natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Moreover, no claim has been made to the effect that the purpose of the contested charge is to finance the provision of universal service.
Ei ole myöskään väitetty, että riidanalaisen maksun tavoitteena olisi rahoittaa yleispalvelua.
The inevitable conclusion is that a charge such as the contested charge does not come under one of the cases expressly mentioned in Articles 6 and 11 of Directive 97/13.
On todettava, että riidanalaisen maksun kaltainen maksu ei kuulu niihin, jotka on nimenomaan mainittu direktiivin 97/13/EY 6 ja 11 artiklassa.
It should be noted, however, that Article 11(1) of Directive 97/13 expressly provides that Member States are to ensure that any fees imposed on undertakings as part of authorisation procedures seek only to cover the administrative costs incurred by the licensing system. In relation to that general provision set out in Article 11(1), Article 11(2) inserts a reservation limited to the case of scarce resources.
Tältä osin on kuitenkin korostettava, että direktiivin 97/13/EY 11 artiklan 1 kohdassa säädetään nimenomaan, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että osana valtuutusmenettelyä yrityksille määrättävillä maksuilla pyritään ainoastaan kattamaan toimilupajärjestelmän aiheuttamaan työhön liittyvät hallinnolliset kulut.
The wording of Article 11(2) therefore calls for a restrictive interpretation and, in any event, cannot in itself be extrapolated as advocated by the Italian Government.
Kyseiseen 1 kohtaansisältyvään yleissäännökseen nähden mainitun artiklan 2 kohtaan sisältyy varaus, joka koskee ainoastaan sitä tapausta, että käytettävät voimavarat ovat niukat.
In addition to laying down rules for authorisation procedures and the content of authorisations, that framework sets out the nature and scope of financial payments related to those procedures which Member States may impose on undertakings in the field of telecommunications services.
Kyseisen 2 kohdan sanamuoto edellyttää siis suppeaa tulkintaa eikä missään tapauksessa sinänsä mahdollista päättelyn suorittamista Italian hallituksen suosittelemalla tavalla.
As stated in the 12th recital in the preamble to Directive 97/13, those charges must be based on objective, non-discriminatory and transparent criteria.
Direktiivin 97/13/EY johdanto-osan ensimmäisestä, kolmannesta ja viidennestä perustelukappaleesta ilmenee, että se on osa toimenpiteitä, jotka on toteutettu telepalvelujen ja televiestintäinfrastruktuurien täydelliseksi vapauttamiseksi 1.1.1998 lukien, ja näihin toimenpiteisiin kuuluu myös direktiivi 96/19/EY, joka koskee täydellisen kilpailun toteuttamista televiestintämarkkinoilla.
Such a charge considerably increases the fees and charges which Member States are expressly authorised to impose under Directive 97/13 and creates a significant obstacle to the freedom to provide telecommunications services.
tässä tarkoituksessa lupajärjestelmiin sovellettavat yhteiset puitteet, joiden tavoitteena on helpottaa merkittävästi uusien toimijoiden tuloa markkinoille.
It follows that such a charge is contrary to the objectives sought by the Community legislature and goes beyond the common framework established by Directive 97/13.
Näissä puitteissa ei säädetä ainoastaan lupien myöntämismenettelyä koskevista säännöistä ja lupien sisällöstä vaan myös mainittuihin menettelyihin liittyvien sellaisten maksujen luonteesta tai laajuudesta, joita jäsenvaltiot voivat määrätä telepalveluakin yrityksille.
'Directive 97/13/EC of the European Parliament and of the Council of 10 April 1997 on a common framework for general authorisations and individual licences in the field of telecommunications services and, in particular, Article 11 thereof, prohibit Member States from imposing financial charges other man and in addition to those allowed by the directive, such as the contested charge in the main proceedings, on undertakings which hold individual licences in the telecommunications sector solely because they hold such licences.'
Lisäksi on merkityksellistä, että Italian tasavalta poisti yhteisön direktiivien, joilla pyritään kansallisten televiestintämarkkinoiden vapauttamiseen, täytäntöönpanon ensimmäisessä vaiheessa liikevaihtoon perustuvan maksun, jota oli aiemmin peritty televiestintäpalvelujen toimilupien haltijoilta. Vaikka tämä aiempi maksu ja riidanalainen maksu eivät ole identtisiä, on kuitenkin tärkeää korostaa, että riidanalainen maksu, kuten aiempikin maksu, ovat maksuja, jotka on laskettu yksittäisen toimiluvan haltijayritysten liikevaihdon perusteella, ja että siinä otetaan siis uudelleen käyttöön luonteeltaan rahallinen este vapauttamismenettelylle.
Advocate General D. Ruiz-Jarabo Colomer delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 12 December 2002.
On todettava, että tällainen maksu lisää huomattavasti maksuja, joita jäsenvaltiot voivat nimenomaan määrätä direktiivin 97/13/EY nojalla, ja luo televiestintäpalvelujen vapaalle tarjoamiselle merkittävän esteen.
Case C-338/00 Ρ Volkswagen AG ν Commission of the European Communities Competition
Yhteisöjen tuomioistuin on ratkaissut esitetyt kysymykset seuraavasti:
By application lodged at the Court Registry on 14 September 2000, Volkswagen AG brought an appeal under Article 49 of the EC Statute of the Court of Justice against the judgment of the Court of First Instance (Fourth Chamber) of 6 July 2000 in Case T-62/98 Volkswagen ν Commission [2000] (hereinafter
Julkisasiamies ehdottaa, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa kysymyksiin seuraavasti:
referred to as 'the judgment under appeal') in which the Court of First Instance dismissed in part its application for the annulment of Commission Decision 98/273/EC of 28 January 1998.
Volkswagen AG on yhteisöjen tuomioistuimeen 14.9.2000 toimittamallaan valituksella hakenut muutosta EY:n tuomioistuimen perussäännön 49 artiklan nojalla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-62/98, Volkswagen vastaan komissio, 6.7.2000 antamaan tuomioon (jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla tämä hylkäsi osittain Volkswagenin nostaman kanteen, joka koski 28 päivänä tammikuuta 1998 tehdyn komission päätöksen 98/273/EY kumoamista.
By its appeal, the appellant claims that the Court should:
Valittaja vaatii valituksellaan, että yhteisöjen tuomioistuin
— set aside the judgment under appeal and declare the contested decision to be void;
— kumoaa valituksenalaisen tuomion ja riidanalaisen päätöksen
- order the Commission to pay the costs of the proceedings before the Court of First Instance and the Court of Justice.
— velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja yhteisöjen tuomioistuimessa.
In its first ground of appeal, the appellant challenges the legal assessment of the Court of First Instance to the effect that the 15% rule, even taken in isolation, is not compatible with Article 85(1) of the Treaty or was not, in any event, covered by Regulation No 123/85 in force at that period.
Ensimmäinen valitusperuste arvioinnin, jonka mukaan 15 prosentin sääntö ei edes erikseen tarkasteltuna ole perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan mukainen tai että se ei ainakaan kuulu kyseisenä aikana voimassa olleen asetuksen N:o 123/85 soveltamisalaan.
So far as the interpretation of Article 85(1) of the Treaty is concerned, the appellant submits that, in its application to the Court of First Instance, it set out the following reasoning which has not, in substance, been challenged.
Perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan tulkinnan osalta valittaja toteaa, että se noudatti kanteessaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa seuraavaa päättelyä, jota ei kiistetty asiasisällöltään.
A dealer who sells a vehicle in an area which is outside his contract territory generally has much less to bear in the way of costs, both with regard to the sale transaction and after-sale service, than in the case of a sale within his contract area.
Jälleenmyyjälle, joka myy ajoneuvon sopimusalueensa ulkopuoliselle alueelle, aiheutuu yleisesti ottaen paljon vähemmän kuluja sekä myyntitoimen että sen jälkeisten palvelujen osalta kuin tilanteessa, jossa on kyseessä myynti sen sopimusalueella.
Consequently, the loss of the bonus is offset by a corresponding economic advantage.
Näin ollen palkkion menetys korvataan vastaavalla taloudellisella hyödyllä.
The bonus system therefore does not have a restrictive effect on competition, either in its purpose or its effects, and for that reason does not breach Article 85(1) of the Treaty.
Palkkiojärjestelmän tarkoituksena tai seurauksena ei siis ole kilpailun rajoittaminen.
This first branch of the ground of appeal must therefore be dismissed as being inadmissible.
Se ei siis riko perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa.
The appellant also claims that, in finding that the 15% rule was not covered by Regulation No 123/85, the Court of First Instance misconstrued and misapplied that regulation in so far as it failed to take proper cognisance of the specific responsibility which a distributor is recognised as having in relation to his contract territory by Article 4(1)(3) and (8) of that regulation, read in the light of recitals 1 and 9 in its preamble.
Perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomista koskevan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamuksen kiistämiseksi valittaja tyytyy toistamaan perustelut, jotka se esitti tämän osalta kanteessaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kyseenalaistamatta päättelyä, jonka perusteella
formed part of a set of continuous business relations governed by a general agreement drawn up in advance.
kyseinen tuomioistuin katsoi, että 15 prosentin sääntö on markkinoiden eristämistoimenpide, tai toteamusta, jonka mukaan tällainen sääntö on katsottava perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan kanssa yhteensopimattomaksi toimenpiteeksi.
In paragraph 236 of the judgment under appeal, the Court of First Instance ruled that this case-law was applicable to the present case because all of the measures adopted by the appellant, including the 15% rule and the imposition of supply quotas, were intended to influence Italian dealers in the performance of their contract with Autogerma.
Valittaja väittää myös, että kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että 15 prosentin sääntö ei kuulu asetuksen N:o 123/85 soveltamisalaan, se tulkitsi ja sovelsi tätä asetusta virheellisesti, koska se jätti huomiotta tämän asetuksen 4 artiklan 1 kohdan 3 ja 8 alakohdassa, luettuna asetuksen johdanto-osan ensimmäisen ja yhdeksännen perustelukappaleen valossa, jälleenmyyjälle tunnustetun erityisvastuun sen sopimusalueesta.
The appellant does not deny that the dealership contract provided for the possibility of limiting supplies to Italian dealers and does not dispute the finding of the Court of First Instance that this limitation was imposed with the express aim of blocking re-exportation from Italy of the vehicles delivered to those dealers.
Tämän osalta riittää, kun todetaan, että toimenpide, jolla pyritään jäsenvaltioiden välisten markkinoiden eristämiseen, ei voi kuulua asetuksen N:o 123/85 niiden säännösten soveltamisalaan, jotka koskevat velvoitteita, jotka jakelija voi perustellusti hyväksyä jälleenmyyntisopimuksen yhteydessä.
It follows that, by accepting the dealership contract, the Italian dealers consented to a measure which was subsequently used for the purpose of blocking re-exports from Italy and thus of restricting competition within the Community.
Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin perustellusti katsoi valituksenalaisen tuomion 49 kohdassa, vaikka tässä asetuksessa annetaan valmistajille merkittäviä keinoja suojella jakeluverkkojaan, siinä ei sallita niiden ryhtyvän toimenpiteisiin, jotka edistävät markkinoiden eristämistä.
The third ground of appeal
Toinen valitusperuste
In the second limb of its third ground of appeal, the appellant alleges that the Court of First Instance misconstrued Article 15(5)(a) of Regulation No 17 by holding, in paragraph 344 of the judgment under appeal, that, since 1993, the application of the 15% rule fell outside the limits of the activity as described in 'Convenzione Β', with the result that, even if it were established that the latter had been notified in the required form, the exemption from fines no longer applied and the 15% rule therefore ought to have been taken into account for the purpose of fixing the fine from 1 September 1993.
Yhteisöjen tuomioistuin toteaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ajoneuvonvalmistajan sopimukseen sidotuille jälleenmyyjilleen osoittama kehotus ei ole sellainen yksipuolinen toimi, joka ei kuulu perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, vaan se on tässä määräyksessä tarkoitettu sopimus, kun se liittyy aikaisemmalla pääsopimuksella säänneltyihin jatkuviin kauppasuhteisiin.
It should be borne in mind in this regard that, in accordance with Article 15(5)(a) of Regulation No 17, fines cannot be imposed in respect of acts taking place after notification to the Commission and before the decision by which the Commission grants or refuses application of Article 85(3) of the Treaty, 'provided they fall within the limits of the activity described in the notification'.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 236 kohdassa, että tätä oikeuskäytäntöä sovelletaan tässä asiassa, koska kaikkien valittajan toteuttamien toimenpiteiden, joihin kuuluvat 15 prosentin sääntö ja toimitusten kiintiöinti, tarkoituksena oli vaikuttaa italialaisiin jälleenmyyjiin niiden täyttäessä Autogerman kanssa tekemänsä sopimuksen.
It follows from that provision that, on an a contrario reading, when the acts in question go beyond the limits of the notified activity, the exemption from fines cannot apply to any of those acts as the activity in question will no longer correspond to that described in the notification.
Valittaja ei kiistä sitä, että jälleenmyyntisopimuksessa vahvistetaan mahdollisuus rajoittaa toimituksia italialaisillejälleenmyyjille, eikä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamusta, jonka mukaan tämä rajoitus on otettu käyttöön nimenomaisessa tarkoituksessa estää kyseisille jälleenmyyjille toimitettujen ajoneuvojen jälleenvienti Italiasta.
This finding is corroborated by the fact that in a case such as the present, in which the conduct the subject of complaint consists of a series of measures pursuing the same objective, it would be artificial to subdivide that conduct for the purpose of applying the exemption from fines only to a certain number of the measures which make up that series.
Tästä seuraa, että kun italialaiset jälleenmyyjät hyväksyivät jälleenmyyntisopimuksen, ne hyväksyivät toimenpiteen, jota on sittemmin käytetty jälleenvientien estämiseksi Italiasta ja siis yhteisön sisäisen kilpailun rajoittamiseksi.
The fourth ground of appeal
Kolmas valitusperuste
The Court of First Instance found, in paragraph 334 of the judgment under appeal, that the appellant had adopted measures the object of which was to partition the Italian market and that, in view of the existence of well-established case-law holding that market partitioning is incompatible with Community competition rules, it could not have been unaware that its conduct hindered competition.
Tämän osalta on muistutettava, että asetuksen N:o 1715 artiklan 5 kohdan a alakohdan mukaisesti sakkoja ei voida määrätä toimista, jotka suoritetaan komissiolle tehdyn ilmoituksen jälkeen ja ennen perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tehtyä päätöstä, "jos toimet kuuluvat ilmoituksessa kuvatun toiminnan piiriin".
At the hearing, counsel for the appellant, requested by the Court to provide details on the fourth ground of appeal, stated that, in order to establish that the infringement was intentional in nature, the Commission and Court of First Instance ought to have identified the persons who had acted improperly and were therefore to be treated as responsible for the infringement committed or, at least, the person who ought to have been held responsible for the appellant's defective organisation which made such an infringement possible.
Tästä säännöksestä seuraa, että kun kyseessä olevat toimet eivät kuulu ilmoitetun toiminnan piiriin, sakkoa koskevaa poikkeusta ei päinvastoin voida soveltaa yhteenkään näistä toimista, koska kyseessä oleva toiminta ei enää vastaa ilmoituksessa kuvattua toimintaa. Tämä toteamus saa vahvistuksen siitä, että tässä asiassa käsiteltävän kaltaisessa tapauksessa, jossa moitittu käyttäytyminen muodostuu joukosta toimenpiteitä, joilla on sama päämäärä, olisi keinotekoista jakaa kyseinen käyttäytyminen osiin, jotta sakkoa koskevaa poikkeusta voitaisiin soveltaa vain tiettyihin sen muodostavista toimenpiteistä.
It must be noted in this regard that the view supported by the appellant can have no application in Community competition law, in which infringements that have been committed give rise to fines which, under Article 15(2) of Regulation No 17, are imposed on undertakings which have participated intentionally or through negligence in the infringement.
Se väittää tämän osalta, että "syyllisyysperiaate", jota yhteisön kilpailuoikeudessa on noudatettava, merkitsee sitä, että seuraamuksen määräämiseksi on tarpeen, että kyseinen henkilö on käyttäytynyt objektiivisesti tarkasteltuna lainvastaisella tavalla ja että tätä voidaan subjektiivisesti moittia tästä käyttäytymisestä.
Article 15(4) of Regulation No 17, moreover, provides that decisions imposing such a fine are not of a criminal law nature.
Tämä pätee myös, kun kyseessä on yritys, koska oikeushenkilö voi toimia ainoastaan luonnollisten henkilöiden sellaisen toiminnan kautta, josta se vastaa.
It should be added that, were the appellant's view to be upheld, this would impinge seriously on the effectiveness of Community competition law.
Yhteisöjen tuomioistuin toteaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 334 kohdassa, että valittaja oli ryhtynyt toimenpiteisiin, joiden tarkoituksena oli Italian markkinoiden eristäminen, ja että kun otetaan huomioon se, että on olemassa erittäin vakiintunutta oikeuskäytäntöä,jonka mukaan markkinoiden eristämistä koskevat menettelytavat ovat ristiriidassa yhteisön kilpailusääntöjen kanssa, tämä ei voinut olla tietämätön siitä, että sen käyttäytyminen esti kilpailua.
In its fifth ground of appeal, the appellant argues that the judgment under appeal is based on facts which differ from those on which the contested decision was based.
Tämän osalta on todettava, että valittajan esittämää näkemystä ei sovelleta yhteisön kilpailuoikeudessa, jossa kilpailusääntöjen rikkomisetjohtavat sakkoihin, jotka asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan mukaan määrätään yrityksille, jotka ovat osallistuneet rikkomiseen tahallaan tai luottamuksellisesti.
It submits in this regard that, in that decision, the Commission used, as grounds for the infringement of Article 85(1) of the Treaty, a series of measures which it regarded as constituting a single infringement.
Saman säännöksen 4 kohdassa täsmennetään lisäksi, että päätökset, joilla tällainen sakko määrätään, eivät ole luonteeltaan rikosoikeudellisia.
The fact that the Commission, in the contested decision, took the view that the infringement of which the appellant was accused consisted of a series of measures was not such as to prevent the Court of First Instance from annulling that decision in part once it had formed the view that some of the measures of which the alleged infringement consisted had not been proved or from confirming that those measures, the anti-competitive effect of which had been established, constituted, in view of their common purpose, a single infringement.
On lisättävä, että jos valittajan näkemys hyväksyttäisiin, tällä olisi vakava vaikutus yhteisön kilpailuoikeuteen.
The eighth ground of appeal
Viides valitusperuste
In its eighth ground of appeal, the appellant submits that the Court of First Instance failed to satisfy the obligation to state reasons imposed on it by Article 46 in conjunction with Article 33 of the EC Statute of the Court of Justice inasmuch as it failed adequately to explain, in paragraphs 347 and 348 of the judgment under appeal, why it formed the view that a fine in the amount of EUR 90 million was justified.
Valittaja toteaa viidennellä valitusperusteellaan, että valituksenalainen tuomio perustuu eri tosiseikkoihin kuin riidanalainen päätös. Se väittää tämän osalta, että komissio perusteli tässä päätöksessä perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomisen joukolla toimenpiteitä, joiden se katsoi muodostavan yhtenä kokonaisuutena pidettävän rikkomisen.
It should be noted in this regard that, in paragraph 347 of the judgment under appeal, the Court of First Instance first of all indicated that the reduction of the fine did not necessarily have to be proportionate to the reduction in the infringement period which the Commission had taken into account or correspond to the method of calculation which it had used inasmuch as it is for the Court of First Instance itself to carry out, in the exercise of its unlimited jurisdiction in the matter, its own assessment of the circumstances of the case in order to determine the amount of the fine.
Tämän osalta on todettava, että se, että komissio katsoi riidanalaisessa päätöksessä, että rikkominen, josta valittajaa moititaan, muodostui joukosta toimenpiteitä, ei estänyt ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kumoamasta osittain tätä päätöstä, koska se katsoi, että tiettyjä toimenpiteitä, joista moitittu rikkominen
termination of certain dealership contracts did not reduce the particularly serious nature of the infringement committed, which had been duly established by evidence of the other infringing conduct.
muodostui, ei ollut näytetty toteen, eikä vahvistamasta, että toimenpiteet, joiden kilpailunvastainen luonne oli osoitettu, olivat niiden yhteinen päämäärä huomioon ottaen yhtenä kokonaisuutena pidettävä rikkominen.
Having regard to all of the circumstances and considerations set out in paragraph 347 of the judgment under appeal, the Court of First Instance ruled, in paragraph 348, that it was proper to reduce the amount of the fine to EUR 90 million.
Valittaja väittää kahdeksannella valitusperusteellaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei täyttänyt sillä EY:n tuomioistuimen perussäännön 46 ja 33 artiklan yhdistettyjen määräysten mukaisesti olevaa perusteluvelvollisuutta, koska se ei esittänyt valituksenalaisen tuomion 347 ja 348 kohdassa riittävällä tavalla syitä, joiden vuoksi se katsoi, että 90 000 000 euron suuruinen sakko oli perusteltu.
The ground of appeal relied on by the appellant consists essentially of three heads of complaint. First, the appellant, invoking the judgment in Case C-291/98 Ρ Sarrio ν Commission [2000], criticises the Court of First Instance for having failed clearly to indicate why it departed from the criteria chosen by the Commission for setting the level of the fine.
Tämän osalta on todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 347 kohdassa ensinnäkin, että sakkoa ei tarvitse välttämättä alentaa samassa suhteessa kuin komission huomioon ottamaa rikkomisen kestoa lyhennetään, eikä alentamisen tarvitse olla yhteydessä tämän käyttämään laskentatapaan, koska kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin käyttää täyttä harkintavaltaansa, sen itsensä tehtävänä on arvioida käsiteltävään asiaan liittyvät seikat sakon määrän määrittämiseksi.
Second, it argues that the Court of First Instance should not have taken account of the relationship between the fine and the turnover of the Volkswagen group in view of the fact that this element had been introduced during the proceedings before the Court of First Instance and that, in accordance with Article 15(2) of Regulation No 17, turnover is relevant only in regard to the maximum amount of the fine and not as a criterion for calculating that amount.
Kun se oli tämän jälkeen korostanut, että todettu kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuus eli Italian markkinoiden eristäminen edellytti vaikutuksiltaan tosiasiallisesti ehkäisevän sakon määräämistä, se totesi, että komission valittajalle määräämän sakon määrä ei ole epätavallisen korkea, kun otetaan huomioon Volkswagen-konsernin vuonna 1997 niisiä kolmesta valtiosta, joihin rikkominen liittyy, eli Italiasta, Saksasta ja Itävallasta sekä Euroopan unionista saama liikevaihto.