natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(Fifth Chamber) cardiology, he intended to abandon the professional title of specialist in internal medicine, provided that he was authorised to use the title of specialist in cardiology.
Julkisasiamies A. Saggio on esittänyt ratkaisuehdotuksensa viidennen jaoston istunnossa 27 päivänä tammikuuta 2000.
The Minister also stated that it was not for him to transcribe foreign diplomas and that under Luxembourg law diplomas could be recognised only as worded.
(Suomenkielistä käännöstä ei ole vielä saatavissa.)
On 31 March 1998 the Luxembourg Minister for Health appealed against that judgment to the Cour Administrative.
— Direktiivin 93/16/ETY 10 ja 19 artiklan tulkinta — käyttö vastaanottavassa jäsenvaltiossa, hm lääkäri on ammattinimikkeen, jota ei mainita tämän valtion osalta
On 30 March 1985, Dr Erpelding obtained the Austrian diploma of Doktor der gesamten Heilkunde (doctor of medicine), awarded by the University of Innsbruck. That diploma was recognised on 11 April 1986 by the Luxembourg Ministry of Education.
Ennakkoratkaisu Neuvoston direktiivi 93/16/ETY Erikoislääkärin ammattinimikkeen hankkinut toisessa jäsenvaltiossa kyseisen direktiivin 7 artiklassa olevassa luettelossa (viides jaosto) vahvisti tämän tutkintotodistuksen vastaavuuden 11.4.1986.
Since the Cour Administrative considered that the outcome of the case depended on the interpretation not only of Article 19 of Directive 93/16, on the use of the professional title of doctor, but also of Article 10, on the use of academic titles in medicine, it stayed proceedings and referred a number of questions to the Court for a preliminary ruling.
Cour administrative on esittänyt 21.1.1999 tekemällään päätöksellä kaksi ennakkoratkaisukysymystä lääkäreiden vapaan liikkuvuuden sekä heidän tutkintotodistustensa, todistustensa ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojensa vastavuoroisen tunnustamisen helpottamisesta 5 päivänä huhtikuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen 93/16/ETY tulkinnasta.
On 10 April 1991 he was authorised by the Österreichische Ärztekammer (the professional organisation of Austrian doctors) to practise medicine as a Facharzt für Innere Medizin (specialist in internal medicine).
Erpelding sai Österreichische Ärtzekammerilta (Itävallan lääkäriliitto) oikeuden harjoittaa lääkärin ammattia Facharzt für Innere Medizin ­ammattinimikettä (sisätautien erikoislääkäri) käyttäen.
By decision of the Luxembourg Minister for Health of 29 August 1991, he was authorised to practise as a specialist in internal medicine in Luxembourg.
Luxemburgin terveysministerin 29.8.1991 tekemällä päätöksellä hänellä annettiin oikeus harjoittaa sisätautien erikoislääkärin ammattia Luxemburgissa.
The questions referred to the Court do not concern the conditions of training required to obtain a Luxembourg diploma of specialist in cardiology on the basis of an Austrian diploma under Article 8 of Directive 93/16.
Nämä kysymykset on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Erpelding ja Luxemburgin Ministère de la Santé (jäljempänä terveysministeriö) ja joka koskee sitä, että terveysministeriö on evännyt Erpeldingiltä luvan käyttää Luxemburgissa kardiologian erikoislääkärin ammattinimikettä.
Nor do they relate to the possible recognition of the Austrian diploma as equivalent to the Luxembourg diploma of specialist in cardiology under the Vlassopoulou case-law.
Kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä oleva asia ja ennakkoratkaisukysymykset
By decision of 9 July 1993 the Luxembourg Minister for Health authorised Dr Erpelding to use, in addition to his professional title of specialist in internal medicine, his academic title in the language of the State where he had been trained, namely Facharzt für Innere Medizin — Teilgebiet Kardiologie.
Luxemburgin terveysministeri antoi 9.7.1993 tekemällään päätöksellä Erpeldingille oikeuden käyttää sisätautien erikoislääkärin ammattinimikkeen lisäksi senkielistä tutkintonimikettä, jolla hän oli saanut koulutuksensa, eli nimikettä "Facharzt für Innere Medizin — Teilgebiet Kardiologie".
On 15 April 1997 Dr Erpelding informed the Minister for Health that, as he intended to devote himself exclusively to the practice of
Erpelding ilmoitti 15.4.1997 terveysministerille, että koska hän aikoi keskittyä yksinomaan
Moreover, as neither Article 8 of Directive 93/16 nor the Vlassopoulou line of case-law was mentioned in the judgment of the referring court, it was not disputed at the hearing that the
Erpelding sai 30.3.1985 itävaltalaisen Doktor der gesamtenHeilkunde ­nimisen tutkintotodistuksen (todistus sikäläisestä lääketieteen tohtorin tutkinnosta), jonka antoi Innsbruckin yliopisto. Luxemburgin kansallinen opetusministeriö
the conditions laid down in the first and second paragraphs of that provision.
esitettyihin kysymyksiin on rajoituttava koskevaan kyseisen direktiivin 10 ja 19 artiklan tulkintaa.
Court's answer to the questions should be confined to the interpretation of Articles 10 and 19 of that directive.
kardiologiaan, hän oli valmis luopumaan sisätautien erikoislääkärin ammattinimikkeestä edellyttäen, että hänelle annettaisiin lupa käyttää kardiologian erikoislääkärin ammattinimikettä.
By its first question the national court asks, in essence, whether a doctor who has obtained in another Member State a diploma in specialised medicine which does not appear on the list of specialist training courses in Article 7 of Directive 93/16 may rely on Article 19 of that directive to use the corresponding professional title of specialist in the host State.
Terveysministeri hylkäsi 25.4.1997 tekemällään päätöksellä tämän hakemuksen sillä perusteella, että koska kardiologian oppiaine ei ole Itävallan viranomaisten tunnustama erikoisala, Erpeldingille ei voitu myöntää oikeutta harjoittaa lääkärin ammattia tällä erikoisalalla.
The first interpretation is that the provision does no more than ensure that the beneficiaries of the system of mutual recognition of diplomas established by the directive have the right to use their academic titles in the language of the Member State of origin or Member State from which they come.
Ministeri totesi lisäksi, että hänen tehtävänään ei ole muuntaa ulkomaisia tutkintotodistuksia ja että Luxemburgin lainsäädännössä sallitaan ainoastaan tutkintotodistusten tunnustaminen sellaisina kuin ne ovat sanamuodoltaan.
The second interpretation is that the provision, while acknowledging that the beneficiaries of the system have that right, precludes any possibility of the host Member State authorising use of the equivalent title in the language and according to the nomenclature of that State.
Ensimmäisellä kysymyksellään kansallinen tuomioistuin tiedustelee lähinnä sitä, voiko lääkäri, jolla on toisessa jäsenvaltiossa saatu erikoislääkärin tutkintotodistus, jota ei kuitenkaan mainita direktiivin 93/16/ETY 7 artiklassa olevassa erikoistumiskoulutusta koskevassa luettelossa, vedota tämän direktiivin 19 artiklaan käyttääkseen vastaavaa erikoislääkärin ammattinimikettä vastaanottavassa valtiossa.
Directive 93/16 establishes a system of automatic and compulsory mutual recognition for the diplomas, certificates and other evidence of formal qualifications in medicine and specialised medicine awarded to nationals of the Member States by those States, in accordance with Articles 3, 5 and 7 of the directive.
Erpeldingin vaatimuksesta Tribunal administratif kumosi tämän päätöksen 18.2.1988 tekemällään päätöksellä erityisesti sillä perusteella, että se oli direktiivin 93/16/ETY 19 artiklan vastainen.
Directive 93/16 regulates the right of the beneficiaries of the system of mutual recognition of diplomas established by the directive to use, first, their professional title of doctor or specialist doctor and, second, their academic titles in the host Member State.
Luxemburgin terveysministeri haki päätökseen 31.3.1998 muutosta administrativelta.
This system of automatic compulsory recognition would be incomplete and its effectiveness would be seriously undermined if its beneficiaries were not entitled to use the professional title of doctor or specialist doctor, as the case may be, in the host Member State.
Direktiivillä 93/16/ETY otetaan käyttöön automaattinen ja pakollinen järjestelmä, jonka mukaisesti lääkärin ja erikoislääkärin tutkintotodistukset, todistukset ja muut muodollista kelpoisuutta osoittavat asiakirjat, jotka jäsenvaltioiden kansalaiset ovat saaneet muista jäsenvaltioista, tunnustetaan vastavuoroisesti kyseisen direktiivin 3, 5 ja 7 artiklan mukaisesti.
Without the right to use those titles in that State, the beneficiaries of the system of mutual recognition would be deprived of the possibility of making their professional qualifications known in the relevant circles in the same way and under the same conditions as Community nationals who had obtained such a title in the host Member State.
Cour administrative katsoo, että riidan ratkaiseminen edellyttää paitsi direktiivin 93/16/ΕΤΎ lääkärin ammattinimikkeen käyttöä koskevan 19 artiklan, myös lääketieteen tutkintonimikkeen käyttöä koskevan 10 artiklan tulkintaa ja se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksiä.
Since any restriction on the use in the host Member State of an academic title obtained in another Member State is liable to render that title less attractive and hence to hamper the exercise of fundamental freedoms guaranteed by the Treaty, it must comply with the requirements of the Treaty.
Tämä automaattinen ja pakollinen tunnustamisjärjestelmä olisi puutteellinen ja sen tehokkuus vaarantuisi vakavasti, jos niillä henkilöillä, joiden eduksi direktiiviä sovelletaan, ei olisi oikeutta käyttää vastaanottavassa jäsenvaltiossa käytettävää lääkärin tai tapauskohtaisesti erikoislääkärin ammattinimikettä.
Community legislation, including Article 10 of Directive 93/16 which is the subject of the national court's question, must likewise be interpreted in the light of those requirements.
Ilman oikeutta käyttää näitä nimikkeitä tässä valtiossa niillä henkilöillä, joiden eduksi tätä vastavuoroista tunnustamista koskevaa järjestelmää sovelletaan, ei olisi mahdollista viestittää asianomaisille tahoille ammatillisesta pätevyydestään samalla tavalla ja samoilla edellytyksillä kuin sellaisilla yhteisön kansalaisilla, jotka ovat saaneet tällaisen nimikkeen vastaanottavassa jäsenvaltiossa.
The right to use the title of doctor or specialist doctor in the host Member State, in the language of that State and in accordance with its nomenclature, is thus a necessary corollary of the mutual recognition of diplomas, certificates and other evidence of formal qualifications established by Directive 93/16.
Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt kysymykset eivät koske niitä koulutusta koskevia edellytyksiä, joiden on täytyttävä kardiologian erikoislääkärin tutkintotodistuksen saamiseksi Luxemburgissa itävaltalaisen tutkintotodistuksen perusteella ja direktiivin 93/16/ETY 8 artiklan mukaisesti.
The first sentence of Article 10(1) substantially repeats the ninth recital in the preamble to the directive, which states that, since a directive on the mutual recognition of diplomas does not necessarily imply equivalence in the training covered by such diplomas, the use of the academic title should be authorised only in the language of the Member State of origin or of the Member State from which the person comes.
Kysymykset eivät myöskään liity kyseisen itävaltalaisen tutkintotodistuksen mahdolliseen tunnustamiseen kardiologian erikoislääkärin luxemburgilaista tutkintotodistusta vastaavaksi niin sanotun Vlassopoulou-tapauksen mukaisesti.
However, that applies only if the title of doctor or specialist doctor satisfies the minimum conditions required for this automatic and compulsory mutual recognition. It is thus fully consistent with that system of mutual recognition that Article 19 of Directive 93/16 entitles Community nationals to use the professional title of doctor or specialist doctor only if they fulfil
Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevassa päätöksessä ei mainita direktiivin 93/16/ETY 8 artiklaa eikä Vlassopoulou-tapausta, eikä suullisessa käsittelyssä ole kiistetty sitä, että yhteisöjen tuomioistuimen vastauksen sille
The first sentence of Article 10(1) of Directive 93/16 should therefore be interpreted as referring only to the right of beneficiaries of the system of mutual recognition of diplomas established by the directive to use their academic title, and if
Oikeus käyttää vastaanottavassa jäsenvaltiossa kyseisen valtion kielellä ja sen nimikkeistön mukaisesti ilmaistua lääkärin tai tapauskohtaisesti erikoislääkärin ammattinimikettä on siis direktiivillä 93/16/ETY käyttöönotetun tutkintotodistusten, todistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen vastavuoroisen tunnustamisen väistämätön seuraus.
appropriate its abbreviation, in the language of the Member State of origin or the Member State from which they come.
erikoislääkärin ammattinimikettä ja koulutusnimikettävastaanottavassajäsenvaltiossa.
However, neither the wording of that provision nor the structure of Directive 93/16 indicates that the host Member State may not authorise the use in its territory of the academic title or an equivalent title in a language other than that of the Member State of origin or Member State from which the person concerned comes.
Tämä tulkinta pätee kuitenkin vain silloin, jos lääkärin tai erikoislääkärin muodollista kelpoisuutta osoittavat asiakirjat täyttävät vähimmäisedellytykset, jotka ovat tarpeen, jotta niihin voidaan soveltaa tätä automaattista ja pakollista vastavuoroista tunnustamista.
The first sentence of Article 10(1) of Directive 93/16 must be interpreted as referring only to the right of beneficiaries of the system of mutual recognition of diplomas established by the directive to use their academic title, and if appropriate its abbreviation, in the language of the Member State of origin or the Member State from which they come.
Direktiivin 93/16/ETY 10 artiklan 1 kohdan ensimmäistä virkettä on näin ollen tulkittava siten, että se koskee vain niiden henkilöiden, joiden eduksi tällä direktiivillä käyttöönotettua tutkintotodistusten vastavuoroista tunnustamista koskevaa järjestelmää sovelletaan, oikeutta käyttää tutkintonimikettään ja tarvittaessa sen lyhennettä alkuperä- tai lähtöjäsenvaltion kielellä.
This does not affect the right of the host Member State to authorise the use in its territory of the academic title or an equivalent title in a language other than that of the Member State of origin or Member State from which the person concerned comes.'
Tämän säännöksen sanamuodosta ja direktiivin 93/16/ETY rakenteesta ei kuitenkaan ilmene, että vastaanottava jäsenvaltio ei voisi antaa lupaa käyttää koulutusnimikettä tai vastaavaa nimikettä, joka ilmaistaan muulla kielellä kuin alkuperä- tai lähtöjäsenvaltion kielellä.
Advocate General P. Léger delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 13 January 2000.
Yhteisöjen tuomioistuin on ratkaissut esitetyt kysymykset seuraavasti:
Preliminary ruling (Directive 77/187/EEC - Safeguarding employees' rights in the event of transfers of undertakings — Transfer of an entity managed by a public body forming part of the State administration to a private company whose capital is publicly owned — Definition of an employee — Taking into account of employees' total length of service by the transferee) (Sixth Chamber)
luettelossa, ei voi vedota tämän direktiivin 19 artiklaan käyttääkseen vastaavaa erikoislääkärin ammattinimikettä vastaanottavassa valtiossa.
The two questions have been raised in proceedings between Mr Collino and Ms Chiapperò and Telecom Italia SpA
Julkisasiamies P. Léger on esittänyt ratkaisuehdotuksensa viidennen jaoston istunnossa 13 päivänä tammikuuta 2000.
Until 31 October 1993 Mr Collino and Ms Chiapperò were employed by ASST, the State body then responsible for operating certain telecommunications services for public use in Italy.
Asia C-343/98 Renato Collino ja Luisella Chiapperò v. Telecom Italia SpA Sosiaalipolitiikka
Had they been able to, their termination payment (trattamento di fine rappono), to which all private-law employees are entitled in the event of termination of their employment relationship and which they received when they retired, would have been calculated on the basis of their entire length of service. That single payment would have been greater than the two payments they received.
Ennakkoratkaisu Direktiivi 77/187/ETY - Työntekijöiden oikeuksien turvaaminen yrityksen luovutuksen yhteydessä — Valtionhallintoon kuuluvan julkisen laitoksen liottaman yksikön luovuttaminen yksityisoikeudelliselle yhtiölle, jonka osakekannan omistaa julkinen yritys — Työntekijän käsite — Luovuttdisensaajan on otettava huomioon työntekijöiden koko palvelusaika (kuudes jaosto)
Mr Collino and Ms Chiapperò, who are now retired, brought an action against Telecom Italia before the Pretore di Pinerolo on 16 October 1997 challenging the conditions of their transfer from ASST to Iritel.
Nämä kysymykset on esitetty asiassa Collino ja Chiapperò vastaan Telecom Italia SpA (jäljempänä Telecom Italia).
In his order for reference, the Pretore considers that a transfer of an undertaking took place objectively in the present case, in that all the property and rights held by ASST were transferred to Iritel and the great majority of ASSTs employees were taken on by Iritel to
Pretore di Pinerolo on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 3.9.1998 tekemällään päätöksellä kaksi ennakkoratkaisukysymystä työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 14 päivänä helmikuuta 1977 annetun neuvoston direktiivin 77/187/ETY tulkinnasta.
They claimed, first, that the trade-union agreement of 8 April 1993, concluded by Iritel and SIP of the one part and the most representative trade unions of the other part with a view to implementing Article 4(5) of Law No 58/92, was void in part.
Collino ja Chiapperò työskentelivät 31.10.1993 asti ASST:ssa, joka oli valtion laitos ja jonka toimialaan kuului tuolloin tiettyjen yleisön käyttöön tarkoitettujen televiestintäpalvelujen
On the other hand, the reorganisation of structures of the public administration or the transfer of administrative functions between public administrative authorities does not constitute a transfer of an undertaking within the meaning of the Directive.
kantajille, kun he siirtyivät eläkkeelle, olisi laskettu heidän kaikkien palvelusvuosien perusteella.
In those cases the transfer concerns activities involving the exercise of public authority.
Tämä kertaluonteinen korvaus olisi ollut määrältään suurempi kuin heille maksetut kaksi korvausta.
The Pretore observes, however, that while the Directive is transposed into Italian law by Article 2112 of the Civil Code, Article 34 of Legislative Decree No 29/93 provides that that provision is to apply, in the event of a transfer of an undertaking between a public-law body and a private-law body, only subject to special provisions.
Collino ja Chiapperò, jotka ovat nykyisin eläkkeellä, nostivat 16.10.1997 Pretore di Pinerolossa kanteen Telecom Italiaa vastaan riitauttaen ne ehdot, joilla heidät oli siirretty ASST:sta Iritelin palvelukseen.
Law No 58/92 precisely introduced a special scheme derogating from the general law on transfers of undertakings. Under Italian law, therefore, the applicants cannot rely on Article 2112 of the Civil Code to support their claims.
Telecom Italia on väittänyt, että nämä kaksi vaatimusta ovat perusteettomia, koska ASST:n ja Iritelin välillä ei ollut tapahtunut siviililain 2112 §:ssä tarkoitettua yrityksen luovuttamista.
So, the fact that the service transferred was the subject of a concession by a public body such as a municipality cannot exclude application of the Directive if the activity in question does not involve the exercise of public authority.
Kansallinen tuomioistuin katsoo ennakkoratkaisupyynnössään ensinnäkin, että nyt esillä olevassa asiassa on tapahtunut tosiasiallinen yrityksen luovuttaminen, koska ASST:n koko omaisuus ja kaikki sen oikeudet on luovutettu Iritelille ja koska lähes kaikki ASST:n työntekijöistä on otettu Iritelin palvelukseen tekemään samoissa tiloissa aiemmin suorittamiaan työtehtäviä.
The Pretore has doubts, however, as to whether the derogating rules introduced by Law No 58/92 are compatible with the Directive.
Kantajat ovat ensinnäkin väittäneet, että muun muassa Iritelin ja SIP:n sekä alan edustavimpien ammattiliittojen välillä 8.4.1993 tehty työehtosopimus, jolla pyrittiin täytäntöönpanemaan lain nro 58/92 4 § 5 momentti, on osittain mitätön.
He asks, first, whether the Directive applies to a transfer, on the basis of decisions of the public authorities and by means of an administrative concession, between a public body and a private-law company controlled by another public body.
Kantajat puolestaan katsovat, että heihin olisi pitänyt soveltaa tämän työehtosopimuksen 24 artiklan 1 ja 2 kohdassa määrättyjä, SIP:n palveluksessa työehtosopimuksen tekohetkellä eli 30.6.1992, olleiden työntekijöiden palvelusvuosien kertymistä koskevia laskentasääntöjä.
He is uncertain, second, as to the extent of the transfer required by the Directive — should it be applicable — of the rights and obligations of the transferor to the transferee.
Pääasian kantajien mukaan tällainen ratkaisu, jossa otetaan huomioon heidän työsuhteidensa jatkuminen keskeytyksettä siitä lähtien, kun he tulivat ASST:n palvelukseen, on siviililain 2112 §:n mukainen, sillä kyseisen säännöksen mukaan yrityksen luovutuksen yhteydessä työsuhde jatkuu luovutuksensaajan kanssa.
The Court has held — in the context of competition law, admittedly, but the ruling may be applied to the present case — that the management of public telecommunications equipment and the placing of such equipment at the disposal of users on payment of a fee amount to a business activity.
Kansallinen tuomioistuin toteaa kuitenkin, että vaikka direktiivi onkin saatettu Italian oikeusjärjestyksen osaksi siviililain 2112 §:llä, asetuksen nro 29/93 34 §:ssä säädetään, että tätä säännöstä sovelletaan julkisoikeudellisen laitoksen ja yksityisoikeudellisen yrityksen väliseen yrityksen luovuttamiseen ainoastaan, jos erityissäännöksissä ei muuta säädetä.
Moreover, the circumstance that the operation of the public telecommunications network is entrusted to a body forming part of the public administration cannot prevent that body from being classified as a public undertaking.
Lailla nro 58/92 on kuitenkin otettu käyttöön erityisjärjestelmä, jolla poiketaan liikkeenluovutusta koskevasta yleisestä oikeusjärjestelmästä.
Since he considered that in those circumstances the outcome of the case depended on the interpretation of the Directive, the Pretore di Pinerolo stayed the proceedings and referred a number of questions to the Court for a preliminary ruling.
Näin ollen pääasian kantajat eivät Italian oikeuden mukaan voi vaatimustensa tueksi vedota siviililain 2112 §:ään.
Second, the circumstance that the transfer results from unilateral decisions of the public authority rather than from an agreement does not render the directive inapplicable.
Kansallinen tuomioistuin epäilee kuitenkin sitä, onko lailla nro 58/92 käyttöönotettu poikkeusjärjestelmä yhteensopiva direktiivin kanssa.
The Court thus held that the Directive applies in a situation in which a public authority decides to terminate the subsidy paid to one legal person engaged in assisting drug addicts, as a result of which the activities of that legal person are fully and definitively terminated, and to transfer it to another legal person with a similar aim.
Se pohtii ensinnäkin, sovelletaanko direktiiviä julkisen laitoksen ja sellaisen yksityisoikeudellisen yhtiön väliseen luovutukseen, jota toinen julkinen laitos valvoo viranomaisten tekemien päätösten ja hallinnollisen toimiluvan perusteella.
It should be noted, however, that the Directive may be relied upon only by persons who are protected in the Member State concerned as workers under national labour law.
Toiseksi se kysyy, missä laajuudessa direktiivi edellyttää luovuttajan oikeuksien ja velvollisuuksien siirtyvän luovutuksensaajalle, jos direktiiviä voidaan soveltaa.