natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(Appeal - Dumping ­ Normal value — Existence of a patent in the exporter's domestic market - Effect on the lawfulness of the regulation imposing a definitive antidumping duty of an allegedly illegal element of the regulation imposing a provisional antidumping duty) (Sixth Chamber)
"Joillekin tavaroille tietyn käyttötarkoituksen perusteella myönnettävän edullisen tuontitullitariffin soveltamista koskevista edellytyksistä 9 päivänä joulukuuta 1987 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 4142/87 ja tiettyjen maataloustuotteiden väliaikaisesta vapauttamisesta yhteisen tullitariffin mukaisista autonomisista tulleista 7 päivänä kesäkuuta 1993 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1421/93 eivät estä sitä, että taateleihin sovelletaan tässä asetuksessa säädettyä vapautusta tuontitulleista vain sillä perusteella, että taatelit on tuotu korkeintaan 11 kg painoisissa alkuperäispakkauksissa."
By applications lodged at the Registry of the Court of Justice on 20 March 1998, Ajinomoto
Yhdistetyt asiat C-76/98 Ρ ja C-77/98 Ρ Ajinomoto Co., Inc. ja The NutraSweet Company v. Euroopan unionin neuvosto ja Euroopan yhteisöjen komissio Kauppapolitiikka
1990 imposing a provisional antidumping duty on imports of aspartame originating in Japan and the United States of America.
Muutoksenhaku — Polkumyynti - Normaaliarvo — Viejän kotimarkkinoilla voimassa oleva patentti — Väliaikaisen polkumyyntitullin käyttöönottamisesta annetun asetuksen väitetyn lainvastaisuuden vaikutus lopullisen polkumyyntitullin käyttöönottamisesta annetun asetuksen pätevyyteen (kuudes jaosto) tekemien kantelujen johdosta komissio julkaisi 3.3.1990 ilmoituksen (90/C 52/06) polkumyynnin vastaisen menettelyn aloittamisesta Japanista ja Amerikan yhdysvalloista peräisin olevan aspartaamin tuonnin osalta.
A definitive antidumping duty was imposed in respect of those imports by Regulation No 1391/91.
11-2461), jolla hylättiin niiden kanne lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Japanista ja Amerikan yhdysvalloista peräisin olevan aspartaamin tuonnissa 27 päivänä toukokuuta 1991 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1391/91 kumoamisesta.
appeal against the judgment of the Court of First Instance of 18 December 1997 in Joined Cases T159/94 and T-160/94 Ajinomoto and NutraSweet ν Council), by which the Court of First Instance dismissed their action for annulment of Council Regulation (EEC) No 1391/91 of 27 May 1991 imposing a definitive antidumping duty on imports of aspartame originating in Japan and the United States of America.
Koska komissio katsoi, että Ajinomoto ja NutraSweet olivat syyllistyneet polkumyyntiin, kyseessä olevalle tuonnille asetettiin väliaikainen polkumyyntitulli, josta säädettiin väliaikaisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Japanista ja Amerikan yhdysvalloista peräisin olevan aspartaamin tuonnissa 26 marraskuuta 1990 annetussa komission asetuksessa (ETY) N:o 3421/90.
Facts giving rise to the dispute and procedure before the Court of First Instance
Oikeudenkäynnin perustana olevat tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa
Both in Regulation No 3421/90 and Regulation No 1391/91, the normal value was determined on the basis of the weighted average domestic price net of any discount, that is to say, on the basis of the price actually paid or payable in the ordinary course of trade for the like product intended for consumption in the United States.
Sekä asetuksessa N:o 3421/90 että asetuksessa N:o 1391/91 normaaliarvo vahvistettiin kotimarkkinoiden palautuksia sisältämättömän painotetun keskihinnan perusteella, toisin sanoen samankaltaisesta Yhdysvalloissa kulutukseen tarkoitetusta tuotteesta tavanomaisen liiketoiminnan yhteydessä tosiasiallisesti maksetun tai maksettavan hinnan perusteella.
It was in those circumstances that, on 6 September 1991, Ajinomoto and NutraSweet each brought proceedings for annulment of Regulation No 1391/91 and for the return of the provisional and definitive antidumping duties paid under that regulation and under Regulation No 3421/90.
Valituksenalaisesta tuomiosta ilmenee, että sokerin korvike aspartaami on makeutusaine, jota käytetäänetupäässä elintarvikkeissa.Aspartaamin keksi vuonna 1965 tutkija, joka työskenteli amerikkalaisessa G. D. Searle & Co. -nimisessä yhtiössä, josta on sittemmin tullut NutraSweet. Keksinnön jälkeen Nutrasweet sai käyttöpatentin aspartaamiin Yhdysvalloissa ja useissa yhteisön jäsenvaltioissa. Patentti oli voimassa Saksassa vuoteen 1986, Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuoteen 1987, muissa yhteisön jäsenvaltioissa vuoteen 1988 ja Yhdysvalloissa vuoteen 1991. Asian näin ollessa Ajinomoto ja NutraSweet (jäljempänä valittajat) nostivat kumpikin 6.9.1991 kanteen, jossa vaadittiin asetuksen N:o 1391/91 kumoamista sekä tämän asetuksen ja asetuksen N:o 3421/90 nojalla kannettujen väliaikaisten ja lopullisten polkumyyntitullien palauttamista.
As stated in the contested judgment, aspartame, a sugar substitute, is a sweetener used mainly in foodstuffs.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostamiensa kanteiden tueksi valittajat vetosivat useampaan kanneperusteeseen, joista keskeisimpiä olivat seuraavat perusteet:
During the investigation period, running from 1 January to 31 December 1989, NutraSweet was the sole producer of aspartame in the United States.
NutraSweet oli 1.1.1989 ja 31.12.1989 välisen tutkimusjakson aikana Yhdysvaltojen ainoa aspartaamintuottaja.
Ajinomoto, for its part, was the sole producer of aspartame in Japan.
Ajinomoto oli puolestaan Japanin ainoa aspartaamin tuottaja.
Except for a few direct sales by NutraSweet to independent customers in the Community or in the United States for export to the Community, aspartame was distributed in the Community through the Swiss company NutraSweet AG, a jointly-owned subsidiary of NutraSweet and Ajinomoto.
Nutrasweet myi itse jonkin verran aspartaamia yhteisössä toimiville itsenäisille asiakkaille ja Yhdysvalloissa yhteisöön vietäväksi, mutta näitä myyntejä lukuun ottamatta aspartaamin jakelusta yhteisössä huolehti NutraSweetin ja Ajinomoton yhteisesti omistama tytäryhtiö eli sveitsiläinen yhtiö NutraSweet AG.
On 3 March 1990, following the submission of complaints by Holland Sweetener Company vof, the sole producer of aspartame in the Community, the Commission published a notice (90/C 52/06) of initiation of an antidumping proceeding concerning imports into the Community of aspartame originating in Japan and the United States of America (OJ 1990 C 52, p. 12).
Yhteisön ainoan aspartaamintuottajan Holland Sweetener Company vof -nimisen yhtiön
Following the establishment by the Commission that Ajinomoto and NutraSweet had been engaging in dumping practices, the imports in question were subjected to a provisional anti­dumping duty by the adoption of Commission Regulation (EEC) No 3421/90 of 26 November
Molemmat valittajat vetosivat ensimmäiseksi siihen, että perusasetuksen 2 artiklan 3 kohtaa oli rikottu siltä osin kuin yhteisön toimielimet olivat määrittäneet normaaliarvon sellaisten Yhdysvaltojen hintojen perusteella, joihin vaikutti patenttisuoja.
The first part of the first plea had provided a sufficient statement of reasons, in accordance with Article 190 of the Treaty, for its finding that the patent-protected prices in the United States were 'comparable' within the meaning of Article 2(3) of the basic regulation.
tuomioistuinta siitä, että se olisi tehnyt tältä osin oikeudellisen virheen.
According to the appellants, the Court of First Instance erred in law in ruling in the contested judgment, first, that patent protection has no bearing on the requirement in Article 2(3) of the basic regulation that, for the purposes of determining the normal value on the basis of actual prices, the prices on the exporter's domestic market must be comparable with those on the export market and, second, that it was compatible with the basic regulation to establish the normal value on the basis of United States patent-protected prices.
— Ajinomoto vetosi lisäksi siihen, että perusasetuksen 2 artiklan 3 ja 6 kohtaa oli rikottu siltä osin kuin yhteisön toimielimet eivät olleet laskeneet Japanissa valmistetun aspartaamin normaaliarvoa Japanin hintojen perusteella vaan Yhdysvaltojen hintojen perusteella, vaikkei tätä hintaa patenttisuojan vuoksi voinut pitää vertailukelpoisena yhteisön markkinoilla perittävän hinnan kanssa.
The appellants' argument is founded on a misinterpretation of Article 2(3) of the basic regulation.
— Lisäksi valittajat vetosivat erityisesti siihen, että niiden puolustautumisoikeuksia oli loukattu.
It should be noted that the Court of First Instance cited point 18 of the preamble to Regulation No 3421/90, to which reference is made in point 8 of the preamble to Regulation No 1391/91.
Valittajat väittävät sitä vastoin, että laskennalliseen normaaliarvoon perustuvaa menetelmää on käytettävä myös silloin kun viejän kotimarkkinoilla käytettävää tuotteen hintaa ei voida verrata viennissä noudatettavaan hintaan.
The two situations provided for in the opening wording of Article 2(3)(b) of the basic regulation, in which the Community institutions are authorised to depart from the method of establishing the normal value on the basis of actual prices, are exhaustive in nature and both relate to the characteristics of the sales effected rather than to the price of the product.
Niiden tarkoituksena on näin ollen lisätä perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdan b alakohdan alkuosassa tyhjentävästi lueteltuihin tilanteisiin tilanne, josta siinä ei säädetä.
On the other hand, they argue that recourse must also be had to the calculation method based on a constructed normal value where the price of the product on the exporter's domestic market is not comparable with the export price.
Valittajat väittävät, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että neuvosto oli perustellut perustamissopimuksen 190 artiklassa määrättyjen edellytysten mukaisesti päätelmänsä, jonka mukaan hintoja, joihin Yhdysvalloissa vaikutti patenttisuoja, oli pidettävä perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuina vertailukelpoisina hintoina.
Thus, they purport to add to the two situations exhaustively set out in the opening words of Article 2(3)(b) of the basic regulation a further situation which that provision does not envisage.
Valittajien mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan valituksenalaisessa tuomiossa toisaalta, että patenttisuojalla ei ollut merkitystä arvioitaessa perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdassa säädettyä vaatimusta, jonka mukaan määritettäessä normaaliarvoa todellisten hintojen perusteella viejän kotimaan markkinoiden hintojen on oltava vertailukelpoisia vientimarkkinoilla noudatettaviin hintoihin nähden, ja toisaalta, että normaaliarvon määrittämistä sellaisen tuotteen hintojen perusteella, joka on Yhdysvalloissa suojattu patentilla, oli pidettävä perusasetuksen mukaisena.
It follows that the appellants' argument must be rejected.
Valittajien esittämä näkemys perustuu perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdan virheelliseen tulkintaan.
The appellants maintain that paragraph 87 of the contested judgment is vitiated by an error of law and is inadequately reasoned, inasmuch as it wrongly states that the Commission's refusal to authorise any communication of its decisions prior to the imposition of the provisional antidumping duties constitutes a defect capable of being remedied after those duties have been fixed, and that the refusal in question does not therefore affect the validity of the definitive collection of the provisional duties.
Kyseisessä 18 perustelukappaleessa komissio toteaa, että sekä yhteisön oikeus että kansainvälinen oikeus tuomitsevat hintojen vahinkoa aiheuttavan eriyttämisen riippumatta eriyttämisen syystä; että patentti Amerikan yhdysvalloissa ei sinänsä määritä kotimarkkinoiden hintojen tasoa; että jos viejä käyttää hyväkseen asemaansa patentin haltijana noudattaakseen kotimarkkinoillaan korkeampia hintoja kuin vientimarkkinoillaan, sen on kannettava seuraukset itse tekemästään päätöksestä, ja ettei ole mitään syytä, minkä vuoksi hintojen eriyttäminen, siinä määrin kuin se aiheuttaa yhteisön teollisuudelle huomattavaa vahinkoa, välttäisi polkumyyntisäännösten soveltamisen.
The appellants assert that the Court of First Instance erred in law in ruling that the Council
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on päätellytvalituksenalaisen tuomion 133 kohdassa, että nämä seikat riittivät siihen, että niille, joita asia koskee, selviää toimenpiteen syyt, jotta ne voivat puolustaa oikeuksiansa, ja että yhteisöjen
Instance did not, therefore, make an error of law in paragraph 87 of the contested judgment.
Siihen, miten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on arvioinut asiaa oikeudellisesti, ei liity mitään oikeudellista virhettä, toisin kuin valittajat väittävät.
As to the substance of that plea, it should be borne in mind that, according to paragraph 69 of the judgment in Neotype Techmashexpon, the legality of a definitive regulation providing for the collection of the provisional antidumping duty may be affected by any illegality of the provisional regulation only in so far as that illegality is reflected in the definitive regulation.
Tästä seuraa, että käsiteltävänä oleva asia ei eroa siitä asiasta, jonka osalta päädyttiin edellä mainitussa asiassa Neotype Techmashexport vastaan komissio ja neuvosto annetun tuomion 69—71 kohdassa ilmenevään ratkaisuun, ja että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei tehnyt näin ollen oikeudellista virhettä valituksenalaisen tuomion 87 kohdassa.
As regards the complaint that the reasoning contained in paragraph 87 of the contested judgment is inadequate, suffice it to say that the appellants have not specified how that complaint differs from the complaint alleging that the Court of First Instance erred in law.
Sen väitteen osalta, jonka mukaan valituksenalaisen tuomion 87 kohtaa on perusteltu puutteellisesti, riittää kun todetaan, että valittajat eivät ole yksilöineet sitä, miltä osin tämä väite eroaa siitä väitteestä, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen.
In those circumstances, the second plea relied on by the appellants must be rejected.
Valittajien esittämä toinen valitusperuste on näin ollen hylättävä.
Ajinomoto maintains that the Court of First Instance erred in law by ruling that the determination by the Community institutions, on the basis of domestic prices in the United States, of the normal value for its products originating in Japan was compatible with Article 2(3) and (6) of the basic regulation.
Tämän valitusperusteen asiasisällön osalta on huomattava, että edellä mainitussa asiassa Neotype Techmashexport vastaan komissio ja neuvosto annetun tuomion 69 kohdan mukaan väliaikaisen asetuksenmahdollinen lainvastaisuus voi vaikuttaa väliaikaisen polkumyyntitullin kantamista koskevan lopullisen asetuksen lainmukaisuuteen vain siinä määrin kuin kyseinen lainvastaisuus heijastuu lopulliseen asetukseen.
It follows that the Court of First Instance rightly held in paragraph 87 of the contested judgment that even if, as the applicants maintain, the principle of the right to a fair hearing requires exporters to be informed of the essential facts and considerations on the basis of which it is intended to impose provisional duties, a failure to respect that right cannot in itself have the effect of vitiating the regulation imposing definitive duties where, in the course of the procedure for the adoption of the latter regulation, the defect vitiating the procedure for the adoption of the corresponding regulation imposing provisional duties was remedied.
Ajinomoto väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, ettei se, että yhteisöjen toimielimet määrittivät Ajinomoton Japanista peräisin olevien tuotteiden normaaliarvon Yhdysvaltojen markkinoiden hintojen perusteella, rikkonut perusasetuksen 2 artiklan 3 kohtaa ja 6 kohtaa.
The present case should not be distinguished from that which gave rise to the findings made in paragraphs 69 to 71 of the judgment in Neotype Techmashexpon and that the Court of First
Koska valittajien ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa esittämät väitteet on hylätty tämän tuomion 30--44 kohdassa esitetyistä syistä, myös Ajinomoton esittämä kolmas valitusperuste on syytä hylätä.
Since the arguments relied on by the appellants in relation to the first part of the first plea have been rejected for the reasons set out in paragraphs 30 to 44 of this judgment, Ajinomoto's third plea must also be rejected.
Tästä seuraa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut perustellusti valituksenalaisen tuomion 87 kohdassa, että vaikka kantajien tavoin katsottaisiin, että puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaate vaatii, että viejille annetaan tietoja niistä tärkeimmistä tosiseikoista ja havainnoista, joiden perusteella väliaikaiset tullit on tarkoitus ottaa käyttöön, pelkästään se, että näitä oikeuksia ei
Dismisses the appeals;
Valitukset hylätään.
Orders Ajinomoto Co., Inc. and The NutraSweet Company to bear their own costs and to pay the costs incurred by the Council of the European Union in these proceedings;
Ajinomoto Co., Inc. ja The NutraSweet Company vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan korvaamaan Euroopan unionin neuvostolle tässä oikeusasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Advocate General P. Léger delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 5 October 2000.
Julkisasiamies P. Léger on esittänyt ratkaisuehdotuksensa kuudennen jaoston istunnossa 5 päivänä lokakuuta 2000. ~~
Ί) dismiss the appeal;
1) hylkää valituksen ja
2) order the appellants to pay the costs of this appeal.'
2) velvoittaa valittajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut tässä oikeusasteessa.
(Directive 91/414/EEC — Plant protection products — Authorisation f or placing on the market — Assessment of an application for authorisation — Transitional period) (Sixth Chamber) at the material time by the applicant in order to gain its primary authorisation.
Ennakkoratkaisu Direktiivi 91/414/ΕΊΎ — Kasvinsuojeluaineet — Markkinoille Lupahakemuksen tutkiminen — Siirtymäkausi (kuudes jaosto) ja pääasian
The national legal framework and the main proceedings
Kansalliset oikeussäännöt oikeudenkäynti
Monsanto contended that, under Article 8(2) and (3) of Directive 91/414, a Member State may not authorise the placing on the market in its territory of a new glyphosatebased plant protection product unless the applicant provides information establishing that, in the light of current scientific and technical knowledge, the product satisfies the criteria laid down by Article 4(l)(b) to (f) of that directive.
High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Divisional Court) on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 14.7.1998 tekemällään välipäätöksellä neljä ennakkoratkaisukysymystä 15 päivänäheinäkuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/414/ETY 8 artiklan 2 ja 3 kohdan sekä 13 artiklan 6 kohdan tulkinnasta. Glyfosaatti on herbisidien tuotannossa käytettävä tehoaine.
In 1974, Monsanto, the inventor of that substance, obtained the first marketing authorisation of a glyphosatebased herbicide in the United Kingdom.
Sen keksijä Monsanto sai vuonna 1974 ensimmäisen kaupallisen hyväksynnän glyfosaattipohjaiselle rikkaruohomyrkylle Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
In order to obtain it, Monsanto had to submit a data package for assessment under those schemes.
Saadakseen tämän hyväksynnän Monsanton oli esitettävä tiettyjä tietoja, joita sitten arvioitiin näiden järjestelmien nojalla.
Such an interpretation would make it possible, according to Monsanto, to avoid the necessity of approval for plant protection products which present risks to human and animal health, groundwater and the environment, in accordance with the objective of reaching a high standard of protection, laid down in the ninth recital in the preamble to Directive 91/414.
Nämä kysymykset on esitetty Monsanto plc:n vireille panemassa judicial review -menettelyssä (tuomioistuinten harjoittama laillisuusvalvontamenettely), jossa se vaatii todettavaksi, että Minister of Agriculture, Fisheries and Food (maatalous-, kalastus- ja elintarvikeministeri) ja Secretary of State for the Environment (ympäristöministeri) rikkovat direktiivin 91/414/ETY 4 artiklan 1 kohdan b—f alakohtaa ja 8 artiklan 2 ja 3 kohtaa.
Under the scheme currently in force in the United Kingdom, any manufacturer wishing to obtain authorisation to place a new glyphosatebased herbicide on the market in the United Kingdom must submit a *me-too' application to the PSD.
Yhdistyneessä kuningaskunnassa nykyisin voimassa olevan järjestelmän mukaan jokaisen valmistajan, joka haluaa saada luvan saattaa uusi glyfosaattipohjainen herbisidi markkinoille Yhdistyneessä kuningaskunnassa, on esitettävä PSD:lle rinnakkaislupahakemus ("me-too application").
stay proceedings and to submit to the Court a number of questions for a preliminary ruling.
periaatteeseen, jonka mukaan geneerisen tuotteen valmistajan on annettava tiedot, jotka vastaavat ensimmäisen markkinoille saattamista koskevan luvan hakijan aikanaan antamia tietoja.
in order to grant an authorisation to place on the market. However, it does state that such authorisation is to be issued without prejudice to Article 8(3) of Directive 91/414.
koskevaa ensimmäistä lupahakemusta, joka sisältää kyseisen direktiivin liitteeseen I kuulumatonta tehoainetta, joka on jo ollut kansallisilla markkinoilla kaksi vuotta tämän direktiivin tiedoksiantamisen jälkeen, ja onko sillä tällöin velvollisuus arvioida lupahakemusta kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan i^v alakohdassa sekä c—f alakohdassa säädettyjen edellytysten mukaisesti.
Under Article 8(3) of Directive 91/414, Member States are to apply the requirements laid down in Article 4(l)(b)(i) to (v), and (c) to (f), of the directive where they 'review plant protection products' containing an active substance not listed in Annex I that is already on the market two years after the date of notification of the directive and before such review has taken place.
Monsanto on pääasian oikeudenkäynnissä väittänyt, että ministerit olivat rikkoneet direktiivin 91/414/ETY 4 artiklan 1 kohdan b—f alakohtaa ja 8 artiklan 2 ja 3 kohtaa, koska ne eivät olleet vaatineet, että rinnakkaisluvan hakijoiden olisi esitettävä tehoaineita ja valmistetta koskevat päivitetyt tiedot ennen luvan myöntämistä viimeksi mainitulle, ja vaatinut muun muassa tämän vahvistamista.
By its first question, the national court is asking essentially whether Article 8(3) of Directive 91/414 applies when, pursuant to Article 8(2) of the directive, an application is submitted to a Member State for first authorisation to place on the market a generic plant protection product containing an active substance not listed in Annex I that is already on the domestic market two years after notification of that directive, with the consequence that that Member State is under an obligation to evaluate such an application in accordance with the requirements laid down in Article 4(l)(b)(i) to (v), and (c) to (f), of that directive.
Direktiivin 91/414/ETY 8 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään puolestaan, että poiketen siitä, mitä 4 artiklassa säädetään, ja sanotun rajoittamatta muun muassa saman direktiivin 8 artiklan 3 kohdan soveltamista, jäsenvaltio voi 12 vuoden kuluessa tämän direktiivin tiedoksi antamisesta sallia, että sen alueella saatetaan markkinoille sellaisia kasvinsuojeluaineita, jotka sisältävät liitteeseen I kuulumattomia tehoaineita, jotka ovat jo olleet markkinoilla kaksi vuotta tämän direktiivin tiedoksiantamisen jälkeen.