natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Mrs Rinau then lodged an appeal on a point of law before the Lietuvos Aukščiausiasis Teismas to have that order set aside and a fresh decision adopted granting her application for nonrecognition of the judgment of the Amtsgericht Oranienburg of 20 June 2007, in so far as that judgment awarded custody of Luisa to Mr Rinau and ordered Mrs Rinau to return the child to her father and to leave her in his custody.
Inga Rinau teki tällöin Lietuvos Aukščiausiasis Teismasiin kassaatiovalituksen, jossa hän vaati kyseisen määräyksen kumoamista ja sellaisen uuden tuomion antamista, jolla hyväksyttäisiin hänen hakemuksensa Amtsgericht Oranienburgin 20.6.2007 antaman tuomion tunnustamatta jättämisestä siltä osin kuin siinä annettiin Luisan huoltajuus Michael Rinaulle ja velvoitettiin Inga Rinau palauttamaan lapsi isälleen ja antamaan tälle huoltajuus.
In these circumstances the Lietuvos Aukščiausiasis Teismas decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Tässä tilanteessa Lietuvos Aukščiausiasis Teismas on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
The urgent procedure
Lietuvos Aukščiausiasis Teismas on pyytänyt 21.5.2008 antamallaan määräyksellä, joka on toimitettu yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamoon 22.5.2008, ennakkoratkaisupyynnön käsittelemistä työjärjestyksen 104 b artiklan mukaisessa kiireellisessä menettelyssä.
The referring court reasoned that request by reference to recital 17 in the preamble to the Regulation, which refers to the return without delay of a child which has been removed or retained, and to Article 11(3) of that regulation, which sets a deadline of six weeks for the court to which an application for return is made to issue its judgment.
Kansallinen tuomioistuin on perustellut pyyntöään viittaamalla asetuksen johdantoosan 17 perustelukappaleeseen, joka koskee poisviedyn lapsen palauttamista viipymättä, ja saman asetuksen 11 artiklan 3 kohtaan, jossa vahvistetaan palauttamispyyntöä käsittelevälle tuomioistuimelle kuuden viikon määräaika ratkaisun antamista varten.
The referring court finds that it is necessary to act urgently on the ground that any delay would be very unfavourable to the relationship between the child and the parent with whom she does not live.
Kansallinen tuomioistuin toteaa, että asiassa on toimittava kiireellisesti, koska viipeet olisivat erittäin haitallisia lapsen ja sen vanhemman välisille suhteille, jonka luona hän ei asu.
The damage to that relationship could be irreparable.
Näiden suhteiden heikentyminen ei ehkä olisi korjattavissa.
The referring court also relies on the need to protect the child against any possible harm and the need to ensure a fair balance between the interests of the child and those of her parents, which is another reason for having recourse to the urgent procedure.
Kansallinen tuomioistuin nojautuu myös siihen, että lasta on suojattava mahdolliselta vahingolta ja että on välttämätöntä saavuttaa oikea tasapaino lapsen edun ja hänen vanhempiensa edun välillä, mikä niin ikään edellyttää kiireellisen menettelyn käyttämistä.
On a proposal from the Judge-Rapporteur and after hearing the Advocate General, the Third Chamber of the Court decided to allow the referring court’s request that the reference for a preliminary ruling be dealt with under an urgent procedure.
Yhteisöjen tuomioistuimen kolmas jaosto on esittelevän tuomarin ehdotuksesta ja julkisasiamiestä kuultuaan päättänyt hyväksyä kansallisen tuomioistuimen pyynnön ennakkoratkaisupyynnön käsittelemisestä kiireellisessä menettelyssä.
Preliminary observations
Alustavia huomautuksia
The Convention of 27 September 1968 on Jurisdiction and the Enforcement of Judgments in Civil and Commercial Matters (OJ 1978 L 304, p.
Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27.9.1968 tehdyllä yleissopimuksella (EYVL 1972, L 299, s.
36), which has subsequently been amended on several occasions, sought to facilitate the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters as between the Contracting States.
32), jota on muutettu myöhemmin useaan kertaan, pyrittiin helpottamaan sopimusvaltioiden välillä yksityisoikeuden alaan kuuluvien tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa.
To that end, it introduced rules on jurisdiction and procedures for the recognition and enforcement of judgments in those matters.
Tätä tarkoitusta varten siinä otettiin käyttöön toimivaltasääntöjä sekä tätä alaa koskevien tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevia menettelyjä.
Those rules were based on the principle of the trust of the courts of one Contracting State in the decisions taken by the courts of another Contracting State and vice versa.
Nämä säännöt perustuivat periaatteeseen, jonka mukaan sopimusvaltion tuomioistuimet luottavat vastavuoroisesti toisen sopimusvaltion tuomioistuinten antamiin tuomioihin.
According to Article 1 thereof, that convention is not to apply as regards the status or legal capacity of natural persons and rights in property arising out of a matrimonial relationship.
Tätä yleissopimusta ei sen 1 artiklan mukaan sovelleta luonnollisten henkilöiden oikeudelliseen asemaan, oikeuskelpoisuuteen tai oikeustoimikelpoisuuteen eikä aviovarallisuussuhteisiin.
The 1980 Hague Convention was adopted on the basis that the interests of children are of paramount importance in matters relating to their custody and that it is necessary to protect children internationally from the harmful effects of their wrongful removal or retention and to establish procedures to ensure their prompt return to the State of their habitual residence, as well as to secure protection for rights of access.
Vuoden 1980 Haagin yleissopimus tehtiin, koska katsottiin, että lapsen etu on ensisijaisen tärkeä kaikissa lapsen huoltajuutta koskevissa kysymyksissä ja että lasta on suojattava kansainvälisellä tasolla kaikilta lapsen luvattomasta poisviennistä tai palauttamatta jättämisestä aiheutuvilta vahingollisilta vaikutuksilta ja on otettava
The guiding principles of the conventions referred to in the two previous paragraphs were taken over, in matrimonial matters and matters of parental responsibility, by the Regulation.
Asetukseen otettiin edellisissä kahdessa kohdassa mainittujen yleissopimusten näkemykset avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevien asioiden osalta.
The Regulation is applicable in civil matters relating to divorce, legal separation or marriage annulment and to the attribution, exercise, delegation, restriction or termination of parental responsibility.
Asetusta sovelletaan siviilioikeudellisissa asioissa, jotka liittyvät yhtäältä avioeroon, asumuseroon tai avioliiton pätemättömäksi julistamiseen ja toisaalta vanhempainvastuun myöntämiseen, käyttämiseen, siirtämiseen, rajoittamiseen tai lopettamiseen.
Under recital 21 in the preamble thereto, the Regulation is based on the idea that the recognition and enforcement of judgments given in a Member State must be based on the principle of mutual trust and the grounds for nonrecognition must be kept to the minimum required.
Asetus perustuu sen johdantoosan 21 perustelukappaleen mukaan näkemykseen, jonka mukaan jäsenvaltioiden tuomioistuinten antamien tuomioiden tunnustamisen ja täytäntöönpanon olisi perustuttava keskinäisen luottamuksen periaatteeseen, ja tunnustamatta jättämisen perusteet olisi rajoitettava ainoastaan välttämättömimpiin.
According to recitals 12 and 13 in the preamble thereto, the Regulation is based on the idea that the best interests of the child must prevail and, under recital 33, the Regulation seeks to ensure respect for the fundamental rights of the child, as set out in Article 24 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union.
Asetuksen taustalla on sen johdantoosan 12 ja 13 perustelukappaleen mukaan näkemys, jonka mukaan lapsen etu on ensisijainen, ja sen 33 perustelukappaleen mukaan asetuksessa pyritään varmistamaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 24 artiklassa tunnustettujen lapsen perusoikeuksien kunnioittaminen.
The Regulation seeks, in particular, to deter child abductions between Member States and, in cases of abduction, to obtain the child’s return without delay.
Asetuksella pyritään erityisesti estämään lasten poisviemisiä jäsenvaltioiden välillä ja varmistamaan poisviemisten yhteydessä lapsen palauttaminen viipymättä.
Under recital 17 in the preamble thereto, the Regulation complements the provisions of the 1980 Hague Convention, which nevertheless remains applicable.
Asetuksen johdantoosan 17 perustelukappaleen mukaisesti asetus täydentää vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen määräyksiä, mutta yleissopimusta sovelletaan edelleen.
Pursuant to Article 60, the Regulation is to take precedence over the 1980 Hague Convention.
Asetusta sovelletaan sen 60 artiklan mukaan ensisijaisesti vuoden 1980 Haagin yleissopimukseen nähden.
The questions referred for a preliminary ruling should be answered in the light of the observations and principles recalled in paragraphs 47 to 54 of this judgment.
Ennakkoratkaisukysymyksiin on vastattava tämän tuomion 47–54 kohdassa esitettyjen huomautusten ja periaatteiden perusteella.
The fourth to sixth questions
Neljäs, viides ja kuudes kysymys
By its fourth to sixth questions, which it is appropriate to examine together and first, the referring court is essentially asking whether the adoption by a court of the Member State of origin of a decision that the child be returned and the issue of the certificate under Article 42 of the Regulation comply with the objectives of and procedures under that regulation where a court of the Member State where the child is wrongfully retained has taken a decision that the child be returned to the Member State of origin.
Kansallinen tuomioistuin tiedustelee neljännessä, viidennessä ja kuudennessa kysymyksessään, jotka on käsiteltävä yhdessä ja ensin, lähinnä sitä, vastaako se, että tuomion antaneen jäsenvaltion tuomioistuin antaa lapsen palauttamista edellyttävän tuomion ja asetuksen 42 artiklassa tarkoitetun todistuksen, asetuksen tavoitteita ja menettelyjä siinä tapauksessa, että sen jäsenvaltion tuomioistuin, josta lapsi on luvattomasti jätetty palauttamatta, on määrännyt lapsen palauttamisesta tuomion antaneeseen jäsenvaltioon.
The referring court also seeks to ascertain whether Article 24 of the Regulation must be interpreted as meaning that the court of the Member State in which the child is wrongfully retained is obliged to recognise the decision requiring the child’s return issued by the court of the Member State of origin if that court failed to observe the procedures laid down in the Regulation.
Kansallinen tuomioistuin haluaa lisäksi tietää, onko kyseisen asetuksen 24 artiklaa tulkittava siten, että sen jäsenvaltion tuomioistuimen, josta lapsi on luvattomasti jätetty palauttamatta, on tunnustettava tuomio, jossa edellytetään lapsen palauttamista ja jonka on antanut tuomion antaneen jäsenvaltion tuomioistuin, vaikka tämä ei ole noudattanut kyseisessä asetuksessa määriteltyä menettelyä.
Article 11(8) of the Regulation states that ‘[n]otwithstanding a judgment of nonreturn pursuant to Article 13 of the 1980 Hague Convention, any subsequent judgment which requires the return of the child issued by a court having jurisdiction under this Regulation shall be enforceable in accordance with Section 4 of Chapter III below in order to secure the return of the child’.
Asetuksen 11 artiklan 8 kohdassa säädetään, että ”huolimatta lapsen palauttamatta jättämistä koskevan tuomion antamisesta vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 13 artiklan perusteella, tämän asetuksen nojalla toimivaltaisen tuomioistuimen myöhemmin antama lapsen palauttamista edellyttävä tuomio on täytäntöönpanokelpoinen III luvun 4 jakson mukaisesti lapsen palauttamisen turvaamiseksi”.
According to some of the observations submitted to the Court, the effect of that provision is that a certificate can be issued pursuant to Article 42 of the Regulation only if a judgment of nonreturn has been issued beforehand pursuant to Article 13 of the 1980 Hague Convention.
Tiettyjen yhteisöjen tuomioistuimelle esitettyjen huomautusten mukaan tämä säännös vaikuttaa siten, että asetuksen 42 artiklassa tarkoitettu todistus voidaan antaa vain siinä tapauksessa, että ensin on annettu tuomio palauttamatta jättämisestä vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 13 artiklan mukaisesti.
It would follow, in the main proceedings, that the fact that the Lietuvos apeliacinis teismas ordered the return of the child, by its decision of 15 March 2007, would have prevented the courts of the Member State of origin from issuing a certificate pursuant to Article 42, as the Amtsgericht Oranienburg did by its decision of 20 June 2007, which was upheld by the decision of 20 February 2008 of the Brandenburgisches Oberlandesgericht.
Kyseisten huomautusten mukaan tästä seuraa pääasian kannalta, että se, että Lietuvos apeliacinis teismas on määrännyt lapsen palauttamisesta 15.3.2007 antamallaan tuomiolla, on estänyt tuomion antaneen jäsenvaltion tuomioistuimia antamasta kyseisessä 42 artiklassa tarkoitettua todistusta, jollaisen Amtsgericht Oranienburg on antanut 20.6.2007 antamastaan tuomiosta, jonka Brandenburgisches Oberlandesgericht pysytti 20.2.2008 antamallaan tuomiolla.
The interpretation that a certificate cannot be issued pursuant to Article 42 of the Regulation unless a judgment of nonreturn has been issued beforehand must be adopted.
Tulkinta, jonka mukaan asetuksen 42 artiklassa tarkoitettua todistusta ei voida antaa, ellei ensin ole annettu tuomiota palauttamatta jättämisestä, on hyväksyttävä.
That is the interpretation which follows from the Regulation as a whole and, in particular, from Article 11(8) thereof.
Tämä on näet tulkinta, joka perustuu asetuksen kokonaisuuteen ja erityisesti sen 11 artiklan 8 kohtaan.
Having provided that a judgment given in a Member State is to be recognised in the other Member States without any special procedure being required, the Regulation organises the recognition and declaration of enforceability of judgments in two parts (Articles 21(1) and (3), 11(8), 40(1) and 42(1)).
Sen jälkeen kun asetuksessa säädetään, että jäsenvaltiossa annettu tuomio on tunnustettava muissa jäsenvaltioissa vaatimatta minkään erityisen menettelyn noudattamista, siinä järjestetään tuomioiden tunnustaminen ja niiden täytäntöönpanokelpoiseksi julistaminen kahdella tasolla (21 artiklan 1 ja 3 kohta, 11 artiklan 8 kohta, 40 artiklan 1 kohta ja 42 artiklan 1 kohta).
According to the first part, the adoption of a decision of recognition and the declaration of enforceability may be requested in accordance with the procedures provided for in Section 2 of Chapter III of the Regulation.
Ensimmäisellä tasolla tunnustamista ja täytäntöönpanokelpoisuuden julistamista koskevan päätöksen tekemistä voidaan hakea tämän asetuksen III luvun 2 jaksossa säädettyjen menettelyjen mukaisesti.
By the second part, the enforceability of certain judgments concerning rights of access or requiring the return of the child is subject to the provisions of Section 4 of that chapter.
Jälkimmäisellä tasolla tiettyjen tapaamisoikeutta koskevien tai lapsen palauttamista edellyttävien tuomioiden täytäntöönpanokelpoisuuteen sovelletaan saman luvun 4 jakson säännöksiä.
That second part ties in very closely with the provisions of the 1980 Hague Convention and seeks, provided that certain conditions are satisfied, the immediate return of the child.
Jälkimmäinen taso perustuu täysin vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen määräyksiin, ja se koskee tiettyjen edellytysten täyttyessä lapsen välitöntä palauttamista.
Although intrinsically connected with other matters governed by the Regulation, in particular rights of custody, the enforceability of a judgment requiring the return of a child following a judgment of nonreturn enjoys procedural autonomy, so as not to delay the return of a child who has been wrongfully removed to or retained in a Member State other than that in which that child was habitually resident immediately before the wrongful removal or retention.
Vaikka lapsen palauttamista edellyttävän tuomion, joka on annettu palauttamatta jättämistä koskevan tuomion jälkeen, täytäntöönpanokelpoisuus liittyy läheisesti muihin asetuksessa säänneltyihin asioihin, erityisesti lapsen huoltoa koskevaan oikeuteen, sitä koskee prosessiautonomia, jotta ei viivytettäisi sellaisen lapsen palauttamista, joka on luvattomasti viety muuhun jäsenvaltioon tai jätetty palauttamatta muusta jäsenvaltiosta kuin jossa lapsen asuinpaikka oli välittömästi ennen luvatonta pois viemistä tai palauttamatta jättämistä.
The procedural autonomy of the provisions in Articles 11(8), 40 and 42 of the Regulation and the priority given to the jurisdiction of the court of origin, in the context of Section 4 of Chapter III of the Regulation, are reflected in Articles 43 and 44 of the
Asetuksen 11 artiklan 8 kohdassa sekä 40 ja 42 artiklassa olevien säännösten prosessiautonomia ja asetuksen III luvun 4 jaksossa tuomion antaneen tuomioistuimen toimivallalle annettu ensisijaisuus ilmenevät asetuksen 43 ja 44 artiklasta, joissa
The reservation expressed in Article 21(3) of the Regulation by the use of the terms ‘[w]ithout prejudice to Section 4’, which is the subject of the fourth question put by the referring court, is intended to make it clear that the option afforded by that provision to any interested party to apply for a decision that the judgment issued in a Member State be or not be recognised does not preclude the possibility, where the conditions are satisfied, of recourse to the rules provided for in Articles 11(8), 40 and 42 of the Regulation in the event of return of a child following a judgment of nonreturn, since those rules take precedence over those provided for in Sections 1 and 2 of Chapter III.
Asetuksen 21 artiklan 3 kohdassa tehdyllä varauksella, jossa on käytetty ilmaisua ”sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän luvun 4 jakson soveltamista” ja joka on kansallisen tuomioistuimen esittämän neljännen kysymyksen kohteena, pyritään täsmentämään, että tässä säännöksessä jokaiselle, jonka etua tuomion tunnustaminen koskee, annettu mahdollisuus pyytää vahvistettavaksi, että jäsenvaltiossa annettu tuomio on tunnustettava tai jätettävä tunnustamatta, ei sulje pois edellytysten täyttyessä sitä mahdollisuutta, että turvaudutaan asetuksen 11 artiklan 8 kohdassa sekä 40 ja 42 artiklassa säädettyyn järjestelyyn, mikäli lapsen palauttamista edellytetään palauttamatta jättämisestä annetun tuomion jälkeen, koska tämä järjestely on ensisijainen III luvun 1 ja 2 jakson järjestelyihin nähden.
It should be noted that the procedure provided for in the event of return of a child following a judgment of nonreturn takes over and reinforces the provisions of Art -icles 12 and 13 of the 1980 Hague Convention.
Korostettakoon, että menettelyssä, josta säädetään niiden tapausten varalta, joissa lapsen palauttamista edellytetään palauttamatta jättämisestä annetun tuomion jälkeen, toistetaan ja vahvistetaan vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 12 ja 13 artiklan määräyksiä.
In particular, the period for adjudicating on an application for nonreturn is very short.
Etenkin palauttamatta jättämistä koskevan vaatimuksen ratkaisemiselle asetettu määräaika on hyvin lyhyt.
Moreover, a final decision requiring return may be adopted by a court having jurisdiction under the Regulation.
Lisäksi palauttamista edellyttävän lopullisen tuomion voi tehdä asetuksen nojalla toimivaltainen tuomioistuin.
Lastly, the procedure culminates in the certification of the decision which gives it special enforceability, the conditions for granting that certificate and the effects thereof being expressly set out in the Regulation.
Lopulta menettely kulminoituu tuomiota koskevaan todistukseen, joka antaa tuomiolle erityisen täytäntöönpanokelpoisuuden, koska todistuksen myöntämisedellytykset ja vaikutukset on määritelty nimenomaisesti asetuksessa.
Thus, as regards the conditions for granting a certificate, Article 42(2) of the Regulation provides that the judge of origin who delivered the judgment referred to in Article 40(1)(b) of the Regulation is to issue the certificate only if:
Asetuksen 42 artiklan 2 kohdasta ilmenee myöntämisedellytysten osalta, että asetuksen 40 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun tuomion antaneen tuomarin on annettava todistus ainoastaan, jos
‘(a) the child was given an opportunity to be heard, unless a hearing was considered inappropriate having regard to his or her age or degree of maturity;
”a) lapsella oli tilaisuus tulla kuulluksi, paitsi jos sitä pidettiin aiheettomana lapsen iän ja kehitystason huomioon ottaen; b) osapuolilla oli tilaisuus tulla kuulluiksi; ja
(c) the court has taken into account in issuing its judgment the reasons for and evidence underlying the order issued pursuant to Article 13 of the 1980 Hague Convention.’
RINAU c) tuomioistuin on tuomion antaessaan ottanut huomioon vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 13 artiklan mukaisesti annetun päätöksen taustalla olevat perustelut ja todisteet”.
As regards the effects of certification, once the certificate has been issued, the judgment requiring the return of a child referred to in Article 40(1)(b) is to be recognised and enforceable in another Member State without the need for a declaration of enforceability and without any possibility of opposing its recognition.
Todistuksen antamisen vaikutuksista voidaan todeta, että kun todistus on annettu, 40 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu lapsen palauttamista edellyttävä tuomio on tunnustettava ja on pantavissa täytäntöön toisessa jäsenvaltiossa ilman, että on tarpeen julistaa se täytäntöönpanokelpoiseksi, ja ilman, että on mahdollista kiistää sen tunnustamista.
It should be recalled that those rules apply only in the event of return of a child following a judgment ordering nonreturn referred to in Article 11(8) of the Regulation.
On muistettava, että tätä järjestelyä sovelletaan vain siinä tapauksessa, että lapsen palauttamista edellytetään asetuksen 11 artiklan 8 kohdassa tarkoitetun sellaisen tuomion jälkeen, joka koskee palauttamatta jättämistä.
Article 11(8) of the Regulation supports that view, stating that ‘[n]otwithstanding a judgment of nonreturn pursuant to Article 13 of the 1980 Hague Convention, any subsequent judgment which requires the return of the child issued by a court having jurisdiction under this Regulation shall be enforceable in accordance with Section 4 of Chapter III below in order to secure the return of the child’.
Asetuksen 11 artiklan 8 kohta puoltaa tätä, sillä kyseisen säännöksen mukaan ”huolimatta lapsen palauttamatta jättämistä koskevan tuomion antamisesta vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 13 artiklan perusteella, tämän asetuksen nojalla toimivaltaisen tuomioistuimen myöhemmin antama lapsen palauttamista edellyttävä tuomio on täytäntöönpanokelpoinen III luvun 4 jakson mukaisesti lapsen palauttamisen turvaamiseksi”.
Although the expression ‘[n]otwithstanding a judgment of non-return’ is somewhat ambiguous, its link with the words ‘any subsequent judgment’ indicates a chronological relationship between a decision, namely that of nonreturn, and the subsequent decision, such wording leaving no room for any doubt as regards the prior nature of the first decision.
Vaikka ilmaisu ”huolimatta lapsen palauttamatta jättämistä koskevan tuomion antamisesta” on hieman moniselitteinen, se osoittaa yhdessä ilmaisun ”myöhemmin antama – – tuomio” kanssa kronologisen yhteyden tuomion eli lapsen palauttamatta jättämistä koskevan tuomion ja myöhemmän tuomion välillä, koska tällainen muotoilu ei jätä mitään epäilyksiä siitä, että ensin mainittu tuomio on ajallisesti ensimmäinen.
Recital 17 in the preamble to the Regulation confirms that interpretation, stating that a nonreturn decision ‘could be replaced by a subsequent decision by the court of the Member State of habitual residence of the child prior to the wrongful removal or retention’.
Tämän tulkinnan vahvistaa asetuksen johdantoosan 17 perustelukappale, kun siinä täsmennetään, että palauttamatta jättämistä koskeva tuomio olisi ”voitava korvata myöhemmin sen jäsenvaltion tuomioistuimen tuomiolla, jossa lapsen asuinpaikka oli ennen luvatonta poisviemistä tai palauttamatta jättämistä”.