natgillin/translations-raw huggingface dataset:
According to Article 10(2), Article 10(1) does not prevent Member States from introducing rules on the burden of proof which are more favourable to plaintiffs.
Kyseisen artiklan 2 kohdassa todetaan, että mitä 1 kohdassa säädetään, ei estä jäsenvaltioita ottamasta käyttöön todistustaakkaa koskevia sääntöjä, jotka ovat kantajalle edullisempia.
In the case before the referring tribunal, it is therefore for Ms Coleman, in accordance with Article 10(1) of Directive 2000/78, to establish, before that tribunal, facts from which it may be presumed that there has been direct discrimination on grounds of disability contrary to the directive.
Pääasiassa Colemanin on siis direktiivin 2000/78 10 artiklan 1 kohdan mukaisesti näytettävä kansallisessa tuomioistuimessa toteen ne tosiseikat, joihin voidaan perustaa olettama tässä direktiivissä kielletyn vammaisuuteen perustuvan välittömän syrjinnän olemassaolosta.
In accordance with Article 10(1) of Directive 2000/78 and recital 31 in the preamble thereto, the rules on the burden of proof must be adapted when there is a prima facie case of discrimination.
Direktiivin 2000/78 viimeksi mainitun säännöksen ja direktiivin johdantoosan 31 perustelukappaleen mukaisesti todistustaakkaa koskevia sääntöjä on mukautettava niissä tapauksissa, jolloin on ilmeistä, että kyseessä on syrjintätapaus.
In the event that Ms Coleman establishes facts from which it may be presumed that there has been direct discrimination, the effective application of the principle of equal treatment then requires that the burden of proof should fall on the respondents, who must prove that there has been no breach of that principle.
Jos Coleman näyttää toteen tosiseikat, joihin voidaan perustaa olettama välittömän syrjinnän olemassaolosta, yhdenvertaisen kohtelun periaatteen tehokas toteuttaminen edellyttää siis, että todistustaakka lankeaa pääasian vastaajille, joiden on näytettävä toteen, että kyseistä periaatetta ei ole loukattu.
In that context, the respondents could contest the existence of such a breach by establishing by any legally permissible means, in particular, that the employee’s treatment was justified by objective factors unrelated to any discrimination on grounds of disability and to any association which that employee has with a disabled person.
Tässä yhteydessä vastaajat voivat kiistää tällaisen loukkauksen olemassaolon näyttämällä millä tahansa oikeussuojakeinolla toteen erityisesti, että työntekijän kohtelu on ollut perusteltua objektiivisista syistä, jotka eivät millään tavoin liity vammaisuuteen perustuvaan syrjintään eivätkä siihen, että tämän työntekijä on kanssakäymisissä vammaisen kanssa.
In the light of the foregoing considerations, the answer to the first part of Question 1 and to Questions 2 and 3 must be that Directive 2000/78, and, in particular, Articles 1 and 2(1) and (2)(a) thereof, must be interpreted as meaning that the prohibition of
Edellä esitetty huomioon ottaen ensimmäisen kysymyksen ensimmäiseen osaan ja toiseen ja kolmanteen kysymykseen on vastattava, että direktiiviä 2000/78 ja erityisesti sen 1 artiklaa ja 2 artiklan 1 kohtaa ja 2 kohdan a alakohtaa on tulkittava
Where an employer treats an employee who is not himself disabled less favourably than another employee is, has been or would be treated in a comparable situation, and it is established that the less favourable treatment of that employee is based on the disability of his child, whose care is provided primarily by that employee, such treatment is contrary to the prohibition of direct discrimination laid down by Article 2(2)(a).
Kun työnantaja kohtelee työntekijää, joka ei itse ole vammainen, epäsuotuisammin kuin jotakin toista työntekijää kohdellaan, on kohdeltu tai voitaisiin kohdella vertailukelpoisessa tilanteessa ja kun on näytetty toteen, että tämän työntekijän epäsuotuisa kohtelu perustuu hänen lapsensa, jonka tarvitsemasta hoidosta hän pääasiallisesti vastaa, vammaisuuteen, tällainen kohtelu on kyseisen 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetun välittömän syrjinnän kiellon vastaista.
The second part of Question 1, and Question 4
Ensimmäisen kysymyksen toinen osa ja neljäs kysymys
By these questions, which should be examined together, the referring tribunal asks, in essence, whether Directive 2000/78, and, in particular, Articles 1 and 2(1) and (3) thereof, must be interpreted as prohibiting harassment related to disability only in respect of an employee who is himself disabled, or whether the prohibition of harassment applies equally to an employee who is not himself disabled but who, as in the present case, is the victim of unwanted conduct amounting to harassment related to the disability of his child, for whom he is the primary provider of the care required by virtue of the child’s condition.
Kansallinen tuomioistuin haluaa näillä kysymyksillä, joita on syytä tarkastella yhdessä, selvittää, onko direktiiviä 2000/78 ja erityisesti sen 1 artiklaa ja 2 artiklan 1 ja 3 kohtaa tulkittava siten, että niissä kielletään vammaisuuteen liittyvä häirintä ainoastaan sellaista työntekijää kohtaan, joka itse on vammainen, vai sovelletaanko häirinnän kieltoa myös työntekijään, joka ei itse ole vammainen mutta joka – kuten pääasiassa – on häirintänä pidettävän haitallisen käytöksen kohteena sen vuoksi, että hänen lapsensa, jonka tarvitsemasta hoidosta hän pääasiallisesti vastaa, on vammainen.
Since, under Article 2(3) of Directive 2000/78, harassment is deemed to be a form of discrimination within the meaning of Article 2(1), it must be held that, for the same reasons as those set out in paragraphs 34 to 51 of this judgment, that directive, and, in particular, Articles 1 and 2(1) and (3) thereof, must be interpreted as not being limited to the prohibition of harassment of people who are themselves disabled.
Koska häirintää on direktiivin 2000/78 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti pidettävä saman artiklan 1 kohdassa tarkoitetun syrjinnän muotona, on todettava, että samoista syistä kuin tämän tuomion 34–51 kohdassa on esitetty, tätä direktiiviä ja erityisesti sen 1 artiklaa ja 2 artiklan 1 ja 3 kohtaa on tulkittava siten, että niissä ei kielletä vain sellaisiin henkilöihin kohdistuvaa häirintää, jotka itse ovat vammaisia.
Where it is established that the unwanted conduct amounting to harassment which is suffered by an employee who is not himself disabled is related to the disability of his child, whose care is provided primarily by that employee, such conduct is contrary to the principle of equal treatment enshrined in Directive 2000/78 and, in particular, to the prohibition of harassment laid down by Article 2(3) thereof.
Kun on näytetty toteen, että häirintänä pidettävä haitallinen käytös, jonka kohteena on työntekijä, joka itse ei ole vammainen, liittyy hänen lapsensa, jonka tarvitsemasta hoidosta hän pääasiallisesti vastaa, vammaisuuteen, tällainen käytös on direktiivissä 2000/78 vahvistetun yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja erityisesti direktiivin 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun häirinnän kiellon vastaista.
In that regard, it must nevertheless be borne in mind that, according to the actual wording of Article 2(3) of the directive, the concept of harassment may be defined in accordance with the national laws and practice of the Member States.
Tältä osin on kuitenkin muistettava, että kyseisen direktiivin 2 artiklan 3 kohdan sanamuodon mukaan häirinnän käsite voidaan määritellä jäsenvaltioiden kansallisten lainsäädäntöjen ja käytäntöjen mukaisesti.
With regard to the burden of proof which applies in situations such as that in the main proceedings, it must be observed that, since harassment is deemed to be a form of discrimination within the meaning of Article 2(1) of Directive 2000/78, the same rules apply to harassment as those set out in paragraphs 52 to 55 of this judgment.
Pääasiassa kysymyksessä olevan kaltaisessa tilanteessa sovellettavasta todistustaakasta on todettava, että koska häirintää on pidettävä eräänä direktiivin 2000/78 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun syrjinnän muotona, tämän tuomion 52–55 kohdassa mainittuja sääntöjä sovelletaan myös häirintään.
Consequently, as is apparent from paragraph 54 of this judgment, in accordance with Article 10(1) of Directive 2000/78 and recital 31 in the preamble thereto, the rules on the burden of proof must be adapted when there is a prima facie case of discrimination.
Kuten tämän tuomion 54 kohdasta ilmenee, direktiivin 2000/78 10 artiklan 1 kohdan ja kyseisen direktiivin johdantoosan 31 perustelukappaleen mukaisesti todistustaakkaa koskevia sääntöjä on mukautettava niissä tapauksissa, jolloin on ilmeistä, että kyseessä on syrjintätapaus.
In the event that Ms Coleman establishes facts from which it may be presumed that there has been harassment, the effective application of the principle of equal treatment then requires that the burden of proof should fall on the respondents, who must prove that there has been no harassment in the circumstances of the present case.
Jos Coleman näyttää toteen tosiseikat, jotka voivat olla perusteena olettamalle häirinnän olemassaolosta, yhdenvertaisen kohtelun periaatteen tehokas toteuttaminen edellyttää siis, että todistustaakka lankeaa pääasian vastaajille, joiden on näytettävä toteen, että käsiteltävänä olevan asian olosuhteissa ei ole esiintynyt häirintää.
In the light of the foregoing considerations, the answer to the second part of Question 1 and to Question 4 must be that Directive 2000/78, and, in particular, Ar -ticles 1 and 2(1) and (3) thereof, must be interpreted as meaning that the prohibition of harassment laid down by those provisions is not limited only to people who are themselves disabled.
Edellä esitetty huomioon ottaen ensimmäisen kysymyksen toiseen osaan ja neljänteen kysymykseen on vastattava, että direktiiviä 2000/78 ja erityisesti sen 1 artiklaa ja 2 artiklan 1 ja 3 kohtaa on tulkittava siten, että niissä säädetty häirinnän kielto ei rajoitu yksinomaan henkilöihin, jotka itse ovat vammaisia.
Where it is established that the unwanted conduct amounting to harassment which is suffered by an employee who is not himself disabled is related to the disability of his child, whose care is provided primarily by that employee, such conduct is contrary to the prohibition of harassment laid down by Article 2(3).
Kun on näytetty toteen, että häirintänä pidettävä haitallinen käytös, jonka kohteena on työntekijä, joka itse ei ole vammainen, liittyy hänen lapsensa, jonka tarvitsemasta hoidosta hän pää -asiallisesti vastaa, vammaisuuteen, tällainen käytös on kyseisen 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun häirinnän kiellon vastaista.
Case C-347/06
Asia C-347/06
(Articles 43 EC, 49 EC and 86 EC — Concession for a public gas-distribution service — Directive 2003/55 — Early cessation at the end of a transitional period — Principles of the protection of legitimate expectations and legal certainty)
EY 43, EY 49 ja EY 86 artikla – Kaasunjakelua koskevan julkisen palvelun suorittamiseen myönnetty konsessio – Direktiivi 2003/55 – Aikaistettu lakkaaminen siirtymäajan päättyessä – Luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden periaatteet
Opinion of Advocate General Poiares Maduro delivered on 24 April 2008 . . .
Julkisasiamies M. Poiares Maduron ratkaisuehdotus 24.4.2008 . . . . . . . .
Judgment of the Court (Second Chamber), 17 July 2008 . . . . . . . . . . .
Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 17.7.2008 . . . . . . . . .
Preliminary rulings — Jurisdiction of the Court — Limits — Jurisdiction of the national court
Ennakkoratkaisukysymykset – Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta – Rajat – Kansallisen tuomioistuimen toimivalta
SUMMARY — CASE C-347/06
TIIVISTELMÄ – ASIA C-347/06
Approximation of laws — Directives concerning approximation of law — Common rules for the internal market in natural gas — Directive 2003/55
Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Lähentämistoimenpiteet – Maakaasun sisämarkkinoita koskevat yhteiset säännöt – Direktiivi 2003/55
Freedom of movement for persons — Freedom of establishment — Freedom to provide ser -vices — Public service concession granted without a competitive tendering procedure
Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Palvelujen tarjoamisen vapaus – Julkisen palvelun konsessio, jota ei ole tehty tarjouskilpailumenettelyssä
In the context of proceedings brought under Article 234 EC, the Court does not have jurisdiction to rule on the compatibility of a national measure with Community law.
Yhteisöjen tuomioistuimella ei ole EY 234 artiklan nojalla vireille pannussa menettelyssä toimivaltaa lausua kansallisen toimenpiteen yhteensoveltuvuudesta yhteisön oikeuden kanssa.
The Court may, however, extract from the wording of the questions formulated by the national court, and having regard to the facts stated by the latter, those elements which concern the interpretation of Community law for the purpose of enabling the national court to resolve the legal problems before it.
Yhteisöjen tuomioistuin voi kuitenkin kansallisen tuomioistuimen esittämien kysymysten sanamuodon perusteella sen esittämät tiedot huomioon ottaen osoittaa, mitkä seikat liittyvät yhteisön oikeuden tulkintaan, auttaakseen kansallista tuomioistuinta ratkaisemaan sen käsiteltäväksi saatetun oikeudellisen ongelman.
In the context of the cooperation between the Court of Justice and the national courts under Article 234 EC, it is solely for the national court, before which the dispute has been brought and which must assume responsibility for the subsequent judicial decision, to determine, in the light of the particular circumstances of the case, both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court.
EY 234 artiklan mukaisessa yhteisöjen tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuimien välisessä yhteistyössä yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen yhteisöjen tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta.
Consequently, where the questions submitted for a preliminary ruling concern the interpretation of Community law, the Court is, in principle, bound to give a ruling.
Jos esitetyt kysymykset koskevat yhteisön oikeuden tulkintaa, yhteisöjen tuomioistuimen on siten lähtökohtaisesti ratkaistava ne.
On the other hand, it is not for the Court of Justice to rule on the inter -pretation and applicability of provisions of national law or to establish the facts relevant to the decision in the main proceedings.
Yhteisöjen tuomioistuimen asiana ei ole ottaa kantaa kansallisten säännösten tulkintaan ja soveltamiseen tai vahvistaa kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevan asian ratkaisemisen kannalta merkityksellisiä tosiseikkoja.
The Court must take account, under the division of jurisdiction between the Community Courts and the national courts, of the factual and legislative context, as described in the order for reference, in which the question put to it is set.
Yhteisöjen tuomioistuimen asiana on yhteisöjen tuomioistuinten ja kansallisten tuomioistuinten välisen toimivallanjaon puitteissa nimittäin ottaa huomioon ennakkoratkaisupyynnössä esitetyt, ennakkoratkaisukysymykseen liittyvät tosiasiat ja oikeudelliset seikat, sellaisina kuin kansallinen tuomioistuin on ne määritellyt.
Directive 2003/55 concerning common rules for the internal market in natural gas and repealing Directive 98/30 does not preclude legislation of a Member State from providing for the extension, on conditions which it lays down, of the length of the transitional period at the end of which the early cessation of a concession for the distribution of natural gas granted without a competitive tendering procedure must occur.
Jäsenvaltion lainsäädäntö, jolla pidennetään siinä asetetuin edellytyksin siirtymäaikaa, jonka päättymiseen mennessä tehdyn maakaasunjakelukonsession, jota ei ole tehty tarjouskilpailumenettelyssä, on aikaistetusti päätyttävä, ei ole ristiriidassa maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 98/30 kumoamisesta annetun direktiivin 2003/55 kanssa.
In those circumstances, it must also be held
Näin ollen on myös
ASM BRESCIA that neither Article 10 EC nor the principle of proportionality precludes such legislation.
ASM BRESCIA syytä katsoa, ettei tällainen lainsäädäntö ole EY 10 artiklan eikä suhteellisuusperiaatteenkaan vastainen.
being necessary to enable the contracting parties to untie their contractual relations on acceptable terms both from the point of view of the requirements of the public service and from the economic point of view.
olosuhteissa, jotka ovat hyväksyttävissä niin julkisen palvelun asettamien edellytysten kannalta kuin taloudelliseltakin kannalta katsoen.
Article 23(1) of that directive sets out the calendar for the opening of the market for the supply of natural gas and provides, in particular, that the Member States must ensure that the eligible customers, that is to say those who are entitled to approach a supplier of their choice, are, from 1 July 2007, all customers.
Kyseisen direktiivin 23 artiklan 1 kohdassa täsmennetään näet maakaasutoimitusten avaamisen aikataulu, ja siinä säädetään muun muassa, että jäsenval -tioiden on varmistettava, että vaatimuk- sia täyttäviä asiakkaita, toisin sanoen asiakkaita, joilla on oikeus kääntyä valitsemansa toimittajan puoleen, ovat 1.7.2007 alkaen kaikki asiakkaat.
That provision concerns the supply of natural gas and not its distribution.
Tuo säännös koskee maakaasun toimittamista eikä sen jakelua.
Therefore, no obligation can be inferred from it for the Member States to put an end to distribution contracts granted without any competitive tendering procedure.
Siitä ei tämän vuoksi voida johtaa jäsenvaltioille minkäänlaista velvollisuutta päättää jakelusopimuksia, joita ei ole tehty tarjouskilpailumenettelyssä.
Directive 2003/55 contains, moreover, no provision on current concessions for the distribution of natural gas.
Direktiivissä 2003/55 ei myöskään ole säännöksiä voimassa olevista maakaasunjakelukonsessioista.
Articles 43 EC, 49 EC and 86(1) EC do not preclude legislation of a Member State to implement the common rules for the internal market in natural gas by means of the early cessation, at the end of a transitional period, of concessions for the distribution of natural gas granted without a competitive tendering procedure, from providing for the extension, on certain conditions, of the length of that transitional period, provided that such an extension can be regarded as
EY 43 ja EY 49 artiklan sekä EY 86 artiklan 1 kohdan kanssa ei ole ristiriidassa kansallinen lainsäädäntö, jolla pyritään panemaan täytäntöön maakaasun sisämarkkinoita koskevat yhteiset säännöt pidentämällä siinä asetetuin edellytyksin siirtymäaikaa, jonka päättymiseen mennessä maakaasunjakelukonsession, jota ei ole tehty tarjouskilpailumenettelyssä, on aikaistetusti päätyttävä, jos tällaista pidentämistä voidaan pitää tarpeellisena, jotta sopimuskumppanit voisivat päättää sopimussuhteensa
Notwithstanding the fact that such a public service concession is outside the scope of the directives on the different categories of public contracts, public authorities are nonetheless bound, when they envisage granting such a concession, to comply with the fundamental rules of the Treaty, in general, and the principle of nondiscrimination on the grounds of nationality, in particular.
Siitä huolimatta, että tällainen julkisen palvelun konsessio ei kuulu julkisia hankintoja koskevien eri direktiivien soveltamisalaan, viranomaisten on kuitenkin tällaista konsessiota myöntäessään noudatettava EY:n perustamissopimuksen perustavanlaatuisia oikeussääntöjä ja erityisesti kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kieltoa koskevaa periaatetta.
More particularly, since such a concession is of a certain crossborder interest, its award, in the absence of any transparency, to an undertaking located in the Member State to which the contracting authority belongs, amounts to a difference in treatment to the detriment of undertakings which might be interested in that concession but which are located in other Member States.
Silloin kun tällaiseen konsessioon liittyy varma rajat ylittävä intressi, sillä, että tämä sopimus tehdään täysin vailla avoimuutta hankintaviranomaisen jäsenvaltiossa sijaitsevan yrityksen kanssa, loukataan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta kyseisestä konsessiosta mahdollisesti kiinnostuneiden, toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevien yritysten vahingoksi.
Unless it is justified by objective circumstances, such a difference in treatment, which, by excluding all undertakings located in another Member State, operates mainly to the detriment of the latter undertakings, amounts to indirect discrimination on the basis of nationality, prohibited under Articles 43 EC and 49 EC.
Tällainen erilainen kohtelu, joka sulkemalla kaikki muussa jäsenvaltiossa sijaitsevat yritykset pois on lähtökohtaisesti niille vahingollista, on EY 43 ja EY 49 artiklassa kiellettyä kansalaisuuteen perustuvaa välillistä syrjintää, jollei se ole perusteltavissa objektiivisilla näkökohdilla.
In add -ition, Article 86(1) EC precludes Member States, in the case of public undertakings and undertakings to which they grant special or exclusive rights, from maintaining in force national legislation contrary to Articles 43 EC and 49 EC.
Lisäksi EY 86 artiklan 1 kohdan vastaista on se, että jäsenvaltiot pitävät voimassa lainsäädäntöä, joka koskee julkisia yrityksiä taikka yrityksiä, joille jäsenvaltiot myöntävät erityisoikeuksia tai yksinoikeuksia, ja joka on ristiriidassa EY 43 ja EY 49 artiklan kanssa.
SUMMARY — CASE C-347/06 not only permits but also requires that the termination of such a concession be coupled with a transitional period which enables the contracting parties to untie their contractual relations on acceptable terms both from the point of view of the requirements of the public service and from the economic point of view.
TIIVISTELMÄ – ASIA C-347/06 soveltaminen on ennakoitavissa – ei ainoastaan salli vaan siitä johtuu myös velvollisuus siihen, että tällaisen konsession päättämiseen liitetään siirtymäaika, joka mahdollistaa sen, että sopimuskumppanit voivat päättää sopimussuhteensa olosuhteissa, jotka ovat hyväksyttävissä niin julkisen palvelun asettamien edellytysten kannalta kuin taloudelliseltakin kannalta katsoen.
It is for the referring court to determine whether, in particular, the extension of the length of the transitional period brought about by national legislation can be regarded as being necessary to comply with the principle of legal certainty.
Kansallisen tuomioistuimen on arvioitava, voidaanko kansallisessa lainsäädännössä säädettyä siirtymäajan pidentämistä pitää oikeusvarmuuden periaatteen noudattamisen kannalta tarpeellisena.
Such a difference in treatment can however be justified by the necessity of complying with the principle of legal certainty, which forms part of the Community legal order and is binding on every national authority responsible for implementing Community law.
Tällaista erilaista kohtelua voidaan kuitenkin perustella tarpeella noudattaa oikeusvarmuuden periaatetta, joka on osa yhteisön oikeusjärjestystä ja joka velvoittaa kaikkia niitä kansallisia viranomaisia, joiden tehtäviin kuuluu yhteisön oikeuden soveltaminen.