natgillin/translations-raw huggingface dataset:
— the domicile and, where appropriate, the habitually residence of the workers;
– työntekijöiden kotipaikka ja tarvittaessa vakituinen asuinpaikka
— a copy of form E 101 or, where appropriate, precise information concerning the social security institutions providing cover for the workers during their stay on Luxembourg territory;
– kopio lomakkeesta E 101 tai tarvittaessa tarkat tiedot sosiaalivakuutuslaitoksista, joissa työntekijät on vakuutettu Luxemburgin alueella oleskelunsa ajan
— a copy of the contract of employment or document produced by reason of Directive 91/533/EEC of 14 October 1991 on an employer’s obligation to inform employees of the conditions applicable to the contract or employment relationship.
– kopio työsopimuksesta tai työnantajan velvollisuudesta ilmoittaa työntekijöille työsopimuksessa tai työsuhteessa sovellettavista ehdoista 14.10.1991 annetun direktiivin 91/533/ETY perusteella laaditusta asiakirjasta.
Article 8 of the Law of 20 December 2002 states:
Tämän saman lain 8 §:ssä säädetään seuraavaa:
‘Any undertaking established and having its registered office abroad or having no fixed establishment in Luxembourg within the meaning of the tax law, one or more of whose workers carry out work in whatsoever capacity in Luxembourg, shall be required to retain in Luxembourg with an ad hoc agent resident there the documents necessary for monitoring its compliance with the obligations arising in application of this law and, in particular, of Article 7 above.
”Jokainen yritys, joka on sijoittautunut ulkomaille, jonka kotipaikka on ulkomailla tai jolla ei ole verolaissa tarkoitettua kiinteää toimipaikkaa Luxemburgissa ja jonka yksi tai useampi työntekijä työskentelee Luxemburgissa millä perusteella tahansa, on velvollinen antamaan tätä varten valitun, Luxemburgissa asuvan valtuutetun säilytettäviksi asiakirjat, jotka tarvitaan sille tämän lain ja erityisesti edellä olevan 7 §:n mukaan kuuluvien velvollisuuksien noudattamisen valvonnassa.
The Labour and Mines Inspectorate must be informed in advance, by registered letter, with proof of receipt, sent by the undertaking or the representative referred to in the previous paragraph, at the very latest prior to the employment activities envisaged, of the exact location of the documents deposited.’
Yrityksen tai sen edellä olevassa momentissa mainitun valtuutetun on ennen aiotun palkatun työn aloittamista ilmoitettava työvoiman tarkastusviranomaiselle vastaanottotodistuksin lähetyllä kirjatulla kirjeellä näiden asiakirjojen tarkka säilytyspaikka.”
By a letter of formal notice of 1 April 2004, the Commission indicated to the Luxembourg authorities that the Law of 20 December 2002 was likely to be incompatible with Community law.
Komissio ilmoitti 1.4.2004 päivätyllä virallisella huomautuksella Luxemburgin viranomaisille, että vuoden 2002 laki saattaa olla ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa.
In particular that law was said to:
Erityisesti
— require undertakings established in another Member State which posted workers to Luxembourg to comply with terms and conditions of employment going beyond the requirements of Article 3(1) and (10) of Directive 96/71;
– tällä lailla velvoitetaan toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneet yritykset, jotka lähettävät työntekijöitä Luxemburgiin, takaamaan työehtoja ja -oloja, jotka eivät vastaa direktiivin 96/71 3 artiklan 1 ja 10 kohdan säännöksiä
— fail to ensure that posted workers are afforded any other rest period (daily rest period) entitlement apart from the weekly rest period;
– sillä ei taata lähetetyille työntekijöille viikoittaista lepoaikaa lukuun ottamatta minkäänlaista muuta lepoaikaa (päivittäinen lepoaika)
— lack the necessary clarity to ensure legal certainty, by requiring undertakings posting workers to Luxembourg to make available to the Labour and Mines Inspectorate prior to the commencement of work on demand and within as short a period as possible the basic information necessary for monitoring purposes;
– se ei ole riittävän selkeä oikeusvarmuuden varmistamiseksi, koska sillä velvoitetaan Luxemburgiin työntekijöitä lähettävät yritykset ennen töiden aloittamista pyynnöstä ja niin pian kuin mahdollista antamaan työvoiman tarkastusviranomaiselle valvonnan kannalta välttämättömät tiedot, ja
— restrict freedom to provide services by requiring undertakings whose registered office is outside the territory of the Grand Duchy of Luxembourg or which do not have a permanent establishment there to keep the documents necessary for monitoring purposes with an ad hoc agent resident in Luxembourg.
– sillä rajoitetaan palvelujen tarjoamisen vapautta edellyttämällä, että yritykset, joiden kotipaikka on Luxemburgin suurherttuakunnan alueen ulkopuolella tai joilla ei ole siellä kiinteää toimipaikkaa, antavat valvonnan kannalta tarpeelliset asiakirjat tässä jäsenvaltiossa asuvan, tätä varten valitun valtuutetun säilytettäviksi.
In its response of 30 August 2004, the Grand Duchy of Luxembourg stated that the terms and conditions of employment which are the subject of the first complaint raised in the letter of formal notice are ‘public policy provisions’ as provided for in the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71.
Luxemburgin suurherttuakunta väitti 30.8.2004 päivätyssä vastauksessaan, että virallisessa huomautuksessa olevassa ensimmäisessä moitteessa mainitut työehdot ja -olot ovat direktiivin 96/71 3 artiklan 10 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettuja ”yleiseen järjestykseen (ordre public) liittyviä säännöksiä”.
The Grand Duchy of Luxembourg acknowledged that the second complaint in the letter of formal notice was well founded.
Se myönsi, että kyseisessä virallisessa huomautuksessa oleva toinen moite on perusteltu.
As regards the third and fourth complaints in the letter of formal notice, the Grand Duchy of Luxembourg stated, first, that Article 7 of the Law of 20 December 2002 did not require prior notification and, second, that the obligation to transmit to the Labour and Mines Inspectorate the name of the person keeping the documents required by the Law was a nondiscriminatory requirement that was essential to enable that authority to carry out checks.
Tämä jäsenvaltio totesi tuossa samassa kirjeessä olevista kolmannesta ja neljännestä moitteesta, että vuoden 2002 lain 7 §:ssä ei edellytetä ennakkoilmoituksen antamista ja että velvollisuus ilmoittaa työvoiman tarkastusviranomaisille sen henkilön nimi, jonka säilytettävinä laissa edellytetyt asiakirjat ovat, on syrjimätön vaatimus, joka on välttämätön näiden viranomaisten tarkastusten suorittamiseksi.
Since it was not satisfied by those answers, the Commission repeated its complaints in a reasoned opinion of 12 October 2005, calling on the Grand Duchy of Luxembourg to comply with its obligations within a period of two months of receipt of that opinion.
Koska nämä vastaukset eivät tyydyttäneet komissiota, se esitti moitteensa uudelleen 12.10.2005 päivätyssä perustellussa lausunnossa ja kehotti Luxemburgin suurherttuakuntaa noudattamaan velvollisuuksiaan kahden kuukauden kuluessa tuon lausunnon vastaanottamisesta.
After requesting an additional period of six weeks, the Grand Duchy of Luxembourg did not consider it necessary to reply to the reasoned opinion.
Luxemburgin suurherttuakunta pyysi kuuden viikon pidennystä tähän määräaikaan mutta ei tämän jälkeen pitänyt tarpeellisena vastata mainittuun perusteltuun lausuntoon.
Therefore, the Commission brought this action for failure to fulfil obligations pursuant to Article 226 EC.
Komissio nosti näin ollen EY 226 artiklan nojalla tämän jäsenyysvelvoitteiden laiminlyöntiä koskevan kanteen.
The first plea in law: incorrect transposition of Article 3(1) and (10) of Directive 96/71
Direktiivin 96/71 3 artiklan 1 ja 10 kohdan epäasianmukaiseen täytäntöönpanoon perustuva ensimmäinen kanneperuste
By its first complaint, the Commission claims that the Grand Duchy of Luxembourg has incorrectly transposed Article 3(1) and (10) of Directive 96/71.
Komissio väittää ensimmäisessä kanneperusteessaan, että Luxemburgin suurherttuakunta on pannut direktiivin 96/71 3 artiklan 1 ja 10 kohdan epäasianmukaisesti täytäntöön.
More specifically, the Commission takes the view that, by wrongly describing the national provisions relating to the areas covered by the measures in question as mandatory provisions falling under national public policy and thereby requiring undertakings which post workers to its territory to comply with them, the Grand Duchy of Luxembourg imposes obligations on those undertakings which go beyond those laid down by Directive 96/71.
Komissio katsoo tarkemmin ottaen, että koska Luxemburgin suurherttuakunta pitää riidanalaisissa säännöksissä tarkoitettuja seikkoja koskevia kansallisia säännöksiä kansalliseen yleiseen järjestykseen liittyvinä pakottavina säännöksinä ja koska se on näin säätänyt, että sen alueelle työntekijöitä lähettävien yritysten on noudatettava niitä, se asettaa näille yrityksille velvollisuuksia, jotka eivät vastaa direktiivissä 96/71 säädettyjä velvollisuuksia.
According to the Commission, the notion of public policy in Article 3(10) of Directive 96/71 cannot be unilaterally defined by each Member State, since the latter are not free to impose unilaterally all the mandatory provisions of their employment law on suppliers of services established in another Member State.
Tämän toimielimen mukaan kukin jäsenvaltio ei voi yksipuolisesti määritellä tämän direktiivin 3 artiklan 10 kohdassa olevaa yleisen järjestyksen käsitettä, koska jäsenvaltiolla ei ole vapautta yksipuolisesti vaatia, että toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneet palvelujen tarjoajat noudattavat kaikkia sen työoikeuden pakottavia säännöksiä.
First, the obligation laid down in Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 to post only staff linked to the undertaking by a written contract of employment or another document deemed analogous thereto under Directive 91/533 is such a mandatory obligation.
Tällainen velvollisuus on ensinnäkin vuoden 2002 lain 1 §:n 1 momentin 1 kohdassa säädetty velvollisuus lähettää vain sellaista henkilöstöä, jonka kanssa yritys on tehnyt kirjallisen työsopimuksen tai laatinut direktiivin 91/533 mukaisena pidettävän muun asiakirjan.
In that regard the Commission points out that in any event the monitoring of compliance with the provisions of Directive 91/533 is the responsibility of the authorities of the Member State in which the undertaking concerned is established and which has transposed that directive, not of the host Member State.
Komissio muistuttaa tältä osin, että direktiivin 91/533 säännösten noudattamisen valvonta kuuluu joka tapauksessa asianomaisen yrityksen sijaintijäsenvaltion, joka on pannut direktiivin täytäntöön, viranomaisille eikä, lähettämisen ollessa kyseessä, vastaanottavalle jäsenvaltiolle.
Second, as regards the automatic adjustment of rates of remuneration to the cost of living provided for in Article 1(2) of the Law of 20 December 2002, the Commission maintains that Luxembourg law conflicts with Directive 96/71, which provides that the host Member State is to regulate rates of pay only as regards minimum rates.
Komissio väittää toiseksi, että vuoden 2002 lain 1 §:n 1 momentin 2 kohdassa oleva Luxemburgin säännös, jonka mukaan palkat mukautetaan automaattisesti elinkustannusten kehitykseen, on ristiriidassa direktiivin 96/71 kanssa, jonka mukaan vastaanottava jäsenvaltio voi säännellä palkkatasoa vain vähimmäispalkkojen osalta.
Third, as regards compliance with the rules on parttime and fixedterm work laid down by point 8 of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002, the Commission submits that, under Directive 96/71, it is not for the host Member State to impose its rules in respect of parttime and fixedterm work on undertakings which post workers to its territory.
Kolmanneksi komissio toteaa vuoden 2002 lain 1 §:n 1 momentin 8 kohdassa olevien, osaaikatyötä ja määräaikaisia työsopimuksia koskevien säännösten noudattamisesta, että vastaanottavan jäsenvaltion tehtäviin ei direktiivin 96/71 perusteella kuulu velvoittaa työntekijöitä sen alueelle lähettäviä yrityksiä noudattamaan osaaikatyötä ja määräaikaisia työsopimuksia koskevaa lainsäädäntöään.
Fourth, as regards the obligation to comply with collective labour agreements, laid down in point 11 of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002, the Commission submits that acts which fall within a category of acts cannot as such constitute mandatory provisions falling under national public policy irrespective of their substantive content.
Neljänneksi komissio väittää vuoden 2002 lain 1 artiklan 1 momentin 11 kohdassa säädetystä velvollisuudesta noudattaa työehtosopimuksia, että säännökset eivät voi olla kansalliseen yleiseen järjestykseen liittyviä pakottavia säännöksiä pelkästään sillä perusteella, että ne kuuluvat johonkin toimenpiteiden ryhmään, riippumatta niiden aineellisesta sisällöstä.
The Grand Duchy of Luxembourg contends that the measures referred to in the Commission’s first complaint all relate to mandatory provisions falling under national public policy within the meaning of the first indent of Article 3(10) of Direct ive 96/71.
Luxemburgin suurherttuakunta väittää, että kaikki komission ensimmäisessä kanneperusteessa tarkoitetut säännökset ovat direktiivin 96/71 3 artiklan 10 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettuja kansalliseen yleiseen järjestykseen liittyviä pakottavia säännöksiä.
In that regard, it submits, first, that Declaration No 10 does not have any binding legal force and, second, that the definition of public policy provisions includes all provisions which, in the view of the host State, meet the imperative requirements of the public interest.
Se väittää tältä osin, ettei lausumalla nro 10 voi olla minkäänlaista oikeudellista velvoittavuutta ja että käsite yleiseen järjestykseen liittyvät säännökset sisältää kaikki sellaiset säännökset, jotka vastaanottavan valtion mielestä vastaavat yleisen edun asettamia pakottavia vaatimuksia.
Furthermore, the Grand Duchy of Luxembourg refers to the legislative procedure which led to the adoption of Directive 2006/123/EC of the European Parliament and of the Council of 12 December 2006 on services in the internal market (OJ 2006 L 376, p. 36).
Luxemburgin suurherttuakunta viittaa lisäksi lainsäädäntömenettelyyn, jonka päätteeksi annettiin palveluista sisämarkkinoilla 12.12.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/123/EY (EUVL L 376, s. 36).
— Preliminary observations
– Alustavia huomautuksia
First of all, in order to address the main argument put forward by the Grand Duchy of Luxembourg in its defence, it must be pointed out that, according to Article 3(1)(a) thereof, Directive 2006/123 is not intended to replace Directive 96/71 and the latter prevails over the former in the event of conflict.
Luxemburgin suurherttuakunnan puolustuksekseen esittämään pääasialliseen lausumaan vastattaessa on aluksi syytä korostaa, että direktiivillä 2006/123 ei sen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan ole tarkoitus korvata direktiiviä 96/71 ja viimeksi mainitulla on ristiriitatilanteessa etusija ensin mainittuun nähden.
Therefore, the Grand Duchy of Luxembourg cannot base its arguments on the legislative procedure which led to the adoption of Directive 2006/123 in order to support its interpretation of a provision of Directive 96/71.
Tämä jäsenvaltio ei näin ollen voi vedota perusteluun, joka liittyy direktiivin 2006/123 antamiseen päättyneeseen lainsäädäntömenettelyyn, tukeakseen direktiivin 96/71 säännöksestä esittämäänsä tulkintaa.
Nevertheless, under the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71 it is open to Member States, in compliance with the EC Treaty, to apply, in a nondiscriminatory manner, to undertakings which post workers to their territory terms and conditions of employment on matters other than those referred to the first subparagraph of Article 3(1), in the case of public policy provisions.
Direktiivin 96/71 3 artiklan 10 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa annetaan kuitenkin jäsenvaltioille mahdollisuus EY:n perustamissopimuksen mukaisesti ja ketään syrjimättä määrätä tai säätää, että niiden alueelle työntekijöitä lähettävien yritysten on noudatettava muita kuin tämän artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa mainittuja seikkoja koskevia työehtoja ja -oloja siltä osin kuin kyse on yleiseen järjestykseen liittyvistä säännöksistä.
As is clear from Article 1(1) of the Law of 20 December 2002, which states that the provisions concerning matters referred to in points 1 to 14 thereof are mandatory provisions falling under national public policy, the Grand Duchy of Luxembourg intended to rely on the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71.
Kuten vuoden 2002 lain 1 §:n 1 momentista, jonka mukaan tämän momentin 1–14 kohdan säännökset ovat kansalliseen yleiseen järjestykseen liittyviä pakottavia säännöksiä, ilmenee, Luxemburgin suurherttuakunta käytti hyväkseen kyseisen direktiivin 3 artiklan 10 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa annettua mahdollisuutta.
In the context of Directive 96/71, the first indent of Article 3(10), constitutes a derogation from the principle that the matters with respect to which the host Member State may apply its legislation to undertakings which post workers to its territory are set out in an exhaustive list in the first subparagraph of Article 3(1) thereof.
Direktiivin 96/71 yhteydessä sen 3 artiklan 10 kohdan ensimmäinen luetelmakohta on poikkeus periaatteesta, jonka mukaan ne alat, joilla vastaanottava jäsenvaltio voi vaatia sen alueelle työntekijöitä lähettäviä yrityksiä noudattamaan sen lainsäädäntöä, on tyhjentävästi lueteltu tämän direktiivin 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä kohdassa.
The first indent of Article 3(10) must therefore be interpreted strictly.
Tätä ensin mainittua säännöstä on näin ollen tulkittava suppeasti.
Moreover, Declaration No 10 which, as the Advocate General rightly pointed out in point 45 of her Opinion, may be relied on in support of an interpretation of the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71, states that the expression ‘public policy provisions’ is to be construed as covering those mandatory rules from which there can be no derogation and which, by their nature and objective, meet the imperative requirements of the public interest.
Lausumassa nro 10, josta julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 45 kohdassa aivan oikein todennut, että siihen voidaan vedota direktiivin 96/71 3 artiklan 10 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan tulkinnan tueksi, todetaan, että ilmaisun ”yleiseen järjestykseen liittyvät säännökset” olisi katsottava kattavan pakottavat säännökset, joista ei voida poiketa ja jotka luonteensa ja tavoitteensa vuoksi vastaavat julkista etua koskeviin pakottaviin vaatimuksiin.
In any event, Article 3(10) of Directive 96/71 provides that availing themselves of the option for which it provides does not exempt the Member States from complying with their obligations under the EC Treaty and, in particular, those relating to the
Direktiivin 96/71 tässä säännöksessä säädetään joka tapauksessa, että siinä säädetyn mahdollisuuden käyttäminen ei vapauta jäsenvaltioita noudattamasta niille perustamissopimuksessa asetettuja velvollisuuksia eikä etenkään velvollisuuksia, jotka
It is in the light of those considerations that the Court must examine the requirements set out in Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 whose classification as mandatory provisions falling under national public policy is challenged by the Commission.
Vuoden 2002 lain 1 §:n 1 momentin säännöksiä, joiden määrittämisen kansalliseen yleiseen järjestykseen liittyviksi pakottaviksi säännöksiksi komissio on riitauttanut, on siis tutkittava näitä näkökohtia silmällä pitäen.
— The requirement of a written contract or document established pursuant to Direct ive 91/533, as provided for in Article 1(1) of the Law of 20 December 2002
– Vuoden 2002 lain 1 §:n 1 momentin 1 kohtaan sisältyvä kirjallista työsopimusta tai direktiivin 91/533 mukaista asiakirjaa koskeva säännös
As a preliminary point, it is to be noted that that requirement is not a matter mentioned in the list in the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71.
Aluksi on korostettava, että tämä säännös kuuluu alaan, jota ei mainita direktiivin 96/71 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä kohdassa olevassa luettelossa.
The Grand Duchy of Luxembourg submits, first, that the contested requirement is simply a reminder of the condition referred to in Articles 2 and 3 of Directive 91/533 and, second, that it is a matter of public policy in so far as its objective is to protect workers.
Luxemburgin suurherttuakunta väittää, että riitautetulla säännöksellä vain muistutetaan direktiivin 91/533 2 ja 3 artiklassa tarkoitetusta edellytyksestä ja että se liittyy yleiseen järjestykseen, koska sillä pyritään työntekijöiden suojeluun.
As stated in the second recital of the preamble to Directive 91/533, the need to subject employment relationships to formal requirements is essential in order better to protect employees against possible infringements of their rights and to create greater transparency on the labour market.
Kuten direktiivin 91/533 toisessa perustelukappaleessa todetaan, muodollisten vaatimusten asettaminen työsuhteille on ensiarvoisen tärkeää palkattujen työntekijöiden suojaamiseksi paremmin mahdollisia oikeuksien loukkauksia vastaan ja työmarkkinoiden avoimuuden lisäämiseksi.
However, it is also clear from Article 9(1) of Directive 91/533 that the Member States are to adopt the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with that directive.
Tuon direktiivin 9 artiklan 1 kohdasta ilmenee joka tapauksessa myös, että jäsenvaltioiden on saatettava voimaan tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset.
Consequently, all employers, including those which post workers abroad, are, as provided by Article 4(1) of Directive 91/533, subject, by virtue of the laws of the Member State in which they are established, to the obligations laid down by that directive.
Tästä seuraa, että kaikilla työnantajilla – myös niillä, jotka direktiivin 91/533 4 artiklan 1 kohdassa säädetyin tavoin lähettävät työntekijöitä – on niiden sijoittautumisjäsenvaltion lainsäädännön nojalla velvollisuus noudattaa tässä direktiivissä säädettyjä velvollisuuksia.
It is evident that compliance with the requirement laid down in Article 1(1)(1) of the Law of 20 December 2002 is ensured by the Member State of origin of the posted workers.
On siis todettava, että vuoden 2002 lain 1 §:n 1 momentin 1 kohdassa säädetyn edellytyksen noudattamisen takaa se jäsenvaltio, josta lähetetyt työntekijät ovat peräisin.
Accordingly, the contested provision has the effect of making undertakings which post workers to Luxembourg subject to an obligation to which they are already subject in the Member State in which they are established.
Riidanalaisesta säännöksestä seuraa näin ollen, että Luxemburgiin työntekijöitä lähettäville yrityksille asetetaan velvollisuus, joka niillä jo on niiden sijoittautumisjäsenvaltiossa.
Moreover, the aim of Directive 96/71, which is to guarantee compliance with a nucleus of rules for the protection of workers, renders the existence of such an additional obligation all the more redundant since, having regard to the procedures involved, it is likely to dissuade undertakings established in another Member State from exercising their freedom to provide services.
Direktiivin 96/71 tavoite, jona on työntekijöiden vähimmäissuojelua koskevien ydinsääntöjen noudattamisen takaaminen, tekee tällaisen lisävelvollisuuden, jolla sen edellyttämien menettelyjen vuoksi saatetaan saada toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneet yritykset luopumaan palvelujen tarjoamisen vapautensa käyttämisestä, olemassaolosta sitäkin tarpeettomamman.