natgillin/translations-raw huggingface dataset:
On 4 December 1997, Eribrand commenced proceedings in the Tribunale di Genova (Italy) seeking judgment against the Ministero delle Finanze for a sum of about ITL 103 million in respect of the export refunds due to it.
Eribrand nosti 4.12.1997 Tribunale di Genovassa (Italia) kanteen, jossa se vaati Ministero delle Finanzen velvoittamista maksamaan sille noin 103 miljoonaa ITL sille kuuluvana vientitukena.
By judgment of 3 February 2000, the Tribunale di Genova gave judgment for Eribrand on the basis of Article 47(4) of Regulation No 3665/87.
Tribunale di Genova hyväksyi 3.2.2000 antamassaan tuomiossa Eribrandin vaatimukset asetuksen N:o 3665/87 47 artiklan 4 kohdan nojalla
The Ministero delle Finanze appealed against that judgment to the Corte d'appello di Genova.
Ministero delle Finanze on valittanut tästä tuomiosta Corte d'appello di Genovaan.
The Corte d'appello di Genova decided to stay proceedings and to refer a number of questions to the Court for a preliminary ruling.
vastaaviin yksinomaan kansallista oikeutta koskeviin riitoihin sovellettavien kansallisen oikeuden sääntöjen mukaisesti, jolloin kyseisen päätöksen tehokas valvonta on kaikissa tapauksissa taattava.
The first three questions referred
Yhteisöjen tuomioistuin on ratkaissut esitetyt kysymykset seuraavasti:
By its first three questions, which it is appropriate to consider together, the referring court is asking in essence whether, in the light of Articles 47 and 48 of Regulation No 3665/87, extensions of time which can be granted to exporters under Article 47(4) are subject to maximum time-limits and, if the answer is in the affirmative, what are those time-limits, or if, on the contrary, the grant of such extensions of time for the production of documents establishing that the customs formalities for the release of the goods for consumption have been completed is possible notwithstanding the fact that the total period of 18 months is exceeded.
1) Maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 27 päivänä marraskuuta 1987 annetussa komission asetuksessa (ETY) N:o 3665/87, sellaisena kuin kyseinen asetus on muutettuna 26.7.1994 annetulla komission asetuksella N:o 1829/94, à vahvisteta minkäänlaista rajoitusta sen lisäajan pituudelle, joka voidaan myöntää viejälle kyseisen asetuksen 47 artiklan 4 kohdan nojalla.
According to the Court, it must be concluded that it does not follow from Articles 47 and 48 of Regulation No 3665/87 that extensions of time which can be granted to exporters by virtue of Article 47(4) are subject to maximum time-limits which are binding on the competent national authorities.
Kansallisten viranomaisten on vahvistettava tämän lisäajan pituus kunkin tapauksen erityisolosuhteista riippuen ottamalla huomioon muun muassa viejän toiminnan nopeus, viejän kohtaamien objektiivisesti arvioitavien vaikeuksien luonne sekä aikamäärä, joka on kohtuullisesti tarpeen näiden vaikeuksien voittamiseksi.
By its fourth and fifth questions, which it is also convenient to consider together, the referring court is asking the Court of Justice about the extent of the judicial protection which should be given to exporters where the competent national authorities wrongly refuse to grant them an extension of time under Article 47(4) of Regulation No 3665/87.
Viejä ei voi kansallisessa tuomioistuimessa suoraan vedota oikeuteen saada tietyn pituinen lisäaika. Sillä on kuitenkin oltava mahdollisuus hakea tuomioistuimessa muutosta päätökseen, jonka toimivaltaiset kansalliset viranomaiset ovat tehneet asetuksen N:o 3665/87 47 artiklan 4 kohdan nojalla, sellaisena kuin kyseinen asetus on muutettuna asetuksella N:o 1829/94.
It is asking, in essence, whether the national court may recognise the exporter's right to obtain an extension of a certain duration and itself fix that duration on the basis of the time actually taken to obtain and forward the prescribed documentation.
Kunkin jäsenvaltion oikeusjärjestyksessä on määritettävä tämän tuomioistuimessa tapahtuvan muutoksenhaun edellytykset ja menettelytavat tehokkuus-ja vastaavuusperiaatteita noudattaen, sellaisina kuin kyseiset periaatteet on määritelty yhteisön oikeudessa.
Commission Regulation (EEC) No 3665/87 of 27 November 1987 laying down common detailed rules f or the application of the system of export refunds on agriculturalproducts, as amended by Commission Regulation (EC) No 1829/94 of 26 July 1994, does not fix any limit to the length of the extensions of time which may be granted to exporters by virtue of Article 47(4) ofthat regulation.
Asetuksen N:o 3665/87 48 artiklassa ei rajoiteta 47 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun lisäajan pituutta. Toimivaltainen kansallinen viranomainen määrittää harkintansa mukaan lisäajan pituuden.
It is for the competent national authorities to fix the length of those periods in relation to the specific circumstances of each case, taking into account, in particular, the diligence shown by the exporter seeking an extension of time, the nature of the objective difficulties confronting him and the period of time reasonably necessary to overcome those difficulties.
Tämän on päätöstä tehdessään otettava huomioon kaikki yksittäisen tapauksen kannalta merkitykselliset tekijät, erityisesti niiden toimenpiteiden arvioitu kesto, joita viejä toteuttaa siitä itsestään riippumattomista syistä johtuvien vaadittavien asiakirjojen hankkimisessa olevien vaikeuksien selvittämiseksi.
Exporters cannot rely directly before national courts on the right to obtain an extension of time of a certain duration.
Asetuksen N:o 3665/87 47 artiklan 4 kohdassa tarkoitettu toimivaltaisen kansallisen viranomaisen päätös on harkintavaltaan perustuva päätös, jota vastaan on annettava tehokas — ja puhtaasti kansallisiin riita-asioihin nähden syrjimätön — oikeussuoja.
They must however have a legal remedy against decisions taken by the competent national authorities under Article 47(4) of Regulation No
Oikeussuojan antamista koskevat yksittäiset menettelysäännöt on vahvistettava kansallisen lainsäädännön perusteella noudattamalla tehokkuus- ja vastaavuusperiaatetta.
Case C-420/01 Commission of the European Communities ν Italian Republic Free movement of goods
Asia C-420/01 Euroopan yhteisöjen komissio ν. Italian tasavalta Tavaroiden vapaa liikkuvuus
(Failure to fulfil obligations —Free movement of goods —Articles 28 EC and 30 EC —Prohibition on the marketing of energy drinL· containing caffeine in excess of a certain limit —Public health —Retention of a national provision incompatible with Community law) (Third Chamber)
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Tavaroiden vapaa liikkuvuus — EY 28 ja EY 30 artikla —Kofeimipitoisuudeltaan tietyn rajan ylittävien energiajuomien myyntikielto — Kansanterveys — Yhteisön oikeuden vastaisen kansallisen oikeussäännön voimassa pitäminen (kolmas jaosto)
By application lodged at the Court Registry on 23 October 2001, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by applying to drinks produced and marketed in other Member States a rule prohibiting the marketing in Italy of energy drinks containing caffeine in excess of a certain limit, without showing that that limit is necessary and proportionate for the protection of public health, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Articles 28 EC and 30 EC.
Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 23.10.2001 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Italian tasavalta ei ole noudattanut EY 28 ja EY 30 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se soveltaa muissa jäsenvaltioissa valmistettuihin ja kaupan pidettäviin juomiin säännöksiä, joiden mukaan Italiassa ei saa myydä tietyn kofeiinipitoisuuden ylittäviä energiajuomia, esittämättä kuitenkaan syitä, joiden vuoksi tämä raja on tarpeellinen ja oikeassa suhteessa kansanterveyden suojeluun nähden.
The Commission asserts that, while it is not possible to clearly identify the legal basis for the prohibition on importing into and marketing in Italy non-alcoholic drinks with a caffeine content in excess of 125 mg/1, it is indisputable that such a prohibition exists.
Komissio väittää, että vaikka ei olekaan mahdollista todeta selkeästi oikeudellista perustaa, jolla kielletään sellaisten alkoholittomien juomien maahantuominen ja myyminen Italiassa, joiden kofeiinipitoisuus ylittää 125 mg/l, on kiistatonta, että tällainen kielto on olemassa.
According to the Commission, this is confirmed by the complaints addressed to it by a number of Community producers of non-alcoholic energy drinks, by the very wording of Article 15(3) of PD No 719/58, and by the fact that the Italian authorities have themselves recognised the need, if not the obligation, to amend or repeal certain provisions of Italian law currently in force in the non-alcoholic drinks sector, as evidenced by the adoption of the 1998 Circular and by the draft regulation notified to the Commission.
Komission mukaan tätä tosiseikkaa tukevat joidenkin alkoholittomia energiajuomia valmistavien yhteisön tuottajien komissiolle osoittamat kantelut, DPR:n nro 719/58 15 §:n 3 momentin teksti sekä se, että Italian viranomaiset ovat itsekin tunnustaneet tarpeen, ellei peräti velvollisuuden, muuttaa tai kumota alkoholittomia juomia koskevan voimassa olevan Italian lainsäädännön tiettyjä säännöksiä, kuten ministeriön vuoden 1998 yleiskirjeen antaminen ja komissiolle ilmoitettu asetusehdotus osoittavat
The Court notes that according to settled case-law, it is for the competent national authorities to show, in each case, that their rules or administrative practices are necessary to effectively protect the interests envisaged by Article 30 EC or to meet imperative requirements and, where appropriate, that the marketing of the products in question poses a risk to public health.
Yhteisöjen tuomioistuin toteaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan toimivaltaisten kansallisten viranomaisten on osoitettava kussakin tapauksessa, että niiden kansallinensääntely tai hallintokäytäntö ovat tarpeen EY 30 artiklassa tarkoitettujen etujen tosiasiallisesti pakottavien vaatimusten suojaamiseksi, ja tarvittaessa, että kyseessä olevien tuotteiden myynti aiheuttaa vaaraa kansanterveydelle.
In the present case, the Italian Government has not shown that the prohibition on the marketing of energy drinks containing caffeine in excess of a certain limit is necessary and proportionate for the protection of public health.
Nyt esillä olevassa tapauksessa Italian hallitus ei ole osoittanut, että kielto myydä tietyn kofeiinipitoisuuden ylittäviä energiajuomia on tarpeellinen ja oikeassa suhteessa kansanterveyden suojelun kannalta.
The Consiglio Superiore della Sanità (the Italian Board of Health; the 'CSS') opinion of 13 December 1995 initially relied on by the Italian authorities tojustify the prohibition on the marketing of such drinks is no longer valid, since the CSS later found that, according to current levels of knowledge, those drinks raised no public health concerns.
energiajuomia, esittämättä kuitenkaan syitä, joiden vuoksi tämä raja on tarpeellinen ja oikeassa suhteessa kansanterveyden suojeluun nähden.
Advocate General J. Mischo delivered his Opinion at the sitting of the Third Chamber on 27 February 2003.
Julkisasiamies J. Mischo on esittänyt ratkaisuehdotuksensa kolmannen jaoston istunnossa 27 päivänä helmikuuta 2003.
Not available.
— velvoittaa Italian tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut
Case C-329/00 Kingdom of Spain ν Commission of the European Communities Agriculture
Asia C-329/00 Espanjan kuningaskunta v. Euroopan yhteisöjen komissio Maatalous
Text not available in English.
1996 ja 1997 — ja hyväksyminen tasaustuki
Advocate General J. Mischo delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 3 October 2002.
Julkisasiamies J. Mischo on esittänyt ratkaisuehdotuksensa viidennen jaoston istunnossa 3 päivänä lokakuuta 2002.
'- dismiss the application;
— kanne hylätään
- order the Kingdom of Spain to pay the costs.'
— Espanjan kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Preliminary ruling (Directive 75/442/EEC, as amended by Directive 91/156/EEC and Decision 96/350/EC — Directive 94/62/EC — Concept of waste — Concept of recycling —Processing of metal packaging waste) (Fifth Chamber)
Ennakkoratkaisu Direktiivi 75/442/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156/ETY ja päätöksellä 96/350/EY — Direktiivi 94/62/EY — Jätteen käsite — Kierrätyksen käsite — Metaltipakkausjätteiden käsittely (viides jaosto)
By order of 9 November 2000 the High Court of Justice of England and Wales, Queen's Bench Division (Administrative Court), referred to the Court for a preliminary ruling two questions on the interpretation of Council Directive 75/442/EEC of 15 July 1975, and of European Parliament and Council Directive 94/62/EC of 20 December 1994.
High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 9.11.2000 tekemällään päätöksellä kaksi ennakkoratkaisukysymystä 15.7.1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY sekä 20.12.1994 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston toelairvin 94/62/EY tulkinnasta. Pääasian oikeudenkäynti ja ennakkoratkaisukysymykset
Mayer Parry is a company which specialises in the treatment of scrap metal so as to render it suitable for use by steelmakers for the purpose of producing steel.
Mayer Parry on yhtiö, joka on erikoistunut metallijätteiden käsittelyyn, jonka tarkoituksena on, että teräksenvalmistajat voivat käyttää näitä jätteitä teräksenvalmistukseen.
Mayer Parry collects, inspects, tests for radiation, sorts, cleans, cuts, separates and shreds (fragmentises) the scrap metal.
Mayer Parry hankkii metallijätteitä, joihin kuuluvat muun muassa teollisuudesta peräisin olevat pakkausjätteet.
Through this process, Mayer Parry transforms ferrous scrap metal into material which meets the specifications of Grade 3B ('Grade 3B material').
Metallijätteillä on kaupallista arvoa, ja Mayer Parryn on yleensä ostettava ne.
In November 1998, Mayer Parry applied to the Environment Agency for accreditation as a reprocessor entitled to issue Packaging Waste Recovery Notes ('PRNs') under the voluntary scheme established by the Environment Agency and the Scottish Environment Protection Agency, as set out in the Orange Book.
Se kerää nämä metallijätteet, tarkistaa ne, tarkastaa niiden radioaktiivisuuden, lajittelee, puhdistaa, leikkaa ja
within the meaning of Directive 94/62.
murskaa (paloittelee) ne.
Corns (UK) Ltd ('Corns') and Allied Steel and Wire Ltd ('ASW') have intervened in the High Court proceedings.
Se myy tämän aineen teräksenvalmistajille, jotka käyttävät sen teräsharkkojen, -levyjen tai -vyyhtien valmistukseen.
Since the High Court of Justice of England and Wales, Queen's Bench Division (Administrative Court), considered that the case before it necessitated interpretation of the Community mies, it decided to stay proceedings and to refer a number of questions to the Court of Justice for a preliminary ruling.
Mayer Party saattoi vuoden 1998 marraskuussa Environment Agencyn (jäljempänä EA) käsiteltäväksi hakemuksen siitä, että se hyväksyttäisiin uudelleenkäsittelijäksi, jolla on oikeus antaa "Packaking Waste Recovery Notes" nimisiä asiakirjoja (pakkausjätteiden hyödyntämistodistukset; jäljempänä PRN:t) EA:n ja Scottish Environment Protection Agencyn (jäljempänä; SEPA) Orange Bookin mukaisesti perustamassa vapaaehtoisessa järjestelmässä.
The main proceedings are concerned with the question whether Mayer Parry, in producing Grade 3B material, carries out a recycling operation enabling it to be accredited as a reprocessor and, therefore, to issue PRNs.
Pääasia koskee sitä, suorittaako Mayer Parry luokan 3 Β ainetta tuottaessaan kierrätystoimen, jonka perusteella se voidaan hyväksyä "uudelleenkäsittelijäksi" ja jolloin se voi näin ollen myöntää PRN:iä.
- Question 2
Toinen kysymys
By its second question, the national court essentially seeks to ascertain whether 'recycling' within the meaning of Article 3(7) of Directive 94/62 is to be interpreted as including the reprocessing of metal packaging waste when it has been transformed into a secondary raw material, such as Grade 3B material, or only when it has been used to produce ingots, sheets or coils of steel.
Kansallinen tuomioistuin kysyy toisella kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 94/62/EY 3 artiklan 7 kohdassa olevaa kierrätyksen käsitettä tulkittava siten, että siihen kuuluu metallipakkausjätteiden uudelleenkäsittely, kun ne on muutettu esimerkiksi luokan 3 Β aineen kaltaiseksi uusioraaka-aineeksi, vai ainoastaan, kun ne on käytetty teräsharkkojen, -levyjen tai -vyyhtien valmistukseen.
The definition of recycling in Article 3(7) of Directive 94/62 sets out the elements which make up such an operation, namely the reprocessing of waste materials, in a production process, and for the original purpose or for other purposes excluding energy recovery.
Direktiivin 94/62/EY 3 artiklan 7 kohdassa olevassa kierrätyksen määritelmässä esitetään tällaisen toimen päätekijät, joihin kuuluu jätteiden uudelleenkäsittely tuotantoprosessissa niiden palauttamiseksi alkuperäiseen tehtäväänsä tai muuhun tarkoitukseen, lukuunottamatta hyödyntämistä energiantuotannossa
In accordance with that definition, the recycling process has at its base waste material which must be reprocessed.
Tämän määritelmän mukaan kierrätysprosessi perustuu jätteeseen, joka on käsiteltävä uudelleen.
According to the definition of recycling, the packaging waste must undergo 'reprocessing in a production process'.
Kierrätyksen määritelmän mukaan pakkausjäte on "uudelleenkäsiteltävä tuotantoprosessissa".
Such a process requires the packaging waste to be worked in order to produce new material or to make a new product.
Tällainen prosessi merkitsee, että pakkausjätettä on käsiteltävä uuden materiaalin tuottamiseksi tai uuden tuotteen valmistamiseksi.
Also, the waste may be regarded as recycled only if it has been reprocessed so as to obtain new material or a new product 'for the original purpose'.
Jätettä voidaan lisäksi ainoastaan pitää kierrätettynä, kun se on ollut uudelleenkäsittelyn kohteena siten, että siitä saadaan uutta materiaalia tai uusi tuote 'sen palauttamiseksi alkuperäiseen tehtäväänsä".
The definition of recycling states in addition that the waste may be reprocessed in a production process for the original purpose 'or for other purposes'.
Kierrätyksen määritelmässä täsmennetään myös, että jäte voidaan käsitellä uudelleen tuotantoprosessissa sen palauttamiseksi alkuperäiseen tehtäväänsä "tai muuhun tarkoitukseen".
The concept of waste having thus been clarified, it is necessary, secondly, to consider whether Grade 3B material, such as that produced by Mayer Parry in the main proceedings, may be regarded as falling within that concept.
Kun kierrätyksen käsite on selvennetty tällä tavoin, on toiseksi tutkittava, voidaanko Mayer Parryn pääasiassa tuottaman kaltaisen luokan 3 Β aineen katsoa kuuluvan tämän käsitteen piiriin.
It is common ground between the parties to the main proceedings that the materials or objects forming the starting point for Mayer Parry's production of Grade 3B material are packaging waste.
Pääasian osapuolet ovat yksimielisiä siitä, että Mayer Parryn tuottaman luokan 3 Β aineen tuotannon perustana olevat aineet tai esineet ovat pakkausjätteitä.
Grade 3B material cannot be used directly for the manufacture of new metal packaging.
Luokan 3 Β ainetta ei voida käyttää suoraan uusien metallipakkausten valmistamiseen.
It follows that Grade 3B material such as that produced by Mayer Parry cannot be regarded as recycled packaging waste.
Tästä seuraa, että kyseistä ainetta, sellaisena kuin Mayer Parry sitä tuottaa, ei voida pitää kierrätettynä pakkausjätteenä.
It accordingly remains to consider whether the use of Grade 3B material in the production of ingots, sheets or coils of steel, in circumstances such as those of the main proceedings, may be regarded as a packaging-waste recycling operation.
Siksi on vielä tutkittava, voidaanko luokan 3 Β aineen käyttöä teräsharkkojen, -levyjen tai -vyyhtien valmistuksessa pääasian kaltaisissa olosuhteissa pitää pakkausjätteiden kierrätystoimena.
That is in fact the case, since the production process in question results in the manufacture of new products, namely ingots, sheets or coils of steel, which possess characteristics comparable to those of the material of which the metal packaging waste incorporated in the Grade 3B material was initially composed and which may be used for a purpose
Näin todella on, koska kyseessä oleva tuotantoprosessi johtaa sellaisten uusien tuotteiden eli teräsharkkojen, -levyjen ja -vyyhtien valmistukseen, joilla on vastaavat ominaispiirteet kuin materiaalilla, josta luokan 3 Β aineeseen sisällytetyt metallipakkausjätteet alun perin muodostuivat ja jotka voidaan käyttää samaan tehtävään kuin sillä materiaalilla alun perin oli, josta nämä jätteet ovat peräisin, eli metallipakkauksiin tai muuhun tarkoitukseen.
- Question 1
Ensimmäinen kysymys
By its first question, the national court essentially seeks to ascertain whether the answer to the second question would be different if the concepts of 'recycling' and 'waste' referred to by Directive 75/442 were taken into account.
Kansallinen tuomioistuin kysyy ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, olisiko vastaus toiseen kysymykseen erilainen, jos direktiivissä 75/442/ETY mainitut kierrätyksen ja jätteen käsitteet otettaisiin huomioon.
'Packaging waste' is defined in Article 3(2) of Directive 94/62 as any packaging or packaging material covered by the definition of the term 'waste' in Directive 75/442.
Tämän osalta on muistutettava, että pakkausjätteiden käsite määritellään direktiivin 94/62/EY 3 artiklan 2 kohdassa direktiivissä 75/442/ETY annetun jätteen määritelmän soveltamisalaan kuuluviksi pakkauksiksi tai pakkausmateriaaleiksi.
'Packaging waste' within the meaning of Directive 94/62 must therefore be regarded as 'waste' within the meaning of Directive 75/442.
Direktiivissä 94/62/EY tarkoitettua pakkausjätettä on siis pidettävä direktiivissä 75/442/ETY tarkoitettuna jätteenä.
Furthermore, recycling is not defined in Directive 75/442.
Kierrätyksen käsitettä ei lisäksi määritellä direktiivissä 75/442/ETY.
Should that term, as envisaged by Directive 75/442, not have the same meaning as the term appearing in Directive 94/62, only the latter term would be applicable to packaging waste.
Sikäli kuin tällä käsitteellä, sellaisena kuin direktiivissä 75/442/ETY tarkoitetaan, ei olisi samaa merkitystä kuin direktiivissä 94/62/EY olevalla käsitteellä, pelkästään tätä jälkimmäistä käsitettä sovellettaisiin pakkausjätteisiin.
"Recycling" within the meaning of Article 3(7) of European Parliament and Council Directive 94/62/EC of 20 December 1994 on packaging and packaging waste is to be interpreted as not including the reprocessing of metal packaging waste when it is transformed into a secondary raw material such as material meeting the specifications of Grade 3B, but as covering the reprocessing of such waste when it is used to produce ingots, sheets or coils of steel.
Pakkauksista ja pakkausjätteistä 20 päivänä joulukuuta 1994 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 94/62/EY 3 artiklan 7 kohdassa tarkoitettua kierrätyksen käsitettä on tulkittava siten, että siihen ei kuulu metalhpakkausjätteiden uudelleenkäsittely, kun nämä jätteet muutetaan luokan 3 Β laatuvaatimuksia vastaavan aineen kaltaiseksi uusioraaka-aineeksi, mutta se koskee tällaisten jätteiden uudelleenkäsittelyä, kun ne käytetään teräsharkkojen, -levyjen tm' -vyyhtien valmistukseen.
That interpretation would be no different if the concepts of "recycling" and "waste" referred to by Council Directive 75/442/EEC of 15 July 1975 on waste were taken into account. '
Tämä tulkinta ei oksi erilainen, vaikkajätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1975 annetussa neuvoston direktiivissä 751442/ETY mainitut kierrätyksen ja jätteen käsitteet otettaisiin huomioon.
Advocate General S. Alber delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 4 July 2002.
Julkisasiamies S. Alber on esittänyt ratkaisuehdotuksensa viidennen jaoston istunnossa 4 päivänä heinäkuuta 2002.