natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In Kadi, paragraph 268, and in Yusuf and Al Barakaat, paragraph 315, the Court of First Instance found that the fact, noted in the previous paragraph of both judgments, that the re-examination procedure confers no right directly on the persons concerned themselves to be heard by the Sanctions Committee — the only authority competent to give a decision, on a State’s petition, on the re-examination of their case — with the result that those persons are dependent, essentially, on the diplomatic protection afforded by the States to their nationals, is not to be deemed improper in the light of the mandatory prescriptions of the public international order.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 268 kohdassa ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 315 kohdassa, että kummankin tuomion edellisessä kohdassa todettua seikkaa, eli sitä, että uudelleentarkastelumenettely ei takaa itse asianomaisille henkilöille välitöntä oikeutta tulla kuulluiksi pakotekomiteassa, joka on ainoa toimivaltainen viranomainen, joka voi valtion pyynnöstä päättää heidän asiansa tarkastamisesta, siten, että nämä henkilöt ovat olennaisilta osin riippuvaisia valtioiden kansalaisilleen myöntämästä diplomaattisesta suojasta, ei voida pitää kansainvälisen oikeusjärjestyksen pakottavien normien vastaisena.
The Court of First Instance added that it is open to the persons involved to bring an action for judicial review based on domestic law, indeed even directly on the contested regulation and the relevant resolutions of the Security Council which it puts into effect, against any wrongful refusal by the competent national authority to submit their cases to the Sanctions Committee for re-examination (Kadi, paragraph 270, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 317).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi lisäksi, että asianomaisilla henkilöillä on mahdollisuus nostaa tuomioistuimessa kansalliseen oikeuteen tai jopa suoraan riidanalaiseen asetukseen sekä turvallisuusneuvoston merkityksellisiin päätöslauselmiin, jotka sillä pannaan täytäntöön, perustuva kanne mahdollisesta toimivaltaisen kansallisen viranomaisen lainvastaisesta kieltäytymisestä toimittaa heidän asiansa pakotekomitean tarkastettavaksi (asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 270 kohta ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 317 kohta).
The Court of First Instance held, in addition, that in circumstances such as those of the cases in point, in which what is at issue is a temporary precautionary measure restricting the availability of the applicants’ property, observance of the fundamental rights of the persons concerned does not require the facts and evidence adduced against them to be communicated to them, once the Security Council or its Sanctions Committee is of the view that there are grounds concerning the international community’s security that militate against it (Kadi, paragraph 274, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 320).
Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että sen käsiteltäviksi saatettujen asioiden olosuhteissa, joissa on kyse asianomaisten omaisuuden käyttöä rajoittavasta turvaamistoimesta, näiden henkilöiden perusoikeuksien kunnioittaminen ei edellytä sitä, että heille ilmoitetaan heitä vastaan esitetyistä tosiseikoista ja todisteista, kun turvallisuusneuvosto tai pakotekomitea katsoo, että tämä olisi kansainvälisen yhteisön turvallisuutta koskevien syiden vastaista (asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 274 kohta ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 320 kohta).
Having regard to those considerations, the Court of First Instance held in Kadi, paragraph 276, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 330, that the applicants’ plea alleging breach of the right to be heard must be rejected.
Näiden toteamusten valossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 276 kohdassa ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 330 kohdassa, että kantajien väitteet siitä, että kantajien oikeutta tulla kuulluiksi oli loukattu, oli hylättävä.
Lastly, with regard to the plea alleging breach of the right to effective judicial review, the Court of First Instance found as follows in paragraphs 278 to 285 of Kadi, drawn up in terms essentially identical to those of paragraphs 333 to 340 of Yusuf and Al Barakaat:
Siltä osin kuin lopuksi on kyse kanneperusteesta, jonka mukaan oikeutta tehokkaaseen tuomioistuinvalvontaan oli loukattu, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 278–285 kohdassa, jotka on laadittu sanamuodoin, joiden sisältö vastaa asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 333–340 kohdan sanamuotoa, seuraavaa:
In the circumstances of this case, the applicant has been able to bring an action for annulment before the Court of First Instance under Article 230 EC.
Käsiteltävänä olevassa asiassa kantaja on voinut nostaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kumoamiskanteen EY 230 artiklan nojalla.
In dealing with that action, the Court carries out a complete review of the lawfulness of the contested regulation with regard to observance by the institutions of the rules of jurisdiction and the rules of external lawfulness and the essential procedural requirements which bind their actions.
Tämän kanteen yhteydessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin valvoo riidanalaisen asetuksen laillisuutta täysimääräisesti siltä osin, ovatko yhteisön toimielimet noudattaneet toimivaltaa sekä ulkoista laillisuutta koskevia määräyksiä ja niiden toimintaa koskevia olennaisia menettelymääräyksiä.
The Court also reviews the lawfulness of the contested regulation having regard to the Security Council’s regulations which that act is supposed to put into effect, in particular from the viewpoints of procedural and substantive appropriateness, internal consistency and whether the regulation is proportionate to the resolutions.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin valvoo riidanalaisen asetuksen laillisuutta myös niiden turvallisuusneuvoston päätöslauselmien suhteen, jotka tällä asetuksella on tarkoitus panna täytäntöön, erityisesti muodollisen ja aineellisen asianmukaisuuden, sisäisen johdonmukaisuuden ja sen kannalta, onko asetus oikeasuhtainen päätöslauselmiin nähden.
Giving a decision pursuant to that review, the Court finds that it is not disputed that the applicant is indeed one of the natural persons entered in the summary list on 19 October 2001.
Tämän valvonnan yhteydessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että kantaja on kiistatta yksi [yhdistettyyn] luetteloon 19.10.2001 sisällytetyistä luonnollisista henkilöistä.
In this action for annulment, the Court has moreover held that it has jurisdiction to review the lawfulness of the contested regulation and, indirectly, the lawfulness of the resolutions of the Security Council at issue, in the light of the higher rules of international law falling within the ambit of jus cogens, in particular the mandatory prescriptions concerning the universal protection of the rights of the human person.
Tämän kumoamiskanteen yhteydessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on lisäksi todennut olevansa toimivaltainen tutkimaan riidanalaisen asetuksen laillisuuden ja välillisesti kyseessä olevien turvallisuusneuvoston päätöslauselmien laillisuuden jus cogensiin kuuluvien kansainvälisen oikeuden ylemmäntasoisten normien, erityisesti ihmisyksilön oikeuksien yleismaailmallista suojelua koskevien pakottavien normien valossa.
On the other hand, as has already been observed in paragraph 225 above, it is not for the Court to review indirectly whether the Security Council’s resolutions in question are themselves compatible with fundamental rights as protected by the Community legal order.
Kuten edellä 225 kohdassa on jo mainittu, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiana ei sen sijaan ole valvoa välillisesti sitä, ovatko itse kyseessä olevat turvallisuusneuvoston päätöslauselmat perusoikeuksien mukaisia, sellaisina kuin näitä suojataan yhteisön oikeusjärjestyksessä.
Nor does it fall to the Court to verify that there has been no error of assessment of the facts and evidence relied on by the Security Council in support of the measures it has taken or, subject to the limited extent defined in paragraph 282 above, to check indirectly the appropriateness and proportionality of those measures.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiana ei ole myöskään tarkastaa, ettei turvallisuusneuvoston toteuttamiensa toimenpiteiden perusteluina käyttämiä tosiseikkoja ja todisteita ole arvioitu virheellisesti, eikä muutoin kuin edellä 282 kohdassa mainitussa rajoitetussa tapauksessa valvoa välillisesti näiden toimenpiteiden tarkoituksenmukaisuutta ja suhteellisuutta.
It would be impossible to carry out such a check without trespassing on the Security Council’s prerogatives under Chapter VII of the Charter of the United Nations in relation to determining, first, whether there exists a threat to international peace and security and, second, the appropriate measures for confronting or settling such a threat.
Tällaista valvontaa ei voitaisi toteuttaa loukkaamatta Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan VII luvun mukaista turvallisuusneuvoston etuoikeutta määrittää ensinnäkin uhka kansainväliselle rauhalle ja turvallisuudelle ja toiseksi määrittää asianmukaiset toimenpiteet taistelemiseksi tätä uhkaa vastaan tai sen poistamiseksi.
Moreover, the question whether an individual or organisation poses a threat to international peace and security, like the question of what measures must be adopted vis-à-vis the persons concerned in order to frustrate that threat, entails a political assessment and value judgments which in principle fall within the exclusive competence of the authority to which the international community has entrusted primary responsibility for the maintenance of international peace and security.
Lisäksi kysymys siitä, uhkaako henkilö tai järjestö kansainvälistä rauhaa ja turvallisuutta, sekä kysymys siitä, mitä toimenpiteitä on toteutettava asianomaisia tahoja kohtaan tätä uhkaa vastaan taistelemiseksi, edellyttävät poliittista harkintaa ja arvopohdintoja, jotka kuuluvat lähtökohtaisesti ainoastaan sen viranomaisen toimivaltaan, jolle kansainvälinen yhteisö on uskonut päävastuun kansainvälisen rauhan ja turvallisuuden turvaamiseksi.
It must thus be concluded that, to the extent set out in paragraph 284 above, there is no judicial remedy available to the applicant, the Security Council not having thought it advisable to establish an independent international court responsible for ruling, in law and on the facts, in actions brought against individual decisions taken by the Sanctions Committee.’
Näin ollen on todettava, että edellä 284 kohdassa todetulla tavalla kantajalla ei ole mitään mahdollisuutta saattaa asiaa tuomioistuimen käsiteltäväksi, koska turvallisuusneuvosto ei ole pitänyt tarkoituksenmukaisena luoda sellaista itsenäistä kansainvälistä tuomioistuinta, jonka tehtävänä olisi lausua oikeuskysymysten ja tosiseikkojen osalta kanteista, jotka nostetaan pakotekomitean tekemistä yksittäisistä päätöksistä.”
In Kadi, paragraph 268, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 315, the Court of First Instance held that any such lacuna in the judicial protection available to the applicant is not in itself contrary to jus cogens.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 286 kohdassa ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 341 kohdassa, että tällainen aukko kantajan oikeusturvassa ei kuitenkaan sellaisenaan ole jus cogensin vastainen.
In this respect, the Court of First Instance found as follows in paragraphs 288 to 290 of Kadi, drawn up in terms essentially identical to those of paragraphs 343 to 345 of Yusuf and Al Barakaat:
Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 288–290 kohdassa, jotka on laadittu sanamuodoin, joiden sisältö vastaa asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 343–345 kohdan sanamuotoa, seuraavaa:
In this instance, the Court considers that the limitation of the applicant’s right of access to a court, as a result of the immunity from jurisdiction enjoyed as a rule, in the domestic legal order of the Member States of the United Nations, by resolutions of the Security Council adopted under Chapter VII of the Charter of the United Nations, in accordance with the relevant principles of international law (in particular Articles 25 and 103 of [that] Charter), is inherent in that right as it is guaranteed by jus cogens.
Käsiteltävänä olevassa asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että rajoitus, joka koskee kantajan oikeutta saattaa asia tuomioistuimen käsiteltäväksi ja joka johtuu siitä, ettei Yhdistyneiden Kansakuntien jäsenvaltioiden sisäisten oikeusjärjestysten mukaan ja kansainvälisen oikeuden merkityksellisten periaatteiden mukaisesti (erityisesti [kyseisen] perussäännön 25 ja 103 artikla) Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan VII luvun nojalla hyväksyttyjä turvallisuusneuvoston päätöslauselmia voida lähtökohtaisesti saattaa tuomioistuimen käsiteltäviksi, on olennainen osa tätä oikeutta, sellaisena kuin se taataan jus cogensissa.
Such a limitation is justified both by the nature of the decisions that the Security Council is led to take under Chapter VII of the Charter of the United Nations and by the legitimate objective pursued.
Tällaisen rajoituksen perusteluina ovat sekä niiden päätösten luonne, joita turvallisuusneuvosto joutuu tekemään Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan VII luvun nojalla, että niiden laillinen tavoite.
In the circumstances of this case, the applicant’s interest in having a court hear his case on its merits is not enough to outweigh the essential public interest in the maintenance of international peace and security in the face of a threat clearly identified by the Security Council in accordance with the Charter of the United Nations.
Käsiteltävänä olevan asian olosuhteissa kantajan intressi saattaa asiansa tuomioistuimen käsiteltäväksi asiakysymyksen osalta ei ole riittävä, jotta se voisi ylittää olennaisen yleisen edun mukaisen intressin taata kansainvälinen rauha ja turvallisuus turvallisuusneuvoston Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan määräysten mukaisesti ja selvästi yksilöimän vaaran uhatessa.
In this regard, special significance must attach to the fact that, far from providing for measures for an unlimited period of application, the resolutions successively adopted by the Security Council have always provided a mechanism for re-examining whether it is appropriate to maintain those measures after 12 or 18 months at most have elapsed …
Tältä osin huomattavan merkityksellisenä on pidettävä sitä, että turvallisuusneuvoston yksi toisensa jälkeen antamissa päätöslauselmissa ei ole suinkaan määrätty toimenpiteistä, joita sovellettaisiin rajoittamattoman tai määrittämättömän ajan, vaan niissä on aina määrätty järjestelmästä, jolla tarkastetaan 12 tai korkeintaan 18 kuukauden ajanjakson jälkeen, onko näitä toimenpiteitä tarkoituksenmukaista jatkaa – –
Last, the Court considers that, in the absence of an international court having jurisdiction to ascertain whether acts of the Security Council are lawful, the setting-up of a body such as the Sanctions Committee and the opportunity, provided for by the legislation, of applying at any time to that committee in order to have any individual case re-examined, by means of a procedure involving both the “petitioned government” and the “designating government” …, constitute another reasonable method of affording adequate protection of the applicant’s fundamental rights as recognised by jus cogens.’
Lopuksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että koska ei ole sellaista kansainvälistä tuomioistuinta, jolla olisi toimivalta valvoa turvallisuusneuvoston toimien laillisuutta, pakotekomitean kaltaisen elimen perustaminen ja teksteissä annettu mahdollisuus kääntyä pakotekomitean puoleen milloin tahansa yksittäistapauksen tarkastamiseksi sellaisen muodollisen menettelyn mukaisesti, johon osallistuvat sekä ’kohdehallitus’ että ’ehdotuksen tehnyt hallitus’ [– –], on toinen kohtuullinen tapa turvata asianmukaisesti jus cogensissa tunnustetut kantajan perusoikeudet.”
Consequently the Court of First Instance dismissed the pleas alleging breach of the right to effective judicial review and, as a result, the actions in their entirety.
Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi väitteet, joiden mukaan oikeutta tehokkaaseen tuomioistuinvalvontaan oli loukattu, ja sen jälkeen kanteen kokonaisuudessaan.
Forms of order sought by the parties to the appeal
Valitusasian asianosaisten vaatimukset
By his appeal, Mr Kadi claims that the Court should:
Kadi vaatii valituksessaan, että yhteisöjen tuomioistuin
— set aside in whole the judgment in Kadi;
– kumoaa kokonaisuudessaan asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion
— declare the contested regulation null and void, and
– toteaa riidanalaisen asetuksen pätemättömäksi ja
— order the Council and/or the Commission to pay the costs in this appeal and those incurred in the proceedings before the Court of First Instance.
– velvoittaa neuvoston ja/tai komission korvaamaan nyt käsiteltävänä olevasta valitusasiasta ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydystä menettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
By its appeal, Al Barakaat claims that the Court should:
Al Barakaat vaatii valituksessaan, että yhteisöjen tuomioistuin
— set aside the judgment in Yusuf and Al Barakaat;
– kumoaa asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion
— order the Council and the Commission to pay the costs relating to the present appeal and to the proceedings before the Court of First Instance.
– velvoittaa neuvoston ja komission korvaamaan nyt käsiteltävänä olevasta valitusasiasta ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydystä menettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
The Council contends in both cases that the Court should reject the appeal and order the appellant to pay the costs.
Neuvosto vaatii molemmissa asioissa, että valitus hylätään ja valittajat velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
In Case C-402/05 P the Commission contends that the Court should:
Komissio vaatii asiassa C-402/05 P, että yhteisöjen tuomioistuin
— declare that none of the grounds of appeal put forward by the appellant is capable of impugning the operative part of the judgment in Kadi, and replace the grounds of that judgment with those proposed in its response;
– toteaa, että yksikään valittajan esittämä valitusperuste ei ole omiaan kumoamaan asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion tuomiolauselmaa, ja korvaa kyseisen tuomion perustelut komission vastineessa esitetyllä tavalla
— in consequence, reject the appeal; and
– hylkää näin ollen valituksen ja
— order the appellant to pay the costs.
– velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
In Case C-415/05 P the Commission contends that the Court should:
Komissio vaatii asiassa C-415/05 P, että yhteisöjen tuomioistuin
— reject the appeal in its entirety, and
– hylkää kanteen kokonaisuudessaan ja
The United Kingdom has brought a cross-appeal contending that the Court should:
Yhdistynyt kuningaskunta on tehnyt vastavalituksen ja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
— dismiss the appeals, and
– hylkää valitukset ja
— set aside that part of the judgments under appeal which deal with the question of jus cogens, that is to say, paragraphs 226 to 231 of Kadi and paragraphs 277 to 281 of Yusuf and Al Barakaat.
– kumoaa valituksenalaisten tuomioiden osan, jossa käsitellään jus cogensia koskevaa kysymystä, toisin sanoen asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 226–231 kohdan ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 277–281 kohdan.
The Kingdom of Spain, granted leave to intervene in support of the forms of order sought by the Council by orders of the President of the Court of 27 April 2006 (Case C-402/05 P) and 15 May 2006 (Case C-415/05 P), contends that the Court should:
Espanjan kuningaskunta, joka hyväksyttiin väliintulijaksi tukemaan neuvoston vaatimuksia yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 27.4.2006 (asia C-402/05 P) ja 15.5.2006 (asia C-415/05 P) antamilla määräyksillä, vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
— reject the appellants’ appeals in their entirety and uphold in their entirety the judgments under appeal, and
– hylkää valittajien valitukset kokonaisuudessaan ja vahvistaa valituksenalaiset tuomiot kokonaisuudessaan
— order the appellants to pay the costs;
– velvoittaa valittajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut
— dismiss the Commission’s contentions in relation to the first ground of each appeal, upholding the judgments under appeal, and
– hylkää komission vaatimukset kummankin valituksen ensimmäisen valitusperusteen osalta ja vahvistaa valituksenalaiset tuomiot ja
— order the Commission to pay the costs;
– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut
— in the alternative, if the Court should set aside the judgment under appeal and, consequently, annul Regulation No 881/2002, order the effects of that regulation to be maintained, pursuant to Article 231 EC, until a new regulation is adopted replacing it.
– toissijaisesti, siinä tapauksessa, että yhteisöjen tuomioistuin kumoaa valituksenalaiset tuomiot ja toteaa näin ollen, että riidanalainen asetus on mitätön, toteaa, että tämän asetuksen vaikutusten on katsottava olevan lopulliset EY 231 artiklan nojalla siihen asti, kunnes annetaan uusi, korvaava asetus.
The French Republic, granted leave to intervene in support of the forms of order sought by the Council by orders of the President of the Court of 27 April 2006 (Case C-402/05 P) and 15 May 2006 (Case C-415/05 P), contends that the Court should:
Ranskan tasavalta, joka hyväksyttiin väliintulijaksi tukemaan neuvoston ja komission vaatimuksia yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 27.4.2006 (asia C-402/05 P) ja 15.5.2006 (asia C-415/05 P) antamilla määräyksillä, vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
— reject the appellants’ appeals, allow the cross-appeal of the United Kingdom and carry out a substitution of the grounds as regards the part of the judgments under appeal which concerns jus cogens, and
– hylkää valittajien vaatimukset, hyväksyy Yhdistyneen kuningaskunnan vastavalituksen ja korvaa perustelut uusilla perusteluilla siltä osin kuin on kyse tuomioiden osista, joissa käsitellään jus cogensia, ja
— order the appellants to pay the costs.
– velvoittaa valittajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
The Kingdom of the Netherlands, granted leave to intervene in support of the form of order sought by the Council by orders of the President of the Court of 27 April 2006 (Case C-402/05 P) and 15 May 2006 (Case C-415/05 P), contends in both cases that the Court should dismiss the appeal, with the proviso that there should be substitution of the grounds with regard to the scope of the review of legality or, alternatively, to the question whether norms of jus cogens have been infringed.
Alankomaiden kuningaskunta, joka hyväksyttiin väliintulijaksi tukemaan neuvoston ja komission vaatimuksia yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 27.4.2006 (asia C-402/05 P) ja 15.5.2006 (asia C-415/05 P) antamilla määräyksillä, vaatii molemmissa asioissa, että valitukset on hylättävä edellyttäen, että yhteisöjen tuomioistuin korvaa uusilla perusteluilla perustelut, jotka koskevat laillisuusvalvonnan laajuutta ja toissijaisesti sitä, onko jus cogensia koskevia sääntöjä rikottu.
The grounds of challenge to the judgments under appeal
Valituksenalaisten tuomioiden kumoamisperusteet