natgillin/translations-raw huggingface dataset:
By its Questions 1(a) and 2(a), the referring court asks whether Article 81(1) EC must be interpreted as applying to an exclusive supply contract for petroleum products having the characteristics of that at issue in the main proceedings, first, in the event that that contract is regarded as having been concluded between two independent undertakings, by reason of the fact that the retail price of those products is fixed by the supplier, and, second, in the event that that contract is to be regarded as a genuine agency contract, by reason of the fact that it provides for an exclusive supply clause.
Ensimmäisen ja toisen kysymyksen a kohdalla kansallinen tuomioistuin tiedustelee, onko EY 81 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että sitä sovelletaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen öljytuotteiden yksinostosopimukseen ensinnäkin siinä tapauksessa, että kyseinen sopimus katsottaisiin tehdyksi kahden itsenäisen yrityksen välillä, siitä syystä, että tavarantoimittaja määrittää kyseisten tuotteiden vähittäismyyntihinnan, ja toiseksi siinä tapauksessa, että samaista sopimusta pidettäisiin varsinaisena edustussopimuksena, siitä syystä, että sopimus sisältää yksinostolausekkeen.
In that case, just as in the case which has given rise to the present reference for a preliminary ruling, the contractual relationship between servicestation operators and their supplier, namely CEPSA, was at issue.
Samoin kuin nyt esitetyn ennakkoratkaisukysymyksen taustalla olevassa asiassa, myös asiassa CEEES oli kyse huoltamoyrittäjien ja heidän tavarantoimittajiensa, eli CEPSAn välisestä sopimussuhteesta.
According to the actual wording of the order for reference, the contract at issue in the main proceedings is identical to those which were the subject of the referred question examined by the Court in CEEES.
Kuten ennakkoratkaisupäätöksestä ilmenee, pääasiassa kyseessä oleva sopimus on samansisältöinen kuin sopimukset, jotka olivat kyseessä yhteisöjen tuomioistuimen asiassa CEEES ratkaisemissa ennakkoratkaisukysymyksissä.
The Court held, at paragraph 38 of CEEES, that vertical agreements such as the agreements between CEPSA and servicestation operators were covered by Article 85 of the Treaty only where the operator is regarded as an independent economic operator and there is, consequently, an agreement between two undertakings.
Yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa CEEES antamansa tuomion 38 kohdassa, että CEPSAn ja huoltamoyrittäjien välisten sopimusten kaltaiset vertikaaliset sopimukset kuuluvat perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisalaan vain, jos huoltamoyrittäjän katsotaan olevan itsenäinen taloudellinen toimija ja jos kysymyksessä on näin ollen kahden yrityksen välinen sopimus.
The decisive factor for the purposes of determining whether a servicestation operator is an independent economic operator is to be found in the agreement concluded with the principal and, in particular, in the clauses of that agreement, implied or express, relating to the assumption of the financial and commercial risks linked to sales of goods to third parties.
Ratkaisevana seikkana sen selvittämiseksi, onko huoltamoyrittäjä itsenäinen taloudellinen toimija, on päämiehen kanssa tehty sopimus ja erityisesti tämän sopimuksen implisiittiset tai nimenomaiset lausekkeet, jotka koskevat tavaroiden kolmansille osapuolille tapahtuvaan myyntiin liittyvien taloudellisten ja kaupallisten riskien jakautumista.
The question of risk must be analysed on a case-by-case basis, taking account of the real economic situation rather than the legal categorisation of the contractual relationship in national law (CEEES, paragraph 46).
Riskinjakautumista on arvioitava tapauskohtaisesti ja ottamalla huomioon taloudellinen todellisuus eikä niinkään kansalliseen oikeuteen perustuvaa sopimussuhteen oikeudellista luonnehdintaa (asia CEEES, tuomion 46 kohta).
The Court also set out the criteria to enable the national court to assess, in the light of the factual circumstances of the case before it, the actual allocation of the financial and commercial risks between the servicestation operators and the fuel supplier.
Yhteisöjen tuomioistuin täsmensi myös arviointiperusteet, joiden avulla kansallinen tuomioistuin voi ratkaistavanaan olevan asian tosiseikkojen valossa arvioida taloudellisten ja kaupallisten riskien todellista jakautumista huoltamoyrittäjän ja polttoaineiden toimittajan välillä.
As regards, first, the risks linked to the sale of the goods, the servicestation operator is presumed to bear them when he takes possession of the goods, at the time he receives them from the supplier, when he assumes directly or indirectly the costs linked to the distribution of the goods, particularly the transport costs, when he maintains stocks at his own expense, when he assumes responsibility for any damage caused to the goods, such as loss or deterioration, and for damage caused by the goods sold to third parties, or when he bears the financial risk linked to the goods in the event that he is required to pay the supplier the amount corresponding to the quantity of fuel delivered instead of that actually sold (see CEEES, paragraphs 51 to 58).
Ensinnäkin tavaroiden myyntiin liittyvien riskien osalta voidaan olettaa, että huoltamoyrittäjä vastaa näistä riskeistä, kun hänestä tulee tavaroiden omistaja ottaessaan tavarat vastaan tavarantoimittajalta, kun hän ottaa vastattavakseen suoraan tai välillisesti tavaroiden jälleenmyyntiin liittyvät kustannukset, erityisesti kuljetuskustannukset, kun hän pitää omalla kustannuksellaan varastoja, kun hän vastaa tavaroille aiheutuneista mahdollisista vahingoista, kuten niiden katoamisesta tai pilaantumisesta sekä kolmansille osapuolille myydyistä tavaroista aiheutuneesta vahingosta, tai kun hän vastaa tavaroihin liittyvistä taloudellisista riskeistä tilanteessa, jossa hänen on maksettava tavarantoimittajalle määrä, joka vastaa toimitettujen polttoaineiden määrää tosiasiallisesti myydyn määrän sijasta (ks. asia CEEES, tuomion 51–58 kohta).
Second, as regards the risks linked to investments specific to the market, namely those required to enable the servicestation operator to negotiate or conclude contracts with third parties, it is necessary to establish whether that operator makes investments in premises or equipment, such as a fuel tank, or in advertising campaigns.
Toiseksi niiden riskien osalta, jotka liittyvät markkinoille tyypillisiin erityisiin investointeihin, eli investointeihin, jotka ovat tarpeen, jotta huoltamoyrittäjä voi neuvotella tai tehdä sopimuksia kolmansien kanssa, on selvitettävä, suorittaako huoltamoyrittäjä investointeja tiloihin tai laitteisiin, kuten polttoainesäiliöihin, tai myynninedistämiskampanjoihin.
If so, such risks are transferred to the operator (CEEES, paragraphs 51 and 59).
Mikäli huoltamoyrittäjä suorittaa tällaisia investointeja, mainitut riskit ovat siirtyneet hänelle (asia CEEES, tuomion 51–59 kohta).
It must, however, be pointed out that the fact that the operator bears only a negligible share of the risks does not render Article 81 EC applicable (see, to that effect, CEEES, paragraph 61), since such an operator does not become an independent economic operator when selling fuel to third parties.
On kuitenkin korostettava, että se, että huoltamoyrittäjä vastaa vain vähäisestä osasta riskejä, ei ole omiaan saamaan aikaan sitä, että EY 81 artiklaa voitaisiin soveltaa (ks. vastaavasti asia CEEES, tuomion 61 kohta), koska tällaisesta yrittäjästä ei tule itsenäistä taloudellista toimijaa myytäessä polttoaineita kolmansille.
In that case, the relationship between the operator and the supplier is identical to that between an agent and his principal.
Tässä tilanteessa yrittäjän ja tavarantoimittajan välinen suhde on samanlainen kuin kauppaedustajan ja päämiehen välinen suhde.
It also follows from paragraphs 62 and 63 of CEEES that, even in the case of an agency contract, only the obligations imposed on the intermediary concerning the
Asiassa CEEES annetun tuomion 62 ja 63 kohdasta ilmenee myös, että edustussopimuksen yhteydessä ainoastaan välittäjälle asetetut velvoitteet, jotka koskevat
By contrast, exclusivity and non-competition clauses which concern the relationship between the agent and the principal as independent economic operators are capable of infringing the competition rules in so far as they entail locking up the market concerned.
Sitä vastoin yksinmyynti- ja kilpailukieltolausekkeet, jotka koskevat itsenäisinä taloudellisina toimijoina pidettävän edustajan ja päämiehen välistä suhdetta, ovat luonteeltaan sellaisia, että niillä rikotaan kilpailusääntöjä siltä osin kuin niiden avulla suljetaan kyseiset markkinat.
The prohibition laid down in Article 81(1) EC is therefore applicable to those clauses.
EY 81 artiklan 1 kohdassa määrättyä kieltoa sovelletaan täten tällaisiin lausekkeisiin.
Moreover, as regards in particular exclusive purchasing agreements, the caselaw of the Court of Justice should be recalled, according to which, even if those agreements do not have as their object the restriction of competition within the meaning of Article 81 EC, it is nevertheless necessary to ascertain whether they have the effect of preventing, restricting or distorting competition.
Lisäksi erityisesti yksinostosopimusten osalta on muistutettava yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, jossa on todettu, että vaikka yksinostosopimusten tarkoituksena ei olekaan kilpailun rajoittaminen EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla, on kuitenkin tarkistettava, ettei niistä seuraa, että kilpailu estyy, rajoittuu tai vääristyy.
The effects of an exclusive purchasing agreement have to be assessed in the economic and legal context in which the agreement occurs and where it may combine with other agreements to have a cumulative effect on competition.
Yksinostosopimuksen vaikutusten arvioimiseksi on välttämätöntä ottaa huomioon sopimuksen taloudellinen ja oikeudellinen konteksti, jossa sillä yhdessä muiden sopimusten kanssa voi olla kumulatiivinen vaikutus kilpailuun.
In the light of the foregoing considerations, the answer to Question 1(a) and 2(a) must be that an exclusive supply contract for petroleum products is capable of falling within the scope of Article 81(1) EC where the servicestation operator assumes, in
Edellä esitetyillä perusteilla ensimmäisen ja toisen kysymyksen a kohtaan on vastattava siten, että öljytuotteiden yksinostosopimus voi kuulua EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, jos huoltamoyrittäjä vastaa yhdestä tai useammasta näiden
CEPSA a nonnegligible proportion, one or more financial and commercial risks linked to the sale of those products to third parties and where that contract contains clauses capable of infringing competition, such as that relating to the fixing of the retail price.
CEPSA tuotteiden myyntiin kolmansille liittyvästä taloudellisesta tai kaupallisesta riskistä sellaisessa määrin, että sitä ei voida pitää merkityksettömänä, ja jos kyseinen sopimus sisältää lausekkeita, joilla voidaan rajoittaa kilpailua, kuten vähittäismyyntihinnan määrittämistä koskevan lausekkeen.
If the servicestation operator does not assume such risks or assumes only a negligible share of them, only the obligations imposed on the operator in the context of services as an intermediary offered by the operator to the principal, such as the exclusivity and non-competition clauses, are capable of falling within the scope of that provision.
Mikäli huoltamoyrittäjä ei vastaa näistä riskeistä tai vastaa niistä ainoastaan merkityksettömässä määrin, edellä mainitun artiklan soveltamisalaan voivat kuulua ainoastaan velvoitteet, jotka huoltamoyrittäjälle on asetettu hänen päämiehelleen suorittamiensa edustajanpalvelujen puitteissa, kuten esimerkiksi yksinoikeus- ja kilpailukieltolauseke.
It is for the referring court to ascertain, moreover, whether the contract at issue in the main proceedings has the effect of preventing, restricting or distorting competition within the meaning of Article 81 EC.
Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on lisäksi varmistua siitä, estääkö, rajoittaako tai vääristääkö pääasiassa kyseessä oleva sopimus kilpailua EY 81 artiklassa tarkoitetulla tavalla.
The maximum duration of the agreement provided for in Regulation No 1984/83
Asetuksessa N:o 1984/83 säädetty sopimuksen enimmäiskesto
By its Question 1(b) and (c), and by its Question 2(b), the referring court essentially asks whether an exclusive supply agreement, such as that at issue in the main proceedings, is capable, in the event that if falls within the scope of Article 81 EC, of benefiting from a block exemption such as provided for in Regulation No 1984/83, subject to its compliance with the conditions laid down by that regulation and, in particular, the maximum duration of the agreement and the granting of commercial and financial advantages.
Ensimmäisen kysymyksensä b ja c kohdalla sekä toisen kysymyksensä b kohdalla kansallinen tuomioistuin tiedustelee pääpiirteissään, voidaanko pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen yksinostosopimukseen – siinä tilanteessa, että se kuuluu EY 81 artiklan soveltamisalaan – soveltaa asetuksessa N:o 1984/83 säädetyn kaltaista ryhmäpoikkeusta, mikäli asetuksessa säädetyt edellytykset ja erityisesti sopimuksen enimmäiskestoa ja kaupallisten ja rahoitukseen liittyvien etuuksien myöntämistä koskevat edellytykset täyttyvät.
That court raises the question, in particular, first, whether, in order to comply with the maximum duration condition, Article 10 of Regulation No 1984/83 must be interpreted as meaning that it requires, for the application of the exemption to servicestation agreements, that the advantages granted to the servicestation operator by the supplier are substantial or whether it is enough that they are not insignificant and, second, whether the advantages granted by the contract at issue in the main proceedings are sufficient in this respect.
Kansallinen tuomioistuin pohtii erityisesti kysymystä yhtäältä siitä, onko asetuksen N:o 1984/83 10 artiklaa tulkittava enimmäiskestoa koskevan edellytyksen noudattamiseksi siten, että jotta poikkeusta soitaisiin soveltaa huoltamosopimuksiin, kyseisessä artiklassa edellytetään, että etuuksien, joita tavarantoimittaja myöntää huoltamoyrittäjälle, on oltava merkittäviä, vai riittääkö se, etteivät ne ole vähämerkityksisiä, ja toisaalta siitä, ovatko pääasiassa kyseessä olevalla sopimuksella myönnetyt etuudet riittäviä tältä osin.
It should be recalled, as a preliminary point, that Regulation No 1984/83 provided for the application of Article 85(3) of the Treaty to certain categories of exclusive purchasing agreements concluded between two undertakings for the resale of products capable of being caught by Article 85(1) of the Treaty.
Aluksi on muistutettava, että asetuksessa N:o 1984/83 säädettiin perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta eräisiin sellaisten yksinostosopimusten ryhmiin, jotka oli tehty kahden yrityksen välillä ja joiden tarkoituksena oli myydä tuotteita, jotka saattoivat kuulua mainitun artiklan 1 kohdan soveltamisalan piiriin.
As stated at paragraph 41 of this judgment, in the case of a genuine agency relationship, only the exclusivity and non-competition clauses concerning the relationship between the agent and the principal as independent economic operators are capable of falling within Article 81 EC.
Kuten tämän tuomion 41 kohdassa on täsmennetty, jos kyseessä on todellinen edustussuhde, EY 81 artiklan soveltamisalaan voivat kuulua vain yksinoikeus- ja kilpailukieltolausekkeet, jotka liittyvät edustajan ja päämiehen väliseen suhteeseen itsenäisinä taloudellisina toimijoina.
By contrast, the obligations concerning the sale of goods to third parties on behalf of the principal, although capable, at least as regards some of them, of infringing the competition rules if they were concluded between two independent undertakings, must not be taken into account when examining the applicability of that regulation.
Sitä vastoin velvoitteita, jotka liittyvät tavaroiden myyntiin kolmansille osapuolille päämiehen lukuun, ei voida ottaa huomioon tutkittaessa edellä mainitun asetuksen sovellettavuutta, vaikka ainakin joillakin näistä velvoitteista voitaisiinkin loukata kilpailusääntöjä, jos niistä olisi sovittu kahden riippumattoman yrityksen välillä.
In the case of a distribution contract between two independent undertakings, it is necessary to examine the contract in its entirety in order to decide whether the block exemption is applicable.
Jos kyseessä on kahden riippumattoman yrityksen välinen jakelusopimus, ryhmäpoikkeuksen sovellettavuuden ratkaisemiseksi on tutkittava sopimus kokonaisuudessaan.
Article 12(1)(c) of Regulation No 1984/83 provided that, by derogation from the maximum duration of five years, which is generally applicable to exclusive purchasing agreements of short and medium duration in all sectors of the economy, the maximum duration applicable to servicestation agreements was ten years.
Asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädettiin, että poikkeuksena viiden vuoden enimmäiskestosta, jota sovellettiin yleisesti lyhyisiin tai keskipitkiin yksinostosopimuksiin, sellaisina kuin niitä esiintyy kaikilla talouden aloilla, huoltamosopimuksiin sovellettava enimmäiskesto oli kymmenen vuotta.
As regards the special conditions applicable to those agreements, Article 10 of that regulation provided that the reseller was to agree with the supplier to purchase only from the supplier, such an exclusive purchasing obligation being concluded ‘in consideration for the according of special commercial or financial advantages’.
Näihin viimeksi mainittuihin sopimuksiin sovellettavien erityisedellytysten osalta kyseisen asetuksen 10 artiklassa säädettiin, että jälleenmyyjä sitoutui suorittamaan hankintoja vain tavarantoimittajalta ja että tällainen yksinostosopimus tehtiin ”erityisten kaupallisten tai rahoitukseen liittyvien etujen vastikkeeksi”.
It should be noted that the Spanish version of that article 10 did not specify the nature of those commercial or financial advantages, unlike all the other language versions, which used the term ‘specific’ or ‘special’ to describe those advantages.
On todettava, että kyseisen 10 artiklan espanjankielisessä versiossa ei täsmennetty näiden kaupallisten tai rahoitukseen liittyvien etujen luonnetta, toisin kuin kaikissa muissa kieliversioissa, joissa käytettiin termejä ”erityinen” tai ”poikkeuksellinen” näiden etujen kuvaamisessa.
As regards the scheme and purpose of the Community rules at issue, it was apparent from recital 13 in the preamble to Regulation No 1984/83 that servicestation agreements are generally distinguished by the fact that the supplier confers on the reseller special commercial or financial advantages by contributing to his financing, granting him or obtaining for him a loan on favourable terms, equipping him with a site or premises for conducting his business, providing him with equipment or fittings, or undertaking other investments for his benefit.
Kyseessä olevan yhteisön lainsäädännön yleisen systematiikan ja tavoitteen osalta asetuksen N:o 1984/83 13 perustelukappaleesta ilmenee, että huoltamosopimusten erityispiirteenä on yleensä se, että yhtäältä niissä tavarantoimittaja myöntää jälleenmyyjälle erityisiä kaupallisia tai rahoituksellisia etuja osallistumalla rahoitukseen, antamalla tai hankkimalla hänelle lainan edullisin ehdoin, järjestämällä hänelle liikepaikan tai toimitilat huoltamotoimintaa varten, antamalla hänen käyttöönsä välineistöä tai kalustoa taikka suorittamalla muita investointeja hänen hyväkseen.
Moreover, recital 15 in the preamble to that regulation stated that the commercial and financial advantages conferred by the supplier on the reseller make it significantly easier to establish, modernise, maintain and operate premises used for service stations.
Saman asetuksen 15 perustelukappaleessa täsmennettiin lisäksi, että tavarantoimittajan jälleenmyyjälle antamat kaupalliset ja rahoitukselliset edut helpottavat huomattavasti huoltamoiden perustamista, ajanmukaistamista, ylläpitoa ja käyttöä.
Recital 17 in the preamble stated, by way of example, that an exclusive purchasing obligation for lubricants and related petroleumbased products can be accepted only on condition that the supplier provides for the reseller or finances the procurement of specific equipment for the carrying out of lubrication work.
Asetuksen 17 perustelukappaleessa mainittiin esimerkkinä, että voiteluaineiden ja niihin liittyvien öljypohjaisten tuotteiden yksinostovelvoite voidaan hyväksyä vain, jos tavarantoimittaja toimittaa jälleenmyyjälle voitelun suorittamiseen tarvittavan erityisen laitteiston tai rahoittaa sen hankinnan.
The purpose of the exemption from the prohibition laid down in Article 81(1) EC is also apparent from the third indent of Article 81(3) EC, according to which the provisions of that paragraph 1 are inapplicable to any agreement ‘which contributes to improving the production or distribution of goods or to promoting technical or economic progress, while allowing consumers a fair share of the resulting benefit’.
EY 81 artiklan 1 kohdassa määrättyä kieltoa koskevan poikkeuksen tavoite ilmenee myös kyseisen artiklan 3 kohdan kolmannesta luetelmakohdasta, jonka mukaan artiklan 1 kohdan määräykset eivät koske sopimuksia, ”jotka osaltaan tehostavat tuotantoa tai tuotteiden jakelua taikka edistävät teknistä tai taloudellista kehitystä jättäen kuluttajille kohtuullisen osuuden näin saatavasta hyödystä”.
Recitals 5 and 6 in the preamble to Regulation No 1984/83 stated, furthermore, as regards in particular exclusive purchasing agreements, that such agreements lower distribution costs, limit the risk of variations in market conditions, facilitate the promotion of the sales of a product, improve the structure of the distribution network and the quality of the sales service and are the most effective way, and sometimes the only way, to penetrate a market.
Asetuksen N:o 1984/83 viidennessä ja kuudennessa perustelukappaleessa täsmennettiin lisäksi erityisesti yksinostosopimusten osalta, että tällaiset sopimukset alentavat jakelukustannuksia, rajoittavat markkinaolojen muutoksista aiheutuvaa riskiä, helpottavat tuotteen myynnin edistämistä, parantavat jakeluverkon rakennetta ja myynninedistämistoiminnan laatua sekä ovat tehokkain ja joskus myös ainoa tapa päästä markkinoille.
It follows that the concept of ‘special commercial or financial advantages’, referred to in Article 10 of Regulation No 1984/83, must be interpreted as meaning that those advantages are indeed specific to the contractual relationship, but that they must also be substantial in order to justify an exclusivity of supply of 10 years.
Tästä syystä asetuksen N:o 1984/83 10 artiklassa tarkoitettua ”erityisten kaupallisten tai rahoitukseen liittyvien etujen” käsitettä on tulkittava siten, että vaikka näillä eduilla kyllä tarkoitetaan sopimussuhteeseen erityisesti liittyviä etuja, niiden on lisäksi oltava merkittäviä, jotta niillä voidaan oikeuttaa kymmenen vuoden kestoinen yksinostosopimus.
Those advantages must be such as to lead to an improvement in distribution, to facilitate the establishment or modernisation of the service station and to lower the distribution costs.
Näiden etujen on oltava luonteeltaan sellaisia, että ne johtavat jakelun paranemiseen ja helpottavat huoltamon perustamista tai ajanmukaistamista sekä alentavat jakelukustannuksia.
As regards the question whether the commercial or financial advantages, such as those granted to Tobar in the case in the main proceedings, are capable of justifying the duration of the exclusivity of supply of 10 years, it is necessary to recall the caselaw referred to in paragraph 30 of this judgment, according to which any assessment of the facts is within the province of the national court.
Sen kysymyksen osalta, ovatko Tobarin pääasiassa myöntämien kaupallisten tai rahoitukseen liittyvien etujen kaltaiset etuudet sen luonteisia, että niillä voidaan oikeuttaa yksinostosopimuksen kymmenen vuoden kesto, on muistutettava tämän tuomion 30 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä, jonka mukaan kaikki tosiseikkoja koskevat arvioinnit kuuluvat kansallisen tuomioistuimen toimivaltaan.