natgillin/translations-raw huggingface dataset:
From his retirement in February 2003, the appellant received an invalidity allowance pursuant to Articles 53 and 78 of the old Staff Regulations which, in accordance with Article 82 thereof, was weighted at the rate fixed for the country in which the recipient proved he had his residence, namely, the United Kingdom, since he had settled in London and bought a house there.
Valittaja on siitä lukien, kun hänet on helmikuussa 2003 siirretty eläkkeelle, saanut vanhojen henkilöstösääntöjen 53 ja 78 artiklan nojalla työkyvyttömyyskorvausta, johon kyseisten henkilöstösääntöjen 82 artiklan nojalla sovellettiin korjauskerrointa, joka oli vahvistettu maalle, jossa asianomainen osoitti asuinpaikkansa olevan, eli Yhdistyneelle kuningaskunnalle, koska valittaja oli asettautunut Lontooseen, mistä hän oli ostanut talon.
From 1 January 2004, the appellant’s invalidity allowance was therefore weighted at the rate of 139.6% set for the United Kingdom.
Valittajan työkyvyttömyyskorvaukseen sovellettiin siis 1.1.2004 lukien korjauskerrointa, joksi oli vahvistettu Yhdistyneen kuningaskunnan osalta 139,6 prosenttia.
The correction coefficient was calculated in accordance with the ‘capital method’, so as to reflect the difference in the cost of living between London and Brussels.
Mainittu korjauskerroin laskettiin pääkaupunkimenetelmän mukaan niin, että se heijasti elinkustannusten eroa Lontoossa ja Brysselissä.
By letter of 13 May 2004, the Office for the Administration and Payment of Individual Entitlements of the Commission of the European Communities informed the appellant of the effects on his pension rights of the entry into force of the new Staff Regulations.
Euroopan yhteisöjen komission henkilökohtaisten etuuksien hallinto- ja maksutoimisto ilmoitti valittajalle 13.5.2004 päivätyllä kirjeellä uusien henkilöstösääntöjen voimaantulon vaikutuksista hänen eläkeoikeuksiinsa.
That letter indicated, inter alia, that the appellant’s pension rights would not be altered if his pension had been determined before May 2004.
Mainitussa kirjeessä ilmoitettiin muun muassa, että valittajan eläkeoikeudet eivät muuttuneet, jos hänen eläkkeensä oli vahvistettu ennen toukokuuta 2004.
However, the appellant noticed that the amount he received was being reduced under the new Staff Regulations, since the correction coefficient applied to pensions paid to
Valittaja havaitsi kuitenkin, että hänen saamansa rahasuoritukset pienenivät uusien henkilöstösääntöjen mukaan, koska Lontoossa asuville entisille virkamiehille
CAMPOLI v COMMISSION former officials residing in London was being gradually abolished and replaced by a new, lower, correction coefficient.
CAMPOLI v. KOMISSIO maksettuihin eläkkeisiin sovellettava korjauskerroin asteittain poistettiin ja korvattiin uudella korjauskertoimella, joka oli aiempaa pienempi.
Consequently, on 20 August 2004, the appellant submitted a complaint to the Appointing Authority under Article 90 of the new Staff Regulations against the Commission decision constituted by the pension statements for the months of May, June and July 2004.
Valittaja teki tämän vuoksi 20.8.2004 nimittävälle viranomaiselle henkilöstösääntöjen 90 artiklassa tarkoitetun valituksen, joka koski komission päätöstä, joka muodostui vuoden 2004 toukokuun ja heinäkuun välistä aikaa koskevista eläkelaskelmista.
He claimed that the reduction of his pension rights, unjustified in his opinion, and in particular of the correction coefficient, infringed a number of general principles of law.
Valittaja vetosi siihen, että hänen eläkeoikeuksiensa pieneneminen, joka hänen mukaansa oli epäoikeutettua, ja erityisesti korjauskertoimen pieneneminen oli ristiriidassa useiden yleisten oikeusperiaatteiden kanssa.
By decision of 13 December 2004, the Commission rejected the complaint (the ‘contested decision’).
Komissio hylkäsi kyseisen valituksen 13.12.2004 tekemällään päätöksellä (jäljempänä riidanalainen päätös).
III — The judgment under appeal
III Valituksenalainen tuomio
In the judgment under appeal, the Court of First Instance dismissed the appellant’s action for the annulment of the contested decision, together with, first, the decision of the Appointing Authority which was challenged in the appellant’s complaint and altered the correction coefficient, the household allowance and the education allowance applicable to his pension on 1 May 2004 and, second, his pension statements to the extent that they applied that decision from May 2004.
Valituksenalaisella tuomiolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi valittajan kanteen, jolla vaadittiin riidanalaisen päätöksen kumoamista, kun sitä tarkasteltiin yhdessä yhtäältä sen nimittävän viranomaisen päätöksen kanssa, joka oli riitautettu asianomaisen valituksella ja jolla oli muutettu 1.5.2004 hänen eläkkeeseensä sovellettavaa korjauskerrointa, kotitalouslisää ja kiinteämääräistä koulutuslisää, sekä toisaalta hänen eläkelaskelmiensa kanssa siltä osin kuin niissä sovellettiin viimeksi mainittua päätöstä vuoden 2004 toukokuusta lukien.
The Court of First Instance considered, first, that the head of claim relating to the household allowance and the education allowance was inadmissible, since it did not appear in the appellant’s complaint, and the same was true of the heads of claim seeking annulment of the decision constituted by the pension statements for May and June 2004 in the absence of a legal interest in bringing proceedings.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi ensinnäkin, että kotitalouslisää ja koulutuslisää koskevat vaatimukset oli jätettävä tutkimatta sen vuoksi, että niitä ei ollut valittajan valituksessa, ja että vuoden 2004 touko- ja kesäkuun eläkelaskelmiin sisältyvän päätöksen kumoamista koskeva vaatimus oli jätettävä tutkimatta, koska valittajalla ei ollut oikeussuojan tarvetta.
On the other hand, the Court of First Instance accepted that the appellant had such an interest in challenging the pension statement for July 2004, since the correction coefficient applicable to the remuneration of officials in active employment in the United Kingdom had been set, in accordance with the ‘capital method’, at 142.7%, with retroactive effect for that month, whereas the amount of the appellant’s pension remained fixed, by virtue of the guarantee of the nominal amount, at a level obtained by application of the correction coefficient of 139.6% at the same date.
Sitä vastoin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että oikeussuojan tarve oli olemassa vuoden 2004 heinäkuuta koskevan eläkelaskelman riitauttamisen osalta, koska työtehtävissä toimivien virkamiesten, joiden asemapaikka oli Yhdistyneessä kuningaskunnassa, palkkoihin sovellettava korjauskerroin oli vahvistettu pääkaupunkimenetelmän mukaan 142,7 prosenttiin taannehtivasti kyseisen kuukauden osalta, kun taas valittajan eläkkeen määrä oli jäädytetty nimellisarvon takaamista koskevan periaatteen mukaan samalle tasolle, joka saatiin soveltamalla 139,6 prosentin korjauskerrointa samana ajankohtana.
The Court of First Instance then held to be unfounded the seven limbs of the objection of illegality concerning Article 20 of Annex XIII to the new Staff Regulations, constituting the sole plea in law put forward by the appellant, alleging, respectively, infringement of the principles of the protection of legitimate expectations, legal certainty, non-retroactivity and acquired rights, equal treatment, proportionality and good administration, and alleging misuse of powers and an inadequate statement of reasons.
Sen jälkeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että uusien henkilöstösääntöjen liitteessä XIII olevan 20 artiklan lainvastaisuutta koskevan väitteen seitsemän osaa, jotka muodostivat valittajan esittämän ainoan kanneperusteen ja jotka perustuivat luottamuksensuojan, oikeusvarmuuden, taannehtivuuskiellon, saavutettujen oikeuksien ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteiden sekä suhteellisuusperiaatteen ja hyvän hallinnon periaatteen loukkaamiseen ja harkintavallan väärinkäyttöön sekä perustelujen puutteellisuuteen, olivat perusteettomia.
Four arguments were relied upon in support of the part of that plea alleging breach of the principle of equal treatment, the Court of First Instance’s findings on which are challenged in the present appeal.
Mainitun kanneperusteen sen osan, joka perustui yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamiseen ja jonka osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ar -viointi on riitautettu nyt käsiteltävällä valituksella, tueksi vedottiin neljään väitteeseen.
At paragraphs 99 to 109 of the judgment under appeal, the Court of First Instance rejected the appellant’s first argument that the application of the ‘country method’ to the calculation of the transitional correction coefficients for the pensions of officials who retired before 1 May 2004 infringed the principle of equal treatment, since the correction coefficients calculated in accordance with the new method did not guarantee equality of purchasing power for all pensioners.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siis valituksenalaisen tuomion 99–109 kohdassa hylännyt valittajan ensimmäisen väitteen, jonka mukaan maamenetelmän soveltaminen niiden siirtymäkauden korjauskerrointen laskemiseen, joita sovellettiin ennen 1.5.2004 eläkkeelle siirrettyjen virkamiesten eläkkeisiin, loukkaa yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, koska mainitun uuden menetelmän mukaan lasketut korjauskertoimet eivät taanneet kaikkien eläkeläisten yhdenmukaisen ostovoiman säilyttämistä.
The Court of First Instance also considered that, by replacing the ‘capital method’ with the ‘country method’, the legislature had not exceeded the limits imposed on its discretion in that matter.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut myös, että kun lainsäätäjä on korvannut pääkaupunkimenetelmän maamenetelmällä, se ei ole ylittänyt harkintavaltansa käytölle tältä osin asetettuja rajoja.
At paragraph 105 of the judgment under appeal, it pointed out, inter alia, that the legislature is free to adopt provisions that are less advantageous for the officials concerned than the previous ones, on condition that it sets a sufficiently long transitional period.
Valituksenalaisen tuomion 105 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on erityisesti todennut, että lainsäätäjä on vapaa ottamaan käyttöön asianomaisten virkamiesten osalta aiempaa epäedullisempia säännöksiä sillä edellytyksellä, että samalla säädetään riittävän pitkästä siirtymäajasta.
Nor can that freedom be obstructed by invoking the principle of equality of purchasing power, particularly since the transitional arrangements guarantee pensioners that the nominal amount of net pension received before the new Staff Regulations came into force was to be maintained.
Tätä vapautta ei myöskään voida rajoittaa vetoamalla yhtäläisen ostovoiman periaatteeseen, etenkään, kun siirtymäkauden järjestelmässä eläkeläisille taataan, että heidän ennen uusien henkilöstösääntöjen voimaantuloa saamansa nettoeläkkeen nimellisarvo säilyy ennallaan.
At paragraphs 110 to 115 of the judgment under appeal, the Court of First Instance rejected the appellant’s second argument, alleging discrimination between officials in active employment, to whom the ‘capital method’ is still applied, and retired officials, by pointing out that the two categories of officials are in objectively different situations.
Valituksenalaisen tuomion 110–115 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on hylännyt valittajan toisen väitteen, joka perustuu työtehtävissä toimivien virkamiesten, joihin sovelletaan edelleen pääkaupunkimenetelmää, ja eläkkeellä olevien virkamiesten väliseen syrjintään, ja todennut, että kyseiset kaksi virkamiesryhmää ovat objektiivisesti katsoen erilaisessa tilanteessa.
The appellant’s third argument, to the effect that there is discrimination if a com -parison is made with pensioners living in Belgium, by virtue of the fact that the pensions paid to the latter were determined on the basis of the cost of living in Brussels as a capital city, was rejected by the Court of First Instance at paragraphs 116 to 130 of the judgment under appeal.
Valittajan kolmas väite, jolla hän pyrki osoittamaan, että kyseessä on syrjintä Belgiassa asuviin eläkeläisiin nähden siitä syystä, että Belgiassa asuvien eläkeläisten eläkkeet vahvistetaan ottamalla huomioon elinkustannukset Brysselissä pääkaupunkina, on hylätty valituksenalaisen tuomion 116–130 kohdassa.
The Court of First Instance, first, stated that, in accordance with the provisions of Article 1(3)(a)(ii) of Annex XI to the new Staff Regulations in conjunction with Article 3(5)(b) thereof, the correction coefficients applicable to pensions paid in Member States other than the Kingdom of Belgium are to be determined ‘with reference to Belgium’ and there is nothing in the new pension rules to lead to the conclusion that the legislature intended that pensioners residing in Belgium should have the advantage of a correction coefficient which took account of the cost of living in Brussels as a capital city.
Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi ensin, että uusien henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevan 1 artiklan 3 kohdan a alakohdan ii alakohdan ja 3 artiklan 5 kohdan b alakohdan mukaan muissa jäsenvaltioissa kuin Belgian kuningaskunnassa maksettuihin eläkkeisiin sovellettavat korjauskertoimet määritetään ”suhteessa Belgiaan” ja että mistään uudessa eläkejärjestelmässä ei voida päätellä, että lainsäätäjä olisi halunnut, että Belgiassa asuvat eläkeläiset hyötyvät korjauskertoimesta, jossa otetaan huomioon elinkustannukset Brysselissä pääkaupunkina.
It added, at paragraphs 120 to 123 of the judgment under appeal, that it is true that, when the transition was made from the ‘capital method’ to the ‘country method’, neither the basic amount of ‘Belgian’ pensions nor the 100% correction coefficient applied to that amount was reduced in a manner which took account of the new method.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on lisännyt valituksenalaisen tuomion 120–123 kohdassa, että pitää paikkansa, että kun pääkaupunkimenetelmästä siirryttiin maamenetelmään, belgialaisten eläkkeiden perusmäärää ja siihen sovellettavaa 100 prosentin korjauskerrointa ei pienennetty niin, että uusi menetelmä olisi otettu huomioon.
The Commission stated at the hearing that, in practice, the statisticians had reached the conclusion that the method consisting of measuring the difference between prices in Brussels and prices in another capital, such as London, provided a perfectly valid estimate of the difference between prices in Belgium and prices in the United Kingdom for all products but one, namely rents.
Tältä osin komissio on istunnossa selittänyt, että käytännössä tilastotieteilijät olivat tulleet siihen tulokseen, että menetelmä, jolla verrataan hintojen eroa Brysselissä ja jossakin toisessa pääkaupungissa kuten Lontoossa, antaa täysin pätevän arvion hintojen erosta Belgiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa kaikkien tuotteiden osalta vuokria lukuun ottamatta.
The Commission stated that, in order to determine the correction coefficients to be applied to pensions, the statisticians compared average rents in the country in question with average rents in Belgium.
Komissio on täsmentänyt, että eläkkeisiin sovellettavien korjauskerrointen määrittämiseksi tilastotieteilijät vertaavat keskimääräisiä vuokria kyseessä olevassa maassa keskimääräisiin vuokriin Belgiassa.
On that basis, it could be concluded that ‘the difference between Brussels and the Belgian average is around 2%’.
Tältä pohjalta voidaan arvioida, että ”Brysselin ja Belgian keskiarvon välinen ero on noin 2 prosenttia”.
Nevertheless, a correction coefficient of 98% was not fixed for Belgium.
Belgialle ei kuitenkaan ole vahvistettu 98 prosentin korjauskerrointa.
At paragraph 124 of the judgment under appeal, the Court of First Instance pointed out that the explanations provided by the Commission related to the implementation
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut tältä osin valituksenalaisen tuomion 124 kohdassa, että komission antamat selitykset koskevat uuden
However, the lawfulness of a Community legislative act cannot depend on the manner in which it is applied in practice.
Yhteisöjen asetuksen laillisuus ei kuitenkaan voi riippua siitä, miten kyseistä asetusta käytännössä sovelletaan.
It added, at paragraph 125 of the judgment under appeal, that, in any event, in so far as the practice described by the Commission conferred an advantage upon pensioners residing in Belgium by departing from the new ‘country method’, it should be pointed out that respect for the principle of equal treatment must be reconciled with respect for the principle of legality, according to which a person may not rely, in support of his claim, on an unlawful act committed in favour of a third party.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin lisäsi valituksenalaisen tuomion 125 kohdassa, että joka tapauksessa siltä osin kuin komission kuvaama käytäntö väitetysti suosii Belgiassa asuvia eläkeläisiä jättämällä uuden maamenetelmän huomiotta, on huomautettava, että yhdenvertaisen kohtelun periaatteen noudattaminen on sovitettava yhteen laillisuusperiaatteen noudattamisen kanssa ja laillisuusperiaatteen mukaan kukaan ei voi omaksi edukseen vedota toisen hyväksi tehtyyn lainvastaisuuteen.
Finally, at paragraphs 131 to 140 of the judgment under appeal, the Court of First Instance rejected the fourth argument, in which the appellant alleged discrimination in comparison with pensioners residing in one of the ‘less expensive’ Member States, who had had a correction coefficient of less than 100% applied to them before 1 May 2004 and for whom the new pension rules introduced a minimum correction coefficient of 100%, with the result that those pensioners had the benefit of a correction coefficient manifestly greater than the actual cost of living in their place of residence.
Lopuksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion 131–140 kohdassa neljännen väitteen, jolla valittaja toi esiin syrjinnän sellaisiin eläkeläisiin nähden, jotka asuvat jossakin ”halvassa” jäsenvaltiossa, joita ennen 1.5.2004 koski korjauskerroin, joka oli alle 100 prosenttia, ja joiden osalta uudessa eläkejärjestelmässä on otettu käyttöön korjauskertoimen vähimmäismäärä 100 prosenttia, mistä on seurannut se, että kyseiset eläkeläiset hyötyvät korjauskertoimesta, joka on selvästi suurempi kuin heidän asuinpaikkansa todelliset elinkustannukset.
At paragraphs 132 to 135 of the judgment under appeal, the Court of First Instance therefore found that that argument was inadmissible since the appellant had not established that he could benefit financially from a judgment declaring the application of a minimum correction coefficient of 100% to pensions paid to pensioners residing in the ‘less expensive’ Member States illegal.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi siis valituksenalaisen tuomion 132–135 kohdassa, että kyseistä väitettä ei voitu ottaa tutkittavaksi, koska valittaja ei ollut osoittanut, että hän voisi saada taloudellista hyötyä tuomiosta, jolla todettaisiin lainvastaiseksi se, että ”halvoissa” jäsenvaltioissa asuville eläkeläisille maksettuihin eläkkeisiin sovelletaan korjauskertoimen vähimmäismäärää 100:aa prosenttia.
In particular, he did not claim that the alleged ‘financial gift’ to pensioners residing in such a Member State necessarily entailed a corresponding loss for pensioners residing in an ‘expensive’ Member State.
Valittaja ei erityisesti ollut väittänyt, että väitetty ”taloudellinen lahja”, joka mainitunlaisessa jäsenvaltiossa asuville eläkeläisille annettiin, väistämättä merkitsisi sitä, että ”kalliissa” jäsenvaltiossa asuville eläkeläisille aiheutuu vastaava taloudellinen tappio.
Moreover, since the Community pension scheme does not operate as a pension fund but is based on the principle of solidarity, the rule introducing a minimum correction coefficient of 100% did not have the effect in law of enriching the pensioners concerned at the expense of the category of pensioners to which the appellant belongs.
Koska yhteisön eläkejärjestelmä ei sitä paitsi perustu eläkerahastomalliin vaan yhteisvastuuperiaatteeseen, sääntö, jolla otettiin käyttöön korjauskertoimen vähimmäismäärä 100 prosenttia, ei oikeudelliselta kannalta vaikuta niin, että kyseessä olevat eläkeläiset rikastuisivat sen eläkeläisryhmän kustannuksella, johon valittaja kuuluu.
At paragraph 136 of the judgment under appeal, the Court of First Instance stated that, in any event, the introduction of a minimum correction coefficient of 100% cannot be characterised as manifestly arbitrary or inappropriate, since that rule was adopted in order to bring, as far as possible, the transitional arrangements protecting
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 136 kohdassa, että missään tapauksessa korjauskertoimen vähimmäismäärän 100 prosentin käyttöönottoa ei voida pitää selvästi mielivaltaisena tai epäasianmukaisena, kun otetaan huomioon, että kyseinen sääntö hyväksyttiin, jotta siirtymäkauden
CAMPOLI v COMMISSION the correction coefficients applied to pensions into line with the definitive rules, which abolish them.
CAMPOLI v. KOMISSIO järjestelmä, jossa eläkkeisiin sovellettavat korjauskertoimet säilytetään, olisi mahdollisimman lähellä lopullista järjestelmää, jossa korjauskertoimet poistetaan.
To that extent, that rule merely anticipates, for a large number of Member States and the pensioners concerned, the abolition of correction coefficients applied to pensions.
Näin ollen useiden jäsenvaltioiden osalta ja kyseessä olevien eläkeläisten kannalta mainitulla säännöllä vain ennakoitiin eläkkeisiin sovellettavien korjauskertoimien poistoa.
By his appeal, Mr Campoli claims that the Court should:
Campoli vaatii valituksellaan, että yhteisöjen tuomioistuin
— grant the appellant the relief sought by him in the proceedings at first instance, modified in the light of the inadmissibility of his claims regarding the household allowance and the education allowance and, therefore, annul the decision of the Appointing Authority of 13 December 2004 rejecting his complaint, along with, first, the decision of the Appointing Authority challenged in the complaint, which altered on 1 May 2004 the correction coefficient applicable to his pension, and, second, his pension statements, in so far as they apply that decision from May 2004; and
– hyväksyy valittajan ensimmäisessä oikeusasteessa esittämät vaatimukset, joita on muutettu siltä osin kuin valittajan vaatimukset, jotka koskivat kotitalouslisää ja koulutuslisää, on jätetty tutkimatta, ja siis kumoaa nimittävän viranomaisen 13.12.2004 tekemän päätöksen, jolla hylättiin valittajan valitus, tarkasteltuna kokonaisuutena yhtäältä nimittävän viranomaisen sen päätöksen kanssa, joka oli riitautettu mainitulla valituksella ja jolla muutettiin 1.5.2004 valittajan eläkkeeseen sovellettavaa korjauskerrointa, sekä toisaalta valittajan eläkelaskelmien kanssa siltä osin kuin niihin on sovellettu viimeksi mainittua päätöstä toukokuusta 2004 lukien ja
— order the defendant to pay all the costs.
– velvoittaa vastaajan korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut.
The Commission, which also lodged a cross-appeal, contends that the Court should:
Komissio, joka on tehnyt myös vastavalituksen, vaatii yhteisöjen tuomioistuinta
— dismiss the appeal as inadmissible;
– ensisijaisesti jättämään valituksen tutkimatta
— in the alternative, dismiss the appeal in its entirety as unfounded; and
– toissijaisesti hylkäämään valituksen kokonaan perusteettomana ja
— order the appellant to pay all the costs.
– velvoittamaan Campolin korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut.
The Council contends that the Court should:
Euroopan unionin neuvosto vaatii yhteisöjen tuomioistuinta
— dismiss the appeal as unfounded; and
– hylkäämään valituksen perusteettomana ja
— order the appellant to pay the costs.
– velvoittamaan Campolin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.