natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Directive 2000/35/EC of the European Parliament and of the Council of 29 June 2000 on combating late payment in commercial transactions (OJ 2000 L 200, p. 35).
Kaupallisissa toimissa tapahtuvien maksuviivästysten torjumisesta 29.6.2000 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/35/EY (EYVL L 200, s. 35).
Court of Justice harmonises only the period within which an enforceable title can be obtained, but does not govern forced execution procedures, which remain subject to the national law of the Member States.
Kyseisellä direktiivillä yhdenmukaistetaan näet riidattomien saatavien perintämenettelyjen osalta ainoastaan mainitun täytäntöönpanoasiakirjan saamista koskeva määräaika, eikä sillä säännellä pakkotäytäntöönpanomenettelyjä, joihin sovelletaan edelleen jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä.
With regard to consumer protection, there are again two judgments which merit consideration.
Myös kuluttajasuojan alalla on syytä tuoda esiin kaksi asiaa.
In Case C-412/06 Hamilton (judgment of 10 April 2008), the Court stated that Directive 85/577 to protect the consumer in respect of contracts negotiated away from business premises (49) must be interpreted as meaning that the national legislature is entitled to provide that the right of cancellation laid down in Article 5(1) of the directive, which provides that the consumer can renounce the effects of his undertaking by sending notice within a period of not less than seven days from the date on which the trader notified him of that right, may be exercised no later than one month from the date on which the contracting parties performed in full their obligations under a contract for long-term credit, where the consumer has been given defective notice concerning the exercise of that right.
Asiassa Hamilton (C-412/06, tuomio 10.4.2008) yhteisöjen tuomioistuin esitti, että muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa neuvoteltuja sopimuksia koskevasta kuluttajansuojasta annettua direktiiviä 85/57749 on tulkittava siten, että siinä ei estetä kansallista lainsäätäjää säätämästä, että tämän direktiivin 5 artiklan 1 kohdalla käyttöön otettua peruuttamisoikeutta, jonkamukaan kuluttajalla on oikeus peruuttaa sitoumuksensa antamalla peruuttamisilmoitus määräajassa, joka on vähintään seitsemän päivää siitä, kun elinkeinonharjoittaja on antanut hänelle tiedon tästä oikeudesta, voidaan käyttää enintään yhden kuukauden kuluessa siitä lukien, kun sopijapuolet ovat suorittaneet kaikki pitkäaikaisen luottosopimuksen mukaiset suorituksensa, jos kuluttaja on saanut virheellisen tiedon kyseisen oikeuden käyttämistä koskevista yksityiskohtaisista säännöistä.
In Case C-404/06 Quelle (judgment of 17 April 2008), a reference was made to the Court by the Bundesgerichtshof (Federal Court of Justice) concerning a dispute between a consumers’ association and Quelle, which had, in accordance with German legislation, requested and obtained payment from a consumer for use of a defective appliance which was replaced with a new appliance.
Asiassa Quelle (C-404/06, tuomio 17.4.2008) Bundesgerichtshof kääntyi yhteisöjen tuomioistuimen puoleen riita-asiassa, jossa olivat asianosaisina kuluttajajärjestö ja Quelle-yritys, joka oli Saksan lainsäädännön mukaisesti vaatinut ja saanut eräältä kuluttajalta maksun viallisen ja uudella korvatun laitteen käytöstä.
The Court considered that Directive 1999/44 on consumer goods (50) precludes national legislation under which a seller who has sold consumer goods which are not in conformity may require the consumer to pay compensation for the use of the defective goods until their replacement with new goods.
Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että kulutustavaroihin liittyvä direktiivi 1999/4450 on esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonkamukaan myyjä voi silloin, kun hän on myynyt kulutustavaran, jossa on virhe, vaatia kuluttajalta korvausta virheellisen tavaran käytöstä siihen saakka, kunnes se on vaihdettu uuteen tavaraan.
The ‘free of charge’ aspect of the seller’s obligation to bring goods into conformity is intended to protect consumers from the risk of financial burdens which might dissuade them from asserting their rights in the absence of such protection.
Sillä, että myyjä saattaa tavaran sopimuksen mukaiseksi vastikkeetta, pyritään suojaamaan kuluttajaa sellaisten kustannusten vaaralta, jotka saattaisivat tällaisen suojan puuttuessa saada kuluttajan luopumaan vetoamasta oikeuksiinsa.
Moreover, the ‘free of charge’ aspect of the seller’s obligation is consistent with the purpose of that directive, which is to ensure a high level of consumer protection.
Sopimuksen mukaiseksi saattamisen vastikkeettomuus vastaa lisäksi direktiivin tavoitetta, joka on korkeatasoisen kuluttajansuojan takaaminen.
The seller, who, in contrast with the consumer who has already paid the selling price, does not perform his contractual obligation correctly if he delivers goods which are not in conformity, must bear the consequences of that faulty performance.
Myyjän, joka – toisin kuin kuluttaja, joka on omalta osaltaan suorittanut kauppahinnan – ei täytä asianmukaisesti sopimusvelvoitettaan, kun hän luovuttaa virheellisen tavaran, on kannettava vastuu tämän velvoitteen virheellisen täyttämisen seurauksista.
The seller’s financial interests are nevertheless protected, on the one hand, by the two-year time limit and, on the other, by the fact that it may refuse to replace the goods where that remedy would be disproportionate in that it would impose unreasonable costs on the seller.
Myyjän taloudellisia intressejä suojataan kuitenkin yhtäältä kahden vuoden vanhentumisajalla ja toisaalta myyjän mahdollisuudella kieltäytyä vaihtamasta tavara, jos tällainen oikaisu on epäsuhtainen, koska siitä aiheutuu myyjälle kohtuuttomia kustannuksia.
Council Directive 85/577/EEC of 20 December 1985 to protect the consumer in respect of contracts negotiated away from business premises (OJ 1985 L 372, p. 31).
Muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa neuvoteltuja sopimuksia koskevasta kuluttajansuojasta 20.12.1985 annettu neuvoston direktiivi 85/577/ETY (EYVL L 372, s. 31).
Directive 1999/44/EC of the European Parliament and of the Council of 25 May 1999 on certain aspects of the sale of consumer goods and associated guarantees (OJ 1999 L 171, p. 12).
Kulutustavaroiden kauppaa ja niihin liittyviä takuita koskevista tietyistä seikoista 25.5.1999 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 1999/44/EY (EYVL L 171, s. 12).
With regard to the case-law on trade marks, two cases dealing with the possibility under Arti- cles 5(1)(b) and 6(1)(b) of Directive 89/104 (51) for the proprietor of a trademark to prevent the use of a sign that is similar to his mark merit particular attention.
Tavaramerkkeihin liittyvän oikeuskäytännön alalla huomio kiinnittyy kahteen asiaan, joissa käsitellään direktiivin 89/10451 5 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 6 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaista tavaramerkin haltijan mahdollisuutta kieltää sellaisen merkin käyttö, joka on samankaltainen kuin tavaramerkki.
2 two UnitedKingdom trademarks consisting of a static picture of bubbles, used that image to promote its services both as a static and a moving image. In an advertisement compar- ing its services with those of O
Asiassa O 2 Holdings ja O 2 (UK) (C-533/06, tuomio 12.6.2008) O2, joka on kahden sellaisen brittiläisen kuviomerkin haltija, joissa on staattinen kuva kuplista, käytti palvelujensa myynninedistämisessä kyseistä kuvaa sekä staattisena että liikkuvana.
, Hutchison 3G used moving black-and-white bubble imagery.
Hutchison 3G käytti mainoksessa, jossa se vertasi palvelujaan O2:n palveluihin, liikkuvia mustavalkoisia kuvia kuplista.
2 instance, the Court of Appeal asked, in essence, whether the proprietor of a trademark is en- titled to prevent the use of a sign which is identical with, or similar to, his mark in a comparative advertisement.
O2:n tavaramerkin loukkauksesta nostaman ja High Courtin ensimmäisessä oikeusasteessa hylkäämän kanteen yhteydessä Court of Appeal kysyi yhteisöjen tuomioistuimelta, voiko tavaramerkin haltija kieltää sellaisen merkin käytön vertailevassa mainonnassa, joka on sama tai samankaltainen kuin tavaramerkki.
Pointing out, first of all, the conditions laid down in Article 3 a of Directive 84/450 (52), as amended by Directive 97/55 (53), under which the proprietor of a trademark is permitted to prevent such use, the Court ruled that Article 5(1)(b) of Directive 89/104 is to be interpreted as meaning that the proprietor of a registered trademark is not entitled to prevent the use by a third party, in a comparative advertisement, of a sign similar to that mark in relation to goods or services identical with, or similar to, those for which that mark was registered where such use does not give rise to a likelihood of confusion on the part of the public, and that is so irrespective of whether the comparative advertisement satisfies all the conditions under which such advertising is permitted.
Yhteisöjen tuomioistuin palautti ensin mieliin direktiivin 84/450,52 sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/55,53 3 a artiklassa asetetut sallittavuuden edellytykset, joiden nojalla tavaramerkin haltija voi kieltää mainitun käytön, ja sen jälkeen se ratkaisi asian siten, että direktiivin 89/104 5 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on tulkittava niin, että rekisteröidyn tavaramerkin haltijalla ei ole oikeutta kieltää muita käyttämästä vertailevassa mainonnassa merkkiä, joka on samankaltainen kuin kyseinen tavaramerkki, sellaisia tavaroita tai palveluita varten, jotkaovat samoja tai samankaltaisia kuin ne tavarat tai palvelut, joita varten kyseinen tavaramerkki on rekisteröity, jos kyseinen käyttö ei aiheuta yleisön keskuudessa sekaannusvaaraa, riippumatta siitä, täyttääkö mainittu vertaileva mainonta kaikki sallittavuuden edellytykset vai ei.
First Council Directive 89/104/EEC of 21 December 1988 to approximate the laws of the Member States relating to trademarks (OJ 1989 L 40, p. 1).
Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21.12.1988 annettu ensimmäinen neuvoston direktiivi 89/104/ETY (EYVL L 40, s. 1).
Council Directive 84/450/EEC of 10 September 1984 relating to the approximation of the laws, regulations and administrative provisions of the Member States concerning misleading advertising (OJ 1984 L 250, p. 17).
Harhaanjohtavaa mainontaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 10.9.1984 annettu neuvoston direktiivi 84/450/ETY (EYVL L 250, s. 17).
Directive 97/55/EC of the European Parliament and of the Council of 6October 1997 amending Directive 84/450/EEC concerning misleading advertising so as to include comparative advertising (OJ 1997 L 290, p. 18).
Harhaanjohtavaa mainontaa koskevan direktiivin 84/450/ETY muuttamisesta sisällyttämällä siihen vertaileva mainonta 6.10.1997 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 97/55/EY (EYVL L 290, s. 18).
Among the Court’s judgments given in the field of social policy, attention should be focused on a number of cases that deal with the implementation of the principle of equal treatment and with provisions designed to protect workers, as well as a case dealing with institutional issues which are of particular interest.
Sosiaalipolitiikkaan liittyvän oikeuskäytännön alalla on syytä tuoda esiin useita asioita, joissa on käsitelty yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanoa ja työntekijöiden suojelun varmistamiseen tarkoitettuja säännöksiä, sekä yksi toimielimiin liittyvien näkökohtien johdosta erityisen kiinnostava asia.
First of all, the Court developed its case-law on the interpretation of Directive 2007/78 on equal treatment in employment and occupation (54) in the context of two references for preliminary rulings.
Yhteisöjen tuomioistuin on ensinnäkin syventänyt kahden ennakkoratkaisupyynnön yhteydessä oikeuskäytäntöään yhdenvertaiseen kohteluun työssä ja ammatissa liittyvän direktiivin 2000/78/EY54 tulkinnan alalla.
In Case C-303/06 Coleman (judgment of 17 July 2008), the Court stated that the principle of equal treatment enshrined in that directive applies not to a particular category of person but by reference to the grounds of discrimination mentioned in Article 1 there of and the prohibition of direct discrimination is not therefore limited only to people who are themselves disabled.
Asiassa Coleman (C-303/06, tuomio 17.7.2008) yhteisöjen tuomioistuin esitti, että kyseisessä direktiivissä vahvistettua yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ei sovelleta määrättyyn henkilöluokkaan vaan direktiivin 1 artiklassa tarkoitettujen seikkojen perusteella, eikä välittömän syrjinnän kielto siis rajoitu yksinomaan henkilöihin, jotka itse ovat vammaisia.
Accordingly, where an employer treats an employee who is not himself disabled less favourably than another employee in a comparable situation and it is established that the less favourable treatment of that employee is based on the disability of his child, whose care is provided primarily by that employee, such treatment is contrary to the prohibition of direct discrimination laid down by Article 2 of that directive.
Näin ollen, kun työnantaja kohtelee työntekijää, joka ei itse ole vammainen, epäsuotuisammin kuin jotakin toista työntekijää kohdellaan vertailukelpoisessa tilanteessa, ja kun on näytetty toteen, että tämän työntekijän epäsuotuisa kohtelu perustuu hänen lapsensa, jonka tarvitsemasta hoidosta hän pääasiallisesti vastaa, vammaisuuteen, tällainen kohtelu on kyseisen 2 artiklassa tarkoitetun välittömän syrjinnän kiellon vastaista.
Any other interpretation is liable to deprive the directive of an important element of its effectiveness and to reduce the protection which it is intended to guarantee.
Muunlainen tulkinta riistäisi merkittävän osan kyseisen direktiivin tehokkaasta vaikutuksesta ja heikentäisi suojaa, joka direktiivillä pyritään takaamaan.
The same reasoning applies with regard to harassment, since it is deemed to be a form of discrimination within the meaning of the directive.
Sama perustelu pätee häirinnän alalla, koska häirintää pidetään direktiivissä tarkoitettuna syrjinnän muotona.
The prohibition of harassment cannot therefore be limited only to persons who are themselves disabled but extends to persons who are subject to conduct amounting to harassment related to the disability of their child.
Häirinnän kielto ei siis rajoitu yksinomaan henkilöihin, jotka itse ovat vammaisia, vaan se koskee myös henkilöitä, jotka kärsivät häirintänä pidettävästä käytöksestä heidän lapsensa vammaisuuden johdosta.
In Case C-267/06 Maruko (judgment of 1 April 2008), the Court held that a survivor’s benefit granted under an occupational pension scheme managed by a pension fund for a particular category of workers falls within the scope of Directive 2000/78.
Asiassa Maruko (C-267/06, tuomio 1.4.2008) yhteisöjen tuomioistuin totesi, että tietyn työntekijäryhmän eläkekassan hoitamassa ammatillisessa eläkejärjestelmässä myönnetty perhe-eläke kuuluu direktiivin 2000/78/EY soveltamisalaan.
Such a benefit must be classified as ‘pay’within the meaning of Article 141 EC on account of the fact, in particular, that it is derived from the employment relationship of the deceased person.
Tällainen eläke on nimittäin luokiteltava EY 141 artiklassa tarkoitetuksi ”palkaksi”, koska se perustuu edesmenneen työsuhteeseen.
Moreover, Articles 1 and 2 of that directive preclude legislation under which, after the death of his life partner, the surviving partner does not receive a survivor’s benefit equivalent to that granted to a surviving spouse, even though, under national law, life partnership places persons of the same sex in a situation comparable to that of spouses so far as concerns that survivor’s benefit.
Lisäksi kyseisen direktiivin 1 ja 2 artikla ovat esteenä säännöstölle, jonka nojalla rekisteröidyn parisuhteen osapuoli ei saa toisen osapuolen kuoleman jälkeen sellaista perhe-eläkettä, jota jälkeen jäänyt aviopuoliso saa, vaikka kansallisessa oikeudessa rekisteröidyllä parisuhteella asetetaan samaa sukupuolta olevat henkilöt vertailukelpoiseen tilanteeseen aviopuolisojen kanssa mainitun perhe-eläkkeen kannalta.
According to the Court, the refusal to grant life partners a survivor’s benefit constitutes direct discrimination on grounds of sexual orientation.
Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan perhe-eläkkeen epääminen rekisteröidyn parisuhteen osapuolelta on sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvaa välitöntä syrjintää.
It is for the national court to determine whether a surviving life partner is in a situation comparable to that of a spouse who is entitled to the survivor’s benefit provided for under the occupational pension scheme managed by the pension fund concerned.
Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen asiana on tutkia, onko jälkeen jäänyt rekisteröidyn parisuhteen osapuoli vertailukelpoisessa tilanteessa kyseisen eläkekassan hoitamassa ammatillisessa eläkejärjestelmässä säädettyä perhe-eläkettä saavan aviopuolison kanssa.
92/85 (55), which provides, inter alia, for the protection of female workers against dismissal, must be interpreted as not extending to a female worker who is undergoing in vitro fertilisation treatment where, on the date she is given notice of her dismissal, her ova have already been fertilised by her partner’s sperm cells, so that in vitro fertilised ova exist, but they have not yet been transferred into her uterus.
I-1017), joka koski koeputkihedelmöityshoitoon turvautunutta naista. Tuomiossa tarkennetaan, että direktiiviä 92/85/ETY,55 jossa säädetään muun muassa raskaana olevien työntekijöiden irtisanomissuojasta, on tulkittava siten, että sitä ei sovelleta työntekijään, joka turvautuu koeputkihedelmöitykseen, kun hänen kumppaninsa siittiöt ovat irtisanomisajankohtana jo hedelmöittäneet hänen munasolunsa eli on olemassa koeputkessa hedelmöityneitä munasoluja, joita ei ole kuitenkaan vielä siirretty työntekijän kohtuun.
The protection established by Article 10 of Directive 92/85 cannot, for reasons connected with the principle of legal certainty, given the period of time for which fertilised ova may potentially be conserved, be extended to such a worker.
Kun otetaan huomioon, kuinka pitkään hedelmöityneitä munasoluja voidaan säilyttää, kyseisen direktiivin 10 artiklassa säädettyä suojaa ei voida oikeusvarmuuden periaatteeseen liittyvistä syistä ulottaa tällaiseen työntekijään.
On the other hand, the Court stated that Directive 76/207 on the implementation of the principle of equal treatment for men and women (56) precludes the dismissal of a female worker who is at an advanced stage of in vitro fertilisation treatment, that is, between the follicular puncture and the immediate transfer of the in vitro fertilised ova into her uterus, where it is established that the dismissal is essentially based on the fact that the woman has undergone such treatment.
Sen sijaan yhteisöjen tuomioistuin toi esiin, että miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta annetun direktiivin 76/20756 säännösten vastaista on sellaisen työntekijän irtisanominen, joka on pääasian olosuhteiden kaltaisissa olosuhteissa koeputkihedelmöityshoidon myöhemmässä vaiheessa, eli hänelle on tehty follikkelipunktio mutta ei vielä koeputkessa hedelmöityneiden munasolujen välitöntä siirtoa kohtuun, edellyttäen, että osoitetaan, että irtisanominen perustuu pääasiassa siihen, että asianosainen turvautui tällaiseen hoitoon.
Since such medical treatment directly affects only women, the dismissal of a female worker essentially because she is undergoing that important stage of in vitro fertilisation treatment constitutes direct discrimination on grounds of sex.
Kun otetaan huomioon, että tällainen lääketieteellinen hoito koskee välittömästi vain naisia, työntekijän irtisanominen pääasiassa sillä perusteella, että hän osallistuu tähän olennaiseen koeputkihedelmöityksen vaiheeseen, merkitsee välitöntä sukupuoleen perustuvaa syrjintää.
Case C-396/07 Juuri (judgment of 27 November 2008) enabled the Court to clarify the effect of Articles 3 and 4 of Directive 2001/23 concerning employees’rights in the event of transfers of undertakings (57).
Asiassa Juuri (C-396/07, tuomio 27.11.2008) yhteisöjen tuomioistuin sai tilaisuuden tarkentaa työntekijöiden oikeuksista yrityksen luovutuksen yhteydessä annetun direktiivin 2001/2357 3 ja 4 artiklan soveltamisalaa.
Article 4(2) of that directive provides that, where a contract of employment is terminated as a result of a substantial change in workingconditions due to a transfer of the undertaking, the employer is to be regarded as responsible for the termination.
Kyseisen direktiivin 4 artiklassa säädetään, että jos työsopimus päätetään sen vuoksi, että yrityksen luovutuksesta seuraa olennainen työehtojen muutos, työnantajan katsotaan olevan vastuussa työsopimuksen päättämisestä.
The Court held that, in the absence of any failure on the part of the transferee employer to fulfil its obligations under that directive, the Member States are not required by that provision to guarantee the employee a right to financial compensation, for which the transferee employer is liable, in accordance with the same conditions as the right upon which an employee can rely where the contract of employment or the employment relationship is unlawfully terminated by his employer.
Yhteisöjen tuomioistuin totesi, että jos luovutuksensaaja ei ole jättänyt noudattamatta kyseisestä direktiivistä johtuvia velvoitteitaan, mainitussa säännöksessä ei velvoiteta jäsenvaltioita takaamaan työntekijälle oikeutta rahalliseen korvaukseen, joka luovutuksensaajan olisi maksettava, edellytyksillä, jotka koskevat oikeutta, johon työntekijä voi vedota silloin, kun hänen työnantajansa päättää lainvastaisesti hänen työsopimuksensa tai työsuhteensa.
However, in such a case, the national court is required, in a case within its jurisdiction, to ensure that, at the very least, the transferee employer bears the consequences that the applicable national law attaches to termination by an employer of the contract of employment or the employment relationship, such as the payment of the salary and other benefits relating to the notice period.
Kansallinen tuomioistuin on kuitenkin velvollinen takaamaan toimivaltansa rajoissa sen, että luovutuksensaaja vastaa tällaisessa tilanteessa ainakin seurauksista, jotka työnantajan vastuulla olevalla työsopimuksen tai työsuhteen päättämisellä on sovellettavan kansallisen oikeuden mukaan, kuten palkan ja muiden etujen maksamisesta.
Moreover, the Court stated that Article 3(3) of Directive 2001/23, which provides that, following the transfer, the transferee is to continue to observe the terms and conditions agreed in a collective agreement until the date of termination or expiry of the collective agreement, does not require the transferee to ensure that the workingconditions are observed after that date, even though that date coincides with the date on which the undertaking was transferred.
Yhteisöjen tuomioistuin tarkensi lisäksi, että direktiivin 2001/23 3 artiklan 3 kohdassa, jonkamukaan liikkeen luovutuksen jälkeen luovutuksensaajan on noudatettava työehtosopi-
CouncilDirective92/85/EECof19October1992ontheintroductionofmeasurestoencourageimprovements in the safety and health at work of pregnant workers and workers who have recently given birth or are breastfeeding (OJ 1992 L 348, p. 1).
Toimenpiteistä raskaana olevien ja äskettäin synnyttäneiden tai imettävien työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen kannustamiseksi työssä 19.10.1992 annettu neuvoston direktiivi 92/85/ETY (EYVL L 348, s. 1).
Council Directive 76/207/EEC of 9 February 1976 on the implementation of the principle of equal treatment for men and women as regards access to employment, vocational training and promotion, and workingconditions (OJ 1976 L 39, p. 40).
Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9.2.1976 annettu direktiivi 76/207/ETY (EYVL L 39, s. 40).