskutus ja maksut on järjestetty.
In particular, such subjective criteria cannot affect the determination of the Member State where the risk is situated nor, therefore, of the Member State which is competent to tax the insurance transaction, because they could lead to tax evasion.
Tällaiset subjektiiviset kriteerit eivät etenkään voi vaikuttaa sen määrittämiseen, missä jäsenvaltiossa riski sijaitsee ja näin ollen siihen, millä jäsenvaltiolla on toimivalta verottaa vakuutustoimenpidettä, koska tällaiset kriteerit saattaisivat johtaa veron kiertämiseen.
It makes no difference if the legal person which paid the premiums and the legal person whose business risks are covered are two companies in the same group linked by a relationship other than that of parent and subsidiary company.
Yhteisöjen tuomioistuin on ratkaissut esitetyt kysymykset seuraavasti:
In interpreting 'policyholder* or "Member State in which the risk is situated'' for the purposes of Article 2(d), final indent, of Directive 88/357, the way in which the premium relating to the risk insured is invoiced or paid within a group of companies is immaterial.'
Muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta, säännöksistä, joilla helpotetaan palvelujen tarjoamisen vapauden tehokasta käyttämistä, sekä direktiivin 73/239/ETY muuttamisesta 22 päivänä kesäkuuta 1988 annetun toisen neuvoston direktiivin 88/357/ETY 2 artiklan c alakohdan ja d alakohdan viimeisen luetelmakohdan ja 3 artiklan mukaan jäsenvaltio voi kantaa vakuutusveroa toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevalta oikeushenkilöltä niistä vakuutusmaksuista, jotka tämä oikeushenkilö on maksanut nun ikään toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevalle vakuutusyhtiölle sellaisten riskien vakuuttamisesta, jotka liittyvät verotusvaltiossa sijaitsevan, tämän oikeushenkilön suoraan tai välillisesti omistaman tytäryhtiön liiketoimintaan.
Advocate General F.G. Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 18 January 2001.
Vastaus sama myös siinä tapauksessa, että vakuutusmaksut maksanut oikeushenkilö ja se oikeushenkilö, jonka
'Articles 2(c) and (d) and 3 of Second Council Directive 88/357/EEC of 22 June 1988 on the coordination of laws, regulations and administrative provisions relating to direct insurance other than life assurance and laying down provisions to facilitate the effective exercise of freedom to provide services and amending Directive 73/239/EEC permit a Member State to levy insurance tax on a legal person established in another Member State in respect of premiums paid to an insurer also established in another Member State for the business insurance of a company in the same group as the policy-holder and established in the Member State making the levy.
Muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta, säännöksistä, joilla helpotetaan palvelujen tarjoamisen vapauden tehokasta käyttämistä, sekä direktiivin 73/239/ETY muuttamisesta 22 päivänä kesäkuuta 1988 annetun toisen neuvoston direktiivin 88/357/ETY 2 artiklan c ja d alakohdan ja 3 artiklan nojalla jäsenvaltio voi kantaa vakuutusveroa toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevalta oikeushenkilöltä sellaisten vakuutusmaksujen perusteella, joita oikeushenkilö on maksanut liiketoimintaan liittyvästä vakuutuksesta niin ikään toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevalle vakuutusyhtiölle ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa sijaitsevan samaan konserniin kuuluvan yrityksen ollessa vakuutuksenottajana.
It makes no difference how the premium relating to the insured risk is (wholly or in part) invoiced or paid within the group.'
Merkitystä ei ole sillä, miltä konserniin kuuluvalta yritykseltä vakuutettua riskiä koskeva vakuutusmaksu (kokonaan tai osittain) laskutetaan.
Case C-473/99 Commission of the European Communities ν Republic of Austria
Asia C-473/99 Euroopan yhteisöjen komissio v. Itävallan tasavalta Sosiaalipolitiikka
(Failure by a Member State to fulfil its obligations — Directive 95/30/EC — Protection of workers from risks related to exposure to biological agents at work — Failure to implement within the prescribed period) (Third Chamber)
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Direktiivi 95/30/EY — Työntekijöiden suojeleminen vaaroilta, jotka liittyvät biologisille tekijöille altistumiseen työssä — Direktiivin määräajassa tapahtuvan täytäntöönpanon laiminlyönti (kolmas jaosto) kaikkia työntekijöiden suojelemiseksi vaaroilta, jotka liittyvät biologisille tekijöille altistumiseen työssä, annetun neuvoston direktiivin 90/679/ETY mukauttamisesta tekniseen kehitykseen 30 päivänä kesäkuuta 1995 annetun komission direktiivin 95/30/EY noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä.
As is had received no communication from the Austrian Government concerning measures implementing the Directive, by letter of 30 May 1997, the Commission sent the Austrian Republic formal notification to submit its observations in this regard within two months.
Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 10.12.1999 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Itävallan tasavalta ei ole noudattanut EY:n perustamissopimuksen mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut säädetyssä määräajassa
In their reply of 29 July 1997 the Austrian authorities stated that such measures would probably be adopted during the month of December 1997.
Itävallan hallitus esittää, että liittovaltion perustuslaissa olevan toimivaltajaon johdosta direktiivin täytäntöönpanosäännöstenantamiselle on tyypillistä, että täytäntöönpanoa koskeva toimivalta on hajaantunut erittäin huomattavissa määrin liittovaltion ja osavaltioiden kesken.
By application lodged at the Registry of the Court on 10 December 1999, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by failing to adopt, within the prescribed period, all the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with Commission Directive 95/30/EC of 30 June 1995 adapting to technical progress Council Directive 90/679/EEC on the protection of workers from risks related to exposure to biological agents at work, the Republic of Austria had failed to fulfil its obligations under the EC Treaty.
Direktiivin 2 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden oli saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 30.11.1996 ja ilmoitettava näistä toimenpiteistä viipymättä komissiolle.
On 2 July 1998 the Commission sent a reasoned opinion to the Republic of Austria.
Itävallan hallitus luettelee tämän jälkeen useita direktiivin täytäntöönpanemiseksi toteutettuja toimenpiteitä.
By letter of 3 September 1998, the Austrian Government informed the Commission that some of the measures necessary for implementation of the Directive had already been adopted, and the others were being prepared.
Koska komissio ei ollut saanut Itävallan hallitukselta minkäänlaista täytäntöönpanotoimenpiteitäkoskevaailmoitusta, se kehotti 30.5.1997 päivätyllä virallisella huomautuksella Itävallan tasavaltaa esittämään asiaa koskevat huomautuksensa kahden kuukauden määräajassa.
Under Article 2(1) of the Directive the Member States were to bring into force, by 30 November 19%, the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with the Directive, and immediately inform the Commission thereof.
Itävallan viranomaiset ilmoittivat 29.7.1997 päivätyssä vastauksessaan, että direktiivin täytäntöönpanotoimenpiteet hyväksytään todennäköisesti joulukuussa 1997.
the situation in the Member State as it stood at the end of the period laid down in the reasoned opinion, and that the Court may not take account of any subsequent changes.
Komissio osoitti 2.7.1998 Itävallan tasavallalle perustellun lausunnon.
implemented the Directive in Austrian law. In various fields, particularly at the level of the Länder (Regions), local authorities and groups of local authorities, many measures have not yet been adopted.
Itävallan hallitus ilmoitti 3.9.1998 päivätyllä kirjeellään komissiolle toteuttaneensa jo osan tarvittavista täytäntöönpanotoimenpiteistä ja valmistelevansa jäljellä olevan osan täytäntöönpanoa.
The Republic of Austria states that, because of the division of powers under its Federal Constitution, competence to adopt provisions relating to implementation of the Directive is split between the Federal State and the Länder to a considerable degree.
Sekä vastauskirjelmästä että vastineesta ja Itävallan hallituksen yhteisöjen tuomioistuimen esittämään kysymykseen antamasta vastauksesta käy ilmi, että Itävallan tasavalta myöntää, että se ei ollut toteuttanut ennen perustellussa lausunnossa asetetun kahden kuukauden määräajan päättymistä toimenpiteitä, joita tarvitaan direktiivin saattamiseksi kokonaisuudessaan osaksi Itävallan oikeusjärjestystä.
The Austrian Government then sets out various measures which have been adopted in order to implement the Directive in national law.
Tämän tuomion edellisessä kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaan Itävallan tasavallan tämän määräajan päättymisen jälkeen toteutetuiksi ilmoittamat toimenpiteet eivät ole merkityksellisiä tämän oikeudenkäynnin kannalta silloinkaan, kun direktiivi on pantu nüüä asianmukaisesti täytäntöön.
It follows from the defence and the rejoinder, and from the Austrian Government's reply to a question put by the Court, that the Republic of Austria admits that it had not adopted, prior to the expiry of the period of two months set by the reasoned opinion, the measures necessary to implement the Directive fully in national law.
Komissio katsoo kanteessaan, että Itävallan tasavalta ei ole saattanut vieläkään direktiiviä kokonaisuudessaan osaksi Itävallan oikeutta.
In accordance with the case-law cited in the previous paragraph, the various measures which the Republic of Austria claims to have adopted after the expiry of that period, even if they constitute proper implementation of the Directive, are not relevant in the context of the present action.
Toimenpiteistä suuri osa on toteuttamatta eri aloilla, erityisesti osavaltioiden, kuntien ja kuntien muodostamien alueellisten yhteisöjen tasoilla.
He proposed that the Court should hold the Republic of Austria in breach of its obligations.
Itävallan tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(Failure by a Member State to fulfil its obligations —Article 30 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 28 EC) — Free movement of articles of precious metal — Rules on acceptable standards of fineness) (Third Chamber)
Julkisasiamies L.A Geelhoed on esittänyt ratkaisuehdotuksensa kolmannen jaoston istunnossa 5 päivänä huhtikuuta 2001.
By application lodged at the Court Registry on 7 March 2000, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by failing to allow the marketing within France of articles of precious metals which come from other Member States and which purport to have a standard of fineness of '999 parts per thousand', despite the fact that that standard is commonly used in commercial practice, the French Republic has failed to comply with its obligations under Article 30 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 28 EC).
Julkisasiamies ehdottaa, että yhteisöjen tuomioistuin a) toteaa, että Itävallan tasavalta ei ole noudattanut työntekijöiden suojelemiseksi vaaroilta, jotka liittyvät biologisille tekijöille altistumiseen työssä annetun neuvoston direktiivin 90/679/ETY (seitsemäs direktiivin 89/391/ETY16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi) mukauttamisesta tekniseen kehitykseen 30 päivänä kesäkuuta 1995 annetun komission direktiivin 95/30/ETY mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut säädetyssä määräajassa direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä, b) velvoittaa työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan perusteella Itävallan tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Finally, by letter of 31 May 1999, the Commission informed the French authorities that, according to the information available to it, that draft law had not yet been included in the
Asia C-84/00 Euroopan yhteisöjen komissio v. Ranskan tasavalta Tavaroiden vapaa liikkuvuus
Prelitigation procedure parliamentary agenda.
14 päivänä kesäkuuta 2001
By letter of 20 December 1988, the Commission drew the attention of the French Government to the problems which, in its view, were raised by certain provisions applicable to the import and marketing in France of articles made of precious metals in relation to Article 30 et seq. of the Treaty.
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — EY:n perustamissopimuksen 30 artikla (josta on muutettuna tullut EY 28 artikla) — Jalometalliesineiden kaupan pitäminen — Sallittuja pitoisuuksia koskeva lainsäädäntö (kolmas jaosto)
The Commission observes that reliance on the mandatory requirement of fairness of commercial transactions cannot justify the prohibition of marketing under a particular description products imported from other Member States which do not comply with the requirements of the Member State of importation even though those products are lawfully and traditionally manufactured and marketed in the Member State of origin under the same description.
Komissio kiinnitti 20.12.1988 päivätyllä kirjeellään Ranskan tasavallan huomion ongelmiin, joita jalometallien tuontiin ja myyntiin Ranskassa sovellettavan lainsäädännön eräät säännökset sen mielestä aiheuttivat EY:n perustamissopimuksen 30 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen kannalta.
The arguments put forward in response to the letter of formal notice and the legislative changes made did not fully satisfy the Commission, which therefore issued a reasoned opinion on 10 July 1996.
Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 7.3.2000 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut EY:n perustamissopimuksen 30 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 28 artikla) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole sallinut muista jäsenvaltioista peräisin olevien sellaisten jalometalliesineiden, joissa on pitoisuusmerkintä "999/1000", pitämistä kaupan Ranskassa, vaikka tällainen pitoisuus on yleisessä kaupallisessa käytössä.
By letter of 19 August 1997, the French Government informed the Commission that, according to its calculations, the provisions intended to legalise the standard of fineness of
Ranskan viranomaiset ilmoittivat 15.6.1989 päivätyssä vastauksessaan, että ne aikoivat ryhtyä