natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Thus, the NCRF expressly allows the Member States, under Article 1(3) of the Framework Directive, to adopt or maintain, in compliance with Community law, provisions pursuing general-interest objectives, in particular relating to audiovisual policy.
UYL:llä sallitaan nimenomaisesti se, että jäsenvaltiot puitedirektiivin 1 artiklan 3 kohdan nojalla antavat tai pitävät voimassa yhteisön oikeutta noudattaen säännöksiä, joilla pyritään yleisen edun mukaisiin, erityisesti audiovisuaalialan politiikkaan liittyviin tavoitteisiin.
Likewise, the first subparagraph of Article 5(2) of the Authorisation Directive allows the Member States to grant rights to the use of radio frequencies on an individual basis with a view to complying with the objective of the efficient use of radio frequencies, as referred to by the Framework Directive.
Valtuutusdirektiivin 5 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa puolestaan sallitaan se, että jäsenvaltiot myöntävät radiotaajuuksien käyttöä koskevia yksittäisiä oikeuksia noudattaakseen radiotaajuuksien tehokkaan käytön tavoitetta, sellaisena kuin se mainitaan puitedirektiivissä.
However, as the Advocate General stated in points 34 and 37 of his Opinion, in order for such arrangements, which generally adversely affect Article 49 EC and the NCRF, to be justified they must not only comply with general-interest objectives but also
Kuten julkiasiamies on ratkaisuehdotuksensa 34 ja 37 kohdassa todennut, jotta tällainen järjestelmä, jolla lähtökohtaisesti loukataan EY 49 artiklaa ja UYL:ää, olisi perusteltu, sillä on pyrittävä yleisen edun mukaiseen tavoitteeseen, minkä lisäksi
Accordingly, Article 9(1) of the Framework Directive provides that the Member States are to ensure that the allocation and assignment of radio frequencies by the national regulatory authorities are based on objective, transparent, nondiscriminatory and proportionate criteria.
Niinpä puitedirektiivin 9 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset sääntelyviranomaiset noudattavat radiotaajuuksia varatessaan ja tiettyyn käyttöön osoittaessaan puolueettomia, selkeitä, syrjimättömiä ja oikeasuhteisia perusteita.
Furthermore, where it is necessary to grant individual rights to the use of radio frequencies, those rights must be granted, under the second subparagraph of Article 5(2) of the Authorisation Directive, ‘through open, transparent and nondiscriminatory procedures’.
Jos radiotaajuuksien käyttöä koskevien yksittäisten oikeuksien myöntäminen on välttämätöntä, nämä oikeudet on lisäksi valtuutusdirektiivin 5 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaan myönnettävä avoimessa, selkeässä ja syrjimättömässä menettelyssä.
Likewise, pursuant to Article 7(3) of the Authorisation Directive, ‘[w]here the granting of rights of use for radio frequencies needs to be limited, Member States shall grant such rights on the basis of selection criteria which must be objective, transparent, nondiscriminatory and proportionate’.
Samoin valtuutusdirektiivin 7 artiklan 3 kohdassa säädetään, että ”jos radiotaajuuksien käyttöä koskevien oikeuksien myöntämistä on rajoitettava, jäsenvaltioiden on myönnettävä tällaiset oikeudet puolueettomin, avoimin, syrjimättömin ja oikeasuhteisin perustein”.
That requirement is backed up by point 2 of Article 4 of the Competition Directive, under which ‘the assignment of radio frequencies for electronic communication services shall be based on objective, transparent, nondiscriminatory and proportionate criteria’.
Tämä vaatimus vahvistetaan kilpailudirektiivin 4 artiklan 2 kohdassa, jonka mukaan ”radiotaajuuksien myöntämisen sähköisille viestintäpalveluille on perustuttava puolueettomiin, selkeisiin, syrjimättömiin ja oikeasuhteisiin perusteisiin”.
In the main proceedings, according to the information supplied by the national court, under Law No 249/1997 the allocation of radio frequencies to a limited number of operators was not carried out in accordance with such criteria.
Kansallisen tuomioistuimen esittämistä seikoista ilmenee, että lakiin nro 249/1997 perustuvia toimenpiteitä, joilla radiotaajuudet on varattu rajoitetulle määrälle toimijoita, ei pääasiassa ole toimeenpantu edellä mainittujen perusteiden mukaisesti.
First, those radio frequencies were allocated de facto to the incumbent networks under the transitional arrangements adjusted in Article 3(7) of Law No 249/1997, even though some of those networks had not been granted rights under that Law.
Kyseiset radiotaajuudet on nimittäin lain nro 249/1997 3 §:n 7 momentissa säädetyn siirtymäjärjestelmän perusteella tosiasiallisesti varattu olemassa oleville kanaville, vaikka muutamille näistä kanavista ei ollut myönnetty tuon lain mukaisia konsessioita.
Secondly, operators such as Centro Europa 7 were not allocated radio frequencies even though they had been granted rights under that Law.
Centro Europa 7:n kaltaisille toimijoille ei toisaalta ole myönnetty radiotaajuuksia, vaikka niille oli myönnetty tuon lain mukaiset konsessiot.
Consequently, irrespective of the objectives pursued by Law No 249/1997 with regard to the system for the grant of radio frequencies to a limited number of operators, the view must be taken that Article 49 EC precluded such a system.
Näin ollen ja riippumatta niistä tavoitteista, joihin lailla nro 249/1997 pyritään myönnettäessä radiotaajuudet rajoitetulle määrälle toimijoita, on katsottava, että tuo järjestelmä on EY 49 artiklan vastainen.
The same conclusion must be drawn as regards the system for the grant of radio frequencies to a limited number of operators under Law No 112/2004, in the sense that that scheme was not implemented on the basis of objective, transparent, nondiscriminatory and proportionate criteria, in breach of Article 49 EC and, from the date on which they became applicable, Article 9(1) of the Framework Directive, the second subparagraph of Article 5(2) and Article 7(3) of the Authorisation Directive and point 2 of Article 4 of the Competition Directive.
Sama päätelmä on tehtävä järjestelmästä, jolla radiotaajuudet lain nro 112/2004 perusteella on myönnetty rajoitetulle määrälle toimijoita, sillä tuota järjestelmää ei ole toimeenpantu puolueettomien, selkeiden, syrjimättömien ja oikeasuhteisten perusteiden nojalla, millä rikotaan EY 49 artiklaa ja puitedirektiivin 9 artiklan 1 kohtaa, valtuutusdirektiivin 5 artiklan 2 kohdan toista alakohtaa ja 7 artiklan 3 kohtaa sekä kilpailudirektiivin 4 artiklan 2 kohtaa, siitä lähtien kun nämä direktiivit ovat olleet sovellettavissa.
Under Law No 112/2004, radio frequencies were granted to the incumbent operators and the latter were authorised to broadcast under the transitional arrangements adjusted in Article 1 of Decree-Law No 352/2003, which merely extended the transitional arrangements set up by Law No 249/1997.
Lain nro 112/2004 nojalla radiotaajuudet on nimittäin myönnetty olemassa oleville kanaville, ja viimeksi mainituille on annettu lupa lähetysten suorittamiseen asetuksen nro 352/2003 1 §:ssä säädetyn siirtymäjärjestelmän, jolla vain jatkettiin lailla nro 249/1997 käyttöön otettua siirtymäjärjestelmää, perusteella.
In any event, the restrictions established above cannot be justified by the need to ensure a swift transformation to digital television broadcasting.
Olipa miten tahansa, edellä todettuja rajoituksia ei voida perustella tarpeella varmistaa nopea siirtyminen digitaalisiin televisiolähetyksiin.
Irrespective of whether such an objective may constitute a general-interest objective capable of justifying such restrictions, it is clear, as the Commission rightly pointed out in the observations which it submitted to the Court, that the Italian legislation, in particular Law No 112/2004, does not merely allocate to the incumbent operators a priority right to obtain radio frequencies, but reserves them that right exclusively, without restricting in time the privileged position assigned to those operators and without providing for any obligation to relinquish the radio frequencies in breach of the threshold after the transfer to digital television broadcasting.
Siitä riippumatta, voiko tällainen tavoite olla sellainen yleisen edun mukainen tavoite, jolla näitä rajoituksia voitaisiin perustella, on todettava, kuten komissio on yhteisöjen tuomioistuimelle esittämissään huomautuksissa perustellusti todennut, ettei Italian lainsäädännöllä eikä etenkään lailla nro 112/2004 ainoastaan varata olemassa oleville toimijoille etuoikeutta radiotaajuuksien saantiin vaan tämä oikeus varataan niille yksinoikeutena rajoittamatta ajallisesti näille toimijoille varattua etuoikeusasemaa ja säätämättä velvollisuudesta palauttaa ylimääräiset radiotaajuudet digitaalisiin televisiolähetyksiin siirtymisen jälkeen.
Having regard to all of the foregoing considerations, the answer to the second, fourth and fifth questions, taken together, must be that Article 49 EC and, from the date on which they became applicable, Article 9(1) of the Framework Directive, Article 5(1), the second subparagraph of Article 5(2) and Article 7(3) of the Authorisation Directive and Article 4 of the Competition Directive must be interpreted as precluding, in television broadcasting matters, national legislation the application of which makes it impossible for an operator holding rights to broadcast in the absence of broadcasting radio frequencies granted on the basis of objective, transparent, nondiscriminatory and proportionate criteria.
Edellä esitetyt seikat huomioiden toiseen, neljänteen ja viidenteen kysymykseen on kaikkiin yhdessä vastattava, että EY 49 artiklaa ja puitedirektiivin 9 artiklan 1 kohtaa, valtuutusdirektiivin 5 artiklan 1 kohtaa ja 2 kohdan toista alakohtaa ja 7 artiklan 3 kohtaa sekä kilpailudirektiivin 4 artiklaa, siitä lähtien kun nämä direktiivit ovat olleet sovellettavissa, on tulkittava siten, että niiden vastainen on sellainen kansallinen televisiolähetystoiminnan alan lainsäädäntö, jonka soveltaminen johtaa siihen, että toimijan, joka on konsessionhaltija, on mahdotonta suorittaa lähetyksiä sen vuoksi, ettei sillä ole puolueettomien, selkeiden, syrjimättömien ja oikeasuhteisten perusteiden nojalla myönnettyjä lähetystaajuuksia.
The first and third questions
Ensimmäinen ja kolmas kysymys
By its first question, the national court asks the Court, essentially, to state whether the provisions of Article 10 of the ECHR, in so far as Article 6 EU refers thereto, preclude, in television broadcasting matters, national legislation the application of which makes it impossible for an operator holding rights, such as Centro Europa 7, to broadcast without the grant of broadcasting radio frequencies.
Kansallinen tuomioistuin kysyy ensimmäisessä kysymyksessään yhteisöjen tuomioistuimelta pääasiallisesti, onko sellainen kansallinen televisiolähetystoiminnan alan lainsäädäntö, jonka soveltaminen johtaa siihen, että Centro Europa 7:n kaltaisen toimijan, joka on konsessionhaltija, on mahdotonta lähetystaajuuksien puuttuessa suorittaa lähetyksiä, Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklan, johon EU 6 artiklassa viitataan, määräysten vastainen.
By its third question, the national court questions the Court in regard to the obligation, arising from the possible direct effect of Article 17 of the Authorisation Directive from the date on which it became applicable, on the Member State which has granted rights for television broadcasting activity, to bring those rights into line with Community law and, therefore, to allocate to Centro Europa 7 the broadcasting radio frequencies necessary for it to carry on that activity.
Kolmannessa kysymyksessään kansallinen tuomioistuin kysyy yhteisöjen tuomioistuimelta, onko jäsenvaltiolla, joka on myöntänyt konsessioita televisiolähetystoimintaan, valtuutusdirektiivin, siitä lähtien kun se on ollut sovellettavissa, 17 artiklan mahdolliseen välittömään oikeusvaikutukseen perustuva velvollisuus saattaa nämä konsessiot yhteisön oikeuden mukaisiksi ja näin ollen varata Centro Europa 7:lle kyseisen toiminnan harjoittamiseen tarvittavat radiotaajuudet.
By those questions, the national court is thus seeking to determine whether there are infringements of Community law for the purpose of ruling on an application for compensation for the losses flowing from such infringements.
Kansallinen tuomioistuin pyrkii näillä kysymyksillä siis tarkistamaan, onko yhteisön oikeutta rikottu, jotta se voisi ratkaista siitä aiheutuneiden vahinkojen korvaamista koskevan vaatimuksen.
It follows from the answer to the second, fourth and fifth questions that Article 49 EC and, from the date on which they became applicable, Article 9(1) of the Framework Directive, Article 5(1), the second subparagraph of Article 5(2) and Article 7(3) of the Authorisation Directive and Article 4 of the Competition Directive must be interpreted as precluding, in television broadcasting matters, national legislation the
Toiseen, neljänteen ja viidenteen kysymykseen annetusta vastauksesta ilmenee, että EY 49 artiklaa ja puitedirektiivin 9 artiklan 1 kohtaa, valtuutusdirektiivin 5 artiklan 1 kohtaa sekä 2 kohdan toista alakohtaa ja 7 artiklan 3 kohtaa sekä kilpailudirektiivin 4 artiklaa, siitä lähtien kun nämä direktiivit ovat olleet sovellettavissa, on tulkittava siten, että niiden vastainen on sellainen kansallinen televisiolähetystoiminnan alan
That answer, by itself, thus enables the national court to rule on the application made by Centro Europa 7 for compensation for the losses suffered.
Kansallisen tuomioistuimen on näin ollen jo pelkästään tämän vastauksen nojalla mahdollista ratkaista aiheutuneiden vahinkojen korvaamista koskeva Centro Europa 7:n vaatimus.
Consequently, regard being had to the Court’s answer to the second, fourth and fifth questions, it is not necessary to rule on the first and third questions.
Näin ollen kun yhteisöjen tuomioistuimen toiseen, neljänteen ja viidenteen kysymykseen antama vastaus otetaan huomioon, ensimmäisestä ja kolmannesta kysymyksestä ei ole tarpeen lausua.
The sixth, seventh and eighth questions
Kuudes, seitsemäs ja kahdeksas kysymys
By its sixth, seventh and eighth questions, the national court questions the Court, essentially, in regard to the conditions for the application by the Member States of the derogation laid down in the second subparagraph of Article 5(2) of the Authorisation Directive and Article 4 of the Competition Directive.
Kansallinen tuomioistuin kysyy kuudennessa, seitsemännessä ja kahdeksannessa kysymyksessään yhteisöjen tuomioistuimelta pääasiallisesti, millä edellytyksillä jäsenvaltiot voivat toimeenpanna valtuutusdirektiivin 5 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa ja kilpailudirektiivin 4 artiklassa säädetyn poikkeuksen.
It follows from the answer to the fourth and fifth questions that, from the date on which they became applicable, the second subparagraph of Article 5(2) of the Authorisation Directive and Article 4 of the Competition Directive must be interpreted as precluding, in television broadcasting matters, national legislation the application of
Neljänteen ja viidenteen kysymykseen annetusta vastauksesta ilmenee, että valtuutusdirektiivin 5 artiklan 2 kohdan toista alakohtaa sekä kilpailudirektiivin 4 artiklaa, siitä lähtien kun nämä direktiivit ovat olleet sovellettavissa, on tulkittava siten, että niiden vastainen on sellainen kansallinen televisiolähetystoiminnan alan lainsäädäntö, jonka
CENTRO EUROPA 7 which makes it impossible for an operator holding rights to broadcast in the absence of broadcasting radio frequencies granted on the basis of objective, transparent, nondiscriminatory and proportionate criteria.
CENTRO EUROPA 7 soveltaminen johtaa siihen, että toimijan, joka on konsessionhaltija, on mahdotonta suorittaa lähetyksiä sen vuoksi, ettei sillä ole puolueettomien, selkeiden, syrjimättömien ja oikeasuhteisten perusteiden nojalla myönnettyjä lähetystaajuuksia.
Accordingly, it follows from that reply that compliance with objective, transparent, nondiscriminatory and proportionate criteria constitutes a necessary condition for the application of the derogation laid down in the second subparagraph of Article 5(2) of the Authorisation Directive and Article 4 of the Competition Directive.
Tästä vastauksesta ilmenee näin ollen, että puolueettomien, selkeiden, syrjimättömien ja oikeasuhteisten perusteiden noudattaminen on valtuutusdirektiivin 5 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa sekä kilpailudirektiivin 4 artiklassa säädetyn poikkeuksen soveltamisen välttämätön edellytys.
There is therefore no need to rule on any other potential conditions for the application of that derogation, such as those referred to in the sixth, seventh and eighth questions.
Näin ollen kuudennessa, seitsemännessä ja kahdeksannessa kysymyksessä mainituista, kyseisen poikkeuksen soveltamisen muista mahdollisista edellytyksistä ei ole syytä lausua.
Consequently, having regard to the Court’s answer to the fourth and fifth questions, taken together with the second question, there is no need to give a ruling on the sixth, seventh and eighth questions.
Tästä seuraa, että kun yhteisöjen tuomioistuimen neljänteen ja viidenteen kysymykseen yhdessä toisen kysymyksen kanssa antama vastaus otetaan huomioon, kuudennesta, seitsemännestä ja kahdeksannesta kysymyksestä ei ole syytä lausua.
Article 49 EC and, from the date on which they became applicable, Article 9(1) of Directive 2002/21/EC of the European Parliament and of the Council of 7 March 2002 on a common regulatory framework for electronic communications networks and services (Framework Directive), Article 5(1), the second subparagraph of Article 5(2) and Article 7(3) of Directive 2002/20/EC of the European Parliament and of the Council of 7 March 2002 on the authorisation of electronic communications networks and services (Authorisation Directive), and Article 4 of Commission Directive 2002/77/EC of 16 September 2002 on competition in the markets for electronic communications networks and services must be interpreted as precluding, in television broadcasting matters, national legislation the application of which makes it impossible for an operator holding rights to broadcast in the absence of broadcasting radio frequencies granted on the basis of objective, transparent, nondiscriminatory and proportionate criteria.
EY 49 artiklaa ja sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä 7.3.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) 9 artiklan 1 kohtaa, sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja koskevista valtuutuksista 7.3.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/20/EY (valtuutusdirektiivi) 5 artiklan 1 kohtaa ja 2 kohdan toista alakohtaa sekä 7 artiklan 3 kohtaa sekä kilpailusta sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen markkinoilla 16.9.2002 annetun komission direktiivin 2002/77/EY 4 artiklaa, siitä lähtien kun nämä direktiivit ovat olleet sovellettavissa, on tulkittava siten, että niiden vastainen on sellainen kansallinen televisiolähetystoiminnan alan lainsäädäntö, jonka soveltaminen johtaa siihen, että toimijan, joka on konsessionhaltija, on mahdotonta suorittaa lähetyksiä sen vuoksi, ettei sillä ole puolueettomien, selkeiden, syrjimättömien ja oikeasuhteisten perusteiden nojalla myönnettyjä lähetystaajuuksia.
CHRONOLOGICAL TABLE OF THE DECISIONS PUBLISHEDFOR THE YEAR 2008
VUODEN 2008 PAINOKSESSA JULKAISTUJEN RATKAISUJEN AJANLUVUNMUKAINEN HAKEMISTO
Section I — Court of Justice
Osa I – Yhteisöjen tuomioistuimen oikeustapauksia
Case C-70/06: Commission of the European Communities v Portuguese Republic (Failure of a Member State to fulfil obligations — Judgment of the Court establishing the failure of a Member State to fulfil its obligations — Noncompliance — Financial penalty) . . . . . . . . . . . . . . . .
Asia C-70/06: Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Portugalin tasavalta (Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio, jossa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen todetaan – Täytäntöönpanon laiminlyönti – Rahamääräinen seuraamus) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Opinion of Advocate General Mazák delivered on 9 October 2007 . . . .
Julkisasiamies J. Mazákin ratkaisuehdotus 9.10.2007 . . . . . . . . . . . .
Judgment of the Court (First Chamber), 10 January 2008 . . . . . . . . .
Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 10.1.2008 . . .
Case C-152/05: Commission of the European Communities v Federal Republic of Germany (Failure of a Member State to fulfil obligations — Articles 18 EC, 39 EC and 43 EC — National legislation — Conditions for the grant of a subsidy for the construction or purchase of a dwelling for personal occupation — Dwelling required to be situated in the territory of the Member State concerned) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Asia C-152/05: Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Saksan liittotasavalta (Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – EY 18, EY 39 ja EY 43 artikla – Kansallinen lainsäädäntö – Henkilökohtaiseen asuinkäyttöön tarkoitetun asunnon rakentamista tai hankkimista varten myönnettävän avustuksen myöntämisedellytykset – Asunto, jonka on sijaittava asianomaisen jäsenvaltion alueella) . . . . . . . . . . . . . . . . .
Opinion of Advocate General Bot delivered on 28 June 2007 . . . . . . .
Julkisasiamies Y. Botin ratkaisuehdotus 28.6.2007 . . . . . . . . . . . . .
Judgment of the Court (Second Chamber), 17 January 2008 . . . . . . . .
Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 17.1.2008 . . . . . . .
Joined Cases C-37/06 and C-58/06: Viamex Agrar Handels GmbH and Zuchtvieh-Kontor GmbH (ZVK) v Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Regulation (EC) No 615/98 — Directive 91/628/EEC — Export refunds — Protection of bovine animals during transport — Payment of export refunds for bovine animals subject to compliance with Directive 91/628/EEC — Principle of proportionality — Forfeiture of export refunds) (Reference for a preliminary ruling from the Finanzgericht Hamburg) .
Yhdistetyt asiat C-37/06 ja C-58/06: Viamex Agrar Handels GmbH ja Zuchtvieh-Kontor GmbH (ZVK) vastaan Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Asetus (EY) N:o 615/98 – Direktiivi 91/628/ETY – Vientituet – Nautaeläinten suojelu kuljetuksen aikana – Nautaeläinten vientitukien maksamisen edellytyksenä oleva direktiivin 91/628/ETY säännösten noudattaminen – Suhteellisuusperiaate – Vientitukea koskevan oikeuden menettäminen) (Finanzgericht Hamburgin esittämät ennakkoratkaisupyynnöt) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Opinion of Advocate General Mengozzi delivered on 13 September 2007 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Julkisasiamies P. Mengozzin ratkaisuehdotus 13.9.2007 . . . . . . . . . .
Judgment of the Court (Third Chamber), 17 January 2008 . . . . . . . .
Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 17.1.2008 . . . . . .
Case C-246/06: Josefa Velasco Navarro v Fondo de Garantía Salarial (Fogasa) (Social policy — Protection of workers in the event of insolvency of their employer — Directive 80/987/EEC amended by Directive 2002/74/EC — Direct effect — Compensation for unfair dismissal agreed under a judicial conciliation settlement — Payment guaranteed by the guarantee institution — Payment conditional upon the adoption of a judicial decision) (Reference for a preliminary ruling from the Juzgado de lo Social Único de Algeciras) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Asia C-246/06: Josefa Velasco Navarro vastaan Fondo de Garantía Salarial (Fogasa) (Sosiaalipolitiikka – Työntekijöiden suoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa – Direktiivi 80/987/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2002/74/EY – Välitön oikeusvaikutus – Perusteettoman irtisanomisen johdosta maksettava korvaus, josta on sovittu tuomioistuimen vahvistamalla sovinnolla ja jonka maksamisen palkkaturvajärjestelmä takaa – Tuomioistuimen tekemän päätöksen asettaminen maksamisen edellytykseksi) (Juzgado de lo Social Único de Algecirasin esittämä ennakkoratkaisupyyntö) . . . . . . . . . . . . . . . . .
Judgment of the Court (Fourth Chamber), 17 January 2008 . . . . . . . .
Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 17.1.2008 . . . . . . .