natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In1940 he was appointed professorof sculpture at the Brera Academyin Milan and he also taught at the Academy of Turin.
Hänet nimitettiinvuonna 1940 Milanon Brera Accademia delle Belle Arti-taideakatemian kuvanveistonprofessorin virkaan.
In 1948 hereceived the sculpture prize at the Venice Biennial.
Hän opetti Torinon Accademia di Belle Arti-taideakatemiassa ja sai vuonna1948 Venetsian biennaalinkuvanveiston ensimmäisenpalkinnon.
He has producedcelebrated works including thedoors of Saint Peter’s in Rome, thecentral door of Salzburg Cathedraland the bust of Pope John XXIII.
Tunnettuja teoksia ovatmuun muassa Rooman Pyhän Pietarin kirkon ovi, Salzburginkatedraalin pääovi ja paavi Johannes XXIII:n rintakuva.
Wood engraving is one of the oldest forms of the art of engraving, an art deeply rooted in the German tradition and richly exemplified by Dürer.
Puupiirros on yksi vanhimmista saksalaiseen taideperintöön ankkuroituneista taidemuodoista, jonka koko rikkauden Albrecht Dürer ammensi esille.
It is an expressive art, partly as a result of technical constraints: engraving in wood requires spontaneous movement.
Ilmaisun rikkaus juontuu ennen kaikkea taidelajin tekniikasta.
Once a cut is made in the material no reworking is possible.
Puunkaivertaminen edellyttää spontaania liikettä: puuhun tehtyä viiltoa ei voida korjata.
Andit is the very impossibility of undoing what has been done that makes the lines of the engraving more intense,more alive, more radiant.
Peruuttamattomuus tekeepiirroksen vedoista voimakkaita, eläviä ja säteileviä.
The work of HAP Grieshaber exemplifies this technique of graphic art.
Graafisessa työssä noudatettu tekniikka konkretisoituu HAP Grieshaberin teoksessa.
His figures seem to be traced ingrooves of light, giving them a spectral appearance further emphasised by the narrow, vertical format of thepanels, the drawn-out proportions of the figures and the contrast between the intense black which gives themsubstance and the reddish background of the wood.
Kuvahahmot vaikuttavatvalojuovilta, mikä antaa niille spektrimäisen piirteen, jota taulujen pystysuora muoto, venytetyt mittasuhteetsekä niitä peittävän voimakkaan mustan ja punertavan puupohjan muodostama kontrasti korostavat. Kuvatunaiheen – oikeuden eli antiikin Ateenan tuomioistuimen Areopagon – arvokkuutta lisää taiteilijan ilmaisukeinona käyttämä musta väri.
The black, used by the artist for its expressiveness, lendsan appropriate solemnity.
Hahmojen käsittelyssä ja teoksen sommittelussa näkyy viittaus antiikin Kreikkaan, länsimaisen sivistyksen myyttisille alkulähteille.
The subject matter is justice, or more specifically, the ancient court of Athens, the Areopagus.
Keskeisellä sijalla tässä mittavassa pannoossa on sen päähahmo, Oikeus.
This reference to the Greek world, the mythical father of western civilisation, is also to be foundin the treatment of the figures and in the general composition of the work.
Hahmon vaikuttavuus, puvun liikkeenpehmentämä jäykkyys sekä symboleille – miekka ja vaaka – annettu merkitys muistuttavat, että antiikin Kreikassa oikeus asetettiin maailmankaikkeuden keskipisteeseen.
The main figure, Justice, occupies centre position on a large panel.
Hahmojen kaavamaisuus ei vähennä niiden ilmeikkyyttä.
The figure’s imposing stature, its hieraticquality tempered by folds of cloth, the importance given to the sword and scales which it holds, all serve toremind that, in ancient Greece, justice was placed at the centre of the cosmos, or the universe as an orderedwhole.
Nämä naamioin varustautuneet henkilöhahmot huokuvat elinvoimaa, joka rikkoo Oikeuden juhlallisen asennon.
Justice served this order, within limits, in a divine balance.
Onko hahmojentanssin tarkoituksena lauhduttaa Oikeus, saada tämä taipumaan tinkimättömyydestään?
On either side of Justice, the artist has symmetrically placed eight panels depicting enigmatic and exuberantfigures with hats, musical instruments and foliage.
HAP Grieshaberin estetiikka on lähellä saksalaista ekspressionismia, jossa ilmaisulla on vankka rooli.
They seem to want to adorn themselves in a sort of Dionysian procession. Their schematic representation in no way detracts from their expressiveness.
Hän onoivaltanut puukaiverruksen olevan teoksen sisällölle parhaiten sopiva ilmaisumuoto.
In 1955 he wasappointed professor at the Academy of Fine Arts in Karlsruhe.In 1971 he received the Albrecht Dürer prize.
Hänet nimettiinvuonna 1955 Kunstakademie Karlsruhe -taideakatemianprofessoriksi.
He created the walldecoration for the foyer of themunicipal theatre in Bonn andanother, depicting the Flood, forthe Zoological Institute in Heidelberg.
Vuonna 1971 hän sai Albrecht Dürer -palkinnon.Grieshaber on suunnitellut Bonninkaupunginteatterin lämpiönseinäkoristeen sekä Heidelbergineläintieteellisen instituutinvedenpaisumusta kuvaavanseinäkoristeen.
(on loan from the French Government)
(lainassa Ranskan hallitukselta)
Reviving and modernising the art of tapestry in order to bring it into the 20th century was at the heart of Jean Lurçat’s aesthetic ambition.
Jean Lurçat’n tärkeimpänä esteettisenä tavoitteena oli uudistaa seinävaateperinnettä ja kirjata uudistunut taidemuoto 1900-luvun taidehistoriaan.
In order to continue the tradition he had to refer to its history, beginning in the Middle Ages.
Säilyttääkseen perinnön taiteilijan oli palattava ajassa taaksepäin keskiajalle, josta seinävaatteen historia on alkanut.
He liked to pointout that tapestry is first and foremost a craft, a collective effort, whose basic function is decorative. In thewords of the artist, ‘it is an object, a cloth, essentially, whose duty is to dress a wall which, otherwise, wouldprobably lack emotive substance’.
Hän muistutti, että taidetekstiilien luominen on ennen kaikkea ammatti, kollektiivinen työ, jossa keskeinen tehtävä on koristaa tilaa: ”Seinävaatteen, perusolemukseltaan kudoksen, tehtävänä on vaatettaa palanenrakennusta, jota ilman rakennus tuntuu kaipaavan täyteläisyyttä, jotain intohimoista”, on Lurçat sanonut.Mutta tämä dekoratiivinen funktio ei itsessään ole tavoite.
These forms give shape to stories and legends and visually transpose the narrative being told.
Muodot puhuvat merkkikieltä, josta kertomukset ja legendat saivat alkunsa, ja tarinoivat kertomuksensa visuaalisina elementteinä.
The Little Fearis one of a series depicting the Apocalypse.
Pieni pelkokuuluu Apokalypsi-sarjaan, joka on taiteilijan näkemys maailmanlopusta.
The revelation made to John came through a vision:‘What thou seest, write in a book’, he was told by God’s voice.
Jumalainen ääni kehotti Johannesta ilmestyksessä: ”Kirjoita siis, mitä näet.”
In the past, this vision of the end of time hasbeen depicted in a tragic manner faithful to the biblical text.
Tätä maailmanloppua ennakoivaa ilmestystä on kuvattuaikaisemminkin traagisesti ja uskollisena Raamatun sananmukaisuudelle.
The symbolic universe created here is less severe,less dramatic.
Ilmestyksen voimakkuutta kuvastavatteoksen leiskuvat värit ja yltäkylläiset yksityiskohdat.
The blaze of colour, the profusion of detail and the originality of the composition render thevision with intensity.
Sommittelun omaperäisyys ja symboliikka pehmentävätpuolestaan aikaisemmin niin dramaattista näkökantaa.
The contrast between the black background and the red foreground, which appearssuperimposed on account of rectangular ‘windows’, and the impression of movement stirring the leaves, insectsand animals are a new treatment of the subject.
Päällekkäin asetetun mustan pohjavärin ja ensimmäisentason punaisen värin luoma kontrasti, suorakulmaiset ikkunat sekä mielikuva liikkeestä, jota elävöittävät lehtikoristeet, hyönteiset ja eläimet, esittävät aiheen uudella tavalla.
To the elements borrowed from the story of the vision of cosmic plagues: the scorpion, the eagle, the locusts with ‘women’s hair’ and ‘lion’s teeth’, Lurçat has added newelements from an imaginary universe, including the cockerel, which occupies a central place in the artist’siconography as an emblem for ‘those for whom hope is not simply a word shunted into a vague future’.
Ilmestyksessä kuvattujen ylimaallisten vitsausten – skorpionin, kotkan ja heinäsirkkojen, joilla oli ”naisen tukan kaltainen tukka ja hampaat kuin leijonanhampaat” – lisäksi Jean Lurçat on mielikuvitusmaailmaa lähestyen kuvannut kukon, jolla on keskeinen merkitys taiteilijan ikonografiassa, vertauskuvana niistä, joille toivo ei ole pelkkä huomiseen jätetty sana.
Thepresence of the cockerel alone makes the depiction less alarming.
Yksistäänkukon läsnäolo keventää ilmaisua.
French artist born in 1892, died in1966. The leading reviver ofcontemporary tapestry, he createdthe celebrated tapestry of the Apocalypse for the choir of Notre-Dame-de-Toute-Grâce on theplateau of Assy.
Ranskalainen taiteilija (1892–1966).Hän oli nykyisen tekstiilitaiteenkeskeisin uudistaja ja Assyntasangolla Notre-Dame-de-Toute-Grâce-kirkon kuorissa sijaitsevantunnetun Apokalypsi-seinävaatteentekijä.
Rouault, Bonnard,Matisse and Léger all workedalongside Lurçat.
Hän työskenteli yhdessä Rouault’n, Bonnard’n, Matissen ja Léger’n kanssa.
Also a painterand author of several theoreticalworks including Lettres sur l’artmuraland Le travail de latapisserie du Moyen Âge.
Hän oli myöstaidemaalari, joka teki useitateoreettisia teoksia, kuten Lettressur l’art muralja Le travail de latapisserie du Moyen Âge.
Mary Dambiermont’s tapestry is dominated by the artist’s desire to give appropriate expression to her personal conception of justice and Europe.
Mary Dambiermontin seinävaatteesta huokuu halu kuvata oikeutta ja Eurooppaa tavalla, joka vastaa taiteilijanomia ajatuksia.
It is a symbolic expression which seeks to evoke both justice and Europethrough concrete but meaningful forms.
Hän kuvaa vertauskuvallisia käsitteitä konkreettisten mutta samalla merkityksellisten muotojenavulla.
The flight of the six birds (representing the first six countries to jointhe Community) have joined forces, in their ‘migration’, to carry the injured bird on their wings.
Konkreettisesti seinävaatteessa kuvataan kuusi lintua lentämässä (Euroopan yhteisön kuusi ensimmäistä jäsenmaata).
They are soclose that they form one immense wing that occupies half of the tapestry.
Muuttolinnut yhdistävät lentäessään voimansa ja kantavat haavoittunutta lintua levittäen siipensä siten, että siivistä muodostuu yksi ainoa valtava siipi, joka peittää puolet seinävaatteesta.
With this motif, Dambiermont has successfully given shape to the concepts of balance and solidarity which, inher eyes, are the goals of justice and Europe.
Aiheellaan Mary Dambiermont antaa merkityksen tasapainon ja solidaarisuuden käsitteille, jotka edustavathänelle oikeutta ja Eurooppaa.
The flowing forms achieved through delicacy of style animate the composition.
Taiteilija on saavuttanut herkän kädenjälkensä avulla virtaviivaiset muodot, jotka antavat vaikutelman laajentuvasta liikkeestä: linnut lentävät vaakasuoraan tason poikki.
There is a sense of expansionin the birds’ flight across the tapestry.
Vaikutelma korostuu seinävaatteen reunuksenpuuttumisen myötä.
There is also a sense of contraction: the flock of birds fills the space andstands out in relief thanks to the use of a thick thread.
Teos herättää vaikutelman myös tiivistymisestä: ryhmänä etenevien lintujen lento täyttäätilan ja kohoaa reliefiksi taiteilijan käyttämän paksun langan ansiosta.
This feeling of contraction continues in the treatmentof the grove of trees whose branches intermingle and whose roots are shared.
Tiivistymisvaikutelmaa vahvistaa myöstapa kuvata metsää, jossa puiden oksat sekoittuvat toisiinsa ja puut näyttävät jakavan samat juuret.
Dambiermont seeks to create a vision: the same light shines equally on all the forms and the dilution and harmonies of the colours give the tapestry a general tone which reinforces the impression of unity, balance andsolidarity.
Mary Dambiermont haluaa välittää vaikutelman valosta, joka valaisee muodot yhdenvertaisesti. Värien oheneminen ja keskinäinen sointuvuus antavat seinävaatteelle yleissävyn, joka vahvistaa yhtenäisyyden, tasapainon jasolidaarisuuden vaikutelmaa.
With this work the artist has sought to create an evocative force which the viewer can tap into andso give reality to these concepts.
Teoksen tarkoituksena on herättää ajatuksia, joista katsoja voi etsiä käsitteisiinsopivan oman todellisuutensa.
‘Justice will exist if we create it.
”Oikeus tapahtuu, jos sitä annetaan.
That is man’s problem’, wrote the French philosopher Alain in his Propos.
Siinä ihmisten ongelma”, on ranskalainen filosofi Alain todennut toeksessaan Mietteitä.
Itis not by chance that Dambiermont chose a horizontal format for her tapestry: it is the format chosen by Renaissance painters to depict human action.
Ei liene sattuma, että Mary Dambiermont on asettanut seinävaatteen vaakatasoon, kutenrenessanssin maalaritkin tekivät ihmisen toimintaa kuvatessaan.
Balance and solidarity are not only concepts symbolising justice and Europe.
Tasapainoisuus ja solidaarisuus, jotka symboloivat oikeutta ja Eurooppaa, ovat ennen kaikkea tekoja.
They are, above all, concreteactions.
Tätä Muutto symboloi.
After studying painting atthe Royal Academy of Fine Art in Brussels, she turned her attentionto tapestry. She has also producedstained-glass windows, wallmosaics and ballet scenery.
Myöhemmin hänkeskittyi seinävaatteidenvalmistukseen, lasimaalausten jaseinämosaiikkien tekemiseen sekäbaletin lavastuksiin.
Synthesist Construction F7, sculpture in aluminium, iron, stainless steel and sheet metal, 1973
Construction synthetique F7 (Synteettinen rakennelma F7), veistos alumiinista,raudasta, ruostumattomasta teräksestä ja pellistä, 1973
Rejection of the figurative style marked a radical departure in the history of sculpture, leading artists to breakwith traditional sculptural practices and contemplate form in a new way.
Figuratiivisuudesta luopuminen oli kuvanveiston historiassa radikaali käännekohta. Esittävyyden sijaan taiteilija keskittyy muotoon, mikä on vastoin perinteisiä kuvanveistomenetelmiä.
The plastic language of Joost Baljeu is close to that of Mondrian, for whom abstraction was a fitting choice toexpress a utopian vision of the modern world.
Joost Baljeun teosten plastinen kieli on sukua Mondrianin ilmaisulle, jossa abstraktiivisuuden valinta vastasiutopistista kuvaa nykymaailmasta.
Neoplasticism, the name by which Baljeu describes his method,seeks to find a ‘balance’ that ‘creates the society of tomorrow as a unified whole’.
Mondrian kutsui suuntaustaan neoplastismiksi, ja sen tavoitteena oli saavuttaa tasapaino, joka ”tekee tulevan yhteiskunnan yhtenäiseksi”.
This idealised vision of human organisation is translated into form by the right angle, the geometric figurewhich symbolises the efficiency of construction towards which the entire work must tend.
Sopiva geometrinen muoto haaveelle ihanteellisesta yhteiskunnasta oli rakentavaa tehokkuutta symboloiva suorakulma, jota taideteosten tuli tavoitella.
Baljeu’s Constructionis a game of balance in solid form that uses parallelepipeds of differing sizes.
Teos välttelee symmetriaa tavoittelevaa, keskiakselista liikkeelle lähtevää järjestelmällistä sommitelmaa.
Quite unlikeany composition organised around a central axis and involving symmetry, the sculpture seems to be the resultof a dynamic slide on several planes, drawing it upwards.
Veistos vaikuttaa olevan useiden dynaamisesti ylöspäin liukuvien tasojen lopputulos.
The use of the primary colour blue, contrasting withthe non-colour white, enhances this and reinforces the impression of a geometric construct suspended in space.
Päävärin eli sinisen ja ”värittömän” valkoisen välinen kontrasti korostaa molempia värejä ja geometrisesti kohoavaa olemusta, joka vaikuttaa riippuvan tilassa.
The use of industrial materials suggests a refusal on the part of the artist to regard the pieceas a transcriptionof his emotions and creates balance in the way the work relates to the space around it.
Teollisten materiaalien käyttö osoittaa, ettei taiteilija ole halunnut ilmaista Synteettinen rakennelma-teoksellatunteita.
Through the simplicityof its forms, through the smooth, shiny surfaces, the sculpture becomes an integral part of its environment.
Toisaalta materiaalivalinta on helpottanut tasapainon saavuttamista teoksen mittasuhteiden ja ympäröivän tilan välillä.
Itadapts to the architecture and responds to it.
Muotojen yksinkertaisuuden ja tasaisen kiiltävien pintojen välityksellä veistos pyrkii yhteenympäristön kanssa.
The materials chosen also give the work a sense of gravity-defying weightlessness.
Teos mukautuu ympäröivään arkkitehtuuriin ja vastaa sitä.
Dutch artist born in 1925, died in1991.
Hollantilainen taiteilija(1925–1991).
Studied at the Amsterdam Institute of Design from 1943 to1945. Began painting in 1940,taking up the abstract style in1954.
Hän opiskeli Amsterdamin Institute of Design-instituutissa vuosina 1943–1945,aloitti taidemaalauksen 1940 jasiirtyi vuonna 1954 abstraktiinkuvataiteeseen.
His series of ‘constructionreliefs’ was begun in 1956.
Baljeu aloitti”rakennelmareliefi”-sarjansavuonna 1956.
In 1958he founded a periodical and in1963 published Attempt at atheory of synthesist plasticexpression.
Hän perusti vuonna1958 aikakauslehden ja julkaisivuonna 1963 teoksen Attempt at atheory of synthesist plasticexpression.
His work has beenfrequently exhibited in Amsterdamand in London and Paris.
Hän on pitänyt useitanäyttelyitä Amsterdamissa,Lontoossa ja Pariisissa.
Glór Na Mara (The Sound of the Sea), oil on canvas, 1989
Glór Na Mara (Meren ääni), öljymaalaus, 1989
(on loan from the Irish Government)
(lainassa Irlannin hallitukselta)
There are no figurative forms in the painting of Gwen O’Dowd, yet her canvases bear titles evoking landscapes.These are abstract landscapes then, in which the absence of figurative representation conveys the artist’s desiresomehow to transcribe the emotions and sensory experiences excited by nature.
Gwen O’Dowdin töissä ei ole figuratiivisia muotoja, vaikka kankaan nimi viittaisikin maisemaan. Töissä onabstrakteja maisemia, joissa figuurien puuttuminen kertoo taiteilijan halusta ilmaista plastisesti luonnossa koettuja tunteita ja elämyksiä.
It is abstraction, but abstraction that constantly refers to the perception of a place and establishes a connection between the external andthe internal.
Abstraktisuus viittaa hellittämättä paikantajuun, ja sen tarkoituksena on luoda yhteysulkoisen ja sisäisen välille.
Figurative representation is replaced by colour as a force of expression.
Ilmaisuvoimana käytetty väri korvaa figuurit ja valloittaa kankaan pinnan.
Colour floods the canvas, animatingthe inert matter of the painting.
Kuva-aihe, eloton materia, elävöityytyön värisommitelman avulla.
The colours of Glór Na Mara, by the richness of their tones, by the harmonies and contrasts which they create, produce a sense of movement into the depths of which the viewer’s eye is drawn.
Meren ääni-teoksen värit luovat sävyjensä rikkaudella, sopusoinnulla ja kontrasteilla liikkeen, jonka syvyyteenkatse sukeltaa.
‘The spirit of God moved upon the face of the waters.
Ja Jumala sanoi: ’Tulkoon valkeus.
And God said, let there be light: andthere was light.’
Ja valkeustuli’.” Näin kuuluvat Raamatun ensimmäiset jakeet.
The luminous centre of the painting, which disperses the sombre colours of the canvas, seems to create vibrations, like a voice.
Valoisa keskusta hajoaa tummiin väreihin ja saa koko kankaan värähtelemään äänen tavoin.
This particular light, internal but nonetheless visible on the surface of the painting, embodies the emotion and thoughts of the artist.
Maalauksen pinnalla nähtävä sisäinen valo antaa muodon tunteelle ja taiteilijan ajatukselle.
Brush strokes remain visible on the canvas, retaining traces of theartist’s movements, actions, expressing the relationship between artist and painting and achieving the ‘pictorial clarity’ which Mark Rothko defined as the ‘elimination of all obstacles between the painter and the idea,and between the idea and the viewer’.
Taiteilijan liikkeen jäljet, häneninterventionsa, säilyvät kuvatilassa, jossa kosketus on havaittavissa ja joka heijastaa taiteilijan suhdetta maalaukseen. Siten on saavutettu kuvan selkeys, jonka Mark Rothko määritteli kaikkien esteiden poistamiseksi taidemaalarin ja ajatuksen sekä ajatuksen ja katsojan väliltä.
Glór Na Maraor immersion in the light...
Meren äänitai sukellus valoon...
She has participated innumerous exhibitions: ‘Onewoman show’, Project Arts Centre,Dublin; ‘Inter-Celtic Festival’,Lorient (Brittany) France, and ‘Irish Landscape’ in Finland.
Hän onosallistunut useisiin näyttelyihin:”One woman show” Dublinin Project Arts Centre-taidekeskuksessa, Lorientin(Bretagne) ”Festival interceltique”Ranskassa ja ”Irlantilainenmaisema” -näyttely Suomessa.
Justice and Peace, oil on canvas, 1972
Justice et Paix (Oikeus ja Rauha), öljyvärimaalaus kankaalle, 1972
André Hambourg chose to divide his depiction of justice and peace across six allegorical panels.
André Hambourgin oikeutta ja rauhaa esittävä vertauskuvallinen työ koostuu kuudesta taulusta.
They form akind of homage to Luxembourg, home of the Court of Justice, and to Belgium, Germany, France, Italy and the Netherlands, the member countries of the Community in 1972.
Teos on kunnianosoitus Luxemburgille, jossa Euroopan yhteisöjen tuomioistuin sijaitsee, sekä muille vuonna 1972Euroopan yhteisöön kuuluneille valtioille: Belgialle, Saksalle, Ranskalle, Italialle ja Alankomaille.
The central panel with its dynamic composition offers an almost stage-like treatment of the theme of justice,represented by a large female figure at the centre, arms outstretched in a movement of theatrical expressiveness heightened by the red of her clothing.
Keskimmäisessä pannoossa kuvataan oikeutta dynaamisesti. Oikeutta edustaa suuri, taulun keskiosassa seisova naishahmo, jonka liike antaa hahmolle lähes teatraalisen vaikutelman.
Shafts of light issue from her right hand, illuminating the figure ofa woman protecting a child.
Vaikutelmaa vahvistaa hahmon vaatteissa käytetty punainen väri.
Her left hand holds aloft the symbolic scales.
Vasen käsi on ojennettu oikeuden merkiksi.
Another young woman pours wine, while a third clasps her child in her arms.
Valon ja hämärän vaihtelu korostaa kohtauksen merkittävyyttä.
The treatment of thesesymbols of peace and well-being is realistic, in contrast with the unreal scenery of the background.
Kahden syyllisen hahmon vartaloihin käytetyt puolisävyt ovat viattomiin hahmoihinkäytettyjen kirkkaampien sävyjen vastakohtina.
There are the outlines of the Henri IV Bridge, the Palais de Justice and Notre-Dame; behind are Mechlin and The Hague; to the right are Trierand Rome and the house of Robert Schumann.
Nämä rauhan ja onnen symbolit onkuvattu realistisesti, ja ne ovat vastakohtana taustalla olevalle epätodelliselle maisemalle, josta ne irrottautuvat.
The sparkling light of sun and rainbow envelops these landscapes in a fascinating glow, making the cities placesof happiness.
Teokseen on hahmoteltu Henri IV:nsilta, Palais de Justice ja Notre Dame, takana Malines ja Haag, oikealla Trier ja Rooma sekä Robert Schumanninkotitalo.
Luxembourg emerges from a supernatural bluish light which illuminates the gate of Trier and the market of Clausen.
Auringon tai sateenkaaren jättämä tuikkiva vana kietoo maiseman kiehtovaan valoon tehden kaupungeistaonnen tyyssijoja.
French artist born in 1909, died in1999.
Luxemburgin kaupunki kohoaa taianomaisesta sinertävästä valosta, joka valaisee Trierin porttia ja Clausenintoria.
He studied at the National School of Decorative Arts and the National School of Fine Arts in France.
Ranskalainen taiteilija (1909–1999).Hän opiskeli Ranskantaidekouluissa (École nationale desarts décoratifs ja École nationaledes beauxarts).
His first individualexhibition was in Paris in 1928.
Ensimmäinenhenkilökohtainen näyttely hänelläoli Pariisissa 1928.
In1929 he took part in the Salon des Tuileries in Paris.
Hän osallistui”Salon des Tuileries” -näyttelyyn Pariisissa vuonna 1929.
In 1951 he wasappointed official painter to the French Army and in 1952 officialpainter to the French Navy.
Vuonna1951 hänet nimitettiin Ranskanarmeijan viralliseksikuvataiteilijaksi ja vuonna 1952Ranskan laivaston viralliseksikuvataiteilijaksi.