natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The applicant is a federation of unions of farming cooperatives in the provinces of Alicante, Castellón and Valencia (Spain), which in turn comprise almost all the local farming cooperatives in those three provinces.
Kantaja on liitto, johon kuuluvat Alicanten, Castellónin ja Valencian (Espanja) maatalousosuuskuntien järjestöt, joihin puolestaan kuuluvat lähes kaikki näiden kolmen maakunnan paikalliset maatalousosuuskunnat.
The application was published in the Official Gazette of the CPVO of 26 February 1996.
Hakemus julkistettiin yhteisön kasvilajikeviraston virallisessa lehdessä 26.2.1996.
On 21 March 1997, Mr M. assigned his rights in regard to the Nadorcott variety to the intervener and informed the CPVO of that assignment.
M luovutti 21.3.1997 Nadorcott-lajikkeeseen liittyvät oikeutensa väliintulijalle ja ilmoitti tästä luovutuksesta YKLV:lle.
The CPVO granted a Community plant variety right for the intervener’s variety by Decision No 14111 of 4 October 2004 (‘the decision granting the right’).
YKLV myönsi tätä lajiketta koskevan yhteisön kasvinjalostajanoikeuden väliintulijalle 4.10.2004 tehdyllä päätöksellä nro 14111 (jäljempänä myöntämispäätös).
The decision granting the right was published in the Official Gazette of the CPVO of 15 December 2004.
Myöntämispäätös julkistettiin yhteisön kasvilajikeviraston virallisessa lehdessä 15.12.2004.
On 11 February 2005, the applicant appealed to the Board of Appeal against the decision granting the right.
Kantaja valitti 11.2.2005 valituslautakuntaan myöntämispäätöksestä.
The grounds for the appeal were set out in a statement dated 14 April 2005.
Sen valituksen perusteet on esitetty 14.4.2005 päivätyssä kirjelmässä.
With regard, in particular, to the admissibility of the appeal, the applicant argued, in that statement, that the grant of a plant variety right in regard to the Nadorcott variety was of direct and individual concern to it.
Erityisesti valituksen tutkittavaksi ottamisen osalta kantaja esitti tässä kirjelmässä, että suojan myöntäminen Nadorcott-lajikkeelle koski sitä suoraan ja erikseen.
With regard to the substance of the case, it considered, inter alia, that the plant variety right was invalid for lack of novelty and distinctive character of the variety at issue.
Pääasian osalta se katsoi muun muassa, että tämä suoja oli mitätön, koska kyseinen lajike ei ollut uusi eikä erotettava.
On 24 February 2005, the intervener applied for leave to intervene and, on 29 July 2005, it submitted its arguments in a separate document.
Väliintulija teki 24.2.2005 väliintulohakemuksen ja 29.7.2005 se esitti perustelunsa erillisessä kirjelmässä.
It contended that the applicant did not have locus standi because, inter alia, it was not directly and individually concerned by the decision granting the right.
Se väittää, että kantajalta puuttuu asiavaltuus etenkin sikäli kuin myöntämispäätös ei koske sitä suoraan ja erikseen.
It also contended that the appeal was unfounded.
Se kiisti valituksen myös perusteiltaan.
In its observations of 15 September 2005, the CPVO argued, first of all, that the appeal was inadmissible for want of locus standi.
YKLV vetosi 15.9.2005 päivätyssä kirjelmässään aluksi siihen, että valitus oli jätettävä tutkimatta asiavaltuuden puuttumisen vuoksi.
The CPVO also contended that the appeal should be dismissed on its substantive merits.
Pääasian osalta YKLV vaati myös valituksen hylkäämistä.
The hearing took place before the Board of Appeal on 8 November 2005.
Valituslautakunnassa järjestettiin suullinen käsittely 8.11.2005.
The applicant there argued that, pursuant to Article 49 of the implementing regulation, the Board of Appeal should have called upon it, before the hearing, to submit documents
Kantaja esitti siellä, että soveltamisasetuksen 49 artiklan nojalla valituslautakunnan olisi pitänyt ennen käsittelyä kehottaa sitä esittämään asiakirjat, jotka osoittavat, että myöntämispäätös
The applicant asked for time to return to Spain to assemble and produce complete documentation to that effect, or at least to be allowed to produce at the hearing the incomplete documentation to that effect which its representatives had brought with them.
Se pyysi, että sille myönnettäisiin määräaika sitä varten, että se palaa Espanjaan voidakseen kerätä ja esittää kattavat asiakirjat tältä osin, tai että sen annetaan käsittelyssä esittää puutteelliset asiakirjat, jotka sen edustajat olivat tuoneet.
It stated that that documentation included documents empowering it to bring an appeal on behalf of individual mandarin growers and a contract between Geslive (the body responsible for the management and defence in Spain of the intervener’s rights in regard to the Nadorcott variety) and the Anecoop cooperative (a member of a union of cooperatives affiliated to the applicant) concerning payment by the latter of royalties for cultivation of the Nadorcott variety.
Se totesi, että näihin asiakirjoihin sisältyivät asiakirjat, joilla sille annettiin valtuutus tehdä valitus yksittäisten mandariinintuottajien puolesta, ja Gesliven (elin, joka vastaa väliintulijan Nadorcott-lajiketta koskevien oikeuksien ja etujen hallinnoinnista ja puolustuksesta Espanjassa) ja Anecoop-osuuskunnan (kantajan jäsenenä olevan osuuskuntien järjestön jäsen) välinen sopimus siitä, että Anecoop maksaa rojaltimaksuja Nadorcottlajikkeen käytöstä.
By decision of 8 November 2005 (‘the contested decision’), the Board of Appeal dismissed the applicant’s appeal as inadmissible on the ground that it did not have locus standi.
Valituslautakunta jätti 8.11.2005 tekemällään päätöksellä (jäljempänä riidanalainen päätös) kantajan valituksen tutkimatta, koska kantajalta puuttui asiavaltuus.
It also rejected its application for leave to produce documents.
Se myös hylkäsi sen asiakirjojen esittämistä koskevan vaatimuksen.
— order the CPVO to pay the costs.
– velvoittaa YKLV:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
The CPVO contends that the Court should:
YKLV vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
— declare the action to be unfounded in its entirety;
– hylkää kanteen kokonaan perusteettomana
— order the applicant to pay the costs and, in the alternative, if the action is well founded, order the CPVO to bear only its own costs.
– velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja toissijaisesti siinä tapauksessa, että kanne olisi perusteltu, velvoittaa YKLV:n maksamaan ainoastaan omat oikeudenkäyntikulunsa.
The intervener contends that the Court should:
Väliintulija vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
In support of its action, the applicant relies, essentially, on three pleas in law alleging, first, an infringement of Articles 49 and 50 of the implementing regulation and of the principle of care and attention and the principle of sound administration, second, error on the part of the Board of Appeal concerning the applicant’s locus standi and, third, a failure to comply with the obligation to state reasons.
Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kolmeen kanneperusteeseen, joista ensimmäinen koskee soveltamisasetuksen 49 ja 50 artiklan rikkomista sekä huolellisuusvelvollisuuden ja hyvän hallinnon periaatteiden loukkaamista, toinen sitä, että valituslautakunta ei tunnustanut sen asiavaltuutta, ja kolmas perusteluvelvollisuuden noudattamatta jättämistä.
The first plea in law: infringement of Articles 49 and 50 of the implementing regulation, of the principle of care and attention and of the principle of sound administration
Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee soveltamisasetuksen 49 ja 50 artiklan rikkomista sekä huolellisuusvelvollisuuden ja hyvän hallinnon periaatteiden loukkaamista
The first plea in law is divided into two branches alleging, first, infringement of Article 49 of the implementing regulation, and, secondly, infringement of Article 50 of the implementing regulation.
Ensimmäinen kanneperuste esitetään kahdessa osassa, joista ensimmäinen koskee soveltamisasetuksen 49 artiklan rikkomista ja soveltamisasetuksen 50 artiklan rikkomista.
In both branches, the applicant also alleges infringement of the principle of care and attention and of the principle of sound administration.
Näissä kahdessa osassa kantaja esittää myös, että huolellisuusvelvollisuuden ja hyvän hallinnon periaatteita on loukattu.
The first branch: infringement of Article 49 of the implementing regulation, of the principle of care and attention and of the principle of sound administration
Ensimmäinen osa, joka koskee soveltamisasetuksen 49 artiklan rikkomista sekä huolellisuusvelvollisuuden ja hyvän hallinnon periaatteiden loukkaamista
The applicant claims that, if its action does not comply with Article 68 of the basic regulation, the Board of Appeal must, in accordance with Article 49 of the implementing regulation, so inform it and request it to remedy the deficiencies found, if possible, within such period as the Board might specify.
Kantaja väittää, että siinä tapauksessa, että sen valitus ei olisi perusasetuksen 68 artiklan mukainen, valituslautakunnan pitäisi soveltamisasetuksen 49 artiklan mukaisesti ilmoittaa tästä sille ja kehottaa sitä poistamaan, jos mahdollista, todetut puutteet valituslautakunnan vahvistamassa määräajassa.
However, the Board of Appeal never informed the applicant that it did not have locus standi or request it to remedy that situation.
Valituslautakunta ei koskaan ilmoittanut kantajalle, että tältä puuttui asiavaltuus, eikä se kehottanut tätä korjaamaan asiaa.
The conduct of the Board of Appeal was thus based on an erroneous interpretation of Article 49 of the implementing regulation.
Valituslautakunnan menettely perustui siten soveltamisasetuksen 49 artiklan virheelliseen tulkintaan.
First of all, in the applicant’s view, it is clear from the terms of Article 49 of the implementing regulation that that article does not refer solely to ‘obvious defects in an application’.
Ensinnäkin kantajan mukaan soveltamisasetuksen 49 artiklan sanamuodosta ilmenee, että tätä artiklaa ei voida tulkita siten, että sillä viitataan ainoastaan ”valituksen ilmeisiin virheisiin”.
Given that that provision expressly mentions as one of those defects the inadmissibility referred to in Article 68 of the basic regulation, it is unlikely that the Community legislature intended to refer only to obvious defects, since inadmissibility
Koska tässä säännöksessä mainitaan nimenomaisesti näiden virheiden joukossa perusasetuksen 68 artiklassa tarkoitettu tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttuminen, on epätodennäköistä, että yhteisön lainsäätäjä olisi
Thus, independently of the difficulty involved in correcting the deficiency, the Board of Appeal was bound by the obligation under Article 49 of the implementing regulation once it was possible to remedy the deficiency.
Siten kantajan mukaan riippumatta virheen korjaamisen vaikeudesta valituslautakunnalla on velvollisuus noudattaa soveltamisasetuksen 49 artiklaa silloin, kun virhe on korjattavissa.
The applicant relies in that regard not merely on the principle of care and attention and the principle of sound administration but also on a guarantee granted to the applicant by the Community legal order which may not be interpreted as restrictively as has been done in this case.
Kantaja perustelee kantansa tältä osin paitsi huolellisuusvelvollisuuden ja hyvän hallinnon periaatteilla myös yhteisön oikeusjärjestyksessä kantajalle annetulla takeella, jota ei voida tulkita niin suppeasti kuin esillä olevassa asiassa on tehty.
The applicant also relies on the dismissal of the appeal for, allegedly, lack of locus standi on its part in order to point out that the Board of Appeal does not deny that the deficiency existed or that it still had doubts at the hearing as to the relevant factors in determining whether the applicant had locus standi.
Kantaja vetoaa lisäksi siihen, että valitus on hylätty sen väitetyn asiavaltuuden puutteen nojalla, korostaakseen sitä, että valituslautakunta ei kiistä sitä, että tällainen virhe esiintyi, eikä sitä, että valituslautakunta oli vielä käsittelyssä epävarma kantajan asiavaltuuden arvioinnin kannalta merkityksellisistä seikoista.
Secondly, the applicant contests the Board of Appeal’s interpretation of the expression ‘if possible’ in Article 49 of the implementing regulation.
Toiseksi kantaja riitauttaa valituslautakunnan tulkinnan soveltamisasetuksen 49 artiklan ilmaisusta ”jos mahdollista”.
In the applicant’s view, it was not for the Board of Appeal to consider whether the deficiency could be remedied easily and, even if it was required to carry out such a consideration, it still had to require the applicant to remedy the deficiency.
Kantajan mukaan valituslautakunnan asiana ei ole tutkia, voidaanko virhe korjata helposti, ja vaikka sen olisi suoritettava tällainen tutkimus, sen olisi silti pyydettävä kantajaa poistamaan puute.
Since it was for the party and not the Board of Appeal to seek to remedy the deficiency which had been found to exist, the Board of Appeal was not entitled to proceed immediately to a consideration of the question of whether the applicant was or was not in a position to remedy it.
Koska hallintomenettelyn osapuolen, ei valituslautakunnan, tehtävänä on pyrkiä korjaamaan havaittu puute, valituslautakunnalla ei ole toimivaltaa tutkia aluksi kysymystä siitä, voiko kantaja poistaa sen.
Such an interpretation leads to arbitrariness inasmuch as the exercise of the party’s right is subject to the administration’s perception of the party’s capacity to exercise its right.
Tällainen tulkinta johtaa kantajan mukaan mielivaltaan, sillä hallintomenettelyn osapuolen oikeuden olemassaolon edellytyksenä olisi hallinnon näkemys osapuolen kelpoisuudesta käyttää oikeuttaan.
Thirdly, the applicant points out that Article 49 of the implementing regulation is drafted in imperative terms when it provides that ‘the Board of Appeal shall so inform the appellant and shall require him to remedy the deficiencies found’.
Kolmanneksi kantaja korostaa, että soveltamisasetuksen 49 artikla on laadittu pakottavassa muodossa, kun siinä säädetään, että ”valituslautakunnan on ilmoitettava tästä valittajalle ja kehotettava tätä poistamaan, jos mahdollista, havaitut puutteet”.
Thus, that article requires the Board of Appeal to inform the appellant of the deficiencies and request it to remedy them.
Siten tällä artiklalla velvoitetaan valituslautakunta ilmoittamaan puutteesta ja kehottamaan poistamaan se.
It did not fulfil those two obligations.
Valituslautakunta ei ole noudattanut näitä kahta velvollisuutta.
On the other hand, in the applicant’s view, the Board of Appeal was not required to inform it that it had to produce documents in order to remedy the irregularity.
Sitä vastoin kantajan mukaan valituslautakunnalla ei ole velvollisuutta ilmoittaa sille, että sen oli toimitettava asiakirjoja puutteen poistamiseksi.
Article 49 of the implementing regulation does not require it, the production of documents being one of the many means at the party’s disposal to remedy the deficiency found to exist.
Soveltamisasetuksen 49 artiklassa näet ei säädetä siitä, ja asiakirjojen esittäminen on ainoastaan yksi hallintomenettelyn osapuolella olevista useista keinoista poistaa havaittu puute.
Fourthly, the applicant considers that informing it of the other parties’ objections to the admissibility of the appeal does not justify the Board of Appeal’s lack of care and attention in fulfilling its obligation under Article 49 of the implementing regulation.
Neljänneksi kantaja katsoo, että muiden osapuolten valituksen tutkittavaksi ottamista koskevien vastalauseiden ilmoittamisella ei voida perustella valituslautakunnan huolellisuuden puutetta sen pannessa täytäntöön soveltamisasetuksen 49 artiklassa säädettyä velvollisuuttaan.
The Board cannot make the fulfilment of its obligation subject to a consideration of the contents of the parties’ allegations nor act only if the parties make no reference to deficiencies referred to in Article 49 of the implementing regulation.
Valituslautakunta ei voi asettaa velvollisuuttaan riippuvaiseksi osapuolten väitteiden sisällön tutkimuksesta tai toimia vain siinä tapauksessa, että asianosaiset eivät viittaa soveltamisasetuksen 49 artiklassa tarkoitettuihin puutteisiin.
The proceedings at issue are not a ‘private judicial procedure’.
Ei nimittäin ole kyse ”yksityisen lainkäytön menettelystä”.
Fifthly, the applicant considers that the Board of Appeal overlooked the administrative nature of the proceedings when it formed the view that permitting the applicant to remedy its lack of locus standi would amount to pre-judging an issue that was the subject of dispute between the parties.
Viidenneksi kantaja katsoo, että valituslautakunta jättää huomioimatta valitusmenettelyn hallinnollisen luonteen katsoessaan, että se, että kantajan annettaisiin poistaa puute, joka koskee asiavaltuutta, tarkoittaisi sitä, että otettaisiin ennalta kantaa osapuolten välisen erimielisyyden kohteena olevaan kysymykseen.
It points out that inadmissibility is a matter of public policy which the body before which the matter is brought must consider of its own motion.
Se huomauttaa, että tutkittavaksi ottamisen edellytysten olemassaolo on oikeusjärjestyksen perusteisiin liittyvä kysymys, joka valitusta käsittelevän elimen on tutkittava viran puolesta.
It is thus of no consequence whether or not a lack of locus standi has been raised by the parties.
Näin ollen sillä, ovatko asianosaiset vedonneet asiavaltuuden puuttumiseen, ei ole merkitystä.
Finally, the applicant indicated for the first time at the hearing before the Court that the only document transmitted to it by the Board of Appeal before the hearing was a decision, dated 27 June 2005, staying the proceedings in which, without prejudice to the final decision, the Board of Appeal did not take the view that the appeal was manifestly unfounded.
Viimeiseksi kantaja on vedonnut istunnossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ensimmäistä kertaa siihen, että ainoa asiakirja, jonka valituslautakunta on toimittanut sille ennen käsittelyä, oli 27.6.2005 tehty lykkäämistä koskeva päätös, jonka mukaan valituslautakunta ei pitänyt valitusta selvästi perusteettomana tämän vaikuttamatta kuitenkaan lopulliseen päätökseen.
It claims that, on the basis of that decision and the fact that Article 49(1) of the implementing regulation was not applied, it had a legitimate expectation that its locus standi had been sufficiently established prior to the hearing.
Se esittää, että sillä oli tämän päätöksen perusteella ja sillä perusteella, että soveltamisasetuksen 49 artiklan 1 kohtaa ei sovellettu, perusteltu luottamus sen suhteen, että sen asiavaltuus oli vahvistettu riittävällä tavalla ennen käsittelyä.
The CPVO considers that the interpretation of Article 49 of the implementing regulation put forward by the applicant is without foundation.
YKLV:n mukaan kantajan esittämälle tulkinnalle soveltamisasetuksen 49 artiklasta ei ole perusteita.
Since it considers that lack of locus standi is difficult to remedy, the CPVO contends that the reference to Article 49 of the implementing regulation made in Article 68 of the basic regulation can concern only the correction of purely formal errors.
YKLV katsoo, että asiavaltuuden puuttumisen korjaaminen voi olla vaikeaa, ja väittää, että soveltamisasetuksen 49 artiklassa oleva viittaus perusasetuksen 68 artiklaan voi viitata ainoastaan muotovirheiden korjaamiseen.
In addition, since the applicant replied during the written procedure to the intervener’s allegations concerning the absence of direct and individual concern, the question of the applicant’s locus standi had become a ‘question of substance’ in the case. It was thus unnecessary for
Lisäksi koska kantaja on kirjallisessa vaiheessa vastannut väliintulijan esittämiin väitteisiin, jotka koskevat sitä, ettei asia koske kantajaa suoraan ja erikseen, kantajan asiavaltuudesta
Moreover, in the CPVO’s view, accepting the powers of attorney granted by the individual growers would have amounted to permitting a new entity to become a party to the proceedings notwithstanding the fact that the period within which an appeal had to be brought had expired.
Lisäksi YKLV:n mukaan sillä, että yksittäisten tuottajien antamat valtakirjat olisi hyväksytty, olisi sallittu se, että uudesta yksiköstä olisi tullut menettelyn asianosainen, vaikka valituksen tekemiselle annettu määräaika oli päättynyt.
Having brought the appeal in its own name, the applicant could not rely at the hearing on powers of attorney granted by individual growers who were not directly members of its organisation.
Koska kantaja oli tehnyt valituksen omasta puolestaan, se ei voinut käsittelyssä vedota sellaisten yksittäisten tuottajien antamiin valtakirjoihin, jotka eivät olleet sen järjestön välittömiä jäseniä.
In the intervener’s view, the Board of Appeal is not required to ascertain in advance whether it is clear from the documents produced by the applicant that it actually has locus standi.
Väliintulijan mukaan valituslautakunnalla ei ole velvollisuutta tarkastaa etukäteen, ilmeneekö kantajan esittämistä asiakirjoista, että sillä on tosiasiallisesti asiavaltuus.
It is for the applicant to invoke its locus standi and submit relevant evidence thereof.
Kantajan asiana on vedota asiavaltuuteensa ja esittää siihen liittyvät todisteet.
Article 49 of the implementing regulation requires the Board of Appeal to ascertain whether that formal condition has been fulfilled but does not require it to ascertain whether the applicant actually has locus standi.
Soveltamisasetuksen 49 artiklalla velvoitetaan valituslautakunta tarkastamaan, että tämä muodollinen edellytys täyttyy, mutta sillä ei aseteta lautakunnalle velvollisuutta tarkastaa, onko kantajalla tosiasiassa asiavaltuus.
— Findings of the Court
– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
In the present branch of its argument, the applicant claims, on the one hand, that the Board of Appeal did not inform it that it considered that the applicant did not have locus standi and, on the other, did not call upon it to show that it had such locus standi.
Tässä osassa kantaja moittii valituslautakuntaa yhtäältä siitä, että tämä ei ollut ilmoittanut sille, että se katsoi, että siltä puuttui asiavaltuus, ja toisaalta siitä, että se ei ollut kehottanut tätä osoittamaan asiavaltuuttaan.
First of all, it must be ascertained whether the Board of Appeal infringed, as the applicant alleges, Article 49(1) of the implementing regulation.
Ensinnäkin on tarkastettava, onko valituslautakunta, kuten kantaja väittää, rikkonut soveltamisasetuksen 49 artiklan 1 kohtaa.
It should, as a preliminary point, be noted that that provision requires the Board of Appeal, on the one hand, to ascertain whether the appeal complies with the provisions of the basic regulation and the implementing regulation and, on the other, to inform an appellant of the deficiencies found and require it to remedy them, if possible, within such period as it may specify.
Tältä osin on aluksi todettava, että tällä säännöksellä velvoitetaan valituslautakunta yhtäältä tarkastamaan, että valitus on perusasetuksen ja soveltamisasetuksen säännösten mukainen, ja toisaalta ilmoittamaan valituksen tekijälle todetuista puutteista ja kehottamaan sitä poistamaan ne, jos se on mahdollista, sen vahvistamassa määräajassa.
With regard to the obligation to ascertain whether the appeal complies with the provisions of the basic regulation and the implementing regulation, it should be noted that the other language versions of Article 49(1) of the implementing regulation refer to the compliance of the appeal with all the provisions of both regulations, whereas the French and Greek versions refer to a check by the Board of Appeal of compliance by the appeal only with Articles 67, 68 and 69 of the basic regulation and Article 45 of the implementing regulation.
Velvollisuudesta tarkastaa, että valitus on perusasetuksen ja soveltamisasetuksen säännösten mukainen, on huomautettava, että soveltamisasetuksen 49 artiklan 1 kohdan muissa kieliversioissa tarkoitetaan sitä, että valitus on kummankin asetuksen kaikkien säännösten mukainen, kun ranskan- ja kreikankielisessä versiossa tarkoitetaan sitä, että valituslautakunta tarkastaa pelkästään sen, onko valitus perusasetuksen 67, 68 ja 69 artiklan ja soveltamisasetuksen 45 artiklan säännösten mukainen.