natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The main issue in the present case turns on the proper interpretation of Article 4 of Directive 2002/37 and Article 13 of Directive 91/414, and how the provisions of those two directives interact.
Pääkysymys nyt esillä olevassa asiassa liittyy direktiivin 2002/37 4 artiklan ja direktiivin 91/414 13 artiklan oikeaan tulkintaan ja siihen, miten näiden kahden direktiivin säännökset vaikuttavat toisiinsa.
Agrichem agrees that the principal aim of Directive 91/414 is related to regulating the plant protection products available on the market, but disputes that that should produce an effect by which the holder of an existing authorisation should have that authorisation withdrawn.
Agrichem on yhtä mieltä siitä, että direktiivin 91/414 pääasiallisena tarkoituksena on säännellä markkinoilla olevia kasvinsuojeluaineita, mutta kiistää, että tästä pitäisi seurata luvanhaltijan voimassa olevan luvan peruuttaminen.
The purpose of the directives
Direktiivien tarkoitus
In my view it is clear from the recitals in the preamble to Directive 91/414 18that the primary purpose of that directive is to ensure
Direktiivin 91/414 johdantoosan perustelukappaleista 18 käy mielestäni selvästi ilmi, että direktiivin ensisijaisena tarkoituksena on
The starting point must be to look at the purpose of the legislation at issue.
Kantajat ja Alankomaiden hallitus esittävät, että lainsäädännön tarkoituksena on
18 — Set out in point 5 above.
18 – Esitetty edellä tämän ratkaisuehdotuksen 5 kohdassa.
FEINCHEMIE SCHWEBDA AND BAYER CROPSCIENCE
FEINCHEMIE SCHWEBDA JA BAYER CROPSCIENCE tietoja ja ajankohtaa, jolloin luvanhaltijalla on oltava kyseiset tiedot.
Article 4 of Directive 2002/37 that the placement of plant protection products on the market is regulated, rather than to ensure the protection of intellectual property rights.
pikemminkin varmistaa, että kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamista säännellään, kuin turvata immateriaalioikeuksien suoja.
That principal purpose should be borne in mind when addressing the specific provisions of Directives 91/414 and 2002/37.
Tämä ensisijainen tarkoitus on syytä pitää mielessä tarkasteltaessa direktiivien 91/414 ja 2002/37 erityisiä säännöksiä.
Article 4 of Directive 2002/37 concerns the information required of the holder of an existing authorisation and the time when the holder must have that information.
Ennakkoratkaisupyynnössä kansallinen tuomioistuin katsoi, ettei direktiivin 2002/37 4 artiklan 1 kohdan sanamuodosta ilmene, että jäsenvaltion on peruutettava kyseisen kasvinsuojeluaineen lupa.
The CTB stated that authorisations for plant protection products containing ethofumesate as an active substance must in any event satisfy the conditions laid down by Directive 2002/37.
CTB totesi, että etofumesaattia tehoaineena sisältäviä kasvinsuojeluaineita koskevien lupien on joka tapauksessa täytettävä direktiivissä 2002/37 asetetut edellytykset.
Neither Directive 2002/37 nor Directive 91/414 lays down the condition that it must be demonstrated during the compliance check that an existing authorisation is supported by an Annex II dossier.
Direktiivissä 2002/37 tai direktiivissä 91/414 ei edellytetä, että mainittujen edellytysten täyttymistä tarkastettaessa voimassa olevan luvan tueksi on esitettävä liitteen II asia-kirja-aineisto.
The CTB concluded that it did not have the competence to request such a dossier.
CTB tuli siihen tulokseen, ettei sillä ollut valtuuksia vaatia tällaista asiakirjaaineistoa.
In the order for reference, the referring court took the view that it did not appear from the wording of Article 4(1) of Directive 2002/37 that a Member State is required to terminate the authorisation of the plant protection product in question.
Riidanalaisessa päätöksessä CTB noudatti oikaisuvaatimusasioiden neuvoaantavan toimikuntansa suositusta ja katsoi, ettei sillä ollut valtuuksia vaatia direktiivin 2002/37 4 artiklan 1 kohdan nojalla liitteen II asiakirjaaineistoa Agrichemin voimassa olevien lupien tueksi.
The referring court appears to be in agreement with the contested decision.
Kansallinen tuomioistuin näyttää puoltavan riidanalaista päätöstä.
That court stated that the scheme of a review of authorisations (to be completed by 1 September 2003) laid down by Article 4(1) of Directive 2002/37 is intended to ensure that the conditions relating to ethofumesate set out in Annex I are complied with.
Se totesi, että direktiivin 2002/37 4 artiklan 1 kohdassa säädetyn lupien tarkastelun (joka on saatava päätökseen 1.9.2003 mennessä) tarkoituksena on varmistaa, että liitteessä I vahvistettuja etofumesaattia koskevia edellytyksiä noudatetaan.
In contrast, the scheme of re-evaluations of existing authorisations (to be completed by 28 February 2007) laid down by Article 4(2) of that directive is intended to determine whether each plant protection product satisfies the conditions set out in Article 4(1)(b), (c), (d) and (e) of Directive 91/414.
Sitä vastoin saman direktiivin 4 artiklan 2 kohdassa säädetyn voimassa olevien lupien uudelleenarvioinnin (joka on saatava päätökseen 28.2.2007 mennessä) tarkoituksena on määritellä, täyttääkö kukin kasvinsuojeluaine direktiivin 91/414 4 artiklan 1 kohdan b, c, d ja e alakohdassa vahvistetut edellytykset.
The basis for that evaluation is an Annex III dossier.
Tämä arviointi perustuu liitteen III asiakirja-aineistoon.
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-361/06
JULKISASIAMIES SHARPSTONIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-361/06 markkinoille etofumesaattia sisältävää tuotetta, ellei tällä ole asianmukaista asiakirjaaineistoa.
State concerned must withdraw authorisations unless a full dossier is provided by 1 September 2003.
Näin ollen 4 artiklan 1 kohta vaikuttaa siten, että kyseisen jäsenvaltion on peruutettava luvat, ellei täydellistä asiakirjaaineistoa toimiteta 1.9.2003 mennessä.
The referring court also stated that it was not apparent from the wording of Article 4(1) of Directive 2002/37 that Member States are required to terminate the authorisation if the authorisation holder is unable to provide, before 1 September 2003, an Annex II dossier, as Article 4(1) does not require an Annex II dossier to be submitted by the authorisation holder for the review.
Kansallinen tuomioistuin totesi myös, ettei direktiivin 2002/37 4 artiklan 1 kohdan sanamuodosta ilmene, että jäsenvaltioiden on peruutettava lupa, jos luvanhaltija ei pysty toimittamaan ennen 1.9.2003 liitteen II asia-kirja-aineistoa, koska 4 artiklan 1 kohdassa ei edellytetä, että luvanhaltijan on toimitettava liitteen II asiakirjaaineisto tarkastelua varten.
Furthermore, that court assumes that the review can be carried out on the basis of data already known to the authority which previously granted the authorisation.
Lisäksi kansallinen tuomioistuin olettaa, että tarkastelu voidaan tehdä luvan myöntäneen viranomaisen tiedossa jo olevien tietojen perusteella.
The Commission’s first contention appears to be correct from the plain wording of Article 4 of Directive 2002/37.
Komission ensimmäinen väite näyttää pitävän paikkansa direktiivin 2002/37 4 artiklan sanamuodon perusteella.
However, it does not follow that a party that holds an existing authorisation should not be permitted to retain it.
Tästä ei kuitenkaan seuraa, että osapuolelta, jolla on voimassa oleva lupa, olisi peruutettava tämä lupa.
Agrichem is also in agreement with the contested decision.
Myös Agrichem puoltaa riidanalaista päätöstä.
It submits that ethofumesate has been approved (on the basis of an Annex II dossier).
Se toteaa, että etofumesaatti on hyväksytty (liitteen II asiakirjaaineiston perusteella).
That implies that there is no reason based on health concerns to withdraw an existing authorisation.
Tämä merkitsee sitä, ettei jo voimassa olevan luvan peruuttaminen ole perusteltua terveydellisistä syistä.
It also argues that the staggered time-periods for review of existing authorisations under Article 4(1) of Directive 2002/37, and for the more substantial re-evaluation under Article 4(2) thereof, imply that a dossier is required for the latter but not the former.
Agrichem väittää myös, että direktiivin 2002/37 4 artiklan 1 kohdassa säädetyt, voimassa olevien lupien tarkastelua ja 4 artiklan 2 kohdassa säädetyt, laajempaa uudelleenarviointia koskevat porrastetut määräajat viittaavat siihen, että asiakirjaaineistoa edellytetään jälkimmäisessä muttei ensimmäisessä tapauksessa.
Requiring a dossier for a review under Article 4(1) would lead to there being little difference between the two types of evaluation.
Asiakirjaaineiston edellyttäminen 4 artiklan 1 kohdassa säädettyä tarkastelua varten johtaisi siihen, että nämä kaksi arviointitapaa eroaisivat toisistaan vain vähän.
In contrast, the Commission submits that Directive 2002/37 was enacted on the basis that Member States cannot authorise a body to place an ethofumesate product on the market unless that body possesses an appropriate dossier.
Komissio sitä vastoin väittää, että direktiivi 2002/37 annettiin, jotta jäsenvaltiot eivät voi antaa yritykselle lupaa saattaa
Alternative meanings for Article 4 have been suggested by the Netherlands and by the Commission.
Alankomaiden hallitus ja komissio ovat ehdottaneet vaihtoehtoisia merkityksiä 4 artiklalle.
The Netherlands suggests that although it is not apparent from the text of Article 4(1) that a dossier is needed, the requirement for a dossier is not in conflict with the wording of that article.
Alankomaiden hallitus esittää, että vaikka 4 artiklan 1 kohdan tekstistä ei ilmene, että asiakirjaaineisto tarvitaan, asiakirjaaineistoa koskeva vaatimus ei ole ristiriidassa artiklan sanamuodon kanssa.
The Commission has offered two possible interpretations of Articles 4(1) and 4(2).
Komissio on esittänyt kaksi mahdollista tulkintaa 4 artiklan 1 ja 2 kohdasta.
First, the Commission suggests that the first deadline (in Article 4(1)) requires the presentation of an Annex II dossier, whereas the second deadline (in Article 4(2)) requires the re-evaluation of an Annex III dossier (on the rationale that as multiple products will be
Ensinnäkin komissio toteaa, että ensimmäinen määräaika (4 artiklan 1 kohdassa) edellyttää liitteen II asiakirjaaineiston esittämistä, kun taas toinen määräaika (4 artiklan 2 kohdassa) edellyttää liitteen III asiakirjaaineiston uudelleenarviointia (sillä perusteella, että kun markkinoilla on useita tuotteita, jotka sisältävät useita
on the market, with multiple substances in them, checking each one will take longer).
eri aineita, jokaisen tarkastaminen vie enemmän aikaa).
Alternatively, the Commission argues that Article 4(1) is superfluous and merely clarifies the general requirement to submit a dossier at the end of the first period.
Toissijaisesti komissio väittää, että 4 artiklan 1 kohta on tarpeeton ja että sillä pelkästään täsmennetään yleistä vaatimusta asiakirjaaineiston toimittamisesta ensimmäisen määräajan päättyessä.
Relationship between the two directives
Direktiivien 91/414 ja 2002/37 keskinäinen suhde
In my view, the interpretations offered by the Netherlands and the Commission would involve interpreting Article 4 in a manner contrary to its plain wording, and in the case of the Commission’s first argument, contrary to the plain wording of recital 8 of Directive 2002/37.
Katson, että Alankomaiden hallituksen ja komission esittämät tulkinnat johtaisivat 4 artiklan sellaiseen tulkintaan, joka on ristiriidassa jo pelkästään artiklan sanamuodon kanssa ja komission ensimmäisen väitteen osalta direktiivin 2002/37 johdantoosan kahdeksannen perustelukappaleen sanamuodon kanssa.
It is accepted by all parties that Article 6 of Directive 91/414 provides a framework which envisages the enactment of a series of directives, inter alia, Directive 2002/37.
Kaikki ennakkoratkaisumenettelyyn osallistuneet osapuolet katsovat, että direktiivin 91/414 6 artikla muodostaa kehyksen, jossa säädetään mahdollisuudesta antaa direktiivejä, eli esimerkiksi direktiivi 2002/37.
However, the question of the relationship between the two directives is a matter of some dispute.
Ne eivät kuitenkaan ole yhtä mieltä näiden kahden direktiivin keskinäisestä suhteesta.
Taking the most straightforward interpretation of that provision, the review procedure for existing authorisations set out under Article 4(1) demands only basic information (as found in Annex I), and not a full Annex II or III dossier.
Direktiivin 4 artiklan 1 kohdan kaikkein yksinkertaisimman tulkinnan mukaan tässä säännöksessä säädetty voimassa olevien lupien tarkastelumenettely edellyttää ainoastaan perustietoja (kuten liitteestä I ilmenee) eikä täydellistä liitteen II tai III asiakirjaaineistoa.
It merely involves checking that ‘the conditions relating to ethofumesate … are complied with’.
Menettelyssä pelkästään tarkastetaan, että ”etofumesaattia koskevia edellytyksiä noudatetaan”.
It does not require a full re-evaluation of the plant protection product as such (that task is laid down by Article 4(2)).
Se ei edellytä itse kasvinsuojeluaineen täydellistä uudelleenarviointia (tästä tehtävästä säädetään 4 artiklan 2 kohdassa).
Therefore, Article 4(1) does not logically require withdrawal of an existing authorisation on the grounds that a company holding that authorisation does not have access to an Annex II (or III) dossier.
Direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa ei täten loogisesti edellytetä voimassa olevan luvan peruuttamista sillä perusteella, että yrityksellä, joka on kyseisen luvan haltija, ei ole pääsyä liitteen II (tai III) asiakirja-aineis-toon.
On that basis, the question referred to this Court may be answered in the affirmative.
Näin ollen yhteisöjen tuomioistuimelle esitettyyn ennakkoratkaisukysymykseen voitaisiin vastata myöntävästi.
The starting point of those parties who propose that the question referred be answered in the negative is that Directive 2002/37 should be interpreted in the light of Directive 91/414, rather than constituting lex specialis.
Ne ennakkoratkaisumenettelyyn osallistuneet osapuolet, jotka ehdottavat, että ennakkoratkaisukysymykseen olisi vastattava kieltävästi, pitävät lähtökohtanaan sitä, että direktiiviä 2002/37 olisi tulkittava direktiivin 91/414 valossa eikä niin, että sitä pidetään erityislakina (lex specialis).
That is because Directive 2002/37 is a Commission Directive, envisaged in Article 6 of Directive 91/414, which amends that directive only to the extent of including a further substance in Annex I. The applicants contend that Directive 2002/37 should therefore be interpreted in the light of Directive 91/414.
Ne katsovat näin siksi, että direktiivi 2002/37 on komission direktiivi, jonka antaminen tehdään mahdolliseksi direktiivin 91/414 6 artiklassa ja jolla muutetaan viimeksi mainittua direktiiviä ainoastaan sisällyttämällä yksi uusi aine sen liitteeseen I. Kantajat esittävät, että direktiiviä 2002/37 olisi täten tulkittava direktiivin 91/414 valossa.
Agrichem accepts that argument but argues that when the plain meaning of the words in Directive 2002/37 is considered, Directive 91/414 does not have to modify the meaning of Directive 2002/37, as the two are complementary.
Agrichem hyväksyy nämä perustelut mutta väittää, että kun otetaan huomioon direktiivin 2002/37 selkeä merkitys, direktiivillä 91/414 ei tarvitse muuttaa direktiivin 2002/37 merkitystä, koska nämä kaksi direktiiviä täydentävät toisiaan.
Agrichem submits that Directive 91/414 would modify the meaning of Directive 2002/37 only in the event of a conflict, which is not the case.
Agrichem toteaa, että direktiivi 91/414 muuttaisi direktiivin 2002/37 merkitystä ainoastaan ristiriitatilanteessa, jollaisesta ei tässä yhteydessä ole kyse.
However, the argument is circular, because it takes one straight back to the question of whether Article 4(1) of Directive 2002/37 does or does not require a body holding an existing authorisation for a plant protection product to be in possession of Annex II dossier.
Tämä on kuitenkin kehäpäätelmä, koska se johtaa suoraan takaisin kysymykseen, edellytetäänkö direktiivin 2002/37 4 artiklan 1 kohdassa, että kasvinsuojeluaineen voimassa olevan luvan haltijalla on oltava liitteen II asiakirja-aineisto.
Agrichem contends, in the alternative, that, although the enactment of Directive 2002/37 was envisaged by Directive 91/414, Directive 2002/37 nevertheless constitutes lex specialis, because it deals more specifically than Article 8 of Directive 91/414 with the transitional provisions.
Agrichem väittää toissijaisesti, että vaikka direktiivissä 91/414 säädettiin mahdollisuudesta antaa direktiivi 2002/37, viimeksi mainittu on siitä huolimatta erityislaki, koska siinä käsitellään siirtymäsäännöksiä tarkemmin kuin direktiivin 91/414 8 artiklassa.
The applicants, the Netherlands and the Commission submit that, in contrast to later amending directives, Directive 2002/37 is something of an anomaly, in that it provides for a longer period before the delivery of an Annex II dossier than that envisaged by Article 8 of Directive 91/414.
Kantajat, Alankomaiden hallitus ja komissio väittävät, että myöhemmin annetuista muutosdirektiiveistä poiketen direktiivi 2002/37 on jonkinlainen poikkeus siinä mielessä, että siinä säädetty määräaika liitteen II asiakirjaaineiston toimittamiselle on pidempi kuin direktiivin 91/414 8 artiklassa.
These parties have referred to Directive 2005/53 as an example of a more typical amending directive.
Ne ovat maininneet direktiivin 2005/53 esimerkkinä tyypillisemmästä muutosdirektiivistä.
FEINCHEMIE SCHWEBDA AND BAYER CROPSCIENCE would be precisely the effect of the Commission’s reading.
FEINCHEMIE SCHWEBDA JA BAYER CROPSCIENCE perustelukappaleessa todetaan nimenomaisesti, ettei direktiivi 2005/53 vaikuta aiemmin annetuissa muutosdirektiiveissä asetettuihin velvoitteisiin.
I also recall that Directive 2005/53 does not concern ethofumesate; and that it had not entered into force at the material time.
Muistutan myös, että direktiivi 2005/53 ei koske etofumesaattia eikä se ollut vielä tullut voimaan nyt kyseessä olevana ajankohtana.
These parties cite Article 3 of that directive, which states that for the active substances added by that directive, Member States must verify that the authorisation holder has access to an Annex II dossier.
Kantajat, Alankomaiden hallitus ja komissio mainitsevat esimerkkinä direktiivin 2005/53 3 artiklan, jossa todetaan, että jäsenvaltioiden on tarkistettava kyseisellä direktiivillä lisättyjen tehoaineiden osalta, että luvanhaltijalla on pääsy liitteen II asiakirja-aineistoon.
They point out that the 10th recital to Directive 2005/53 clearly states that Article 13 of Directive 91/414 is intended to apply to holders of existing authorisations, and that all authorisation holders should have access to an Annex II dossier.
Ne huomauttavat, että direktiivin 2005/53 johdantoosan 10 perustelukappaleessa todetaan selvästi, että direktiivin 91/414 13 artiklaa on tarkoitus soveltaa voimassa olevien lupien haltijoihin ja että kaikilla luvanhaltijoilla olisi oltava pääsy liitteen II asiakirja-aineistoon.
I therefore agree with Agrichem that the interpretation found in the preamble to Directive 2005/53 should not be retrospectively applied to Directive 2002/37.
Yhdyn näin ollen Agrichemin näkemykseen, jonka mukaan direktiivin 2005/53 johdanto-osaan sisältyvää tulkintaa ei pitäisi soveltaa takautuvasti direktiiviin 2002/37.
The Commission therefore argues that Directive 2002/37 should have the same requirements read into it, on the basis that Directive 2005/53 simply rendered explicit an intention that was implicit in the earlier directives regarding the interaction between Directive 91/414 and the amending directives.
Komissio väittää näin ollen, että direktiiviä 2002/37 olisi tulkittava siten, että siihen sisältyvät nämä samat vaatimukset, sillä perusteella, että direktiivillä 2005/53 yksinkertaisesti tuotiin eksplisiittisesti esiin tarkoitus, joka sisältyi implisiittisesti aiempiin direktiiveihin ja joka koskee direktiivin 91/414 ja muutosdirektiivien vuorovaikutusta.
Agrichem submits that the interpretation proposed by the Commission would apply a prospective interpretation (found in the recitals) to a previous directive.
Agrichem toteaa, että komission ehdottamassa tulkinnassa aiemmin annettuun direktiiviin sovelletaan tulevaisuuteen suuntautuvaa tulkintaa (joka on esitetty johdantoosan perustelukappaleissa).
Agrichem submits that as well as being contrary to the principle of legal certainty, such an interpretation is explicitly ruled out by the recitals themselves.
Agrichem huomauttaa, että tällainen tulkinta on paitsi oikeusvarmuuden periaatteen vastainen myös nimenomaisesti suljettu pois kyseisissä johdantoosan perustelukappaleissa.
I do not accept the Commission’s argument.
En voi hyväksyä komission väitettä.
Recital 11 to Directive 2005/53 states, quite explicitly, that Directive 2005/53 does not affect obligations which have arisen under previous amending directives. Yet that
Direktiivin 2005/53 johdantoosan 11
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-361/06 of Article 13 does not extend to holders of existing authorisations.
JULKISASIAMIES SHARPSTONIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-361/06 teella. Näin ollen 13 artiklan soveltamisala ei kata voimassa olevien lupien haltijoita.
That article concerns the use of the information constituting an Annex II dossier which was submitted in order to add an active substance to the list of permitted substances found in Annex I to Directive 91/414.
Tämä artikla koskee liitteen II asiakirjaaineiston muodostavien tietojen käyttöä.
The scope of Article 13(1)
13 artiklan 1 kohdan soveltamisala siten, että sitä sovelletaan lupahakemuksen tekijöihin eikä voimassa olevien lupien haltijoihin.
Article 13 was interpreted as applying to those bodies making applications for authorisation, rather than holders of existing authorisations. As existing authorisations for plant protection products containing ethofumesate have to be confirmed by re-examination under Article 4(1) of Directive 2002/37, the validity of such authorisations should remain unaffected by, and should not fall into, the sphere of operation of Article 13.
Etofumesaattia sisältäviä kasvinsuojeluaineita koskevat voimassa olevat luvat on direktiivin 2002/37 4 artiklan 1 kohdan nojalla varmennettava niitä tarkastelemalla, joten 13 artiklalla ei ole sen mukaan vaikutusta tällaisten lupien voimassaoloon eivätkä tällaiset luvat kuulu 13 artiklan soveltamisalaan.
The essential question to be answered is whether companies in Agrichem’s position fall within the scope of Article 13.
Keskeinen kysymys on se, kuuluvatko Agrichemin kaltaiset yritykset 13 artiklan soveltamisalaan.
Agrichem argues that as a holder of existing authorisations, rather than a company which wishes to bring new plant protection products on to the market, it does not fall within the scope of Article 13.
Agrichem katsoo olevansa voimassa olevien lupien haltija eikä yritys, joka haluaa saattaa markkinoille uusia kasvinsuojeluaineita, joten se ei kuulu 13 artiklan soveltamisalaan.
The provisions of that article are therefore irrelevant to it.
Artiklan säännökset ovat siten Agrichemin mukaan merkityksettömiä sen kannalta.
The applicants suggest that the definition of the term ‘applicant’ should apply to all bodies other than the notifying applicants.
Kantajat esittävät, että käsitteen ”hakija” määritelmää olisi sovellettava kaikkiin muihin kuin ilmoituksen tekeviin hakijoihin.
They argue that as the directives aim to protect the investments of companies which have researched and developed certain active substances, Articles 4 and 13 together operate to create a framework for authorisations in which the requirements which have to be met are set out in Article 13 if authorisation is to be sought or retained.
Ne väittävät, että direktiiveillä pyritään suojaamaan tiettyjä tehoaineita tutkineiden ja kehittäneiden yritysten investointeja, joten 4 ja 13 artikla muodostavat yhdessä lupakehyksen, jossa täytettävät vaatimukset määritetään 13 artiklassa, jos kyse on luvan hakemisesta tai säilyttämisestä.
Agrichem points out that the wording of Article 13 refers to ‘applicant’.
Agrichem huomauttaa, että 13 artiklan sanamuodossa viitataan ”hakijaan”.
A review under Article 4(1) of Directive 2002/37 is not based on an application. Therefore, the scope
Direktiivin 2002/37 4 artiklan 1 kohdassa säädettyä tarkastelua ei suoriteta hakemuksen perus-