natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The INPS does not dispute that the sole ground of refusal of Mrs Gottardo's application was that she is a French national.
INPS ei kiistä hylänneensä Gottardon hakemusta yksinomaan sen vuoksi, että tämä oli Ranskan kansalainen.
It is thus common ground that the dispute concerns a difference in treatment on the sole ground of nationality.
Näin ollen on selvää, että kyseessä oleva erilainen kohtelu perustuu pelkkään kansalaisuuteen.
The essence of the national court's question is whether the competent social security authorities of one Member State (in casu the Italian Republic) are required, pursuant to their Community obligations under Article 12 EC or Article 39 EC, to take into account, for the purpose of entitlement to oldage benefits, periods of insurance completed in a nonmember country (in casu the Swiss Confederation) by a national of a second Member State (in casu the French Republic) in circumstances where, under identical conditions of contribution, those competent authorities will take into account such periods where they have been completed by nationals of the first Member State pursuant to a bilateral international convention concluded between that Member State and the nonmember country.
Kansallinen tuomioistuin pyytää kysymyksellään vastausta siihen, onko jäsenvaltion (kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevassa asiassa Italian tasavallan) toimivaltaisten sosiaaliturvaviranomaisten EY 12 tai EY 39 artiklaan perustuvien yhteisön oikeuden mukaisten velvoitteidensa mukaisesti otettava vanhuusetuuksia koskevaa oikeutta määrittäessään huomioon vakuutuskaudet, jotka toisen jäsenvaltion (kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevassa asiassa Ranskan tasavallan) kansalainen on täyttänyt kolmannessa maassa (kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevassa asiassa Sveitsin valaliitossa), kun kyseiset toimivaltaiset viranomaiset ottavat samojen vakuutusmaksuedellytysten täyttyessä huomioon ensin mainitun jäsenvaltion ja kolmannen maan välillä tehdyn kahdenvälisen kansainvälisen sosiaaliturvasopimuksen perusteella vakuutuskaudet, jotka niiden oman valtion kansalaiset ovat täyttäneet.
However, according to the Italian Government and the INPS, the latter's refusal to grant Mrs Gottardo an oldage pension on the basis of aggregation of the periods of insurance which she completed in Italy and France, as well as in Switzerland, is justified by the fact that the conclusion by a single Member State — in casu, the Italian Republic — of a bilateral international convention with a nonmember country, namely the Swiss Confederation, does not come within the scope of Community competence.
Italian hallituksen ja INPS:n mukaan sitä, että viimeksi mainittu ei ole myöntänyt Gottardolle vanhuuseläkettä laskemalla yhteen vakuutuskaudet, jotka hän on täyttänyt sekä Italiassa, Ranskassa että Sveitsissä, voidaan kuitenkin perustella sillä, että asia ei kuulu yhteisön toimivaltaan, koska ainoastaan yksi jäsenvaltio, joka tässä tapauksessa on Italian tasavalta, on tehnyt kahdenvälisen kansainvälisen sopimuksen kolmannen maan kanssa, joka tässä tapauksessa on Sveitsin valaliitto.
The Italian Government refers in this regard to the wording of Article 3 of Regulation No 1408/71, read in the light of the definitions contained in Article l(j) and (k) thereof, as interpreted by the Court in Case C-23/92 Grana-Novoa.
On todettava, että EY 12 artiklan mukaan syrjintäkiellon periaate vaikuttaa "tämän sopimuksen soveltamisalalla" ja "sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän sopimuksen erityismääräysten soveltamista".
Under Article 12 EC, the principle of nondiscrimination applies '[wjithin the scope of application of this Treaty' and *without prejudice to any special provisions contained therein'.
Viimeksi esitetyllä ilmaisulla EY 12 artiklassa viitataan erityisesti perustamissopimuksen muihin määräyksiin, joissa kyseisessä artiklassa ilmaistun yleisen periaatteen soveltaminen on konkretisoitu erityistilanteita varten.
Such is the case, inter alia, with regard to the provisions on the free movement of workers (see, in this connection, Case 186/87 Cowan, paragraph 14).
Italian hallitus viittaa tältä osin asetuksen N:o 1408/71 3 artiklan sanamuotoon, kun sitä luetaan asetuksen 1 artiklan j ja k alakohdassa annettujen määritelmien valossa, sellaisina kuin yhteisöjen tuomioistuin on tulkinnut niitä asiassa C-23/92, Grana-Novoa, 2.8.1993 antamassaan tuomiossa.
It also follows that the Court's interpretation of the term 'legislation' in Article l(j) of Regulation No 1408/71 cannot affect the obligation of every Member State to comply with the principle of equal treatment laid down in Article 39 EC.
Tästä seuraa myös, ettei se, miten yhteisöjen tuomioistuin on tulkinnut asetuksen N:o 1408/71 1 artiklan j alakohdassa tarkoitettua "lainsäädännön" käsitettä, voi vaikuttaa jäsenvaltioiden velvollisuuteen noudattaa EY 39 artiklassa määrättyä yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.
The existence of objective justification
Objektiivisen perusteen olemassaolo
German authorities had refused her a German invalidity pension on the ground that she had worked for an insufficient number of years in Germany.
On muistettava, että edellä mainitussa asiassa Grana-Novoa kantaja, joka oli Espanjan kansalainen, oli tehnyt pakollisen sosiaalivakuutuksen alaan kuuluvaa työtä ensin Sveitsissä ja sen jälkeen Saksassa.
In exactly the same way as Mrs Gottardo in the main proceedings in the present case, Mrs Grana-Novoa sought to rely on the provisions of a convention concluded between the Federal Republic of Germany and the Swiss Confederation, application of which was limited to German and Swiss citizens, in order to have account taken of the periods of insurance which she had completed in Switzerland.
Samalla tavalla kuin Gottardo nyt kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevassa asiassa, Grana-Novoa yritti vedota Saksan liittotasavallan ja Sveitsin valaliiton välisen sopimuksen määräyksiin, joita sovellettiin ainoastaan Saksan ja Sveitsin kansalaisiin, jotta hänen Sveitsissä täyttämänsä vakuutuskaudet olisi otettu huomioon.
Disturbing the balance and reciprocity of a bilateral international convention concluded between a Member State and a nonmember country may, it is true, constitute an objective justification for the refusal by a Member State party to that convention to extend to nationals of other Member States the advantages which its own nationals derive from that convention (see, to that effect, Saint-Gobain ZN, cited above, paragraph 60).
Jäsenvaltion ja kolmannen maan välisen kahdenvälisen kansainvälisen sopimuksen tasapainon ja vastavuoroisuuden vaarantuminen voi olla objektiivinen peruste sille, että tämän sopimuksen osapuolena oleva jäsenvaltio kieltäytyy laajentamasta muiden jäsenvaltioiden kansalaisiin etuuksia, jotka sen omat kansalaiset saavat kyseisen sopimuksen perusteella (ks. vastaavasti em. asia Saint-Gobain ZN, tuomion 60 kohta).
The question submitted in the present case is based on application of the principles flowing directly from the provisions of the Treaty, so it is appropriate to recall the Court's case-law on bilateral international conventions.
Koska nyt käsiteltävänä olevassa asiassa esitetty kysymys kohdistuu suoraan perustamissopimuksen määräyksissä vahvistettujen periaatteiden soveltamiseen, on syytä kerrata yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö, joka koskee kahdenvälisiä kansainvälisiä sopimuksia.
It follows from that case-law that, when giving effect to commitments assumed under international agreements, be it an agreement between Member States or an agreement between a Member State and one or more nonmember countries, Member States are required, subject to the provisions of Article 307 EC, to comply with the obligations that Community law imposes on them.
Tämän oikeuskäytännön mukaan jäsenvaltioiden on kansainvälisissä sopimuksissa — riippumatta siitä, onko kyse jäsenvaltioiden välisestä sopimuksesta vai yhden jäsenvaltion ja yhden tai useamman kolmannen maan välisestä sopimuksesta — antamiensa sitoumusten täytäntöönpanossa noudatettava yhteisön oikeuden mukaisia velvoitteitaan, jollei EY 307 artiklan määräyksistä muuta johdu.
The fact that nonmember countries, for their part, are not obliged to comply with any Community-law obligation is of no relevance in this respect.
Sillä, että kyseisillä kolmansilla mailla ei puolestaan ole yhteisön oikeuteen perustuvia velvoitteita, ei ole tältä osin merkitystä.
However, the INPS and the Italian Government have failed to establish that, in the case in the main proceedings, the obligations which Community law imposes on them would compromise those resulting from the commitments which the Italian Republic has entered into vis-à-vis the Swiss Confederation.
INPS ja Italian hallitus eivät kuitenkaan ole osoittaneet, että kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevassa asiassa ne velvoitteet, jotka niille on asetettu yhteisön oikeudessa, vaarantaisivat niistä sitoumuksista johtuvat velvoitteet, jotka Italian tasavalta on antanut Sveitsin valaliitolle.
The unilateral extension by the Italian Republic, to workers who are nationals of other Member States, of the benefit of having insurance periods which they completed in Switzerland taken into account for the purpose of acquiring entitlement to Italian oldage benefits would in no way compromise the rights which the Swiss Confederation derives from the Italo-Swiss Convention and would not impose any new obligations on that country.
Nimittäin se, että Italian tasavalta laajentaa yksipuolisesti muiden jäsenvaltioiden kansalaisten hyväksi edun siitä, että se ottaa huomioon Sveitsissä täytetyt vakuutuskaudet määrittäessään oikeutta Italian vanhuusetuuksiin, ei millään tavalla vaaranna oikeuksia, jotka Sveitsin valaliitolla on Italian ja Sveitsin välisen sopimuksen perusteella, eikä aseta tälle uusia velvoitteita.
The only objections which the INPS and the Italian Government have put forward to justify refusal to allow aggregation of the insurance periods completed by Mrs Gottardo relate to a possible increase in their financial burden and administrative difficulties in liaising with the competent authorities of the Swiss Confederation.
Ainoat vastaväitteet, joilla INPS ja Italian hallitus perustelevat kieltäytymistään laskea yhteen Gottardon täyttämät vakuutuskaudet, koskevat sitä, että yhteistyö Sveitsin valaliiton toimivaltaisten viranomaisten kanssa mahdollisesti lisää niiden kuluja ja hallinnollisia vaikeuksia.
Those grounds cannot justify the Italian Republic's failure to comply with its Treaty obligations.
Italian tasavalta ei voi näiden syiden perusteella jättää noudattamatta perustamissopimuksen mukaisia velvoitteitaan.
'The competent social security authorities of one Member State are required, pursuant to their Community obligations under Article 39 EQ to take account, forpurposes of acquiring the right to oldage benefits, of periods of insurance completed in a nonmember country by a national of a second Member State in circumstances where, under identical conditions of contribution, those competent authorities will take into account such periods where they have been completed by nationals of the first Member State pursuant to a bilateral international convention concluded between that Member State and the nonmember country.'
Jäsenvaltion toimivaltaisten sosiaaliturvaviranomaisten on EY 39 artiklaan perustuvien yhteisön oikeuden mukaisten velvoitteidensa mukaisesti otettava vanhuusetuuksia koskevaa oikeutta määrittäessään huomioon vakuutuskaudet, jotka toisen jäsenvaltion kansalainen on täyttänyt kolmannessa maassa, kun kyseiset toimivaltaiset viranomaiset ottavat samojen vakuutusmaksuedellytysten täyttyessä huomioon ensin mainitun jäsenvaltion ja kolmannen maan välillä tehdyn kahdenvälisen kansainvälisen sosiaaliturvasopimuksen perusteella vakuutuskaudet, jotka niiden oman valtion kansalaiset ovat täyttäneet.
Advocate General D. Ruiz-Jarabo Colomer delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 5 April 2001.
Julkisasiamies D. Ruiz­Jarabo Colomer on esittänyt ratkaisuehdotuksensa täysistunnossa 5 päivänä huhtikuuta 2001.
Preliminary ruling (Article 149 of the Act of Accession of Austria, Finland and Sweden — Transitional measures — Surplus stocL· — Article 4 of Commission Regulation (EC) No 3108/94 — Competence — Holder of the goods — Import charge applicable — Legitimate expectations — Proportionality
Ennakkoratkaisu Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakitfan 149 artikla Siirtymätoimenpiteet Ylijäämävarastot — Komission asetuksen N:o 3108/94 4 artikla Toimivalta — Tavaran varastonpitäjä Sovellettava tuo?itimaksu Perusteltu luottamus Suhteellisuus Yhdenvertainen kohtelu (ensimmäinen jaosto) unioni perustuu, tehdyn asiakirjan (jäljempänä liittymisasiakirja) 149 artiklan 1 kohdan tulkinnasta sekä Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisen vuoksi maataloustuotteiden kaupan osalta toteutettavista siirtymätoimenpiteistä 19 päivänä joulukuuta 1994 annetun komission asetuksen (EY) N:o 3108/94 pätevyydestä ja tulkinnasta.
Those questions were raised in proceedings between Gerald Weidacher, as administrator of the insolvent company Thakis Vertriebs- und Handels GmbH (hereinafter 'Thakis'), and the Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft (Austrian Federal Ministry for Agriculture and Forests) regarding a notice of liability to tax in respect of the holding of surplus stocks of olive oil.
Verwaltungsgerichtshof on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 17.4.2000 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 12.5.2000, EY 234 artiklan nojalla viisi ennakkoratkaisukysymystä Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista, joihin Euroopan
By order of 17 April 2000, received at the Court on 12 May 2000, the Verwaltungsgerichtshof (Administrative Court) referred to the Court for a preliminary ruling under Article 234 EC five questions on the interpretation of Article 149(1) of the Act of Accession of the Republic of Austria, the Republic of Finland and the Kingdom of Sweden and the adjustments to the Treaties on which the European Union is founded and on the validity and interpretation of Commission Regulation (EC) No 3108/94 of 19 December 1994 on transitional measures to be adopted on account of the accession of Austria, Finland and Sweden in respect of trade in agricultural products.
Nämä kysymykset on esitetty Thakis Vertriebs­und Handels GmbH:n (jäljempänä Thakis) konkurssipesän hoitajan Weidacherin ja Bundesminister für Land­ und Forstwirtschaftin (Itävallan maa­ ja metsätalousministeriö) välisessä asiassa, joka koskee oliiviöljyn ylijäämävaraston pitämiseen perustuvaa verovelkaa.
providing security, dated 13 December 1994, the goods bound for Austria were pledged to an Austrian bank, the Α-Bank.
Itävaltaan tarkoitettu osa tavarasta pantattiin A­Bank­nimiselle itävaltalaiselle pankille 13.12.1994 allekirjoitetun vakuussopimuksen mukaisesti.
The goods, accompanied by transport documents in the name of the bank, left Tunisia on 21 December 1994 and were cleared through customs on 29 December 1994 before being unloaded.
Tavara lähti tämän pankin nimiin laadittuine kuljetusasiakirjoineen 21.12.1994 Tunisiasta ja tullattiin 29.12.1994, jolloin lastia ei vielä ollut purettu.
laying down special measures for the import of olive oil from Tunisia (OJ 1994 L 39, p.
Päätökset turvaamistoimista ja veron kantamisesta riitautti ensin Thakis ja sitten sen konkurssipesän hoitaja tekemässään oikaisuvaatimuksessa.
1); third, the legality of Regulation No 3108/94 which, first, did not fall within the competence of the Commission under Article 149(1) of the Act of Accession and, second, infringed the principle of the protection of legitimate expectations in that Article 4 thereof also applied to operators in the new Member States who effected transactions prior to the adoption of the latter regulation, that is to say before 19 December 1994.
Ensinnäkin kiistettiin se, että Thakis olisi ollut 1.1.1995 oliiviöljyvaraston "varastonpitäjä", toiseksi tuontimaksun suuruus, joka olisi Thakisin mukaan pitänyt määrittää Tunisiasta peräisin olevan oliiviöljyn tuontia koskevista yksityiskohtaisista soveltamissäännöistä 7 päivänä helmikuuta 1994 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 287/94 perusteella, ja kolmanneksi asetuksen N:o 3108/94 laillisuus, sillä se ei kuulu komission toimivaltaan liittymisasiakirjan 149 artiklan 1 kohdan nojalla ja sillä loukataan luottamuksensuojan periaatetta siltä osin kuin sen 4 artiklaa sovelletaan myös uusien jäsenvaltioiden yrityksiin, jotka ovat toteuttaneet liiketoimia ennen viimeksi mainitun asetuksen antamista eli ennen 19.12.1994.
On 31 December 1994 part of the olive oil imported by Thakis was stored in the warehouse of an Austrian wine company under the control of Α-Bank, and another part in railway wagons in an Austrian station, under the responsibility of the carrier.
Osa Thakisin maahantuomasta oliiviöljystä oli 31.12.1994 itävaltalaisen viinintuottajayrityksen varastossa Α­Bankin valvonnassa, osa taas itävaltalaisella rautatieasemalla olevissa tavaravaunuissa kuljettajan vastuulla.
The administrative proceedings were unsuccessful and the case came before the Verwaltungsgerichtshof.
Oikaisuvaatimus hylättiin, minkä jälkeen asiassa valitettiin Verwaltungsgerichtshofiin.
Entertaining doubts, in view of the claims made before it, as to the validity and interpretation of Regulation No 3108/94, it stayed proceedings and referred a number of questions to the Court for a preliminary ruling.
Koska tämä tuomioistuin on sille esitettyjen väitteiden vuoksi epävarma asetuksen N:o 3108/94 pätevyydestä ja tulkinnasta, se on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksiä.
Taking the view that Thakis was, on 1 January 1995, the holder of 1 091 341 kg of surplus stocks of Tunisian olive oil, within the meaning of Article 4 of Regulation No 3108/94, on 1 February 1995 the Agrarmarkt Austria (Austrian Office for Supervision of the Agricultural Markets) instructed it to provide security for the tax debt assessed in advance in respect of the holding of surplus stocks and, on 3 April 1995, after the company became bankrupt, served on it a tax demand for ATS 11 086 683.
Agrarmarkt Austria (Itävallan maatalousmarkkinoita valvova viranomainen) katsoi Thakisilla olevan 1.1.1995 asetuksen N:o 3108/94 4 artiklassa tarkoitettu 1 091 341 kilogramman suuruinen ylijäämävarasto tunisialaista oliiviöljyä, minkä vuoksi se toimitti sille 1.2.1995 päätöksen turvaamistoimista niiden verosaatavien turvaamiseksi, joita ennakoitiin vaadittavan ylijäämävaraston pitämisen vuoksi, ja antoi sille 3.4.1995, sen konkurssiin asettamisen jälkeen, tiedoksi 11 086 683 Itävallan shillingin (ATS) suuruisen veron kantamista koskevan päätöksen.
By its first question the national court seeks in essence to ascertain whether the Commission was competent, under Article 149(1) of the Act of Accession, to adopt the measures provided for in Article 4 of Regulation No 3108/94.
Kansallisen tuomioistuimen ensimmäinen kysymys koskee sitä, oliko komissio liittymisasiakirjan 149 artiklan 1 kohdan nojalla toimivaltainen toteuttamaan asetuksen N:o 3108/94 4 artiklassa säädetyt toimenpiteet.
The amount was calculated in accordance with Article 4(3) of Regulation No 3108/94 on the basis of the different rates of taxation for imported olive oil in force on 31 December 1994 as between the Community of Twelve and Austria.
Määrä laskettiin asetuksen N:o 3108/94 4 artiklan 3 kohdan mukaisesti kahdentoista jäsenen yhteisössä 31.12.1994 sovelletun oliiviöljyn tuontimaksun ja Itävallassa tuolloin sovelletun tuontimaksun erotuksen perusteella.
The question seeks to establish whether or not the levying of a compensatory tax, of the kind provided for in Article 4 of that regulation, constitutes a transitional measure which is necessary, within the meaning of Article 149(1) of Act of Accession, to facilitate, in the agricultural sector, the transition from the regime in force in the new Member States before their accession to the European Union to that resulting from application of the common organisation of the markets.
Itävallassa kyseisenä päivänä sovellettu tulli oli 70 ATS 100 kilogrammalta korotettuna 18 prosentin niin sanotulla taaralisällä, kun taas kahdentoista jäsenen yhteisössä sovellettu maksu oli oliiviöljyn vähimmäistuontimaksujen ja
The customs duty applicable in Austria on that date was ATS 70 per 100 kg, plus a supplement of 18%, whereas the levy applicable in the Community of Twelve was, by virtue of Annex I to Commission Regulation (EC) No 3307/94 of 29 December 1994 fixing the minimum levies on the importation of olive oil and levies on the importation of other olive oil sector products, ECU 66.31 per 100 kg (or ATS 1 098.48/100 kg).
Tämä kysymys liittyy siihen, onko kyseisen asetuksen 4 artiklassa säädetyn kaltaisen tasoitusmaksun periminen liittymisasiakirjan 149 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu siirtymätoimenpide, joka on tarpeen helpottamaan maatalousasioissa siirtymistä uusissa jäsenvaltioissa ennen niiden liittymistä Euroopan unioniin voimassa olevasta järjestelmästä yhteisten markkinajärjestelyjen soveltamisesta aiheutuvaan järjestelmään.
Before the national court, the claimant in the main proceedings submits that the levying of a tax of the kind provided for in Article 4 of Regulation No 3108/94 cannot be seen as one of the transitional measures referred to by Article 149(1) of the Act of Accession since the words 'facilitate the transition' in that provision make it clear that those measures should benefit the new Member States, and the taxation at issue in the main proceedings does not do so.
verolla pyritään estämään varastojen muodostaminen keinottelutarkoituksessa ja estämään tosiasiallisesti ylijäämävarastoja alhaisilla hinnoilla muodostaneiden toimijoiden taloudellisen edun syntyminen (ks. asetuksen N:o 3108/94 kolmas perustelukappale).
Objection was made, first, to the description of Thakis as 'holder' of a stock of olive oil as at 1 January 1995; second, to the amount of the import charge which, according to Thakis, should have been determined pursuant to Council Regulation (EC) No 287/94 of 7 February 1994
Kuten Itävallan hallitus on perustellusti huomauttanut, ylijäämävarastojen verottamisella voitiin myös lieventää liittymisasiakirjan 145 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua uusien jäsenvaltioiden velvoitetta hävittää tällaiset varastot omalla kustannuksellaan.
In view of the foregoing, the answer to the first question must be that the Commission was competent, under Article 149(1) of the Act of Accession, to adopt the measures provided for in Article 4 of Regulation No 3108/94.
Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että komissio oli liittymisasiakirjan 149 artiklan 1 kohdan nojalla toimivaltainen toteuttamaan asetuksen N:o 3108/94 4 artiklassa säädetyt toimenpiteet.
By its second question, the national court seeks in essence to determine whether Article 4 of Regulation No 3108/94 is valid in the light of the principle of proportionality and the principle of the protection of legitimate expectations.
Kansallisen tuomioistuimen toinen kysymys koskee sitä, onko asetuksen N:o 3108/94 4 artikla pätevä suhteellisuusperiaatteen ja luottamuksensuojan periaatteen kannalta.
the rights and obligations resulting from the common agricultural policy are, save where otherwise provided, immediately applicable in the new Member States.
On huomattava, että liittymisasiakirjan 137 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan mukaisesti uusiin jäsenvaltioihin sovelletaan välittömästi yhteisestä maatalouspolitiikasta johtuvia oikeuksia ja velvollisuuksia poikkeuksia lukuun ottamatta.