natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The EU has shown that increased transfrontier exchanges at local level and on a European scale complement each other.
EU on osoittanut, että rajanylittävän kanssakäymisen vilkastuminen paikallistasolla riippuu vastaavasta kehityksestä Euroopan tasolla.
After examining crossborder cooperation at local and regional level it is clear that such cooperation is most prevalent in the following spheres:
Paikallis- ja aluetasolla toteutettavaa rajanylittävää yhteistyötä tutkittaessa on ilmennyt, että yhteistyö on yleisintä seuraavilla aloilla: 1) perusrakenteet 2) ympäristönsuojelu
(1) infrastructure (2) environmental protection (3) cultural exchanges (4) administrative cooperation (5) research and development.
3) kulttuurivaihto 4) hallinto 5) tutkimus- ja kehitystoiminta.
These areas seem particularly suited to crossborder cooperation.
Nämä aiheet näyttävät soveltuvat raja-alueyhteistyöhön.
However, closer scrutiny of the types of activity concerned argues for caution when it comes to drawing conclusions.
Toiminnan luonteen lähemmän tarkastelun perusteella on kuitenkin aihetta olla varovainen johtopäätösten suhteen.
Joint projects cannot be expected to involve regulatory, standard-setting or monitoring activities.
Ei voida odottaa, että yhteistyöhön eri aloilla kuuluisivat sääntely, normien asettaminen tai valvonta.
The types of activities to be observed show that the emphasis is largely on development and does not comprise any exercise of authority.
Käytännön esimerkit osoittavat, että painopiste on pitkälti kehityskysymyksissä eikä siihen liity viranomaisvallan käyttöä.
Exchanges of information were the most common activity, followed by planning.
Tavallisinta toimintaa edusti tietojenvaihto ja toisena suunnittelu.
More general activities such as network creation are, like the crossborder studies carried out, an important component in forging cooperation in the start-up phase.
Rajanylittävien tutkimusten mukaan tätä yleisempänä pidetty verkostoituminen on tärkeä osa johdantovaiheen yhteistyötä.
Across the board it is not clear at what point authority can be exercised in the networks which are set up.
Yleisesti ei kuitenkaan ole selvää, mikä osa verkostosta kantaa vastuun.
Operational integration
Toiminnallinen integraatio
The regularity of interaction is the most important indicator when seeking to create an operational region spanning national frontiers.
Valtioiden välisen rajan ylittävän ja toimivan alueen luomisen tärkein osoitin on vuorovaikutuksen tiheys.
Commuting to and from work is a common yardstick for operational integration.
Tärkeä käytännön yhdentymisen mittari ovat rajanylittävät päivittäiset työmatkat.
Transfrontier exchanges can be expected to have considerable influence on the identity of the population in the long term and to create demand for institutional solutions in a number of matters (employment, social insurance, taxation, etc.).
Rajanylittävän kanssakäymisen oletetaan vaikuttavan huomattavasti kansalaisten identiteettiin pitkällä aikavälillä. Lisäksi se luo tarvetta ratkaista esim. työmarkkinoihin, sosiaaliturvaan ja verotukseen liittyvät kysymykset institutionaalisella tasolla.
Crossborder commuting is most common in the areas concentrated in the Rhine valley, for many centuries a communication link near areas constantly rent by strife along the Swiss, French, German, Belgian, Luxembourg and Dutch borders.
Alueet, joilla rajanylittävä työssäkäynti on yleisintä, keskittyvät Reinin laaksoon, joka muodostaa ikiaikaisen yhteyden Sveitsin, Ranskan, Saksan, Belgian, Luxemburgin ja Alankomaiden historiallisesti konfliktiherkillä raja-alueilla.
In practice, the area connects up border regions and cities stretching from the Alps to Rotterdam and encourages a very large number of the most developed crossborder initiatives (Euregio, Regio Basiliensis, Maas-Rhein, Rhein Waal, etc.).
Monet kaikkein kehittyneimmistä rajanylittävistä yhteistyöhankkeista sijaitsevat tällä alueella, kuten mm. Euregio, Regio Basiliensis, Maas-Rhein ja Rhein Waal.
Switzerland had a total of 155,000 commuters (Grenzgänger) at the start of the 1990s.
Sveitsissä 1990luvun alussa yhteensä 155 000 ihmisen päivittäinen työmatka suuntautui rajan yli (heitä kuvaa ilmaus Grenzgänger).
Paradoxically this country, which is not an EU member, is the commuter capital of Europe.
On sinänsä ristiriitaista, että EU:n ulkopuolinen Sveitsi on Euroopassa rajanylittävän työmatkaliikenteen huippumaa.
One decisive factor has been its demand for labour.
Ratkaiseva tekijä on ollut Sveitsin työvoimapula.
In the space of 20 years commuting has increased by no less than 121%.
Rajanylittävä työmatkaliikenne on 20 vuoden aikana kasvanut 121 prosenttia.
A sharp increase in the number of commuters can also be observed in the EU.
Myös EU:ssa tämän tyyppisten työmatkalaisten määrä on kasvanut nopeasti.
Between 1970 and 1990 the increase in crossborder commuting was 74% (excluding Switzerland).
Vuosina 1970-1990 rajanylittävien työmatkojen osuus kasvoi 74 % (Sveitsin osuus ei ole luvussa mukana).
In the EU too labour market requirements have been reflected in the rise in commuting.
Unionissakin kyseisten työmatkojen määrän kasvu on osoitus työvoiman tarpeesta.
Experience shows that trained workers who already have a job, as opposed
Kokemuksen mukaan määrää eivät niinkään kasvata työttömät, vaan koulutettu työvoima, joka on jo mukana työelämässä.
to the unemployed, account for this increased mobility.
hintatasoerot liikkumishalukkuutta.
In the last few years, at any rate, the increase in commuting has been outstripped by the settingup of new organisations for crossborder cooperation.
Rajanylittävien päivittäisten työmatkojen määrä on ainakin viime vuosina kasvanut hitaammin kuin rajanylittävää yhteistyötä tekevien organisaatioiden määrä.
We can conclude that operational integration is progressing more slowly than institutional integration.
Voidaan siis päätellä, että toiminnallinen yhdentyminen on institutionaalista hitaampaa.
The reason why the border regions are at the forefront of European integration is largely the catalyst role now played by the EU.
EU:n tuottama liikkeellepaneva voima selittää merkittävältä osalta raja-alueiden johtoasemaa Euroopan yhdentymisessä.
The case of Switzerland shows that transfrontier institutional integration at municipal and regional level in no way coincides with those areas where operational integration is greatest.
Sveitsin esimerkki puolestaan osoittaa, että rajanylittävä institutionaalinen yhdentyminen kunta-ja aluetasolla ei läheskään aina koske niitä seutuja, joilla yhdentyminen toiminnallisella tasolla on laajinta.
In the slightly longer term the organisation of crossborder cooperation can reasonably be expected to stimulate greater mobility.
Hieman pidemmällä aikavälillä tulisi rajanylittävän yhteistyön organisoinnin tavoitteeksi asettaa liikkuvuuden parantaminen.
This is one of the major challenges the future presents for the EU, along with further enlargement of its membership.
Juuri se tarjoaa laajentumisen lisäksi EU:lle merkittävän haasteen.
Implementation problems of European Community law in the federal state
"Euroopan yhteisön lainsäädännön täytäntöönpano-ongelmat liittovaltioissa"
As the European level has become more visible outside the academic and administrative elites, the question of the legitimacy of the European integration process has become increasingly acute.
Sitä mukaa kuin yhteisön tason näkyvyys on lisääntynyt myös akateemisen ja hallinnollisen eliitin ulkopuolella, on myös kysymys Euroopan yhdentymisprosessin legitiimiydestä muuttunut tärkeämmäksi.
In the public debate the question of legitimacy is usually taken together with the European Union's democratic deficit'.
Euroopan unionin niin kutsuttuun demokratiavajeeseen.2Kritiikki kohdistuu pääasiassa päätöksentekoprosessiin.
The focus is on the decisionmaking process. In the academic debate on European integration too, legitimacy is linked primarily, indeed almost exclusively, with democracy'.
Myös Euroopan yhdentymisestä käytävässä tieteellisessä keskustelussa legitiimiys liitetään ensisijaisesti, jopa lähes yksinomaan, demokratiaan3.
Germany's Federal Constitutional Court is no exception; in its judgment on Maastricht it equates legitimacy exclusively with (parliamentary4) democracy — as mediated by the population of the state5.
Poikkeusta ei muodosta myöskään Saksan perustuslakituomioistuin, joka rinnasti Maastricht-
The example of Weimar shows that democracy does not by itself necessarily give rise to legitimacy.
5 tuomiossaan4 legitiimiyden ainoastaan (parlamentaariseen
Max Weber* pointed out the many facets of the concept of legitimacy.
) demokratiaan, joka tosin toteutuu vain valtioiden kansalaisten kautta.
Luhman linked legitimacy with a sociological theory of procedure7.
Jo Weimarin tasavallan esimerkki osoittaa, ettei pelkkä demokratia välttämättä takaa legitiimiyttä.
The concept of legitimacy itself may be open to criticism, as it is difficult to measure".
Max Weber6 on osoittanut legitiimiyden käsitteen monikerroksisuuden.
The legitimacy and public acceptance of European integration are determined by a variety of factors.
Euroopan yhdentymisen legitiimiyttä ja hyväksyttävyyttä määräävät lukuisat tekijät.
In the process of European integration both the decisionmaking phase and the implementation phase have an impact on the legitimacy of the project.
Yhdentymisprosessin legitiimiyteen vaikuttavat sekä päätöksenteko- että täytäntöönpanovaihe.
In oversimplified terms, it may be assumed that legitimacy and public acceptance are decisively influenced by participation, transparency and efficiency.
Yksinkertaistaen voidaan lähteä siitä, että osallistuminen, avoimuus ja tehokkuus ovat tekijöitä,
The author is an administrator at the European Commission's single market Directorate-General.
Kirjoittaja on Euroopan komission sisämarkkinoiden pääosaston hallintovirkamies.
The article is an expression of his personal opinion and is not the official view of the Commission.
Artikkelin mielipiteet ovat henkilökohtaisia eivätkä edusta komission virallista kantaa.
See, for example, the critical discussion on the subject in Kreher/Weber-Panariello, 'Gedanken zum Demokratiedefizii der Europäischen Union'.
Kreher ja Weber-Panarie 11 o tarkastelevat kysymystä kriittisesti artikkelissa "Gedanken um Demokratiedefizit der Europäischen Union", Traverse 3/1994, s. 64-88.
They argue that, as a new form of political control, the EU needs democratic legitimacy on the model of the nation-state.
He katsovat, ettei EU uudenlaisena poliittisena valtajärjestelmänä välttämättä tarvitse valtiollisen mallin mukaista demokraattista legitiimiyttä.
'A political system can (...) ensure that its decisions are always taken as binding; [...]
Poliittinen järjestelmä [—] voi huolehtia siitä, että sen paatokset hyväksytään yleisesti sitoviksi [—].
This by no means requires universal consensus, or total standardisation or politicisation of society. _BAR_... _BAR_ Such a system has a good chance, as it exploits its own decisionmaking opportunities, to change public expectations.
Se ti suinkaan edellytä yleistä konsensusta, mielipiteiden täyttä yhdenmukaistamista saati yhteiskunnan täydellistä politisoimista. [ ] Tällaisella järjestelmällä on omia päätösmahdollisuuksiaan hyväksi käyttämällä hyvät mahdollisuudet muuttaa samalla ympäristönsä odotuksia.
If it succeeds in this, it legitimises itself through procedures.' - Luhmann, Legitimation durch Verfahren, 2521", third edition, 1978.
Jos järjestelmä onnistuu tässä tehokkaasti, se legitimoi itsensä menettelyillä." - Luhmann, Legitimation durch Verfahren, s. 252-, 3. painos, 1978.
Community law; only the latter two concern the implementation phase.
Kaikki kolme tekijää liittyvät yhteisöoikeuden syntyvaiheeseen; täytäntöönpanovaihetta koskevat vain kaksi jälkimmäistä.
These three factors also have the advantage that, on the one hand, they are considered to exhibit deficits and, on the other hand, that they are measurable.
Mainituilla kolmella tekijällä on lisäksi se etu, että niitä väitetään puutteellisiksi ja ne ovat mitattavissa.
These factors do not necessarily go hand in hand''.
Ne eivät kuitenkaan välttämättä ole tiukasti sidottuja toisiinsa.'
This dissertation concentrates on the implementation process; within the trio of legitimacy factors referred to above it concentrates on efficiency in relation to the implementation phase.
Väitöskirjan painopiste on täytäntöönpanoprosessissa; mainituista kolmesta legitiimiystekijästä siinä keskitytään toimeenpanovaiheen tehokkuuteen.
The weighting of legitimacy factors in the framework of the complex system of the European Union is necessarily different from that in the Member States; there would moreover be no point in using an (ideal) state model as a basis and point of comparison.
Euroopan uninonin monitahoisessa järjestelmässä legitiimiystekijöiden painotus on väistämättä erilainen kuin jäsenvaltioissa; suuntautuminen (ihanteellisen) valtiomallin mukaan ja vertailu siihen ei olisi mielekästä eikä antoisaa.
The weighting of the legitimacy factors can be undertaken in accordance with a mobile system '".
Legitiimiystekijät voidaan ajatella painotettavan liikkuvan järjestelmän10mukaisesti.
In such a system a minus rating for one factor must be balanced by a plus in another area.
Tällaisessa järjestelmässä on yhden tekijän kohdalle tuleva miinus tasapainoitettava merkitsemällä plus jonkin toisen alan kohdalle.
The last two intergovernmental conferences (Amsterdam and Nice) have highlighted the limits to improvement in the fields of participation and transparency.
Kahdessa edellisessä hallitustenvälisessä konferenssissa (Amsterdam ja Nizza) tulivat näkyviin osallistumisen ja avoimuuden lisäämisen rajat.
Expectations of an operational single market are high and will rise still further with the introduction of the euro.
Toimiviin sisämarkkinoihin kohdistuvat odotukset ovat suuret, ja euron käyttöönotto lisää niitä entisestään.
At the current stage of integration efficiency therefore (still) seems to be the decisive factor in determining the legitimacy of European integration.
Siksi yhdentymisen nykytilanteessa tehokkuus näyttää (yhä edelleen) olevan Euroopan yhdentymisen ratkaiseva tekijä.
Whilst in Germany there is a long tradition of debate on the issue of the federal state and integration (a classic expression of this is Ipsen's concept of the Community's "countryblindness""), the focus of attention has been mainly on structures for participation and influence ':or on reform of the federal state ".
Vaikka liittovaltion ja yhdentymisen välisten ongelmien käsittelyllä on Saksassa pitkät perinteet (suorastaan klassisena esimerkkinä voidaan tässä yhteydessä mainita Ipsenin käyttämä yhteisön "maasokeuden" käsite"), on mielenkiinto kohdistunut kuitenkin lähinnä osallistumis- ja vaikuttamisrakenteisiin'2tai liittovaltion uudistukseen".
There does however seem to be a degree of "blindness" with regard to the implementation of Community law in federal states.
Tiettyä "sokeutta" tuntuu kuitenkin esiintyvän yhteisön lainsäädännön liittovaltioissa tapahtuvan toimeenpanon suhteen.
In federal systems the federal Länder regions are closely involved in implementation.
Täytäntöönpanorakenteeltaan federalistisissa järjestelmissä osavaltiot tai alueet osallistuvat huomattavassa määrin täytäntöönpanoon.
This increases the likelihood of unequal implementation.
Näin epäyhtenäisen täytäntöönpanon mahdollisuus moninkertaistuu.
Federal systems of government therefore constitute a challenge for European integration, even in the implementation phase.
Federalistiset valtio-organisaatiot muodostavat siksi haasteen Euroopan yhdentymiselle myös täytäntöönpanovaiheessa.
This paper highlights the connection between participation in the decisionmaking phase of European legislation and subsequent implementation.
Tutkimuksessa painotetaan eurooppalaisiin lainsäädäntöpäätöksiin osallistumisen ja sitä seuraavan toimeenpanon välistä yhteyttä.
The dividing line between the two phases proves to be a narrow one.
Vaiheiden välinen rajaviiva osoittautuu ohueksi.
This hypothesis is developed and illustrated in the light of the conflict over the 'television without frontiers' directive.
Tätä aihepiiriä syvennetään ja havainnollistetaan "televisio ilman rajoja" -direktiivin aiheuttaman konfliktin avulla.
Community and national instruments are analysed in terms of implementation deficits.
Sekä yhteisön että jäsenvaltioiden täytäntöönpanovajeen poistamiseen käyttämiä välineitä analysoidaan.
The structural boundaries of national instruments are highlighted.
Valtiollisten välineiden rakenteelliset rajat osoitetaan.
From this it follows that greater account has to be taken of Community instruments.
Tästä seuraa, että yhteisön välineisiin on kiinnitettävä enemmän huomiota.
A further possible development of the law would be to balance the proposed right of the regions to bring an action before the Court in the event of a breach of the Treaty with the right to bring an action against the regions themselves on the same grounds.
Yksi oikeuspoliittinen kehitysmahdollisuus olisi, että alueiden vaaditun kanneoikeuden vastapainoksi ne voitaisiin sopimusrikkomusmenettelyssä haastaa suoraan myös vastaajiksi.
Only if a balance is struck between rights and obligations will the desired objective be achieved: a result which preserves autonomy and is compatible with the Treaty, whilst strengthening the legitimacy which European integration needs.
Vain jos oikeudet ja velvollisuudet ovat tasapainossa, voidaan päästä tavoiteltuun päämäärään: saadaan aikaan autonomiaa ja yhteisön sopimuksia kunnioittavia tuloksia ja vahvistetaan Euroopan yhdentymisen edellyttämää legitiimiyttä.
The opposite of efficiency and démocratisation can be taken as read. See. for example. Manti. Repräsentation und Identität. 320 et seq., (1975); Steffani. 'Zur Problematik von Effizienz. Transparenz und Participation', in Steffani (pub.). Parlamentarismus ohne Transparenz. 17 et seq. 1973.
Tehokkuuden ja demokratisoinnin vastakohtaa voidaan pitää yleisesti tunnettuna.
EuR 1994. 301 mwN.
301 (lisää viitteitä), EuR 1994.
Basic considerations concerning the implementation of Community law in the federal state
Yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanon perusteet liittovaltiossa
This chapter sets out the basic considerations concerning — the mainly national — implementation of Community law.
Tässä luvussa esitellään yhteisön oikeuden - lähinnä jäsenvaltioissa tapahtuvan -toimeenpanon ja voimaansaattamisen perusteet.
The European Court of Justice has ruled that every Member State is entitled to allocate powers in whatever way it deems fit and to implement a directive by means of measures adopted by regions or local authorities; this devolution of powers does not however absolve the Member State of its responsibility for ensuring that the provisions of directives are implemented accurately and without restriction in national law '4.
Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että jäsenvaltioilla on vapaus jakaa toimivalta valtion sisällä tarkoituksenmukaiseksi katsomallaan tavalla ja panna täytäntöön direktiivit alueiden tai paikallisviranomaisten toteuttamilla toimilla. Tämä toimivaltajako ei kuitenkaan vapauta valtioita velvoitteesta varmistaa, että direktiivin määräykset saatetaan täysimittaisesti ja tarkasti voimaan niiden kansallisessa lainsäädännössä. "
The EU's implementation standards are illustrated by the judgment of the Irish Supreme Court in the Meager15 case.
Täytäntöönpanosääntöjä havainnollistetaan Irlannin korkeimman oikeuden Meager-asiassa tekemän päätöksen" avulla.
In Ireland implementation takes place mainly in the form of legislation amending the law with only "negative parliamentary supervision" and the possibility of ex nunc abrogation.
Täytäntöönpano tapahtuu Irlannissa pääasiallisesti lakia muuttavilla asetuksilla, joita parlamentti voi valvoa vain "negatiivisesti" jälkikäteisen kumoamismahdollisuuden avulla.
The virtual exclusion of national parliaments from the development phase of Community law and the implementation of directives by means of executive legislation are relevant to the questions of the legitimacy and public acceptance of Community law.
Jäsenvaltioiden parlamenttien jättäminen pitkälti yhteisön lainsäädännön syntyvaiheen ulkopuolelle sekä direktiivien täytäntöönpano toimeenpanolainsäädännöllä liittyvät kysymykseen yhteisön lainsäädännön legitiimiydestä ja hyväksyttävyydestä.
The quasi "administrative role of national and regional parliaments is relevant both to the fundamental question of the separation of powers and to the relationship between Community and Member State.
Lisäksi valtiollisten ja alueellisten parlamenttien kvasihallinnollinen'6rooli liittyy toimivaltajaon peruskysymyksen lisäksi myös yhteisön ja jäsenvaltioiden suhteeseen.
It would of course be wide off the mark to apply ideal concepts such as the separation of powers17, which even at national level are not fully realisable, to the Community15.
Yhtäältä vaikuttaisi kuitenkin epäasianmukaiselta vaatia yhteisöltä esim. vallanjakoperiaatteen17ihanteellista noudattamista, joka on jo valtiotasolla osoittautunut mahdottomaksi toteuttaa'8.
On the other hand, a comparison should be drawn between the quasi- administrative role of parliaments in the downstream phase of the legislative process with their participation in the upstream process.
Toisaalta parlamenttien kvasihallinnollisen roolin vastapainoksi lainsäädännön toimeenpanovaiheessa voidaan asettaa niiden osallistuminen lakien säätämisvaiheeseen.
The Meager case shows that, regardless of all the efficiency arguments, leaving implementation effectively to the executive and allowing the elected parliament only a negative supervisory power is highly problematic.
Tapaus Meager osoitti, että kaikista tehokkuusargumenteista huolimatta on varsin ongelmallista jättää täytäntöönpano tosiasiallisesti toimeenpanovallan tehtäväksi ja antaa vaaleilla valitulle parlamentille vain negatiivisen valvonnan valtuudet.
Delegated legislation is necessary only within very narrow boundaries, e.g. as a result of European integration.
Euroopan yhdentyminenkin tekee delegoidusta lainsäädännöstä välttämätöntä vain hyvin rajatussa määrin.
Ultimately, the administrative role of national parliaments in implementation would appear acceptable only if they had a meaningful share in the development of Community law.
Jäsenvaltioiden parlamenttien hallinnollinen rooli täytäntöönpanossa vaikuttaa oikeutetulta viime kädessä vain, jos niille annetaan merkittävä osa yhteisön lakien säätämisessä.
To set against the example of Ireland, with its practically non-existent parliamentary participation and mainly administrative implementation, is that of Member States with strong
Irlantia, jossa parlamentti ei käytännössä osallistu lainkaan täytäntöönpanoon, vaan sen hoitaa lähinnä hallinto, voidaan venailla sellaisiin jäsenvaltioihin kuin Saksa ja Itävalta, joissa parlamentin osa on vahva ja delegoitu lainsäädäntö rajoitettua.
Bernd-Christian Funk's statement that "in the long lerm the logical outcome of the current trend would be the end of the constitutional state" can, from this point of view, be fully supported. See Funk, 'Die Entwicklung des Verfassungsrechts', in Manti, Politik in Österreich, 706, 1992.
Bernd-Christian Funkin toteamukseen, jonka mukaan "kehityksen logiikkaan sisältyy pitkällä aikavälillä perustuslaillisen valtion katoaminen', voidaan tästä näkökulmasta yhtyä täysin. Vrt. Funk. "Die Entwicklung des Verfassungsrechts" teoksessa Manti, Politik in Österreich, 1992, s. 706.
The paper goes on to list the Community's minimum implementation standards: requirement for precision, legal clarity, publicity and legal protection, as well as the parallelism of the implementing act, all of which are developed on the basis of the European Court of Justice's case law.
Tämän jälkeen esitellään toimeenpanosääntöjä koskevat yhteisön vähimmäisvaatimukset: varmuutta, oikeudellista selkeyttä, julkisuutta, oikeusturvaa sekä täytäntöönpanosäädöksen rinnasteisuutta koskevat vaatimukset havainnollistetaan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön avulla.