natgillin/translations-raw huggingface dataset:
For many people around the world, the EU remains a critical reference point, an alternative model for traditional inter-state relations and a transnational community of law which has brought prosperity and cohesion to a region formerly torn apart by hot and cold wars.
Monille ihmisille eri puolilla maailmaa EU on edelleen ratkaiseva vertailukohta, perinteisten valtioiden välisten suhteiden vaihtoehtoinen malli ja rajat ylittävä oikeusyhteisö, joka on tuonut vaurautta ja yhtenäisyyttä sotien ja kylmän sodan aiemmin repimälle alueelle.
This ‘soft power’ is the EU’s greatest asset.
Tämä "pehmeä voima" on EU:n suurin vahvuus.
The EU must become a continental hub through strategies of inclusiveness and engagement.
EU:sta on tultava maanosansa keskipiste osallistavan ja sitouttavan strategian avulla.
These strategies were used with great success in the EU’s successive rounds of enlargement.
Näitä strategioita on käytetty erittäin menestyksekkäästi EU:n eri laajentumisten aikana.
Yet a Union of 27 Member States pooling their sovereignty in order to reach common decisions is not an obvious global powerhouse.
Kuitenkaan yhteisiä päätöksiä tekevä, 27 suvereenista jäsenvaltiosta koostuva unioni ei ole itsestään selvä maailmanlaajuinen voimatekijä.
The fact that EU decisions on foreign policy are taken by consensus is widely seen as a handicap.
EU:n ulkopolitiikkaa koskevien päätösten tekemistä yksimielisesti pidetään laajalti haittana.
The EU’s power to influence depends on our ability to overcome divergent national interests through the shaping of common positions.
EU:n vaikutusvalta riippuu kyvystämme päästä yli eriävistä kansallisista eduista muotoilemalla yhteisiä kantoja.
The European Union must therefore persist in our efforts to achieve greater coordination in order to speak with one voice, or at least orchestrate our polyphony.
Euroopan unionin on sen vuoksi pyrittävä edelleen parantamaan koordinointia, jotta voisimme puhua yhdellä äänellä tai ainakin saada moniääninen orkesterimme soittamaan yhteistä säveltä.
In a coherent way.
Yhtenäisellä tavalla.
This process will take time, but must start by improving the linkage between national and EU policies and by Member States increasing their participation in collective actions.
Prosessi vie aikaa, mutta se on aloitettava parantamalla kansallisten ja EU:n politiikkojen välistä yhteyttä ja lisäämällä jäsenvaltioiden osallistumista yhteisiin toimiin.
Through the sharing of national perspectives and experiences, these exchanges should make diversity a strength for EU foreign policy, not a weakness.
Tällä kansallisten näkökulmien ja kokemusten vaihdon kautta tapahtuvalla vaihdolla olisi tehtävä moninaisuudesta EU:n ulkopolitiikan vahvuus, ei sen heikkous.
The EU must stay open to potential new members from Europe, assessing every candidacy on its own merits and compliance with the membership criteria.
EU:n on pysyttävä avoimena mahdollisille uusille jäsenille Euroopasta ja arvioitava jokaista ehdokasta sen omien ansioiden ja jäsenyyskriteerien noudattamisen perusteella.
These are in fact the “true limits of Europe”.
Nämä ovat itse asiassa Euroopan todelliset rajat.
In line with this policy of engagement and inclusiveness, the Union must honour its commitments with regard to the current official candidates, including Turkey, and carry on with the negotiation process.
Unionin on tämän osallistavan ja sitouttavan politiikan mukaisesti täytettävä nykyisille virallisille ehdokkaille, Turkki mukaan lukien, antamansa sitoumukset ja jatkettava neuvotteluprosessia.
At the same time, it should offer far-reaching agreements to potential future candidates as an intermediate stage prior to the launch of accession negociations.
Samanaikaisesti sen olisi tarjottava mahdollisille tuleville ehdokkaille pitkälle ulottuvia sopimuksia välivaiheena ennen liittymisneuvottelujen aloittamista.
The Lisbon Treaty has helped in a number of ways to strengthen the EU’s foreign policy toolbox.
Lissabonin sopimus on auttanut monin tavoin vahvistamaan EU:n ulkopolitiikan keinovalikoimaa.
For instance, the enhanced cooperation procedure, if used in moderation, can work as a palliative where divergences remain on important issues.
Esimerkiksi tehostettu yhteistyömenettely voi kohtuudella käytettynä toimia lieventävänä keinona, jos tärkeistä kysy-
Visit by Catherine Ashton (right), High Representative of the Union for Foreign Affairs and Security Policy and Vice President of the EC, to Moscow, where she takes part in the Middle East Quartet meeting from left to right: Tony Blair, Middle East Quartet Representative, Hillary Rodham Clinton, US Secretary of State, Sergueï Lavrov, Russian Minister for Foreign Affairs and Ban Ki-Moon, UN Secretary General.
Unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja ja Euroopan komission varapuheenjohtaja Catherine Ashton (oikealla) vierailulla Moskovassa, jossa hän osallistui Lähi-idän kvartettiryhmän kokoukseen. Kuvassa vasemmalta oikealle: Lähi-idän kvartettiryhmän edustaja Tony Blair, Yhdysvaltain ulkoministeri Hillary Clinton, Venäjän ulkoministeri Sergei Lavrov ja YK:n pääsihteeri Ban Ki-Moon.
Translating strategies into action
Strategioista toimintaan
It must develop an enhanced role in stabilising its immediate surroundings by building on the existing ‘European Neighbourhood Policy’, ‘Eastern Partnership’ and ‘Union for the Mediterranean’.
EU:n ulkoisen toiminnan vaikutus tulee pitkälti riippumaan sen kyvystä mukautua moniin haasteisiin, joita se joutuu vuoteen 2030 mennessä kohtaamaan.
These partnerships should be used to create a regional space of democracy, human rights, development and free trade.
EU:n taloudellisen voiman ja sisäisen yhteenkuuluvuuden turvaaminen onkin ehdoton edellytys sille, että EU saa edistettyä valtaansa ulkoisesti.
They should also offer fair access to the EU market and ultimately a space for the free movement of people to the benefit of the EU and its partners.
Kun ulkoista kantaa suunnitellaan, politiikan muotoiluprosessi ei saa kuitenkaan olla pelkästään tapahtumalähtöinen.
Moreover, the EU should manage a strategic co-existence, modernisation and region-building policy with Russia.
Tarvitaan ehdottomasti Euroopan yhteinen toiminta-ajatus.
The impact of the EU’s external action will in large measure depend on its ability to adapt to the many challenges it will face in the run up to 2030.
EU:n vetovoiman on vastedeskin oltava keskeisellä sijalla sen kehittyvässä naapuruuspolitiikassa.
Securing the EU’s economic strength and internal cohesion will therefore be an indispensable condition for the EU to be able to project its power externally.
Sen on luotava voimakkaampi rooli lähiympäristönsä vakauttamisessa olemassa olevien 'Euroopan naapuruuspolitiikan', 'itäisen kumppanuuden' ja 'Välimeren unionin' pohjalta.
But when devising its external position, the process of policy formulation must not only be driven by events.
Näitä kumppanuuksia olisi käytettävä demokratian, ihmisoikeuksien, kehityksen ja vapaakaupan alueen luomiseksi.
There is an urgent need for a common European strategic concept.
EU:n olisi lisäksi noudatettava strategisen rinnakkaiselon, nykyaikaistamisen ja alueellistumisen politiikkaa Venäjän kanssa.
An open and inclusive approach must also be extended to the EU’s cross-border cooperation with other regions, including ASEAN, MERCOSUR or SADC.
Avoin ja osallistava lähestymistapa olisi ulotettava myös EU:n rajat ylittävään yhteistyöhön muiden alueiden, kuten ASEANin, Mercosurin tai SADC:n kanssa.
In these and other relationships, the EU and its Member States must take into account the perceptions, expectations and concerns of the rest of the world.
EU:n ja sen jäsenvaltioiden on näissä ja muissa suhteissa otettava huomioon muun maailman käsitykset, odotukset ja huolenaiheet.
While the EU is widely seen as an attractive example of regional integration, it often squanders this potential by adopting a patronising tone.
Vaikka EU:ta pidetään laajalti houkuttelevana esimerkkinä alueellisesta yhdentymisestä, se tuhlaa usein tämän mahdollisuuden alentuvilla äänenpainoillaan.
We must use our reputation wisely and bolster our credibility as a negotiating power.
Meidän on hyödynnettävä mainettamme viisaasti ja vahvistettava uskottavuuttamme neuvotteluvaltana.
This concept should pull the EU’s diplomatic, military, trade, and development policies together with the external dimensions of its common economic policies (EMU, energy, transport, etc).
Tähän toiminta-ajatukseen olisi koottava yhteen EU:n diplomaattinen politiikka, sotilas-, kauppa- ja kehityspolitiikka sekä sen yhteisen talouspolitiikan ulkoiset ulottuvuudet (EMU, energia, kuljetus jne.).
Only by merging all its available tools will the Union be able to act as a transformative power and contribute to reshaping the rules of global governance.
Unioni voi toimia muutosvoimana ja edistää globaalin hallinnon sääntöjen uudelleen muotoilua vain, jos se yhdistää kaikki käytettävissään olevat välineet.
By means of a White Paper, which would be regularly updated, the strategic concept would help to define the Union’s longterm priorities and become the reference framework for day-to-day external action.
Säännöllisesti päivitettävän valkoisen kirjan avulla strateginen toimintaajatus auttaisi määrittelemään unionin pitkän aikavälin painopistealat ja toimisi päivittäisen ulkoisen toiminnan viitekehyksenä.Tämä voitaisiin toteuttaa perustamalla osaksi Euroopan ulkosuhdehallintoa Euroopan ennuste- ja analyysiyk-
The EU is the greatest donor of foreign aid.
EU on suurin ulkomaanavun antaja.
Photo: European Union, 2010
Kuva: Euroopan unioni, 2010 sikkö, joka toimisi tiiviissä yhteistyössä kansallisten keskusten kanssa tiedustelutietojen vaihdon periaatteen mukaisesti.
This could be done by setting up a European forecasting and analytical unit, as part of the European External Action Service and working in close cooperation with national centres under the principle of shared intelligence.
Tällainen yksikkö auttaisi keskittämään huomion siihen, että nykyisiä politiikkoja on tarkistettava jatkuvasti.
In addition, a European diplomatic academy would contribute to a sense of common diplomatic culture.
Lisäksi Euroopan diplomaattikoulu edistäisi yhteisen diplomaattikulttuurin muodostamista.
A policy of conditionality that empowers democratic actors and discourages the abuse of power by authoritarian regimes must be used more wisely.
järjestelmien harjoittamaa vallan väärinkäyttöä, on käytettävä viisaammin.
This will require holding discussions with civil society partners, including associations of women and minorities, and not only government interlocutors; bottom-up interventions to bolster the rule of law around the world; and a more consistent approach to election monitoring.
Tämä edellyttää keskustelujen käymistä valtiota edustavien keskustelukumppaneiden lisäksi myös kansalaisyhteiskunnan kumppanien kanssa, mukaan lukien naisia ja vähemmistöjä edustavat järjestöt; alhaalta ylös suuntautuvia toimenpiteitä, joilla tuetaan oikeusvaltiota eri puolilla maailmaa; sekä johdonmukaisempaa lähestymistapaa vaalitarkkailuun.
In the next two decades, this governance agenda must become multilateral to the greatest extent possible.
Tästä hallintoa koskevasta asialistasta on kahden seuraavan vuosikymmenen aikana tehtävä mahdollisimman pitkälti monenvälinen.
Only by developing such a strategic approach to its external affairs will the EU be able to translate its huge financial effort (the world’s largest by far) more effectively into political leverage.
Vain tällaisen ulkoasioita koskevan strategisen lähestymistavan avulla EU voi muuttaa mittavan (maailman suurimman) taloudellisen panoksensa tehokkaammin poliittiseksi vipuvoimaksi.
It should use its structural advantage to pursue smart development and trade policies.
Sen olisi hyödynnettävä rakenteellista etuaan älykkään kauppa- ja kehityspolitiikan ajamiseen.
For instance, the EU should pursue climate change mitigation support in the poorest regions, which climate change hits the hardest and which have contributed the least to global warming.
EU:n olisi esimerkiksi jatkettava tuen antamista ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi köyhimmillä alueilla, joihin ilmastonmuutos vaikuttaa eniten ja jotka ovat vähiten vaikuttaneet maapallon lämpenemiseen.
It should also continue its effort to “trade away poverty”, especially through agricultural imports.
Sen olisi myös jatkettava ponnistuksiaan "köyhyyden poistamiseksi kaupankäynnin avulla", erityisesti maataloustuotteiden tuonnin avulla.
This will require politically difficult decisions by European leaders, including bringing the Doha round to a conclusion.
Tämä edellyttää Euroopan johtajilta poliittisesti vaikeita päätöksiä, mukaan lukien Dohan kierroksen saattamista päätökseen.
Last but not least, it will be necessary to develop an EU approach to global governance reform.
Lopuksi on tärkeää muotoilla EU:n lähestymistapa maailmanlaajuiseen hallinnointiuudistukseen.
The EU should lead the reform effort to make international institutions more legitimate and conducive to shared responsibility, while promoting its own interests in the process.
EU:n olisi johdettava uudistuspyrkimyksiä, joilla parannetaan kansainvälisten instituutioiden legitimiteettiä ja edistetään vastuun jakamista, samalla kun se edistää omia etujaan prosessin osana.
This should include simplifying and bundling together its representation, especially in international economic fora.
Osana tätä EU:n olisi yksinkertaistettava ja koottava yhteen edustustaan, erityisesti kansainvälisillä talousfoorumeilla.
As long as single EU representation is not achieved, EU members represented in international organizations should previously coordinate their positions and defend them unanimously.
Niin kauan kuin EU:n yhteisen edustuksen tavoitetta ei ole saavutettu, kansainvälisissä järjestöissä edustettuina olevien EU:n jäsenten olisi etukäteen koordinoitava kantansa ja puolustettava niitä yksimielisesti.
The strategic use of the EU’s varied tool-kit should also allow it to become a more effective promoter of
Jos EU käyttää tätä monipuolista keinovalikoimaa strategisesti, siitä voi tulla tehokkaampi demokratian, oikeusvaltion ja ihmisoikeuksien edistäjä.
THE EU AND ITS CITIZENS
EU JA SEN KANSALAISET tehokkaimmalla tasolla ja mahdollisimman lähellä kansalaisia.
Throughout the history of European integration, the relationship between the Union and its citizens was mostly characterised by a “passive consensus”.
Kautta Euroopan yhdentymisen historian unionin ja sen kansalaisten välisiä suhteita on yleensä leimannut "passiivinen konsensus".
However, in recent years this relationship has begun to change.
Viime vuosina suhde on kuitenkin alkanut muuttua.
Europeans have become more demanding of the EU and also more critical of its performance, casting doubts on the legitimacy of the European project.
Eurooppalaiset ovat alkaneet vaatia EU:lta enemmän ja he ovat myös kriittisempiä sen suorituksia kohtaan ja epäilevät Eurooppa-hankkeen legitimiteettiä.
This was illustrated with a bang in the negative referenda which took place in France and the Netherlands, and subsequently in Ireland.
Tämän osoitti tehokkaasti Ranskassa ja Alankomaissa ja myöhemmin Irlannissa järjestetty kansanäänestys, jonka tulos oli hylkäävä.
Public ownership of the EU will only return when our populations are confident that their values and interests are better served by the Union.
EU:n tunteminen omaksi palautuu vain kun kansamme luottavat siihen, että heidän arvoistaan ja intresseistään huolehtii parhaiten unioni.
Strengthening this sense of ownership must become the driving force of all our collective action.
Tällaisen omistajuuden vahvistamisesta on tehtävä kaiken yhteisen toimintamme työntövoima.
The EU endeavours to deliver on these principles through a system of ‘multi-level governance’, where competences are shared – rather than split – between various levels of authority.
EU pyrkii toteuttamaan näitä periaatteita "monitasoisella hallintojärjestelmällä", jossa toimivalta jaetaan eri tason viranomaisten kanssa – mieluummin kuin niiden välillä.
In practice, multi-level governance is a system of agreed, binding and crosscutting networks that operate between localities, regions, national authorities and EU institutions, as well as between labour and business associations and other non-governmental organisations.
Käytännössä monitasoinen hallinto on sovittujen, sitovien ja lomittaisten verkostojen järjestelmä, joka toimii sekä paikallistason, alueiden, kansallisten viranomaisten ja EU:n toimielinten välillä että työmarkkinaosapuolten ja muiden valtiosta riippumattomien järjestöjen välillä.
By working through these networks, and within their own communities and municipalities, European citizens can have a say in areas of importance for the future of the EU.
Euroopan kansalaiset voivat sanoa sanansa EU:n tulevaisuuden kannalta tärkeillä aloilla työskentelemällä näissä verkostoissa ja omissa yhteisöissään ja kunnissaan.
Taking good governance seriously: sharing, explaining and delivering
Aidosti hyvä hallinto on jakamista, selittämistä ja toteuttamista
Delivering “good governance” is by far the EU’s most powerful means of ensuring the continuous commitment and engagement of its citizens.
Monitasoisessa hallinnossa kukin päätäntätaso – eurooppalainen, kansallinen, alueellinen ja paikallinen – käyttää valtuuksiaan lakisääteisen vastuunsa mukaisesti.
Underpinned by the principles of openness, participation, power sharing, accountability, partnership and effectiveness, good governance must also conform to the principle of “subsidiarity” – the
Järjestelmän on tarkoitus luoda sellaiset olosuhteet, joissa jäsenvaltiot – niiden koosta, väestöstä tai taloudellisesta painoarvosta riippumatta – voivat kasvaa yhdessä kansallista kulttuuriaan, kieltään, uskontoaan sekä alueellisia ja paikallisia ominaispiirteitään kunnioittaen. Samalla järjestelmä kunnioittaa jäsenvaltioiden suveree-
In a multi-level governance system, each level of authority – the European, national, regional and local – exercises its powers according to its respective statutory responsibility.
"Hyvän hallinnon" toteuttaminen on EU:lle verrattomasti tehokkain keino varmistaa kansalaistensa sitoutuminen jatkossakin.
As such, the system is designed to create the conditions in which Member States – irrespective of their size, population or economic weight - can grow together, while respecting their national cultures, languages, religions and regional and local characteristics.
Hyvää hallintoa kannattavat avoimuuden, osallistumisen, vallanjaon, vastuuvelvollisuuden, kumppanuuden ja tuloksellisuuden periaatteet, mutta sen on myös mukauduttava toissijaisuusperiaatteeseen – käsite, jonka mukaan päätökset on tehtävä
At the same time, the system respects the sovereign right of Member States to decide on the
"Suhtaudutteko Euroopan unionin tulevaisuuteen erittäin optimistisesti, melko optimistisesti, melko pessimistisesti vai erittäin pessimistisesti?"
modalities for the devolution of power within their own borders.
nia oikeutta päättää vallan siirtämisen menettelytavoista omien rajojensa sisällä.
Using Lisbon’s new tools: political citizenship in practice
Lissabonin uudet välineet: poliittinen kansalaisuus käytännössä
The availability of multiple entry points through which citizens can engage with the legislative process should provide the EU with the legitimacy and flexibility it needs to address the challenges arising from globalisation in a digital, interdependent, network-oriented and open society.
Runsaslukuiset vaikutusmahdollisuudet, joiden kautta kansalaiset voivat osallistua lainsäädäntömenettelyyn, antaisivat EU:lle sitä legitimiteettiä ja joustavuutta, jota se tarvitsee vastatakseen globalisaatiosta johtuviin haasteisiin digitaalisessa, keskinäisriippuvaisessa, verkkoorientoituneessa ja avoimessa yhteiskunnassa.
However, multi-level governance will not provide the public with a sense of ownership automatically.
Monitasoinen hallinto ei kuitenkaan anna yleisölle automaattisesti omistajuuden tunnetta.
It is a complex system, which needs to be harnessed, nurtured and above all communicated to the public.
Se on monimutkainen järjestelmä, jota on hyödynnettävä ja vaalittava ja ennen kaikkea tehtävä yleisölle tutuksi.
Good governance and a stronger focus on output are sine qua non for citizens to support the EU.
Hyvä hallinto ja keskittyminen entistä enemmän tulokseen ovatkin välttämättömiä, jotta EU saisi kansalaisten kannatuksen.
Yet on their own they might not suffice.
Yksin ne eivät kuitenkaan riitä.
In spite of all the EU’s past achievements there is a worrying indifference, if not disenchantment, towards the European project.
Kaikista EU:n aikaisemmista saavutuksista huolimatta Eurooppahanke herättää huolestuttavaa välinpitämättömyyttä, jopa pettymystä.
We can no longer ignore this challenge.
Emme voi enää sivuuttaa tätä haastetta.
We need to refresh the pact between the EU and its citizens by making use of the entire range of tools provided by the Lisbon Treaty to galvanise the public’s support and participation.
Meidän on elvytettävä EU:n ja sen kansalaisten välinen liitto käyttämällä hyväksi kaikkia Lissabonin sopimuksen välineitä yleisön tuen ja osallistumisen palauttamiseksi.
There is consequently a strong need for more transparency and accuracy in the way we communicate EU policy-making.
EU:n politiikanteosta on sen vuoksi kerrottava paljon entistä avoimemmin ja tarkemmin.
The image of the EU which is conveyed to the public must be balanced, reflecting both strengths and weaknesses, rather than an idealised or overly pessimistic account.
Yleisölle välitetyn EU:n imagon on oltava punnittu ja sen on kuvastettava sekä vahvuuksia että heikkouksia, eikä se saa antaa idealisoitua tai liioitellun pessimististä kuvaa.
Instead of focusing on a communication policy which sometimes verges on propaganda, it would be preferable to communicate on policies, explaining frankly what is at stake and the different options available.
Sen sijaan, että keskitytään toisinaan propagandaa lähentelevään viestintäpolitiikkaan, olisi parempi viestittää politiikoista eli selittää suorasanaisesti, mistä on kysymys ja mitä eri vaihtoehtoja on.
Not least, Member States must be accountable for what they do in Brussels and for what they do to implement EU decisions.
Jäsenvaltiot on pantava vastaamaan Brysselissä tekemistään päätöksistä ja siitä mitä ne tekevät unionin päätösten täytäntöönpanemiseksi.
The Treaty of Lisbon reinforces the concept of ‘political citizenship’ by opening up the possibility of a popular initiative on legislative matters and increasing the role of national parliaments.
Lissabonin sopimus vahvistaa poliittisen kansalaisuuden käsitettä avaamalla kansalaisille mahdollisuuden tehdä lainsäädäntöaloitteita ja vahvistamalla kansallisten parlamenttien asemaa.
Time will show the extent to which these innovations contribute to the emergence of a European public space, increase political awareness and strengthen the legitimacy of the Union.
Aika näyttää, missä määrin tällaiset innovaatiot vaikuttavat eurooppalaisen julkisen tilan syntymiseen, lisäävät poliittista tietoisuutta ja vahvistavat unionin legitimiteettiä.
Today, there is no true European political arena and politics is likely to remain an essentially national pursuit.
Todellista eurooppalaista poliittista areenaa ei tänä päivänä ole, ja politiikka pysynee pääosin kansallisena toimintana.
But if the Union is to increase its legitimacy, it must do its utmost to enhance European political citizenship.
Mutta jos unionin on tarkoitus lisätä legitimiteettiään, sen on tehtävä kaikkensa kehittääkseen Euroopan poliittista kansalaisuutta.
To this end, the EU should:– Develop political rights.
Tätä varten EU:n olisi:
– Make elections more meaningful for citizens.
Kehitettävä poliittisia oikeuksia.
Yet, at the end of the day, good governance will be judged by its results.
Hallinnon hyvyyttä arvioidaan loppujen lopuksi sen tulosten perusteella.