natgillin/translations-raw huggingface dataset:
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-533/06 course of commercial negotiations, reveals the origin of goods which he has produced himself and uses the sign in question solely to denote the particular characteristics of the goods he offers for sale, 13so that there can be no question of the trade mark used being perceived as a sign indicative of the undertaking of origin.
JULKISASIAMIES MENGOZZIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-533/06 tapauksessa, että kolmas osapuoli liikeneuvottelujen yhteydessä ilmoittaa valmistaneensa tavaran itse ja käyttää kyseistä tavaramerkkiä pelkästään kuvaamaan tarjoamansa tavaran erityispiirteitä 13niin, ettei tavaramerkin käyttöä ole mahdollista tulkita viittaukseksi yritykseen, josta tavara on peräisin.
material link in the course of trade between the goods concerned and the trade mark proprietor and was therefore liable to jeopardise the guarantee of origin which constitutes the essential function of the mark.
ulkopuolelle, vaan käyttö oli ollut omiaan vahvistamaan sitä näkemystä, että elinkeinotoiminnassa kyseisten tuotteiden ja tavaramerkin haltijan välillä olisi ollut konkreettinen yhteys, ja siten vaarantanut alkuperän takaamisen, joka on tavaramerkin keskeinen tehtävä.
The Court held that it was consequently a use which the trade mark proprietor might prevent in accordance with Article 5(1) of Directive 89/104. 16
Yhteisöjen tuomioistuin päätyi siis katsomaan, että kyseessä oli käyttö, jonka tavaramerkin haltija sai direktiivin 89/104 5 artiklan 1 kohdan nojalla kieltää. 16
In the same judgment, the Court noted that, in that particular case, the use of the sign in question was obviously not intended for purely descriptive purposes, which would otherwise be excluded from the scope of the abovementioned provision, but was such as to create the impression that there was a
”lukuun ottamatta tätä erityistilannetta, jossa tavaramerkkiä käyttää kolmas, joka suorittaa palveluja, jotka koskevat tällä tavaramerkillä varustettuja tavaroita”, jollainen siis oli kyseessä edellä mainitussa asiassa BMW annetussa tuomiossa, ”direktiivin [89/104] 5 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että se koskee tilannetta, jossa kolmas käyttää merkkiä, joka on sama kuin tavaramerkki, sellaisia kaupan pitämiään tavaroita tai suorittamiaan palveluja varten, jotka ovat samoja kuin ne, joita varten tavaramerkki on rekisteröity”.
Thus, the use of another’s trade mark by a third party to distinguish the goods or
Näin ollen näyttää siltä, että se, että kolmas osapuoli käyttää toisen tavaramerkkiä
13 — In that case, it was established that the third party used the descriptions covered by another’s trade mark solely in order to describe the qualities and, more specifically, the type of cut of the precious stones offered for sale (see Hölterhoff, paragraph 10).
13 – Kyseisessä asiassa oli riidatonta, että kolmas osapuoli oli käyttänyt toisen tavaramerkillä suojattuja nimityksiä pelkästään kuvaamaan myytäväksi tarjoamiensa jalokivien ominaisuuksia, tarkemmin sanoen niiden hionnan tyyppiä (ks. em. asia Hölterhoff, tuomion 10 kohta).
16 — Arsenal Football Club, paragraphs 54 to 56 and 60.17 — Paragraphs 27 and 28 (emphasis added).
16 – Em. asia Arsenal Football Club, tuomion 54–56 ja 60 kohta.17 – Em. asia, 27 ja 28 kohta (kursivointi tässä).
‘the basic provisions governing the form and content of comparative advertising should be uniform and the conditions of the use of comparative advertising in the Member States should be harmonised’ (second recital in the preamble), in particular by establishing ‘conditions under which comparative advertising is permitted’ (recital 18).
O2 HOLDINGS JA O2 (UK) yhdenmukaistaa ”vertailevan mainonnan käyttöä koskevat edellytykset jäsenvaltiois- sa” (toinen perustelukappale), erityisesti vahvistamalla ”edellytykset, joiden toteutuessa vertaileva mainonta on sallittua” (18 perustelukappale).
services supplied by the proprietor of the trade mark, which does not cause confusion regarding the origin of those goods or services and the third party’s goods or services, may apparently fall within the ambit of Article 5(1) of Directive 89/104 on the basis of BMW, and may escape it on the basis of Hölterhoff and Adam Opel, while, on the basis of the caselaw cited in point 23 above, in order to determine whether or not the said use is caught by that provision, it must be ascertained whether it is liable to affect a function of the trade mark other than the essential function of providing a guarantee of origin.
erottamaan tavaramerkin haltijan tarjoamia tuotteita tai palveluja tavalla, joka ei aiheuta sekaannusta kyseisten tuotteiden tai palvelujen eikä kolmannen osapuolen tuotteiden ja palvelujen alkuperän osalta, voi asiassa BMW annetun tuomion perusteella kuulua direktiivin 89/104 5 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, mutta asioissa Hölterhoff ja Adam Opel annettujen tuomioiden perusteella se ei siihen kuulu; toisaalta edellä 23 kohdassa mainitun oikeuskäytännön perusteella sen varmistamiseksi, kuuluuko käyttö soveltamisalaan vai ei, pitäisi vielä selvittää, onko käyttö sellaista, että se vaarantaa merkin jonkin sellaisen tehtävän, joka poikkeaa sen keskeisestä, alkuperän takaamisen tehtävästä.
O2 emphasises this last point in its written observations submitted in the course of the present proceedings, referring in particular to the ‘advertising function’ of the trade mark and the detriment to that function of its own bubbles trade marks allegedly resulting from the advertisement at issue.
Tätä viimeksi mainittua näkökohtaa O2 korostaa tässä menettelyssä esittämissään kirjallisissa huomautuksissa, joissa se vetoaa erityisesti tavaramerkin ”mainonnalliseen tehtävään” sekä haittaan, jota vertaileva mainonta sen mielestä aiheuttaa sen kuplamerkkien mainonnalliselle tehtävälle.
In that connection, that directive, by introducing Article 3a into Directive 84/450, specifies the conditions on which comparative advertising is permitted, 18in the light of which, as explained in the seventh recital in the preamble to Directive 97/55, it is possible ‘to determine which practices relating to comparative advertising may distort competition, be detrimental to competitors and have an adverse effect on consumer choice’.
Kun edellä mainitulla direktiivillä lisättiin direktiiviin 84/450 sen 3 a artikla, sillä tältä osin vahvistettiin vertailevan mainonnan sallittavuuden edellytykset, 18joiden perusteella – kuten direktiivin 97/55 seitsemännestä perustelukappaleesta ilmenee – voidaan ”ratkaista, mitkä vertailevaan mainontaan liittyvät käytännöt voivat vääristää kilpailua, aiheuttaa vahinkoa kilpailijoille ja vaikuttaa epäedullisesti kuluttajan valintoihin”.
As the Court has already noted, the objective was ‘the establishment of conditions in which comparative advertising must be regarded as lawful in the context of the internal market’.
Kuten yhteisöjen tuomioistuin on jo korostanut, tarkoituksena oli ”niiden edellytysten vahvistaminen, joilla vertailevaa mainontaa on pidettävä sallittuna sisämarkkinoilla”.
19It follows, according to the Court, that ‘Directive 84/450 carried out an exhaustive harmonisation of the conditions under which comparative advertising in Member States might be lawful’, and that ‘[s]uch harmonisation implies by its nature that the lawfulness of comparative advertising throughout the Community is to be assessed solely in the light of the criteria laid down by the Community legislature’. 20
19Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan tästä seuraa, että ”direktiivillä 84/450/ETY yhdenmukaistettiin kattavasti ne edellytykset, joiden nojalla vertaileva mainonta on sallittua jäsenvaltioissa”; tällainen ”yhdenmukaistaminen merkitsee jo luonteensa vuoksi sitä, että vertailevan mainonnan sallittavuutta on koko yhteisössä arvioitava yksinomaan yhteisön lainsäätäjän vahvistamien arviointiperusteiden valossa”. 20
I consider however that, in the light of the provisions of Directive 84/450 concerning comparative advertising, the question formulated by the referring court may easily be answered in the negative and that there is no need to pursue the examination, bristling with difficulties, of the conditions on which Article 5(1)(a) and (b) of Directive 89/104 apply.
Katson kuitenkin, että direktiivin 84/450 vertailevaa mainontaa koskevien säännösten valossa kansallisen tuomioistuimen esittämään kysymykseen voidaan suoraan antaa kieltävä vastaus tarvitsematta ryhtyä selvittämään direktiivin 89/104 5 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdan visaisia soveltamisedellytyksiä.
18 — See Article 1 of Directive 84/450, according to which ‘the purpose of [the] Directive is to protect consumers, persons carrying on a trade or business or practising a craft or profession and the interests of the public in general against misleading advertising and the unfair consequences thereof and to lay down the conditions under which comparative advertising is permitted’ (my emphasis).
18 – Ks. direktiivin 84/450 1 artikla, jonka mukaan direktiivin ”tarkoituksena on suojella kuluttajia ja kauppaa, liiketoimintaa, käsityötä tai ammattia harjoittavia henkilöitä sekä yleisön etuja harhaanjohtavalta mainonnalta ja sen kohtuuttomilta seurauksilta sekä vahvistaa ne edellytykset, joiden toteutuessa vertaileva mainonta on sallittua” (kursivointi tässä).
It must first of all be borne in mind that the intention in Directive 97/55 was that
Ensinnäkin on muistettava, että direktiivillä 97/55 on haluttu yhtenäistää ”vertailevan mainonnan muotoa ja sisältöä koskevat perustavaa laatua olevat säännökset” ja
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-533/06 tion, the use of a competitor’s brand name is permitted in Community law’. 23
JULKISASIAMIES MENGOZZIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-533/06 kyse vilpillisestä kilpailusta, yhteisön oikeus sallii kilpailijan tavaramerkin käyttämisen”. 23
To that end, Article 3a of Directive 84/450 lists the cumulative conditions that must be met, as far as the comparison is concerned, for comparative advertising to be permitted. 21
Tätä tarkoitusta silmällä pitäen direktiivin 84/450 3 a artiklassa luetellaan sallittavuuden edellytykset, joita on vertailevan mainonnan osalta noudatettava kumulatiivisesti. 21
Recital 14 in the preamble to Directive 97/55 notes that ‘it may, however, be indispensable, in order to make comparative advertising effective, to identify the goods or services of a competitor, making reference to a trade mark or trade name of which the latter is the proprietor’.
Direktiivin 97/55 14 perustelukappaleessa huomautetaan myös, että ”vertailevan mainonnan tehostamiseksi voi kuitenkin olla välttämätöntä yksilöidä kilpailijan tavarat tai palvelut viittaamalla viimeksi mainitun hallussa olevaan tavaramerkkiin tai kauppanimitykseen”.
The following recital adds that ‘such use of another’s trade mark, trade name or other distinguishing marks does not breach this exclusive right in cases where it complies with the conditions laid down by this Directive, the intended target being solely to distinguish between them and thus to highlight differences objectively’.
Seuraavassa perustelukappaleessa lisätään, että ”toisen tavaramerkin, kauppanimityksen tai muiden erottavien tunnusten käyttö edellä mainitulla tavalla ei riko yksinoikeutta, jos siinä noudatetaan tässä direktiivissä säädettyjä edellytyksiä, koska aiottuna tavoitteena on ainoastaan erottaa tavarat tai palvelut toisistaan ja siten puolueettomasti korostaa eroja”.
It should accordingly be noted that at least four of the eight provisions contained in Article 3a(1) are designed to protect the trade mark, trade name or other distinguishing marks of a competitor in the context of comparative advertising.
On korostettava, että kyseisen artiklan 1 kohdan kahdeksasta säännöksestä peräti neljä koskee kilpailijan tavaramerkin, kauppanimityksen tai muiden erottavien tunnusten suojaamista vertailevan mainonnan yh -teydessä.
As the Court has found, ‘under certain conditions, Directive 84/450 allows an advertiser to state in comparative advertising the brand of a competitor’s product’.
Yhteisöjen tuomioistuin onkin todennut, että ”direktiivissä 84/450/ETY sallitaan tietyin edellytyksin mainostajan ilmoittavan vertailevassa mainonnassa kilpailijan tuotteen tavaramerkin”.
22In particular it provides that comparative advertising must not create confusion in the market place between the advertiser’s trade marks, trade names or other distinguishing marks and those of a competitor (subparagraph (d)); discredit or denigrate the trade marks, trade names or other distinguishing marks of a competitor (subparagraph (e)); take unfair advantage of the reputation of a trade mark, trade name or other distinguishing marks of a competitor (subparagraph (g)); present goods or services as imitations or replicas of goods or services bearing a protected trade mark or trade name (subparagraph (h)).
22Erityisesti edellytetään, ettei vertaileva mainonta saa aiheuttaa markkinoilla sekaannusta mainostajan ja kilpailijan tavaramerkkien, kauppanimitysten tai muiden erottavien tunnusten taikka tavaroiden ja palvelujen välillä (d alakohta); vähätellä tai panetella kilpailijan tavaramerkkiä, kauppanimeä tai muuta erottavaa tunnusta (e alakohta); käyttää epäoikeutetusti hyväksi kilpailijan tavaramerkin, kauppanimityksen tai muiden erottavien tunnusten mainetta (g alakohta); esittää tavaroita tai palveluja sellaisten tavaroiden tai palvelujen jäljitelminä tai toisintoina, joilla on suojattu tavaramerkki tai kauppanimitys (h alakohta).
It follows, according to the Court, that, ‘where the comparison does not have the intention or effect of giving rise to such situations of unfair competi-
Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan tästä seuraa, että ”kun vertailun tarkoituksena tai vaikutuksena ei ole tällaisten tilanteiden aiheuttaminen, joissa on
The use of a competitor’s trade mark in an advertisement which compares the characteristics of goods or services marketed by him under that mark with those of the advertiser is therefore specifically and exhaustively covered by Article 3a of Directive 84/450.
Kilpailijan tavaramerkin käytöstä mainonnassa, jossa vertaillaan kilpailijan kyseisellä tavaramerkillä markkinoimien tuotteiden tai palveluiden ominaisuuksia mainostajan tuotteisiin tai palveluihin, säädetään siis nimenomaisesti ja kattavasti direktiivin 84/450 3 a artiklassa.
It is prohibited only if does not comply with the conditions laid down in that article. In that case, it is prohibited under that article and not under Article 5(1)(a) or (b) of Directive 89/104.
Tällainen käyttö on kiellettyä vain, jos se on kyseisessä artiklassa lueteltujen edellytysten vastaista: siinä tapauksessa se on kiellettyä viimeksi mainitun artiklan nojalla, ei direktiivin 89/104 5 artiklan 1 kohdan a tai b alakohdan nojalla.
Conversely, if it complies with those conditions, it cannot be held to be prohibited under the provisions contained in Article 5(1)(a) or (b) of Directive 89/104.
Jos käyttö sen sijaan on mainittujen edellytysten mukaista, sitä ei voida pitää direktiivin 89/104 5 artiklan 1 kohdan a tai b alakohdan säännöksissä kiellettynä.
21 — The cumulative nature of those conditions is emphasised in the 11th recital in the preamble to Directive 97/55 (‘the conditions of comparative advertising should be cumulative and respected in their entirety’) and mentioned by the Court in Pippig Augenoptik, paragraph 54.
21 – Edellytysten kumulatiivista luonnetta korostetaan direktiivin 97/55 11 perustelukappaleessa (”vertailevan mainonnan edellytysten olisi oltava kumulatiivisia ja niitä olisi noudatettava kokonaisuudessaan”), ja yhteisöjen tuomioistuin mainitsee sen em. asiassa Pippig Augenoptik antamansa tuomion 54 kohdassa.
See also Advocate General Tizzano’s Opinion delivered on 12 September 2002 in Pippig Augenoptik, point 27.
Ks. myös julkisasiamies Tizzanon 12.9.2002 esittämä ratkaisuehdotus em. asiassa Pippig Augenoptik (27 kohta).
O2 HOLDINGS AND O2 (UK) tially proposed, 26the subject of the dispute pending before the referring court is now the use by an advertiser (H3G) not of another’s trade marks (O2 or the bubbles trade marks) but of signs (pictures of bubbles) which are closely similar to another’s trade marks (the bubbles trade marks).
O2 HOLDINGS JA O2 (UK) riidassa ei kuitenkaan, sen jälkeen kun O2 rajasi kapeammaksi alun perin nostamansa tavaramerkin loukkauskanteen kohdetta, 26 ole kysymys siitä, että mainostaja (H3G) olisi käyttänyt toisen tavaramerkkejä (O2- tai kuplamerkkejä), vaan siitä, että se käytti merkkejä (kuplien kuvat), jotka ovat hyvin samankaltaisia kuin toisen tavaramerkit (kuplamerkit).
I consider however that this does not substantially alter the terms of the problem examined above.
Katson kuitenkin, ettei tämä täsmennys olennaisesti muuta edellä tarkasteltua ongelmaa.
Those provisions, like the provisions contained in Article 6(1) of Directive 89/104, do not, therefore, come into consideration for the purpose of determining whether that use is lawful.
Viimeksi mainituilla säännöksillä ei siis ole merkitystä, kuten ei myöskään direktiivin 89/104 6 artiklan 1 kohdan säännöksillä, kun arvioidaan edellä tarkoitetun käytön sallittavuutta.
There is little point in wondering whether that conclusion would also have been reached in the absence of Directive 97/55 — because, as H3G and the Commission argue, that use does not in any case fall within the scope of application of Article 5(1)(a) and (b) of Directive 89/104 24 — or whether on the contrary it follows from the introduction, with the addition of Article 3a to Directive 84/450 by Directive 97/55, of a system which, being presented as a lex specialis in cases where another’s trade mark is used in a comparative advertisement, therefore derogates from the system contained in Article 5(1)(a) and (b) of Directive 89/104.
On epäolennaista pohtia, tultaisiinko tähän johtopäätökseen myös ilman direktiiviä 97/55 – koska, kuten H3G ja komissio ovat todenneet, kyseinen käyttö ei kuitenkaan kuuluisi direktiivin 89/104 5 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdan soveltamisalaan 24 – vai onko se seurausta direktiiviin 84/450 direktiivillä 97/55 lisätystä 3 a artiklasta, jolla luodulla järjestelmällä on toisen tavaramerkin käyttöä vertailevassa mainonnassa koskevissa asioissa erityismääräyksen (lex specialis) asema ja joka siten muodostaa poikkeuksen direktiivin 89/104 5 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdan säännöksiin nähden.
That question is purely hypothetical for the purposes of the dispute assigned to the referring court and so there is no need to resolve it in the present preliminary ruling proceedings.
Edellä esitetty kysymys on kansallisen tuomioistuimen ratkaistavaksi saatetun asian kannalta luonteeltaan hypoteettinen, eikä sitä sen vuoksi ole tarpeen ratkaista tässä ennakkoratkaisumenettelyssä.
I also note that, as O2 points out, 25the first question as formulated in the order for reference turns on the use by an advertiser of another’s trade mark (or, to be more precise, a sign identical to another’s trade mark) whereas, following O2’s decision to reduce the scope of its claim of infringement as ini-
Sitä paitsi on todettava, kuten O2 on korostanut, 25 että ensimmäinen ennakkorat- kaisukysymys, sellaisena kuin se on ennakkoratkaisupyynnössä muotoiltuna, koskee tilannetta, jossa mainostaja käyttää toisen tavaramerkkiä (tai oikeammin, toisen tavaramerkin kanssa identtistä merkkiä); kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa
The use in an advertisement of a sign similar to a competitor’s trade mark may be one of the ways of identifying that competitor or that competitor’s goods or services, at least by implication, within the meaning of Article 2(2a) of Directive 84/450.
Kilpailijan tavaramerkin kanssa samankaltaisen merkin käyttäminen mainoksessa voi olla yksi tavoista tunnistaa, ainakin epäsuorasti, kyseinen kilpailija tai hänen tuotteensa tai palvelunsa direktiivin 84/450 2 artiklan 2 a kohdassa tarkoitetulla tavalla.
An advertisement which makes such use of a sign and which is intended to establish a comparison between the advertiser and his competitor or between the goods or services concerned will be subject to the system contained in Article 3a of Directive 84/450.
Mainokseen, jossa tällaista käyttöä esiintyy ja jonka tarkoituksena on vertailla keskenään mainostajaa ja mainostajan kilpailijaa tai heidän tuotteitaan tai palveluitaan, sovelletaan direktiivin 84/450 3 a artiklan säännöksiä.
As we have seen, that article provides, within a more extensive set of rules establishing an exhaustive list of the conditions on which comparative advertising may be permitted, specific rules intended to protect the trade mark against that type of advertisement.
Kuten jo aiemmin on todettu, kyseisessä artiklassa on ensinnäkin laajempi joukko säännöksiä, joilla säädetään tyhjentävästi vertailevan mainonnan sallittavuuden edellytykset, ja niiden yhteydessä erillisiä säännöksiä, joiden tarkoituksena on taata tavaramerkin suoja tällaisen mainonnan yhteydessä.
Consequently, where the proprietor of a trade mark seeks to contest the use in comparative advertising of a sign similar to that trade mark, he must base his own claim on the breach of one of the conditions laid down in Article 3a of
Niinpä sellaisen tavaramerkin haltijan, joka haluaa kieltää tavaramerkkinsä kanssa samankaltaisen merkin käytön vertailevassa mainonnassa, on
24 — That is essentially the view expressed by Advocate General Jacobs in his Opinion delivered on 20 September 2001 in Hölterhoff, points 74 to 77.
24 – Julkisasiamies Jacobs on ottanut kantaa tähän kysymykseen 20.9.2001 esittämässään ratkaisuehdotuksessa em. asiassa Hölterhoff (ratkaisuehdotuksen 74–77 kohta).
26 — See point 11 above.
26 – Ks. edellä 11 kohta.
Directive 84/450 27 and, conversely, such use does not, like the use of another’s trade mark in the same context, fall within the ambit of Article 5(1) of Directive 89/104.
JULKISASIAMIES MENGOZZIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-533/06 perusteltava vaatimuksensa jonkin direktiivin 84/450 3 a artiklassa esitetyn edellytyksen rikkomisella, 27koska tällainen käyttö ei kuulu direktiivin 89/104 5 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, kuten toiselle kuuluvan tavaramerkin käyttö samassa yhteydessä.
whether the use of a competitor’s trade mark in a comparative advertisement must be ‘indispensable’ in order to be permitted within the meaning of Article 3a of Directive 84/450.
kysyy ensinnäkin, täytyykö kilpailijan tavaramerkin käytön vertailevassa mainonnassa olla ”välttämätöntä”, jotta se olisi direktiivin 84/450 3 a artiklan nojalla sallittua.
If so, the referring court would like to know the criteria by which such indispensability is to be judged and whether that requirement precludes any use of a sign which is not identical to the competitor’s trade mark but is closely similar to it.
Mikäli vastaus on myöntävä, kansallinen tuomioistuin haluaisi tietää, millä kriteereillä tällaista välttämättömyyttä pitää arvioida ja sulkeeko tämä vaatimus pois sellaisen merkin käyttämisen, joka ei ole sama mutta joka on hyvin samankaltainen kuin kilpailijan tavaramerkki.
I therefore consider that the first question may be answered as follows:
Tämän vuoksi katson, että ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen voidaan vastata seuraavasti:
O2 claims, on the basis of recitals 14 and 15 in the preamble to Directive 97/55, the preparatory work for that directive and the caselaw of the Court, in particular Toshiba 28and Siemens, 29that the advertiser’s use of a
Direktiivin 97/55 14 ja 15 perustelukappaleeseen, kyseisen direktiivin esitöihin sekä yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, etenkin asioissa Toshiba 28 ja Siemens 29annettuihin tuomioihin, nojautuen O2