natgillin/translations-raw huggingface dataset:
arguments, since its submissions expressly seek a new finding of facts and not exclusively a legal review of the grounds of the Court’s judgment, which does not fall within the jurisdiction of the Court of Justice as the appellate court.
valittaja turvautuu perusteeseen, joka ei täytä tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä, sillä sen esille ottamat seikat tähtäävät nimenomaisesti tosiseikkojen toteamiseen uudestaan eivätkä yksinomaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustelujen oikeudelliseen valvomiseen, mikä ei kuulu yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaan muutoksenhaun yhteydessä.
Nevertheless, the possibility remains that the Commission may be obliged, under its general duty of diligence, to issue a general warning to Community importers.
Tämä ei kuitenkaan sulje pois sitä, että komissio voi huolellisuusvelvollisuutensa perusteella tietyssä tilanteessa olla velvollinen varoittamaan yhteisön maahantuojia.
However, such a duty to warn can arise only when the Commission has serious doubts as to the legality of a large number of exports effected under a system of preferential treatment. 58
Tällainen varoitusvelvollisuus voi kuitenkin syntyä vain silloin, kun komissiolla on vakavia epäilyjä lukuisten tullietuusjärjestelmän mukaisesti toteutettujen vientitoimien sääntöjenmukaisuuden suhteen. 58
As the Court noted in paragraph 273, the appellant failed to demonstrate conclusively that the Turkish authorities made serious errors which affected all exports of fruit juice concentrates and contributed to the circulation of forged certificates.
Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi tuomion 273 kohdassa, valittaja ei kyennyt osoittamaan riittävästi Turkin viranomaisten sellaisten vakavien laiminlyöntien olemassaoloa, jotka olisivat vaikuttaneet kaikkeen hedelmämehutiivisteiden vientiin ja jotka olisivat myötävaikuttaneet väärennettyjen todistusten liikkumiseen.
No analogy could therefore be drawn with the facts which gave rise to the judgment in Kaufring and Others.
Näin ollen minkäänlainen rinnastus yhdistetyissä asioissa Kaufring ym. annettuun tuomioon johtaneisiin tosiseikkoihin ei ollut mahdollinen.
It must nevertheless be pointed out that, in paragraph 274 of the contested judgment, the Court of First Instance took into account the fact that the appellant’s imports at issue here date from the period from April 1995 to November 1997, whereas doubts as to the authenticity and/or correctness of content of Turkish A.TR.1 certificates arose only subsequently, namely as of 1998.
Tästä huolimatta on todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin otti valituksenalaisen tuomion 274 kohdassa huomioon, että riidanalaiset valittajan tuontitoimet toteutettiin huhtikuun 1995 ja marraskuun 1997 välisenä aikana, kun taas epäilyt turkkilaisten A.TR.1-todistusten aitoudesta ja sisällöllisestä oikeellisuudesta ilmenivät vasta myöhemmin, nimittäin vuodesta 1998 alkaen.
Consequently, the Commission was aware of the existence of the forged certificates only after the Italian authorities had discovered the first forged certificate and an investigation procedure had been initiated.
Siten komissio saattoi tiedostaa väärennettyjen todistusten olemassaolon vasta sen jälkeen, kun Italian viranomaiset olivat havainneet ensimmäisen väärennetyn todistuksen ja kun tutkintamenettely oli aloitettu.
It must be concluded from this that, even if the Commission had been obliged as of 1998 to warn the Community importers, that would have had no effect on the imports from 1995 to 1997 at issue here.
Tästä voidaan päätellä, että vaikka oletettaisiinkin komission olleen velvollinen varoittamaan yhteisön maahantuojia vuodesta 1998 lähtien, tällä ei olisi ollut vaikutusta vuosina 1995–1997 toteutettuihin riidanalaisiin tuontitoimiin.
The appellant’s submissions in these appeal proceedings allow no differing appraisal, since its allegation in points 225 and 226 of the appeal expressly relates to the issuing of ‘incorrect’, but not ‘forged’, movement certificates, so that it has still failed to produce evidence of the Turkish authorities’ involvement in the forgeries. Moreover, the appellant bases its claim on inadmissible
Valittajan tässä menettelyssä esittämien seikkojen perusteella ei voida antaa toisenlaista arviota, sillä sen valituskirjelmän 225 ja 226 kohdassa esittämä väite koskee nimenomaisesti ”sääntöjenvastaisten”, ei kuitenkaan ”väärennettyjen”, tavaratodistusten laatimista, joten se ei ole edelleenkään esittänyt vastanäyttöä Turkin viranomaisten osallistumisesta väärennöksiin.
58 — See Hyper v paragraph 128.
58 – Vrt. edellä alaviitteessä 23 mainittu asia Hyper v. komissio, tuomion 128 kohta.
Accordingly, the Court of First Instance rightly found that there was no duty of the Commission to warn importers in good time.
Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi perustellusti, että komissiolla ei ollut ollut velvollisuutta varoittaa maahantuojia riittävän ajoissa.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P
JULKISASIAMIES TRSTENJAKIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-204/07 P c) Välipäätelmä iv) Tosiseikkojen selvittämistä ja arviointia koskeva laiminlyönti Turkissa tehtyjen tutkimusten yhteydessä
In conclusion, it must be held that in this case neither the Turkish authorities nor the Commission failed in their duties and, therefore, in that respect, there is no ‘special situation’ within the meaning of Article 239 of the CCC and Article 905 of the CCC implementing regulation.
Edellä olevan perusteella on todettava, että Turkin viranomaiset ja komissio eivät käsiteltävänä olevassa asiassa ole laiminlyöneet niille kuuluvia velvollisuuksia, joten siltä osin kyseessä ei ole yhteisön tullikoodeksin 239 artiklassa ja yhteisön tullikoodeksin soveltamisasetuksen 905 artiklassa tarkoitettu ”erityistilanne”. Tämän vuoksi myös viides valitusperuste on hylättävä perusteettomana.
As regards the allegation of deficiency in clarifying and assessing the facts during the investigations in Turkey, the Court held in paragraph 284 of the contested judgment, without erring in law, that the appellant was not able to substantiate its argument.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi väitteestä, jonka mukaan tosiseikkojen selvittäminen ja arviointi oli laiminlyöty Turkissa tehtyjen tutkimusten yhteydessä, valituksenalaisen tuomion 284 kohdassa oikeudellisesti moitteettomasti, että valittaja ei ollut kyennyt esittämään sen tueksi vakuuttavaa näyttöä.
The Court had rightly concluded, in the course of assessing the facts, that the Commission had properly examined and then assessed all the relevant facts by means of missions.
Se oli tosiseikkoja arvioidessaan päätellyt perustellusti, että komissio oli tutkinut ja arvioinut kaikki merkitykselliset tosiseikat asianmukaisesti tarkastusmatkojen aikana.
Sixth ground of appeal: the Commission’s failure to call on the Customs Committee/Association Council
Kuudes valitusperuste, joka koskee sitä, että komissio ei kääntynyt tullikomitean tai assosiaationeuvoston puoleen
In so far as, by this ground of appeal, the appellant again complains of a legally incorrect allocation of the burden of proof, this submission must, in the light of my observations on the third ground of appeal, be rejected.
Mikäli valittaja moittii tällä valitusperusteella toistamiseen virheellistä todistustaakan jakoa, tämä väite on kolmannesta valitusperusteesta tekemäni päätelmät huomioon ottaen hylättävä.
Moreover, the appellant also bases its ground of appeal on inadmissible submissions, since its arguments expressly seek a renewed assessment of the facts and not exclusively a legal review of the grounds of the Court’s judgment.
Lisäksi on todettava, että valittajan valitusperuste nojautuu väitteeseen, joka ei täytä tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä, sillä sen esille ottamat seikat tähtäävät nimenomaisesti tosiseikkojen arvioimiseen uudestaan eivätkä yksinomaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustelujen oikeudelliseen tutkimiseen.
In particular, it is unable to explain clearly how the Court made an error of law.
Erityisesti on todettava, että valittaja ei kykene osoittamaan riittävän selvästi, miltä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen.
Since this submission does not satisfy the procedural requirements applicable to the grounds of an appeal, this argument must also be rejected.
Koska tämä ei täytä valituksen perusteluille asetettuja menettelyllisiä vaatimuksia, myös tämä väite on hylättävä.
C.A.S. v COMMISSION the Commission on the basis of the facts adduced.
C.A.S. v. KOMISSIO komissiolta edellytettävistä toimista esitettyjen tosiseikkojen perusteella.
59 without erring in law, that the applicant had not been able to establish that the Commission encountered difficulties concerning the administrative assistance agreed upon with the Republic of Turkey which would have justified discussion within those bodies of the adoption of specific measures to combat such difficulties.
59 kohdassa oikeudellisesti moitteettomasti, että kantaja ei ollut kyennyt osoittamaan, että komissio olisi kohdannut Turkin tasavallan kanssa sovitun hallinnollisen avunannon yhteydessä sellaisia vaikeuksia, joiden takia olisi ollut perusteltua keskustella mainituissa elimissä vaikeuksien selvittämiseksi tarkoitettujen erityistoimien toteuttamisesta.
That argument cannot be accepted, since in paragraph 239 of the contested judgment the Court certainly examined the facts of the main proceedings as to whether the conditions for calling in the Joint Customs Committee in this specific case were fulfilled.
Tätä väitettä ei voida hyväksyä, sillä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tarkasteli valituksenalaisen tuomion 239 kohdassa pääasian tosiseikkoja hyvin tarkkaan todetakseen, täyttyivätkö tulliliiton sekakomitean puoleen kääntymisen edellytykset kyseessä olevassa asiassa.
The Court was therefore entitled to take the view that no analogy could be drawn with the facts in Kaufring and Others, particularly as similar failings on the part of the Turkish authorities, which would have created a special situation, had not been established in relation to the movement certificates at issue. 60
Tämän vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi perustellusti, että rinnastus yhdistetyissä asioissa Kaufring ym. annettuun tuomioon johtaneisiin tosiseikkoihin ei ollut mahdollinen varsinkaan siksi, että vastaavanlaisia Turkin viranomaisten laiminlyöntejä, jotka olisivat saaneet aikaan erityistilanteen, ei ollut näytetty toteen riidanalaisten todistusten osalta. 60
The Commission was therefore not obliged to refer to the Customs Committee or the Association Council.
Näin ollen komissio ei ollut velvollinen kääntymään tullikomitean tai assosiaationeuvoston puoleen.
Consequently, this ground of appeal should be rejected as unfounded.
Tämä valitusperuste on siis hylättävä perusteettomana.
The legal basis for that body to act on the initiative of the Commission would have to be Article 52(2) of Decision No 1/95, under which the Parties are to consult within the Committee on any point relating to the implementation of the Decision which gives rise to a difficulty for either of them.
Oikeusperustana tämän elimen toimeen ryhtymiselle komission aloitteesta olisi ollut päätöksen N:o 1/95 52 artiklan 2 kohta, jonka mukaan sopimuspuolet neuvottelevat kyseisessä komiteassa kaikista tämän päätöksen täytäntöönpanoon liittyvistä asioista, jotka aiheuttavat vaikeuksia toiselle osapuolelle.
If such difficulties had arisen, that committee would have been competent to formulate appropriate recommendations to the Association Council with a view to ensuring the proper functioning of the Customs Union.
Tällaisten vaikeuksien ilmetessä kyseisellä komitealla olisi päätöksen N:o 1/95 52 artiklan 1 kohdan mukaan ollut valtuudet antaa tulliliiton moitteetonta toimintaa koskevia suosituksia assosiaationeuvostolle.
However, there were obviously no indications of any great difficulties.
Ilmeisesti mikään ei kuitenkaan viitannut mainittaviin vaikeuksiin.
On the contrary, it must be assumed that, in view of the willingness of the Turkish authorities to cooperate, recourse to those bodies was neither necessary nor justified.
Pikemminkin on katsottava, että Turkin viranomaisten yhteistyövalmius huomioon ottaen ei ollut tarpeen eikä perusteltua kääntyä näiden elinten puoleen.
Seventh ground of appeal: failure to take into account a legitimate interest of the appellant in relation to A.TR.1 movement certificate D 437214
Seitsemäs valitusperuste, joka koskee valittajan oikeutetun intressin jäämistä tunnustamatta A.TR.1-tavaratodistuksen D 437214 osalta
Accordingly, in paragraph 239 of the contested judgment, the Court found,
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesikin valituksenalaisen tuomion 239
In so far as the appellant obviously relies, in connection with its seventh ground
Mikäli valittaja seitsemännen valitusperusteensa yhteydessä nojautuu yhteisön
60 — See above, point 148.
60 – Ks. edellä 148 kohta.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P of appeal, on the three-year period under Article 221(3) of the CCC 61 in order to avoid
JULKISASIAMIES TRSTENJAKIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-204/07 P tullikoodeksin 221 artiklan 3 kohdan mukaiseen kolmen vuoden vanhentumisaikaan 61 välttääkseen tuontitullien maksuvelvollisuuden, mikä vaikuttaa ilmeiseltä, tähän on vastattava, että väite perustuu virheelliseen yhteisön oikeuden tulkintaan.
This case concerns two different types of procedure with differing formal and substantive requirements which must be examined independently of each other.
erilaiset muodolliset ja aineelliset edellytykset ja jotka on tutkittava toisistaan riippumatta.
63 its obligation to pay import duties, that argument must be answered by pointing out that it is founded on an incorrect interpretation of Community law.
63Tältä osin on hylättävä merkityksettöminä hypoteettiset seikat tämän säännöksen mahdollisesta sovellettavuudesta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toisensisältöisen ratkaisun tapauksessa.
On the one hand, it fails to take into account the fact that this case concerns the remission or repayment of duties pursuant to Article 239 of the CCC and not, as probably assumed by the appellant, the waiver of subsequent entry in the accounts under Article 220(2)(b) of the CCC, to which Article 221(3) of the CCC is applicable. 62
Ensinnäkään väitteessä ei oteta huomioon, että käsiteltävänä olevassa asiassa on kyse tullien peruuttamisesta tai palauttamisesta yhteisön tullikoodeksin 239 artiklan mukaisesti eikä, kuten valittaja ilmeisesti olettaa, yhteisön tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesta jälkikäteen tapahtuvan kirjaamisen tekemättä jättämisestä, johon sovelletaan yhteisön tullikoodeksin 221 artiklan 3 kohtaa. 62Nämä ovat kaksi erilaista menettelytapaa, joita koskevat
61 — In point 254 of its appeal, the appellant refers to the ‘threeyear period under Article 218(3) of the CCC’, which, however, contrary to what the appellant suggests, is not a limitation period.
61 – Valituskirjelmänsä 254 kohdassa valittaja viittaa ”yhteisön tullikoodeksin 218 artiklan 3 kohdan mukaiseen kolmen vuoden määräaikaan”, joka, toisin kuin valittaja esittää, ei kuitenkaan ole vanhentumisaika.
On the contrary, that provision lays down a specific period within which the amount resulting from the customs debt must be entered in the accounts.
Pikemminkin tässä säännöksessä säädetään erityisestä määräajasta, jonka aikana tullivelkaa vastaava määrä on kirjattava tileihin.
It applies to cases other than the normal case of incurrence of the customs debt and thus applies also to the postclearance recovery of duties under Article 220 of the CCC, to which the appellant refers (see Alexander, S., Zollkodex, cited above, footnote 10, Article 218, paragraph 6).
Säännöstä sovelletaan muihin kuin tavanomaista tullivelan syntymistä koskeviin tapauksiin, siten myös valittajan ilmeisesti tarkoittamaan yhteisön tullikoodeksin 220 artiklan mukaiseen jälkitullaukseen (vrt. edellä alaviitteessä 10 mainittu Alexander, S., Zollkodex, 218 artikla, 6 kohta).
On the other, these considerations are based on the legally incorrect view that the Court of First Instance should have annulled the contested decision on procedural grounds.
Toiseksi nämä seikat perustuvat oikeudellisesti virheelliseen käsitykseen, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt kumota riidanalainen päätös muodollisista syistä.
However, as the Court correctly explained in paragraph 133 of the contested judgment, even partial annulment could only have led to the adoption of another decision identical in substance.
Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kuitenkin esitti valituksenalaisen tuomion 133 kohdassa osuvasti, myös osittainen kumoaminen voisi johtaa vain uuden aineellisoikeudellisesti samanlaisen päätöksen tekemiseen.
It is admittedly true that, as held by the Court in paragraph 128 of the contested judgment, the Commission was not in a position properly to conclude, at the time of the adoption of the contested decision, that is, on 18 December 2002, in view of the unclear statements of the Turkish authorities, that certificate D 437214 had been forged.
Tosin pitää paikkansa, että – kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 128 kohdassa – komissio ei riidanalaisen päätöksen tekemisen aikaan eli 18.12.2002 voinut pätevästi katsoa Turkin viranomaisten yksiselitteiset lausumat huomioon ottaen, että todistus D 437214 oli väärennetty.
Nevertheless, that conclusion ultimately proved to be objectively correct, as the Turkish authorities’ letter of 22 August
Tämä päätelmä kuitenkin osoittautui lopulta objektiivisesti oikeaksi, minkä 22.8.2003 päivätty Turkin viranomaisten kirje osoitti.
The latter assumes that subsequent entry in the accounts pursuant to Article 220 of the CCC, following a decision (favourable to the person liable) on the remission or repayment of import duties pursuant to Article 239 of the CCC, is possible only where the customs duty again becomes payable pursuant to Article 242 of the CCC because, for example, the remission or repayment was made in error.
Viimeksi mainitussa katsotaan, että yhteisön tullikoodeksin 220 artiklan mukainen jälkikäteen tapahtuva kirjaaminen tileihin (tullivelallisen kannalta myönteisen) yhteisön tullikoodeksin 239 artiklan mukaisen tuontitullien peruuttamista tai palauttamista koskevan päätöksen jälkeen tulee kysymykseen vasta sitten, kun tullivelka tulee uudelleen kannettavaksi yhteisön tullikoodeksin 242 artiklan mukaisesti, esimerkiksi jos tullivelka on erheellisesti peruutettu tai sitä vastaava tullien määrä on erheellisesti palautettu.
However, such a set of circumstances clearly does not exist in this case, since the Commission’s decision was not preceded by a favourable decision on remission or repayment pursuant to Article 239 of the CCC in respect of the movement certificates at issue.
Käsiteltävänä olevassa asiassa ei kuitenkaan selvästi ole kyse tällaisesta tilanteesta, sillä ennen komission päätöstä ei ollut tehty yhteisön tullikoodeksin 239 artiklan mukaista myönteistä päätöstä peruuttamisesta tai palauttamisesta.
Nor do the circumstances exist in which, in the view of Huchatz, W., Lehrbuch des Europäischen Zollrechts, cited above (footnote 10), pp. 379, 380, subsequent entry in the accounts pursuant to Article 220 of the CCC is, in general, considered a possibility.
Kyse ei myöskään ole tilanteista, joissa yhteisön tullikoodeksin 220 artiklan mukainen jälkikäteen tapahtuva kirjaaminen tileihin on yleensä ottaen mahdollinen, kuten W. Huchatz katsoo edellä alaviitteessä 10 mainitussa teoksessa Lehrbuch des Europäischen Zollrechts, s. 379, 380.
63 — See Alexander, S. Zollkodex, cited above (footnote 10), Before Article 220, paragraph 8, who draws attention to the differing requirements of remission or repayment under the second indent of Article 239(1) of the CCC and waiver of postclearance recovery under Article 220(2)(b) of the CCC.
63 – Vrt. edellä alaviitteessä 10 mainittu Alexander, S., Zollkodex, ennen 220 artiklaa, 8 kohta, jossa viitataan yhteisön tullikoodeksin 239 artiklan 1 kohdan mukaisen peruuttamisen tai palauttamisen ja yhteisön tullikoodeksin 220 artiklan mukaisen jälkikäteen tapahtuvan kirjaamisen tekemättä jättämisen erilaisiin edellytyksiin.
This circumstance requires parallel procedures to be carried out.
Teoksessa todetaan, että rinnakkaisten menettelyjen soveltaminen on tämän vuoksi välttämätöntä.
C.A.S. v COMMISSION
C.A.S. v. KOMISSIO dellisesti samanlaisen päätöksen tekemistä.
The Court’s decision is therefore unexceptionable in law.
Näin ollen tämäkin valitusperuste on hylättävä.
As the appellant itself acknowledges in points 257 and 258 of the grounds of its appeal, traders’ confidence in the validity of import licences which subsequently prove to be forged is not, as a rule, protected by Community law, but is a general commercial risk.
Kuten valittaja itsekin toteaa valituksensa perustelujen 257 ja 258 kohdassa, ta -loudellisten toimijoiden luottamusta sellaisten tuontitodistusten pätevyyteen, jotka myöhemmin osoittautuvat väärennetyiksi, ei yleisesti ottaen ole suojattu yhteisön oikeudella vaan sen katsotaan kuuluvan yleisiin liiketoiminnan riskeihin.
65In Article 904(c) of the CCC implementing regulation, the Community legislature has already made a clear assessment of risks, by which the Community judicature is bound when interpreting Community law.
65 Yhteisön lainsäätäjä on yhteisön tullikoodeksin soveltamisasetuksen 904 artiklan c kohdalla jo suorittanut yksiselitteisen riskien arvioinnin, joka sitoo yhteisöjen tuomioistuimia yhteisön oikeuden tulkinnassa.
Eighth ground of appeal: balancing of fairness and risk
Kahdeksas valitusperuste, joka koskee kohtuullisuuden ja riskien arviointia
In so far as the appellant infers from the caselaw that the Commission should have carried out a balancing of fairness and risk, it specifically cannot base its claim on the caselaw which it cites for that purpose.
Mikäli valittaja päättelee yhteisöjen tuomioistuinten oikeuskäytännön perusteella, että komission olisi pitänyt suorittaa yleinen kohtuullisuuden ja riskien arviointi, se ei voi nojautua mainitsemaansa oikeuskäytäntöön.
In the Bonn Fleisch case 66 cited by it, there was misconduct both on the part of the Member State’s customs authorities and on the part of the Commission in discharging their duties of care, any indication of which is absent in this case.
Valittajan mainitsemassa asiassa Bonn Fleisch annetussa tuomiossa 66 oli kyse sekä jäsenvaltion tulliviranomaisten että komission huolellisuusvelvoitteiden laiminlyönnistä, jollaiseen mikään ei viittaa käsiteltävänä olevassa asiassa.
In so far as the appellant submits that the Court erroneously omitted, in that respect, to carry out a balancing of fairness and risk, its argument cannot be accepted, since the Court was not in any way legally obliged to do so.
Siltä osin kuin valittaja esittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tässä suhteessa virheellisesti jättänyt kohtuullisuuden ja riskien arvioinnin suorittamatta, sen väitettä ei voida hyväksyä, sillä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella ei missään tapauksessa ollut oikeudellista velvollisuutta tähän.
Consequently, this ground of appeal also should be rejected as manifestly unfounded.
Myös tämä valitusperuste on siis hylättävä ilmeisen perusteettomana.
65 — See above, points 70 and 112 to 115.66 — Cited in footnote 23, paragraphs 115 to 117.67 — See above, points 163 and 169.68 — Cited in footnote 24.
65 – Ks. edellä 70 kohta ja 112–115 kohta.66 – Mainittu edellä alaviitteessä 23, tuomion 115–117 kohta.67 – Ks. edellä 163 ja 169 kohta.68 – Mainittu alaviitteessä 24.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P provisions laid down by the rules in force as far as his customs declaration is concerned. 72
JULKISASIAMIES TRSTENJAKIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-204/07 P tanut kaikkia voimassa olevia tulliilmoitusta koskevia säännöksiä. 72
Ninth ground of appeal: infringement of Article 220(2)(b) of the CCC
Yhdeksäs valitusperuste, joka koskee yhteisön tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan rikkomista