natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In Case C-499/06 Nerkowska (judgment of 22May 2008), the Court held that the right of every citizen of the Union to move and reside freely within the territory of the Member States is to be interpreted as precluding legislation of a Member State under which it refuses, generally and in all circumstances, to pay to its nationals a benefit granted to civilian victims of war or repression solely because they are not resident in the territory of that State throughout the period of payment of the benefit, but in the territory of another Member State.
Asiassa Nerkowska (C-499/06, tuomio 22.5.2008) yhteisöjen tuomioistuin totesi, että kaikkien Euroopan unionin kansalaisten oikeutta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka nojalla tämä viimeksimainittu kieltäytyy yleisesti ja kaikissa tilanteissa maksamasta omille kansalaisilleen etuutta, joka myönnetään sodan tai sortotoimien siviiliuhreille, vain siitä syystä, että he eivät asu koko sitä aikaa, jolta tätä etuutta maksetaan, tämän valtion alueella vaan toisen jäsenvaltion alueella.
The Court noted that such a benefit falls within the competence of the Member States, but that they must exercise that competence in accordance with Community law, in particular with the right to freedomofmovement of citizens of the Union.
Yhteisöjen tuomioistuin muistutti, että kyseinen etuus kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan mutta jäsenvaltioiden on noudatettava tämän toimivallan harjoittamisessa yhteisön oikeutta ja erityisesti unionin kansalaisten oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen.
Proceedings considered that both the wish to ensure that there is a connection between the society of the Member State concerned and the recipient of a benefit and the necessity to verify that the recipient continues to satisfy the conditions for the grant of that benefit constitute objective considerations of public interest which are capable of justifying that restriction.
Yhteisöjen tuomioistuin piti yleisen edun mukaisina objektiivisina syinä, joilla tällainen rajoitus voidaan perustella, sekä halua taata, että asianomaisen jäsenvaltion yhteiskunnan ja edunsaajan välillä on jokin sidos, että tarvetta tarkastaa, että tämä viimeksimainittu täyttää edelleen tämän etuuden myöntämiselle asetetut edellytykset.
However, the fact that a person is a national of the Member State granting the benefit concerned and, moreover, has lived in that State for more than 20 years may be sufficient to establish such a connection.
Se, että henkilö on sen jäsenvaltion kansalainen, joka myöntää pääasiassa kyseessä olevan etuuden, ja se, että hän on asunut tässä maassa yli 20 vuotta, voi kuitenkin olla riittävä osoitus kyseisen valtion ja tämän etuuden saajan välisestä sidoksesta.
In those circumstances, the requirement of residence throughout the period of payment of the benefit must be held to be disproportionate.
Näin ollen asuinpaikkaa koskevaa edellytystä, jota sovelletaan koko sen ajan, jolta tätä etuutta maksetaan, on pidettävä suhteettomana.
Furthermore, there are other means of verifying that the recipient continues to satisfy the conditions for the grant of the benefit, which, although less restrictive, are just as effective.
Lisäksi se, että etuuden saaja täyttää edelleen etuuden myöntämiselle asetetut edellytykset, voidaan tarkistaa muilla keinoilla, jotkaovat vähemmän rajoittavia mutta yhtä tehokkaita.
Freemovement of goods
Tavaroiden vapaa liikkuvuus
In the field of the freemovement of goods, the Court delivered a number of judgments concerning the compatibility with Community legislation of national provisions amounting to measures having equivalent effect to quantitative restrictions.
Tavaroiden vapaan liikkuvuuden alalla yhteisöjen tuomioistuin on antanut useita tuomioita, jotkaovat koskeneet sellaisten kansallisten säännösten yhdenmukaisuutta yhteisön lainsäädännön kanssa, jotkaovat määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavia toimenpiteitä.
First of all, in Case C-244/06 Dynamic Medien [2008] ECR I-505, the Court turned its attention to German rules prohibiting the sale and transfer by mail order of image storage media which have not been examined and classified by a competent national authority or by a national voluntary self-regulatory body for the purposes of protecting young persons and which do not bear a label from that authority or body indicating the age from which those image storage media may be viewed.
Ensinnäkin asiassa Dynamic Medien (C-244/06, tuomio 14.2.2008, Kok., s. I-505) yhteisöjen tuomioistuin otti kantaa kansalliseen lainsäädäntöön, jossa kielletään sellaisten kuvatallenteiden myynti ja luovuttaminen postimyynnissä, joita toimivaltainen kansallinen viranomainen tai kansallinen vapaaehtoinen itsesääntelyelin ei ole alaikäisten suojelemiseksi tarkastanut ja luokitellut ja joissa ei ole kyseisen viranomaisen tai elimen mainintaa niiden alimmasta sallitusta katseluiästä.
The Court held that such rules do not constitute a selling arrangement which is capable of hindering, directly or indirectly, actually or potentially intra-Community trade, but a measure having equivalent effect to quantitative restrictions within the meaning of Article 28 EC and are, in principle, incompatible with the obligations arising from that provision.
Yhteisöjen tuomioistuin totesi, ettei tällainen lainsäädäntö ole myyntijärjestely, jolla saatetaan tosiasiallisesti tai mahdollisesti rajoittaa jäsenvaltioiden välistä kauppaa suoraan tai välillisesti, vaan EY 28 artiklassa tarkoitettu määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaava toimenpide, joka on lähtökohtaisesti ristiriidassa kyseiseen artiklaan perustuvien velvoitteiden kanssa.
According to the Court, such rules may, however, be justified by the objective of protecting children, insofar as the rules are proportionate to that objective, as will be the case where they do not preclude all forms of marketing of unchecked image storage media and it is permissible to import and sell such image storage media to adults, while ensuring that children do not have access to them.
Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan tällainen lainsäädäntö voi kuitenkin olla oikeutettu, josse on oikeassa suhteessa lastensuojelupäämäärän saavuttamiseen, kuten tilanne on silloin, kun lainsäädännössä ei kielletä tarkastamattomien kuvatallenteiden kaikkia myyntitapoja ja kun tällaisten kuvatallenteiden tuonti ja myynti aikuisille on sallittua, jos huolehditaan siitä, ettei lapsilla ole pääsyä niihin.
It could be otherwise only if it appears that the examining, classifying and labelling procedure established by those rules is not easily accessible or cannot be completed within a reasonable period or that the decision of refusal cannot be open to challenge before the courts.
Tilanne on päinvastainen vain, jos ilmenee, ettei kyseessä olevalla lainsäädännöllä luotu tarkastus-, luokittelu- ja merkintäjärjestelmä ole helposti käytettävissä, ettei sitä voida saattaa loppuun kohtuullisessa ajassa tai ettei hylkäävää päätöstä voida saattaa tuomioistuimen käsiteltäväksi.
Next, in Case C-141/07 Commission v Germany (judgment of 11 September 2008), the Court was faced with German legislation concerning the requirements which external pharmacies had to meet if they were to be eligible to supply medicinal products to hospitals situated in Germany, requirements which, in practice, necessitated a degree of geographical proximity between the pharmacy supplying the medicinal products and the hospital.
Seuraavaksi yhteisöjen tuomioistuin käsitteli asiassa komissio vastaan Saksa (C-141/07, tuomio 11.9.2008) Saksan lainsäädäntöä, joka koskee niitä vaatimuksia, jotka ulkopuolisten apteekkien on täytettävä, jotta ne voivat pyrkiä toimittamaan lääkkeitä Saksan sairaaloihin, ja joilla tosiasiallisesti edellytetään, että lääkkeet toimittava apteekki ja sairaala ovat maantieteellisesti suhteellisen lähellä toisiaan.
The Court held that, while such provisions must be regarded as concerning selling arrangements, since they do not concern the characteristics of the medicinal products, but concern solely the arrangements permitting their sale, they are nevertheless liable to hinder intra-Community trade and, therefore, constitute a measure having equivalent effect to a quantitative restriction on imports prohibited, in principle, by Article 28 EC. According to the Court, they are justified, however, on grounds of the protection of public health.
Yhteisöjen tuomioistuin totesi, että vaikka tällaisten säännösten, jotka eivät koske lääkkeiden ominaisuuksia vaan ainoastaan niitä järjestelyjä, joiden mukaan niitä voidaan myydä, on katsottava koskevan myyntijärjestelyjä, ne ovat omiaan rajoittamaan yhteisön sisäistä kauppaa ja siten ne muodostavat EY 28 artiklassa kielletyn tuonnin määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaavan toimen-
Court of Justice and of good quality and, in fact, transposes to the system of external provision of supplies to hospitals requirements analogous to those which characterise the system of internal provision of supplies, namely the requirement that there be one pharmacist who is responsible for the supply of medicinal products and who is, moreover, generally and quickly available in situ.
Sillä saadaan näin ollen tosiasiassa aikaan se, että sairaaloiden ulkoista hankintajärjestelmää koskevat samat vaatimukset kuin ne vaatimukset, jotkaovat ominaisia sisäiselle hankintajärjestelmälle, eli sellaista proviisoria koskeva vaatimus, joka yhtäältä vastaa lääkehankinnoista ja jonka on toisaalta oltava laajamittaisesti ja pikaisesti käytettävissä paikan päällä.
The legislation in question thus ensures that all the elements of the system for the supply of medicinal products to hospitals in the Member State concerned are equivalent and mutually compatible, and guarantees the unity and balance of that system.
Asianomaisella lainsäädännöllä varmistetaan näin vastaavuus ja yhteensopivuus kaikkien sellaisten osatekijöiden välillä, jotka liittyvät kyseisen jäsenvaltion sairaaloiden lääkehankintoihin, ja taataan kyseisen järjestelmän yhtenäisyys ja tasapaino.
Finally, Case C-205/07 Gysbrechts and Santurel Inter (judgment of 16 December 2008) concerned the compatibility of Belgian rules relating to distance-selling contracts with the EC Treaty.
Lopuksi on syytä tuoda esiin asia Gysbrechts ja Santurel Inter (C-205/07, tuomio 16.12.2008), joka liittyy etämyyntisopimuksia koskevan Belgian lainsäädännön yhdenmukaisuuteen EY:n perustamissopimuksen kanssa.
Those rules prohibited a seller from requiring a deposit or form of payment from the consumer or even, according to the Belgian authorities, a consumer’s payment card number, before expiry of the mandatory period of seven working days for withdrawal.
Kyseisen lainsäädännön mukaan myyjä ei saa vaatia kuluttajalta ennakkomaksua tai muuta maksua tai Belgian viranomaisten mukaan edes maksukortin numeroa ennen kuin peruuttamisoikeuden käyttämiselle varattu seitsemän arkipäivän pituinen määräaika on päättynyt.
Having taken the view that such prohibitions constitute a measure having equivalent effect to a quantitative restriction on exports, the Court held that, while the prohibition on requiring an advance or payment from the consumer is justified by the needto protect the latter, the imposition on a supplier of a prohibition on requiring that a consumer provide his payment card number goes beyondwhat is necessary to ensure the effective exercise of the consumer’s right to withdraw.
Todettuaan tällaiset kiellot viennin määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaaviksi toimenpiteiksi yhteisöjen tuomioistuin päätti, että vaikka kielto, joka koskee ennakkomaksun tai muun maksun vaatimista kuluttajalta, voidaankin perustella tarpeella suojella kuluttajaa, niin sitä vastoin elinkeinonharjoittajalle asetettu kielto, joka koskee maksukortin numeron vaatimista kuluttajalta, ylittää sen, mikä on tarpeen kuluttajan peruuttamisoikeuden tehokkaan käyttämisen takaamiseksi.
The value of such a prohibition resides only in the fact that it eliminates the risk that the supplier collects the price before expiry of the period for withdrawal.
Tällaisesta kiellosta on ainoastaan se hyöty, että sillä vältetään se riski, että elinkeinonharjoittaja veloittaa tavaran hinnan ennen peruuttamisoikeuden käyttämiselle varatun määräajan päättymistä.
If, however, that risk materialises, the supplier’s action is, in itself, a contravention of the prohibition on requesting an advance or payment from the consumer, which is an appropriate and proportionate measure to attain the objective pursued.
Mutta jos kyseinen riski toteutuu, elinkeinonharjoittajan toiminta sinällään rikkoo ennakkomaksun tai muun maksun vaatimista koskevaa kieltoa, joka on asianmukainen ja oikeasuhteinen toimenpide asetetun tavoitteen saavuttamiseksi.
Therefore, Article 29 EC does not preclude the prohibition on a supplier, in cross-border distance selling, requiring an advance or any payment from a consumer before expiry of the withdrawal period, but does preclude a prohibition on requesting, before expiry of that period, the number of the consumer’s payment card.
Näin ollen EY 29 artikla ei ole esteenä sille, että elinkeinonharjoittaja ei voi rajojen yli tapahtuvan etämyynnin yhteydessä vaatia kuluttajalta ennakkomaksua tai muuta maksua ennen peruuttamisoikeuden käyttämiselle varatun määräajan päättymistä, mutta sama määräys on esteenä sille, että kielletään vaatimasta kuluttajalta maksukortin numeroa ennen mainitun määräajan päättymistä.
Council Regulation (EEC) No 2081/92 of 14 July 1992 on the protection of geographical indications and designations of origin for agricultural products and foodstuffs (OJ 1992 L 208, p. 1).
Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta 14.7.1992 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2081/92 (EYVL L 208, s. 1).
Finally, regarding the State’s obligation to proceed against conduct infringing the PDO, the Court stated that the mere right to rely on the provisions of a regulation before the national courts does not release the Member States from their duty to take the national measures which may be needed to ensure its full application, and found that the legal system in question in this case provided the instruments capable of guaranteeing the protection of the interests both of the producers and of the consumers.
Kehitys ja toiminta koska kyseisten nimitysten lausuntatapa ja ulkoasu ovat samankaltaiset ja tuotteet vastaavat ulkoiselta muodolta toisiaan, nimityksen ”parmesan”käyttämisen on katsottava luovan mielleyhtymän suojattuun alkuperänimitykseen ”Parmigiano Reggiano”.
However, a Member State is under no obligation to take on its own initiative the measures necessary to penalise, on its territory, infringements of PDOs from another Member State.
Jos valtio ei voi osoittaa, että nimitys ”parmesan”olisi luonteeltaan yleisnimi, se ei voi vedota asetuksessa N:o 2081/92 myönnettyyn poikkeukseen.
The inspection structures whose task it is to ensure compliance with the PDO are those of the Member State from which the PDO comes and do not therefore fall within the inspection authorities of the State in question.
Lisäksi se totesi, että kyseisessä oikeusjärjestyksessä on välineitä, joilla voidaan taata sekä tuottajien että kuluttajien edut.
In relation to the freedom of establishment, Case C-210/06 Cartesio (judgment of 16 December 2008) gave the Court an opportunity to clarify its case-law concerning the right of companies to move their company seat within the Union.
Sen sijaan jäsenvaltioilla ei ole velvollisuutta toteuttaa omasta aloitteestaan toimenpiteitä seuraamusten määräämiseksi alueellaan muista jäsenvaltioista peräisin olevien alkuperänimitysten loukkaamisista.
The question referred to the Court for a preliminaryruling concerned the compatibility with Articles 43 EC and 48 EC of Hungarian legislation under which a company incorporated under national law may not transfer its seat to another Member State whilst retaining its status as a company governed by the law of the Member State of incorporation.
Tarkastuksen rakenteet, joiden on huolehdittava suojattujen alkuperänimitysten noudattamisen takaamisesta, ovat sen jäsenvaltion tarkastuksen rakenteet, josta kyseinen suojattu alkuperänimitys on peräisin, eivätkä ne siis kuulu asianomaisen jäsenvaltion valvontaviranomaisille.
The Court replied that, as Communitylaw now stands, those articles do not preclude such legislation.
Henkilöiden, palvelujen ja pääomien vapaa liikkuvuus
The Court went on to hold that Article 43 EC does not preclude a situation in which a company established in a Member State cannot deduct from its tax base losses relating to a permanent establishment belonging to it and situated in another Member State, to the extent that, by virtue of a double taxation convention, the income of that establishment is taxed in the latter Member State where those losses can be taken into account in the taxation of the income of that permanent establishment in future accounting periods.
Tämän jälkeen yhteisöjen tuomioistuin totesi, ettei EY 43 artikla ole esteenä sille, että jäsenvaltioon sijoittautunut yhtiö ei voi vähentää veron määräytymisperusteestaan sille kuuluvan ja toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan kiinteän toimipaikan tappioita sikäli kuin kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tehdyn sopimuksen nojalla kyseisen toimipaikan tuloja verotetaan tässä toisessa jäsenvaltiossa, jossa kyseessä olevat tappiot voidaan ottaa huomioon samaisen kiinteän toimipaikan tuloverotuksessa tulevina tilikausina.
It is true that such a tax regime gives rise to a difference in tax treatment, by reason of which a resident company could be discouraged from carrying on its business through a permanent establishment situated in another Member State.
Toki tällainen verojärjestelmä sisältää erilaisen verokohtelun, jonka johdosta maassa asuva yhtiö voidaan saada luopumaan toimintansa harjoittamisesta toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan kiinteän toimipaikan välityksellä.
Nevertheless, according to the Court, such a tax regime can be justified in the light of the needto safeguard the allocation of the power to tax between the Member States and the needto prevent the danger that the same losses will be taken into account twice which, taken together, pursue legitimate objectives compatible with the Treaty and thus constitute overriding reasons in the public interest, provided that the regime is proportionate to those objectives.
Yhteisöjen tuomioistuin kuitenkin katsoi, että tällainen järjestelmä voidaan oikeuttaa tarpeella varmistaa verotusvallan jakautuminen eri jäsenvaltioiden välillä ja tarpeella välttää vaara tappioiden kaksinkertaisesta käytöstä, ja näillä kahdella tarpeella yhdessä tarkasteltuina pyritään perustamissopimuksen mukaisiin sallittuihin tavoitteisiin, ja ne muodostivat täten yleistä etua koskevia pakottavia syitä, kunhan ne ovat oikeassa suhteessa mainittuihin tavoitteisiin nähden.
So far as concerns the freedom to provide services, attention must be drawn to three cases in particular.
Palvelujen vapaan liikkuvuuden alalla on syytä kiinnittää huomiota kolmeen asiaan.
The first is Case C-380/05 Centro Europa 7 [2008] ECR I-349, concerning an Italian operator in the television broadcasting sector to which broadcasting authorisation had been granted, but which was unable to broadcast without broadcasting radio frequencies allocated to it.
Ensimmäinen on asia Centro Europa 7 (C-380/05, tuomio 31.1.2008, Kok., s. I-349), joka koskee televisiolähetystoiminnan alalla toimivaa italialaista lähetysluvan haltijaa, joka ei voinut suorittaa lähetyksiä, koska sille ei ollut jaettu lähetystaajuuksia.
The Court interpreted the Communitylaw provisions (17) relating to the grant of the radio frequencies.
Yhteisöjen tuomioistuin tulkitsi radiotaajuuksien myöntämisperusteisiin liittyvän yhteisönoikeuden 17 säännöksiä.
It observed that the successive application of the transitional arrangements structured, under Italian legislation, in favour of the incumbent networks had the effect of preventing operators without broadcasting radio frequencies from accessing the market.
Se pani merkille, että Italian lainsäädännöllä olemassa olevien kanavien hyväksi käyttöön otettujen siirtymäjärjestelmien peräkkäinen soveltaminen on vaikuttanut siten, että radiotaajuuksia vailla olevien toimijoiden pääsy kyseisille markkinoille on estynyt.
The issuing of general authorisation to operate on the broadcasting services market only to the incumbent networks consolidated that restrictive effect.
Vain olemassa oleviin kanaviin sovellettava yleisvaltuutus toimia televisiopalvelujen markkinoilla on vakauttanut tätä rajoittavaa vaikutusta.
The consequence of this was to freeze the structures on the national market and to protect the position of those networks.
Tämä on jähmettänyt kansallisten markkinoiden rakennetta ja suojannut kyseisten kanavien asemaa.
The Court stated that a system which restricts the number of operators in the national territory is capable of being justified by general-interest objectives, but it must, in those circumstances, be structured on the basis of objective, transparent, non-discriminatory and proportionate criteria.
Yhteisöjen tuomioistuin tarkensi, että lupajärjestelmää, jolla rajoitetaan toimijoiden lukumäärää jäsenvaltion alueella, voidaan perustella yleisen edun mukaisilla tavoitteilla, mutta siinä tapauksessa sen on perustuttava puolueettomiin, selkeisiin, syrjimättömiin ja oikeasuhteisiin perusteisiin.
That is not the cases of ar as concerns a system which allocates broadcasting radio frequencies exclusively, without restriction in time, to a limited number of incumbent operators, without taking account of the criteria referred to above.
Näin ei ole silloin kun järjestelmässä varataan lähetysten radiotaajuudet yksinoikeudella ilman aikarajaa tietyille olemassa oleville toimijoille ottamatta huomioon
Directive 2002/21/EC of the European Parliament and of the Council of 7 March 2002 on a common regulatory framework for electronic communications networks and services (framework directive) (OJ 2002 L 108, p.
Sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä 7.3.2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/21/EY (puitedirektiivi) (EYVL L 108, s.
33), Directive 2002/20/EC of the European Parliament and of the Council of 7 March 2002 on the authorisation of electronic communications networks and services (authorisation directive) (OJ 2002 L 108, p.
33), sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja koskevista valtuutuksista 7.3.2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/20/EY (valtuutusdirektiivi) (EYVL L 108, s.
21) and Commission Directive 2002/77/EC of 16 September 2002 on competition in the markets for electronic communications networks and services (OJ 2002 L 249, p. 21).
21) ja kilpailusta sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen markkinoilla 16.9.2002 annettu komission direktiivi 2002/77/EY (EYVL L 249, s. 21).
Proceedings
Kehitys ja toiminta edellä mainittuja perusteita.
The second is Case C-346/06 Rüffert (judgment of 3 April 2008), in which the Court turned its attention to the question whether the freedom to provide services precludes legislation of a Member State under which the contractor for a public works contract must agree in writing to pay its employees at least the wage provided for in the collective agreement in force and to impose that obligation on its transnational sub-contractors posting workers to that Member State, subject to payment of a contractual penalty in the event of non-compliance with that obligation.
Toinen on asia Rüffert (C-346/06, tuomio 3.4.2008), jossa yhteisöjen tuomioistuin pohti, onko palvelujen vapaa liikkuvuus esteenä sellaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jonkamukaan julkiseen rakennusurakkaan valitun tarjoajan on sitouduttava kirjallisesti maksamaan työntekijöilleen vähintään sovellettavassa työehtosopimuksessa määrätty palkka ja vaatimaan tätä ulkomaisilta aliurakoitsijoiltaan, jotka lähettävät työntekijöitä kyseiseen jäsenvaltioon, sillä uhalla, että sitoumuksen noudattamatta jättämisestä seuraa sopimussakko.