natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, it is not so clear that that would necessarily have been equally apparent had the litigation started in the Court of First Instance rather than in the national courts.
Ei ole kuitenkaan yhtä selvää, että tämä olisi välttämättä ollut yhtä ilmeistä, jos oikeudenkäynti olisi alkanut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kansallisen tuomioistuimen asemesta.
50 — See the comments of Advocate General Darmon in the related context of the proportionality of the penalty imposed by the third subparagraph of Article 9(2) of Regulation No 2499/82: ‘It is hard not to feel confused when confronted with this peculiar mixture of penalties expressly prescribed and penalties which have to be implied, and with the juxtaposition of principal and ancillary obligations, both of which are penalised with equal severity through total forfeiture of aid …’ (point 27 of the Opinion in Lingenfelser, cited in note 9).
50 – Ks. tähän liittyvät julkisasiamies Darmonin huomautukset asetuksen N:o 2499/82 9 artiklan 2 kohdan kolmannessa alakohdassa säädetyn seuraamuksen oikeasuhteisuudesta: ”On helppo joutua ymmälleen, kun joutuu tekemisiin tämän omalaatuisen nimenomaisesti säädettyjen seuraamusten ja implisiittisten seuraamusten yhdistelmän kanssa ja kun joutuu tekemisiin rinnakkain olemassa olevien ensisijaisten ja täydentävien velvoitteiden kanssa, joiden kumpienkin laiminlyönneistä on määrätty yhtä vakava seuraamus eli koko tuen menetys – –” (edellä alaviitteessä 9 mainitussa asiassa Lingenfelser annetun ratkaisuehdotuksen 27 kohta).
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P the point at which ‘all the injurious effects of the [lacuna in the Community] measure [were] produced’.
JULKISASIAMIES SHARPSTONIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-51/05 P toimessa olevasta aukosta] aiheutuvat vahinkoseuraukset ovat syntyneet” juuri tänä ajankohtana.
With that gloss, I fully endorse the approach adopted by the Court of First Instance, at least with regard to the four applicants who appealed against the judgment of the Tribunale civile di Roma. 51
Näin tulkittuna hyväksyn täysin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen omaksuman lähestymistavan ainakin niiden neljän kantajan osalta, jotka valittivat Tribunale civile di Roman tuomiosta. 51
If, in the alternative, the Court is prepared to contemplate the possibility, in an exceptional case, of taking account of a subjective element, it seems to me that there are strong parallels with Adams; 52and that the reasons for accommodating a subjective element are as strong here as they were there.
Jos yhteisöjen tuomioistuin on toissijaisesti valmis harkitsemaan mahdollisuutta ottaa poikkeustilanteessa huomioon subjektiivinen seikka, minusta vaikuttaa siltä, että käsiteltävänä olevassa asiassa on paljon yhtäläisyyksiä asian Adams vastaan komissio 52kanssa ja että perusteet subjektiivisen seikan huomioon ottamiseksi ovat yhtä vahvat kuin mainitussa asiassa.
observing the situation, would have supposed the objective situation to be.
tarkkaileva järkevä sivullinen olisi olettanut objektiivisen tilanteen olevan.
Objectively, looking at the Community legislation, the quasi-contractual relations between AIMA and the wine producers, the fact that the wine producers had complied with their obligations and the apparent purpose of the Community legislation as expressed in the recitals to Regulation No 2499/82, it seems to me that such a bystander would have supposed that the proper course of redress was by way of proceedings before the national court to obtain payment of the Community aid with, in all probability, a reference under Article 234 EC.
Kun tarkastellaan objektiivisesti yhteisön lainsäädäntöä, AIMAn ja viinintuottajien välisiä lähes sopimussuhteisiin verrattavia suhteita, sitä, että viinintuottajat olivat noudattaneet velvoitteitaan, sekä asetuksen N:o 2499/82 johdantoosan perustelukappaleissa ilmaistua yhteisön lainsäädännön ilmeistä tarkoitusta, minusta tuntuu, että tällainen sivullinen olisi olettanut, että asianmukainen tapa hakea korvausta oli nostaa kansallisessa tuomioistuimessa kanne yhteisön tuen saamiseksi todennäköisesti EY 234 artiklan mukaisen ennakkoratkaisun avulla.
Such payments are generically made at national level, and are claimed (if necessary) via national proceedings, with the Member State then accounting to the Community through the procedure for the clearance of EAGGF accounts.
Tällaiset maksut suoritetaan yleensä kansallisella tasolla, ja niitä vaaditaan (tarvittaessa) kansallisten oikeudenkäyntien avulla, jolloin jäsenvaltio antaa niistä selvityksen yhteisölle EMOTR:n tilien tarkastamista ja hyväksymistä koskevassa menettelyssä.
I find it difficult to accept the idea that a reasonable bystander, viewing the situation objectively, would have jumped to the conclusion in 1983 that the wine producers should launch a damages claim against the Commission.
Minun on hankala hyväksyä ajatusta, jonka mukaan tilannetta objektiivisesti tarkkaileva järkevä sivullinen olisi vuonna 1983 tehnyt sellaisen hätiköidyn päätelmän, että viinintuottajien olisi esitettävä vahingonkorvausvaatimus komissiolle.
The present case, like Adams, is, for the reasons given by the Court of First Instance, an exceptional case.
Käsiteltävänä oleva asia on asian Adams vastaan komissio tapaan poikkeuksellinen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämistä syistä.
In Adams, the applicant had notified the Commission of anti-competitive practices engaged in by his employer Hoffmann-La Roche & Co AG (‘Roche’). He subsequently brought an action against the Commission for compensation for damage allegedly suffered as a result of wrongful acts or omissions on its part which led to his arrest, detention and conviction in Switzerland for 51 — See points 30 and 32 above and 107 below.52 — Cited in footnote 34.
Asian Adams vastaan komissio kantaja oli ilmoittanut komissiolle työnantajansa Hoffmann-La Roche & Co. AG:n (jäljempänä Roche) toteuttamista kilpailua rajoittaneista toimenpiteistä. Hän nosti sittemmin komissiota vastaan kanteen saadakseen korvauksen vahingosta, jonka hän mielestään oli kärsinyt komission suorittamien sellaisten virheellisten toimien tai laiminlyöntien 51 – Ks. edellä 30 ja 32 kohta ja jäljempänä 109 kohta.52 – Mainittu edellä alaviitteessä 34.
Rather, applying the test (as set out by the Commission) that ‘the limitation period cannot begin to run before all the injurious effects of the measure have been produced and consequently before the time when the applicants were bound to incur damage which was certain in character’, I consider that such a bystander would have said that, although the general nature of the damage that the applicants were likely to suffer if they were not paid the Community aid might be obvious in June 1983, its unavoidable nature was not.
Soveltamalla (komission esittämää) edellytystä, jonka mukaan ”vanhentumisaika ei voi alkaa kulua, ennen kuin tästä toimesta aiheutuvat vahinkoseuraukset ovat syntyneet ja ennen kuin siitä väistämättä aiheutui kantajille kiistatonta vahinkoa”, katson pikemminkin, että tällainen sivullinen olisi todennut näin, vaikka sen vahingon yleinen luonne, jonka kantajat todennäköisesti kärsisivät yhteisön tuen jäädessä maksamatta niille, saattoi olla ilmeinen kesäkuussa 1983, mutta sen väistämättömyys ei sitä ollut.
The applicants were ‘bound to incur damage which was certain in nature’ only when it became objectively clear that proceedings before the national court would not result in their receiving the aid. That was
Kantajille ”väistämättä aiheutui kiistatonta vahinkoa” vasta sitten, kun kävi objektiivisesti selväksi, että kansallisessa tuomioistuimessa käytävä oikeudenkäynti ei johtaisi tuen maksamiseen niille. ”Toimesta [yhteisön
COMMISSION v CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA AND OTHERS economic espionage arising out of that notification.
vuoksi, joiden seurauksena hänet oli pidätetty, vangittu ja tuomittu Sveitsissä mainittuun ilmoitukseen perustuvan talousvakoilun johdosta.
The Court found that, following a visit by Roche’s lawyer to the Commission on 8 November 1974, the Commission’s knowledge of the gravity of the risk to which it had exposed Mr Adams by its earlier conduct 53was sufficient to give rise to liability.
Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että Rochen asianajajan käytyä komissiossa marraskuussa 1974 komission tietoisuus aiemman toimintansa 53Adamsille aiheuttaman riskin laajuudesta oli riittävä peruste komission saattamiseksi vastuuseen.
By failing to make all reasonable efforts to pass on to Mr Adams the information available to it following that visit, the Commission incurred liability towards him in respect of the damage which was likely to result from the discovery of his identity.
Koska komissio laiminlöi kaikkien siltä edellytettävissä olleiden toimenpiteiden toteuttamisen toimittaakseen Adamsille sillä mainitun asianajajan käynnin jälkeen hallussaan olleet tiedot, komission katsottiin olevan vastuussa hänen tunnistamisestaan hänelle todennäköisesti aiheutuneesta vahingosta.
of the limitation cannot constitute a valid defence to a claim by a person who has suffered damage where that person only belatedly became aware of the event giving rise to it and thus could not have had a reasonable time in which to submit his application to the Court or to the relevant institution before the expiry of the limitation period.
vanhentumisaikaan ei voida vedota sellaista vahingon kärsijää vastaan, joka on saanut tietoonsa vahingon aiheuttaneen seikan vasta myöhemmin ja jolla ei tästä syystä ole ollut ennen vanhentumisajan päättymistä käytettävissään kohtuullista aikaa kanteen nostamiseen tai vaatimuksen esittämiseen.
In this case it must be borne in mind that the Court has based its conclusion in regard to the Community’s liability on the fact that the Commission had not attempted to inform and to consult the applicant following [Roche’s lawyer’s] visit of 8 November 1974.
Tältä osin on otettava huomioon, että yhteisöjen tuomioistuin perustaa yhteisön vastuuta koskevan ratkaisunsa siihen, että komissio ei ole yrittänyt antaa tietoja kantajalle eikä neuvotella hänen kanssaan [Rochen asianajajan] käynnin 8.11.1974 jälkeen.
It is clear from the information before the Court that the applicant could not have become aware of that fact until the preparatory inquiry in these proceedings, since [Roche’s lawyer’s] visit was mentioned for the first time in the Commission’s defence.
Oikeudenkäyntiasiakirjoista käy ilmi, että asianosainen on voinut saada tietoonsa kyseiset seikat vasta käsiteltävänä olevan kanteen vireillä ollessa, koska [Rochen asianajajan] käynti mainitaan ensi kertaa komission vastineessa.
Therefore, he could not have sought to establish the Community’s liability on that basis before the normal date of expiry of the limitation period’. 54
Hän ei näin ollen ole voinut perustaa kanteensa vaatimuksia yhteisön vastuuseen tältä osin ennen tavanomaisen vanhentumisajan umpeutumista”. 54
Mr Adams brought his action in July 1983.
Adams nosti kanteensa heinäkuussa 1983.
The Commission argued that it was timebarred by virtue of Article 43 of the Statute of the Court of Justice, the predecessor to the present Article 46.
Komissio väitti, että kanne oli vanhentunut yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 43 artiklan eli nykyisen 46 artiklan edeltäjän nojalla.
Mr Adams argued that the events had not become known to him until 1980, when his new lawyer had had the opportunity to study the documents relating to the criminal proceedings.
Adams väitti, että hän oli saanut tietoonsa tosiseikat vasta vuonna 1980 sen jälkeen, kun hänen uudella asianajajallaan oli tilaisuus tutkia rikosoikeudenkäynnin pöytäkirjat.
He had not believed the information supplied by the Swiss police and had been unable to read the Swiss judgments which were in German.
Hän ei ollut uskonut Sveitsin poliisin antamiin tietoihin eikä ollut voinut lukea sveitsiläisiä tuomioita, jotka on laadittu saksan kielellä.
Nor could he possibly have known of the events relating to the visit by Roche’s lawyer to the Commission on 8 November 1974.
Hänellä ei myöskään missään tapauksessa ollut mahdollisuutta saada tietoonsa Rochen asianajajan komissiossa käyntiin 8.11.1974 liittyviä tosiseikkoja.
The Court stated that Article 43 ‘must be interpreted as meaning that the expiry
Yhteisöjen tuomioistuin totesi, että 43 artiklaa ”on tulkittava siten, että
Adams is, of course, and as Commission implicitly argues, distinguishable in various respects from the present case (although I confess to some puzzlement over the Commission’s argument that it concerns not the determination of when time starts to run but rather when the limitation period expires, since the one surely depends on the other).
Asia Adams vastaan komissio on – kuten myös komissio epäsuorasti ilmaisee – monessa suhteessa tietenkin erilainen kuin käsiteltävänä oleva asia (vaikka myönnänkin hieman kummastelevani komission väitettä, jonka mukaan kyseinen asia ei koske sitä, milloin määräaika alkaa kulua, vaan pikemminkin vanhentumisajan päättymisajankohtaa, koska nämä ajankohdat ovat epäilemättä riippuvaisia toisistaan).
It does, however, demonstrate that the Court is prepared to depart from the normal application of the rules of prescription in an exceptional case.
Se kuitenkin osoittaa, että yhteisöjen tuomioistuin on valmis poikkeamaan vanhentumisaikaa koskevien sääntöjen tavanomaisesta soveltamisesta poikkeustapauksessa.
In such rare, exceptional cases I consider that it may be necessary to approach those rules more sympathetically in order to prevent prescription from being relied on as a defence in circumstances where that would be manifestly unjust.
Mielestäni tällaisissa harvinaisissa poikkeustapauksissa voi olla tarpeen tulkita kyseisiä sääntöjä tavallista suopeammin, jotta vältetään vanhentumiseen vetoaminen olosuhteissa, joissa se olisi ilmeisen perusteetonta.
53 — Namely, handing over to Roche staff edited photocopies of memoranda supplied to it by Mr Adams which had enabled Roche to identify him as the main suspect in the complaint that it had lodged with the Swiss Public Prosecutor’s Office, and which had therefore led to his arrest and supplied the police and the Swiss courts with substantial evidence against him.
53 – Rochen henkilökunnalle toimitettiin sisällöltään osittain karsittuja valokopioita muistioista, minkä seurauksena Roche pystyi tunnistamaan Adamsin pääasialliseksi epäillyksi Sveitsin yleisen syyttäjän virastossa tekemässään rikosilmoituksessa, ja tämä aiheutti näin ollen Adamsin pidättämisen ja antoi poliisille ja sveitsiläisille tuomioistuimille olennaista todistusaineistoa häntä vastaan.
54 — Paragraphs 50 and 51 of the judgment.
54 – Tuomion 50 ja 51 kohta.
With regard to the fifth applicant, the analysis I have proposed above leads to the conclusion that time began to run on the date of the judgment of the Tribunale civile di Roma, that is to say on 27 January 1989.
Viidennen kantajan osalta totean, että edellä esittämäni arviointi johtaa päätelmään, jonka mukaan määräaika alkoi kulua Tribunale civile di Roman tuomion antamispäivänä eli 27.1.1989.
The fifth applicant’s action against the Commission is accordingly timebarred.
Viidennen kantajan kanne komissiota vastaan on näin ollen vanhentunut.
That would be otherwise only if the Court were to take the view that, as in Adams, it would in the exceptional circumstances of the present case be appropriate for it essentially to rule that the timelimit laid down in Article 46 of the Statute is inapplicable to any of the applicants.
Asia olisi toisin vain, jos yhteisöjen tuomioistuin katsoisi asian Adams vastaan komissio tapaan, että käsiteltävänä olevan asian poikkeuksellisissa olosuhteissa sen olisi tarkoituksenmukaista katsoa, että perussäännön 46 artiklassa säädettyä määräaikaa ei voida soveltaa yhteenkään kantajista.
In the present case, the applicants took the decision, entirely reasonably at the time and in the context, to intervene in the proceedings brought by DAI against Assedile and AIMA in September 1984 before the Tribunale civile di Roma.
Käsiteltävänä olevassa asiassa kantajat päättivät – ajankohtaan ja asiayhteyteen nähden täysin perustellusti – osallistua väliintulijoina oikeudenkäyntiin, jonka DAI oli pannut vireille Assedileä ja AIMAa vastaan syyskuussa 1984 Tribunale civile di Romassa.
The duration of those proceedings was not, and could not have been, within the applicants’ control.
Tämän oikeudenkäynnin kesto ei ollut eikä voinut olla kantajien päätettävissä.
That court refused to make a reference for a preliminary ruling to the Court of Justice.
Kyseinen tuomioistuin kieltäytyi pyytämästä ennakkoratkaisua yhteisöjen tuomioistuimelta.
Had it done so, the matter would have become clear at that stage.
Jos se olisi pyytänyt ennakkoratkaisua, asia olisi selvinnyt tässä vaiheessa.
In the context of such a reference, the Court would necessarily have reviewed the structure of Regulation No 2499/82.
Ennakkoratkaisun yhteydessä yhteisöjen tuomioistuimen olisi täytynyt tarkastella asetuksen N:o 2499/82 rakennetta.
In so doing, it would have identified the lacuna in that regulation (as the Court of First Instance subsequently did), namely that if a Member State took one of the two available options for channelling aid, funds earmarked for the producers as ultimate recipients would in circumstances such as those of the present case be refunded to the Community rather than paid to the producers.
Tällöin se olisi huomannut asetuksessa olevan aukon (kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin sittemmin huomasi): jos jäsenvaltio valitsee toisen käytettävissään olevista vaihtoehdoista tuen kanavoimiseksi, tuottajille lopullisina tuensaajina kohdennetut varat palautettaisiin käsiteltävänä olevan asian kaltaisissa olosuhteissa yhteisölle sen sijaan että ne maksettaisiin tuottajille.
For the sake of completeness, I should add that the applicants subsequently brought an action against AIMA before the national courts for unjust enrichment.
Haluan vielä asiaa täydentääkseni lisätä, että tämän jälkeen kantajat nostivat kansallisessa tuomioistuimessa perusteetonta etua koskevan kanteen AIMAa vastaan.
56 As the applicants themselves realised, once they had approached the Commission and ascertained that the funds derived from the Assedile security had been transferred by AIMA to the Commission and credited to the EAGGF account, 57 that claim was also bound to fail: there had been no unjust enrichment of AIMA.
56Kuten kantajat itsekin ymmärsivät, heidän käännyttyään komission puoleen ja todettuaan, että AIMA oli siirtänyt Assedilen vakuudesta saadut varat komissiolle ja ne oli merkitty kirjanpitoon EMOTR:n hyväksi, 57tätäkään vaatimusta ei hyväksyttäisi, sillä AIMA ei ollut saanut perusteetonta etua.
An argument could be made out for saying that it was only at that point that the last, flickering hope of success via the national courts was extinguished.
Voitaisiin väittää, että vasta tässä vaiheessa viimeinenkin hiipuva toive kanteen menestymisestä kansallisessa tuomioistuimessa katosi.
I do not think it necessary or appropriate to go that far.
Mielestäni ei ole välttämätöntä tai tarkoituksenmukaista mennä näin pitkälle.
In the absence of a reference leading to such a review, however, it was only at the final conclusion of the national proceedings (the judgment of the Corte di Cassazione of 28 November 1994) that those four out of the five applicants who had appealed against the judgment of the Tribunale civile di Roma 55knew that their attempt to obtain payment of the Community aid that was rightfully theirs through the national courts could not succeed.
Koska tällaiseen tarkasteluun johtavaa ennakkoratkaisupyyntöä ei kuitenkaan esitetty, vasta kansallisen oikeudenkäynnin lopullisen päättymisen jälkeen (Corte di cassazionen 28.11.1994 antama tuomio) ne neljä kantajaa viidestä, jotka olivat valittaneet Tribunale civile di Roman antamasta tuomiosta, 55tiesivät, että niiden pyrkimys saada niille laillisesti kuuluva yhteisön tuki kansallisessa tuomioistuimessa ei tuottaisi tulosta.
That seems to me to be the appropriate point to hold that time had begun to run for the purposes of Article 46 of the Statute.
Minusta tämä ajankohta vaikuttaa asianmukaiselta ajankohdalta, josta perussäännön 46 artiklassa tarkoitetun määräajan voidaan katsoa alkaneen kulua.
56 — On 16 February 1996: see paragraph 38 of the judgment of the Court of First Instance, mentioned above at point 34.
56 – Tämä tapahtui 16.2.1996; ks. edellä alaviitteessä 34 mainitun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion 38 kohta.
57 — See paragraphs 39 and 40 of the judgment of the Court of First Instance.
57 – Ks. ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion 39 ja 40 kohta.
55 — See points 30 and 32 above.
55 – Ks. edellä 30 ja 32 kohta.
It therefore seems to me that, objectively, the failure of the appeal to the Corte di Cassazione spelled the end of any realistic chance that the applicants could succeed before the national courts.
Näin ollen minusta vaikuttaakin objektiivisesti tarkasteltuna siltä, että Corte di cassazionelle tehdyn valituksen hylkääminen merkitsi loppua kantajien realistisille mahdollisuuksille saada kanteensa hyväksytyksi kansallisessa tuomioistuimessa.
58It follows that that was when the damage suffered could be regarded as ‘certain’.
58 Tästä seuraa, että kärsittyä vahinkoa voitiin mainittuna ajankohtana pitää ”kiistattomana”.
At that point, the damage was indeed both imminent and foreseeable, even if it could not yet be accurately determined. 59
Vahinko oli tällöin sekä välittömästi uhkaava että ennakoitavissa, vaikka sitä ei vielä voitukaan määrittää täsmällisesti. 59
Here, if the applicants had brought a claim against the Commission at the outset it is highly likely that the Commission would have taken the view that the correct forum was the national court, both because Community aid in the agricultural sector is normally paid via the national intervention board and because national insolvency proceedings were under way.
Jos kantajat olisivat käsiteltävänä olevassa asiassa esittäneet vaatimuksen komissiolle heti alussa, on erittäin todennäköistä, että komission mielestä kansallinen tuomioistuin olisi ollut oikea oikeuspaikka kahdesta syystä, eli koska maatalousalaa koskeva yhteisön tuki maksetaan tavallisesti kansallisen interventioelimen kautta ja koska meneillään oli kansallinen maksukyvyttömyysmenettely.
In that context, I find it significant that, even in the proceedings before the Court of First Instance, the Commission continued to argue that national procedures did provide the applicants with an effective remedy.
Tältä osin pidän merkittävänä sitä, että myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydyssä oikeudenkäynnissä komissio edelleen väitti, että kansalliset menettelyt tarjosivat kantajille tehokkaat oikeussuojakeinot.
I accept that the present case does not fit neatly into the existing caselaw, referred to by both the Court of First Instance in its judgment and the Commission in its appeal.
Myönnän, että käsiteltävänä oleva asia ei vastaa täysin olemassa olevaa oikeuskäytäntöä, johon ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on viitannut tuomiossaan ja komissio valituksessaan.
That caselaw was not, however, developed in the context of circumstances such as those giving rise to the present case, where the situation falls uncomfortably between the national and Community legal systems.
Oikeuskäytäntö ei kuitenkaan ole syntynyt käsiteltävänä olevan asian kaltaisissa olosuhteissa, joissa tilanne sijoittuu hankalalla tavalla kansallisen oikeusjärjestelmän ja yhteisön oikeusjärjestelmän välimaastoon.
In the caselaw to date, in contrast, the basic problem of determining which of those systems was the appropriate forum for proceedings was not at issue.
Tähänastisessa oikeuskäytännössä ei sen sijaan ole käsitelty perustavanlaatuista ongelmaa siitä, kummassa järjestelmässä oikeudenkäynti oli tarkoituksenmukaista panna vireille.
If the prescription defence were to succeed in the present case, the result would be to deny the applicants access to the courts and hence to justice.
Jos vanhentumiseen vetoaminen menestyisi käsiteltävänä olevassa asiassa, seurauksena olisi se, että kantajilta viedään oikeus tuomioistuinkäsittelyyn ja oikeussuojaan.