natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It transpired at the hearing that most of the Member States submitting observations thought that the answer should be ‘no’ — only a final, enforceable judgment having the force of res judicata could trigger the application of those provisions.
Istunnossa kävi ilmi, että useimpien huomautuksia esittäneiden jäsenvaltioiden mielestä tähän on vastattava kieltävästi – ainoastaan lopullinen, täytäntöönpanokelpoinen ja lainvoimainen palauttamatta jättämistä koskeva tuomio voisi johtaa näiden säännösten soveltamiseen.
In the present case, the Klaipėda court’s decision of 22 December 2006 had been not only appealed against but quashed before the Oranienburg court took its decision of 20 June 2007.
Esillä olevassa asiassa Klaipėdos apygardos teismasin 22.12.2007 antamaan tuomioon ei ollut pelkästään haettu muutosta, vaan se oli myös kumottu ennen Amtsgericht Oranienburgin 20.6.2006 antamaa tuomiota.
In addition, we were told, the decision of 22 December 2006 had never been enforceable at any time.
Lisäksi yhteisöjen tuomioistuimelle on vakuutettu, ettei 22.12.2006 annettu tuomio ollut missään vaiheessa täytäntöönpanokelpoinen.
It is true that the Oranienburg court’s decision of 20 June 2007, which is the decision under challenge in the proceedings with which we are concerned, was preceded by that of the Lithuanian Court of Appeal of 15 March 2007 also ordering the child’s return, but it was preceded, too, by that of the Klaipėda court of 22 December 2006,
Amtsgericht Oranienburgin 20.6.2007 antamaa tuomiota, joka on riitautettu kysymyksessä olevassa oikeudenkäynnissä, edelsi Lietuvos apeliacinis teismasin 15.3.2007 antama tuomio, jossa niin ikään määrättiin lapsi palautettavaksi, mutta sitä edelsi myös Klaipėdos apygardos teismasin 22.12.2006
I do not agree with that analysis.
En yhdy tähän näkemykseen.
VIEW OF MS SHARPSTON — CASE C-195/08 PPU of which it may order the child’s return as envisaged in paragraph 8, which will be fully enforceable as provided for in Article 42 if it is certified.
JULKISASIAMIES SHARPSTONIN KANNANOTTO – ASIA C-195/08 PPU asuinpaikka on, voi käsitellä huoltajuuskysymystä ja määrätä lapsen palautettavaksi 8 kohdassa tarkoitetulla tavalla, jolloin sen antamalla tuomiolla on kaikki 42 artiklaan perustuvat täytäntöönpanokelpoisuuden oikeusvaikutukset, jos siitä on annettu todistus.
Article 11 uses the words ‘the court shall … issue its judgment’ (paragraph 3, second sentence), ‘[i]f a court has issued an order on non-return’ (paragraph 6) and ‘[n]otwithstanding a judgment of nonreturn pursuant to Article 13 of the 1980 Hague Convention’ (paragraph 8).
Asetuksen 11 artiklassa käytetään ilmaisuja ”tuomioistuimen on – – annettava tuomionsa” (3 kohdan toinen virke), ”jos tuomioistuin on antanut tuomion palauttamatta jättämisestä” (6 kohta) ja ”huolimatta lapsen palauttamatta jättämistä koskevan tuomion antamisesta – – yleissopimuksen 13 artiklan perusteella” (8 kohta).
21In other provisions, when the Regulation wishes to specify that a decision is enforceable, it does so expli -citly (see, in particular, Articles 28, 36 and 44).
21Kun asetuksen muissa säännöksissä halutaan täsmentää tuomion täytäntöönpanokelpoisuus, se tehdään nimenomaisesti (ks. erityisesti 28, 36 ja 44 artikla).
But nothing in the wording of Article 11 indicates that the nonreturn decision must be enforceable, or even still in force, at the moment when the court of the Member State of habitual residence gives its judgment in the context of Article 11(8). 22
Mikään ei kuitenkaan 11 artiklan sanamuodossa viittaa siihen, että palauttamatta jättämistä koskevan tuomion pitäisi olla täytäntöönpanokelpoinen tai edes edelleen voimassa silloin, kun asuinpaikkajäsenvaltion tuomioistuin antaa ratkaisun 11 artiklan 8 kohdan perusteella. 22
That chain of obligations and procedures forms a whole, and is set in motion automatically as soon as the nonreturn order is issued.
Tästä seuraavat velvoitteet ja toimenpiteet muodostavat kokonaisuuden ja käynnistyvät automaattisesti, kun palauttamatta jättämistä koskeva tuomio on annettu.
The only factor envisaged as interrupting it is the non-receipt of submissions from the parties by the court of the Member State of habitual residence (paragraph 7, second indent) — which would amount, in effect, to a discontinuance of the proceedings by the parent left behind.
Niiden toteuttamisen voisi keskeyttää ainoastaan se, että asuinpaikkajäsenvaltion tuomioistuin ei saisi huomautuksia osapuolilta (7 kohdan toinen alakohta), mikä vastaisi itse asiassa sitä, että lapsesta eroon joutunut vanhempi luopuu vaatimuksistaan.
If a nonreturn order issued by the court of the Member State where the child is actually present is subsequently overturned by a higher court, that does not in any way change the essential factors, namely that: (a) a nonreturn order was made; (b) the child has still not been returned; (c) time is passing; and (d) the court of the Member State of habitual residence still has sole jurisdiction to decide on custody, which necessarily implies the power to ensure, by interim order where appropriate, the child’s presence with the person to whom it awards custody.
Jos tämän jälkeen ylempi tuomioistuin kumoaa sen jäsenvaltion tuomioistuimen, missä lapsi on, antaman palauttamatta jättämistä koskevan tuomion, mikään olennaisista seikoista ei muutu, toisin sanoen a) tällainen tuomio on annettu, b) lasta ei edelleenkään ole palautettu, c) aika kuluu ja d) asuinpaikkajäsenvaltion tuomioistuin on edelleen yksin toimivaltainen päättämään lapsen huollosta, mikä edellyttää välttämättä mahdollisuutta varmistaa – tarvittaessa väliaikaismääräyksin – että lapsi on todellisuudessa sen henkilön luona, jolle se on uskonut hänen huoltonsa.
On the contrary, the text even seems indifferent to the subsequent fate of that decision.
Näyttää päinvastoin siltä, ettei tässä säädöksessä lainkaan välitetä kyseisen tuomion myöhemmästä kohtalosta.
It does not envisage, explicitly or by implication, any appeal procedure in the Member State where the child is actually present.
Siinä ei viitata nimenomaisesti tai implisiittisesti muutoksenhakumenettelyyn jäsenvaltiossa, missä lapsi on.
Paragraph 6 requires the court which issued the decision to transmit it immediately, together with all other relevant documents, to the authorities of the Member State of habitual residence, to be received by the competent court of that State within a mandatory timelimit of one month from the date of the nonreturn order.
Artiklan 6 kohdassa velvoitetaan tuomion antanut tuomioistuin toimittamaan välittömästi tuomio ja kaikki asiaankuuluvat asiakirjat sen jäsenvaltion viranomaisille, jossa lapsen asuinpaikka on, siten että tämän valtion toimivaltaisen tuomioistuimen on saatava ne yhden kuukauden ehdottoman määräajan kuluessa palauttamatta jättämistä koskevan tuomion antamispäivästä.
That notification triggers, under paragraph 7, a new timelimit of three months for the parties to make their submissions so that the court of the Member State of habitual residence can examine the question of custody, as a result
Tästä ilmoituksesta alkaa 7 kohdan mukaan kulua uusi kolmen kuukauden määräaika, jonka kuluessa osapuolten on esitettävä huomautuksensa, jotta sen jäsenvaltion tuomioistuin, jossa lapsen
21 — Emphasis added in each quotation.
21 – Kaikki kursivoinnit tässä.
In paragraph 8, the majority of language versions speak of a judgment issued pursuant to Article 13.
Artiklan 8 kohdan joissakin kieliversioissa on jätetty pois ”antamista” vastaava ilmaisu, sillä se ei ole kieliopillisesti välttämätön.
22 — It is however clear that there was indeed an order on nonreturn — see the considerations set out at point 64 above.
22 – On kuitenkin selvää, että asiassa on täytynyt antaa palauttamatta jättämistä koskeva tuomio. Ks. edellä 64 kohdassa esitetyt perustelut.
It is entirely coherent with the aims and scheme of the Regulation with regard to child abduction to interpret Article 11(6) to (8) as applying notwithstanding any appeal which may be brought against the initial nonreturn
On täysin yhdenmukaista asetuksen tavoitteiden ja systematiikan kanssa tulkita 11 artiklan 6–8 kohtaa lapsikaappaustapauksissa siten, että näitä kohtia sovelletaan riippumatta siitä, onko alkuperäiseen palauttamatta
In my view, the wording does not require us to read the Regulation in that way, and such a reading would run counter to one of its principal aims.
Mielestäni asetuksen sanamuoto ei edellytä tällaista tulkintaa, ja se olisi vastoin yhtä sen tärkeimmistä tavoitteista.
order in the Member State in which it was made.
jättämistä koskevaan tuomioon mahdollisesti haettu muutosta jäsenvaltiossa, jossa tuomio on annettu.
The point of those provisions is to transfer final responsibility to decide on the child’s return to the court having jurisdiction to make a provisional or final award of custody (which necessarily implies the power to ensure the child’s presence with the person to whom custody is awarded), and to do so with all despatch, so that the final decision on return can be taken as swiftly as possible.
Niiden tarkoituksena on siirtää lopullinen vastuu lapsen palauttamispäätöksestä tuomioistuimelle, joka on toimivaltainen päättämään sekä väliaikaisesti että lopullisesti lapsen huollosta (mikä edellyttää välttämättä mahdollisuutta varmistaa, että lapsi on todellisuudessa sen henkilön luona, jolle huoltajuus on uskottu), ja tämän on tapahduttava viivytyksettä, jotta lopullinen tuomio palauttamisesta tehtäisiin mahdollisimman nopeasti.
Consequently, in the present case, the fact that the Klaipėda court’s decision of 22 December 2006 was quashed by the Lithuanian Court of Appeal on 15 March 2007 was no obstacle to the Oranienburg court’s decision of 20 June 2007 ordering the child’s return in accordance with Article 11(8) of the Regulation.
Näin ollen se, että Klaipėdos apygardos teismasin 22.12.2006 antama tuomio on myöhemmin kumottu Lietuvos apeliacinis teismasin 15.3.2007 antamalla tuomiolla, ei ole mitenkään estänyt Amtsgericht Oranienburgia määräämästä 20.6.2007 lapsen palautettavaksi asetuksen 11 artiklan 8 kohdassa säädetyllä tavalla.
Nor does that interpretation encroach upon the parties’ procedural rights or interests.
Tämä tulkinta ei myöskään loukkaa osapuolten oikeuksia tai menettelyllisiä etuja.
The abducting parent will have no interest in challenging a nonreturn order in the Member State where the child is actually present, and the parent left behind will normally be best placed to present his or her arguments before the courts of the Member State of habitual residence.
Lapsen kaapanneella vanhemmalla ei ole mitään intressiä riitauttaa palauttamatta jättämistä koskevaa tuomiota jäsenvaltiossa, missä lapsi on, ja lapsesta eroon joutuneella vanhemmalla on yleensä paremmat mahdollisuudet esittää perustelunsa sen jäsenvaltion tuomioistuimessa, jossa lapsen asuinpaikka on.
In response to a concern expressed by the mother and echoed by the referring court, concerning the relationship between the decision of the Lithuanian Court of Appeal of 15 March 2007 and that of the Oranienburg court of 20 June 2007, both entailing the child’s return, I would say first of all that two decisions with the same effect should not normally interfere with each other.
Vastatakseni äidin huoleen, jonka myös ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on tuonut esille ja joka koskee Lietuvos apeliacinis teismasin 15.3.2007 antaman tuomion ja Amtsgericht Oranienburgin 20.6.2007 antaman tuomion keskinäistä suhdetta – molemmissa edellytetään lapsen palauttamista – totean aluksi, että kahden samansisältöisen tuomion ei pitäisi yleensä haitata toisiaan.
If, however, such a situation were to pose a problem under the procedural law of the Member State where the child is actually present, it would be necessary to amend
Jos tämä tilanne kuitenkin aiheuttaa ongelmia sen jäsenvaltion prosessioikeuden kannalta, missä lapsi on, asian kannalta merkityksellisiä säännöksiä on
The opposite interpretation, by contrast, would necessarily introduce further delay in the process of ensuring the child’s prompt return, which is one of the primary requirements of both the Convention and the Regulation.
Vastakkainen tulkinta johtaisi sitä vastoin välttämättä ylimääräisiin viivytyksiin lapsen palauttamista koskevassa menettelyssä, jonka nopeus on yksi sekä yleissopimuksen että asetuksen ensisijaisista vaatimuksista.
In extreme cases, as we see here, it could allow procedural procrastination with no clear end in sight, irremediably undermining the proper application of the two instruments.
Äärimmäisissä tapauksissa, kuten nyt esillä olevassa asiassa, se voisi mahdollistaa ilmeisen loputtomat viivytykset, jotka vaarantaisivat korjaamattomalla tavalla näiden kahden oikeudellisen instrumentin asianmukaisen soveltamisen.
VIEW OF MS SHARPSTON — CASE C-195/08 PPU where the child is actually present, was not met, may the latter court verify that competence and, if appropriate, refuse to recognise the validity of the certificate?
JULKISASIAMIES SHARPSTONIN KANNANOTTO – ASIA C-195/08 PPU tuomiosta ei ollut täyttynyt, voiko tämä viimeksi mainittu tuomioistuin tutkia tätä toimivaltaa ja tarvittaessa olla tunnustamatta todistuksen pätevyyttä?
In my view, the answer must be ‘no’.
Mielestäni kieltävästi.
the relevant provisions or to interpret and apply them in conformity with the purpose of the Regulation.
syytä mukauttaa tai tulkita ja soveltaa niitä asetuksen päämäärän mukaisesti.
And if the two decisions lay down different conditions for the return, that of the court of the Member State of habitual residence will prevail, as it is that court which has jurisdiction to settle all questions relating to parental responsibility.
Ja jos näissä kahdessa tuomiossa määrätään erilaisista yksityiskohtaisista toimenpiteistä palauttamisen osalta, etusija on annettava asuinpaikkajäsenvaltion tuomioistuimen tuomiolle, sillä se on toimivaltainen ratkaisemaan kaikki vanhempainvastuuta koskevat asiat.
Moreover, neither the Convention nor the Regulation provides that the court of the Member State where the child is actually present should subject its order to conditions.
Yleissopimuksessa tai asetuksessa ei kummassakaan todeta, että sen jäsenvaltion tuomioistuimen, missä lapsi on, olisi liitettävä tuomioonsa ehtoja.
Its role is confined to ensuring (in so far as the grounds for refusal in Articles 13 and 20 of the Convention have been ruled out) the child’s return to the Member State of habitual residence, the competent authorities and courts of which will take the necessary measures to ensure that the child’s well-being and interests are guaranteed.
Sen tehtävä rajoittuu sen varmistamiseen (sikäli kuin yleissopimuksen 13 ja 20 artiklan mukaisia kieltäytymisperusteita ei ole), että lapsi palautetaan jäsenvaltioon, jossa hänen asuinpaikkansa on, ja tämän jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten ja tuomioistuinten on toteutettava tarvittavat toimenpiteet lapsen hyvinvoinnin varmistamiseksi ja hänen etujensa turvaamiseksi.
First of all, it is clear that the Regulation does not provide for any verification of that kind.
On ensinnäkin selvää, että asetuksessa ei säädetä mistään tämänkaltaisesta tutkimisesta.
On the contrary, the fact that, when a certificate in compliance with the requirements of Article 42(2) has been issued, the decision is to be ‘recognised and enforceable in another Member State without the need for a declaration of enforceability and without any possibility of opposing its recognition’ explicitly excludes such an examination.
Tällainen tutkiminen on päinvastoin nimenomaisesti poissuljettava sillä perusteella, että kun 42 artiklan 2 kohdan säännösten mukainen todistus on annettu, tuomio ”on tunnustettava ja on pantavissa täytäntöön toisessa jäsenvaltiossa ilman, että on tarpeen julistaa se täytäntöönpanokelpoiseksi, ja ilman, että on mahdollista kiistää sen tunnustamista”.
Possibility for the court of the Member State where the child is actually present to examine the validity of a certificate issued under Article 42
Sen jäsenvaltion tuomioistuimen, missä lapsi on, mahdollisuus tutkia 42 artiklan nojalla annetun todistuksen pätevyys
That exclusion meets the aim of ensuring that the decision taken in the circumstances of Article 11(8) will be final (it should be borne in mind that, when that decision is issued, the sixweek timelimit laid down for the normal case by Article 11(3) will necessarily have expired some time previously) and accords with the principle of mutual confidence and recognition as between the courts of different Member States.
Tällainen poissuljenta on yhdenmukainen sen tavoitteen kanssa, että varmistetaan 11 artiklan 8 kohdassa tarkoitetuissa olosuhteissa annetun tuomion lainvoimaisuus (huomattakoon, että kun tämä tuomio on annettu, 11 artiklan 3 kohdassa säädetty kuuden viikon määräaika on ilman muuta ylittynyt jo paljon aikaisemmin), sekä jäsenvaltioiden tuomioistuinten keskinäisen luottamuksen ja tunnustamisen periaatteen kanssa.
There remains one final aspect of this question, which has been discussed in the written observations and at the hearing but which, if the Court agrees with my analysis, will have no repercussions in the present case: if the court of the Member State of habitual residence orders the child’s return and certifies its decision in accordance with Article 42(2) of the Regulation even though it lacked the competence to do so because the criterion of a pre-existing nonreturn order, issued by the court of the Member State
Jäljellä on vielä viimeinen tähän kysymykseen liittyvä seikka, jota on käsitelty kirjallisissa huomautuksissa ja istunnossa, mutta jos yhteisöjen tuomioistuin yhtyy minun arviointiini, seikalla ei ole vaikutusta esillä olevassa asiassa: jos asuinpaikkajäsenvaltion tuomioistuin määrää lapsen palautettavaksi ja antaa tuomiostaan todistuksen asetuksen 42 artiklan 2 kohdan mukaisesti, vaikka se ei ollut siihen toimivaltainen, sillä edellytys sen jäsenvaltion tuomioistuimen, missä lapsi on, antamasta aikaisemmasta palauttamatta jättämistä koskevasta
Nor does the result encroach upon the rights of the abducting parent.
Tämä lopputulos ei myöskään loukkaa lapsen kaapanneen vanhemman oikeuksia.
In the first place, Article 42 establishes a number of procedural preconditions before the court of the Member State of origin can issue such a certificate.
Ensinnäkin 42 artiklassa säädetään useista menettelyllisistä takeista, joiden on täytyttävä ennen kuin tuomion antaneen jäsenvaltion tuomioistuin voi antaa tällaisen tuomion.
Second, although Article 43 excludes any appeal against the issuing of the certificate as such, the abducting parent can always (in accordance with the procedural rules of the Member State of origin) appeal against the certified decision itself.
Toiseksi, vaikka 43 artiklassa kielletään muutoksenhaku todistuksen antamisesta sinänsä, lapsen kaapannut vanhempi voi aina hakea muutosta (tuomion antaneen jäsenvaltion menettelysäännösten mukaisesti) todistuksen kohteena olevasta tuomiosta itsestään.
If the appeal court upholds the claim — which might be on the ground, for example, that the elements referred to in Article 11(6) and (7) had not been taken into account — it will quash the decision and, concomitantly, the effects of the certificate.
Jos muutoksenhakutuomioistuin hyväksyy valituksen esimerkiksi sillä perusteella, että 11 artiklan 6 ja 7 kohdassa tarkoitettuja seikkoja ei ole otettu huomioon, se kumoaa tuomion ja siten myös todistuksen oikeusvaikutukset.
I would add that even though, in the type of situation with which we are concerned, the Regulation asks the court of the Member State of enforcement to evince the mutual confidence on which the area of freedom, security and justice depends, it is not asked to show blind trust.
Totean vielä, että vaikka nyt esillä olevassa tapauksessa asetuksessa edellytetään täytäntöönpanovaltion tuomioistuimen osoittavan tätä keskinäistä luottamusta, josta vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuva alue on riippuvainen, siinä ei kuitenkaan edellytetä sokeaa luottamusta.
On the contrary, the system set up requires it merely to recognise and respect the integrity, objectivity and independence of a court in another Member State, whose decision may be appealed against by the party against whom enforcement is sought, in the same way as it would for the courts of its own Member State.
Päinvastoin, käyttöön otetussa järjestelmässä sen edellytetään pelkästään tunnustavan ja kunnioittavan toisen jäsenvaltion sen tuomioistuimen koskemattomuutta, objektiivisuutta ja riippumattomuutta, jonka tuomioon osapuoli, jota vastaan täytäntöönpanoa pyydetään, voi hakea muutosta, samalla tavoin kuin se toimisi oman valtionsa tuomioistuimiin nähden.
That, in the final analysis, is not a lot to ask.
Loppujen lopuksi se on vähän pyydetty.
Moreover, the Regulation itself provides: ‘The certificate shall take effect only within the limits of the enforceability of the judgment’ (Article 44).
Asetuksessa itsessään säädetään, että ”todistuksella on oikeusvaikutuksia vain siltä osin kuin tuomio on täytäntöönpanokelpoinen” (44 artikla).
And Article 47 spe -cifies that ‘a judgment which has been cer -tified according to … Article 42(1) cannot be enforced if it is irreconcilable with a subsequent enforceable judgment’.
Lisäksi 47 artiklassa täsmennetään, että ”tuomiota, josta on annettu todistus – – 42 artiklan 1 kohdan mukaisesti, ei voida panna täytäntöön, jos se on ristiriidassa myöhemmin annetun täytäntöönpanokelpoisen tuomion kanssa”.
A decision on appeal overturning the first decision would meet that condition and thus preclude enforcement of the certified decision.
Muutoksenhaun johdosta annettu tuomio, jolla ensimmäinen tuomio kumotaan, täyttäisi tämän edellytyksen ja estäisi siten todistuksen kohteena olevan tuomion täytäntöönpanon.
The party seeking to challenge the certificate is therefore not denied a right to appeal; the appropriate procedure is to seek annulment of the decision certified.
Osapuolta, joka haluaisi riitauttaa todistuksen, ei siis estetä hakemasta muutosta; asianmukainen keino on vaatia todistuksen antamiseen johtaneen tuomion kumoamista.
Since my assessment of the fifth question has reached the conclusion that the decision of 20 June 2007 was taken in compliance with the procedure provided for in the Regulation, the sixth question referred, which is based on the assumption that the procedure was not complied with, loses its relevance for the present case.
Koska viidennestä kysymyksestä tekemässäni analyysissä päädytään johtopäätökseen, että 20.6.2007 annettu tuomio on annettu asetuksessa säädettyä menettelyä noudattaen, kuudes ennakkoratkaisukysymys, joka perustuu olettamaan tämän menettelyn noudattamatta jättämisestä, on käynyt tarkoituksettomaksi esillä olevassa asiassa.
The first subparagraph of Article 21(3) provides: ‘Without prejudice to Section 4 of this Chapter, any interested party may, in accordance with the procedures provided for in Section 2 of this Chapter, apply for a decision that the judgment be or not be recognised’.
Asetuksen 21 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään seuraavaa:
None the less, it may be noted that it is clear from Articles 21 and 31(2) of the Regulation, read together, that a judgment concerning parental responsibility must as a general rule be recognised and enforced in another Member State unless one of the grounds of nonrecognition set out in Article 23 is present, and that Article 24 expressly prohibits review of the jurisdiction of the court of origin.
Voidaan kuitenkin todeta, että asetuksen 21 artiklasta ja 31 artiklan 2 kohdasta yhdessä luettuina ilmenee selvästi, että pääsääntöisesti vanhempainvastuuta koskeva tuomio on tunnustettava ja pantava täytäntöön toisessa jäsenvaltiossa, edellyttäen, ettei ole olemassa 23 artiklassa mainittua perustetta tunnustamatta jättämiselle, ja että tuomion antaneen jäsenvaltion tuomioistuimen toimivallan tutkiminen on nimenomaisesti kielletty 24 artiklan nojalla.
It is clear from my analysis at points 86 to 96 above that verification that the pro cedure provided for in Article 11 of the Regulation has been respected is also precluded.
Edellä 86–96 kohdassa esittämästäni analyysistä ilmenee lisäksi, että asetuksen 11 artiklassa säädetyn menettelyn noudattamisen valvonta on niin ikään kielletty.