natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Such a result would run counter to the fundamental principle that Community law operates in a way that affords effective judicial protection to persons on whom it confers rights.
Tällainen seuraus olisi vastoin perusperiaatetta, jonka mukaan yhteisön oikeus toimii tavalla, joka tarjoaa tehokasta oikeussuojaa henkilöille, joille myönnetään oikeuksia yhteisön oikeudessa.
The applicants are persons who are entitled to receive payment of Community aid in respect of the wine that they sent to DAI for distillation and who have been deprived of their money through a lacuna in Regulation No 2499/82 for which the Court of First Instance has held the Commission responsible.
Kantajat ovat oikeushenkilöitä, joilla on oikeus saada yhteisön tukea DAIlle tislattavaksi toimittamansa viinin osalta ja joilta on viety niille kuuluvat varat asetuksessa N:o 2499/82 olevan aukon vuoksi, josta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut komission olevan vastuussa.
There is no challenge before the Court on the merits.
Aineellista kysymystä ei ole riitautettu yhteisöjen tuomioistuimessa.
It would in my view be wholly wrong for the prescription defence to succeed in the exceptional circumstances of the present case.
Mielestäni olisi täysin väärin, jos vanhentumisaikaan vetoaminen hyväksyttäisiin käsiteltävänä olevan asian poikkeuksellisissa olosuhteissa.
58 — In so saying, I bear in mind that the applicants were aware of the risk that the sum derived from forfeiture of the se curity would at some stage be paid by AIMA to the Commission and credited to the EAGGF account.
58 – Tämän todetessani otan huomioon sen, että kantajat olivat tietoisia siitä riskistä, että AIMA maksaisi vakuuden menetyksestä saadun määrän jossakin vaiheessa komissiolle ja se merkittäisiin kirjanpitoon EMOTR:n hyväksi.
Their hope, in the main national proceedings, was that the security would not be declared forfeit and/or that the national court could be persuaded to make some other order that would result in their receiving payment of the aid.
Ne toivoivat kansallisessa pääoikeudenkäynnissä, että vakuutta ei julistettaisi menetetyksi ja/tai kansallinen tuomioistuin voitaisiin saada antamaan jokin toinen määräys, jonka seurauksena tuki maksettaisiin niille.
For the reasons I have given, I accept that, objectively, it was reasonable for them to try that route.
Edellä esittämistäni syistä katson, että niiden oli objektiivisesti tarkasteltuna järkevä yrittää tätä keinoa.
In contrast, I regard the unjust enrichment proceedings against AIMA as being more in the nature of a forlorn last hope.
Sen sijaan pidän perusteetonta etua koskevaa kannetta AIMAa vastaan luonteeltaan enemmänkin turhan toiveen elättelynä.
59 — See paragraphs 129 and 130 and paragraph 149 of the judgment of the Court of First Instance.
59 – Ks. ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion 129, 130 ja 149 kohta.
The exact extent of the applicants’ losses could only be quantified after, as preferential creditors, they had recovered part of the unpaid debts owed to them by DAI at the conclusion of the insolvency proceedings in 2000.
Kantajien menetysten täsmällinen laajuus oli mahdollista määritellä vasta sitten, kun ne etuoikeutettuina velkojina olivat saaneet osan DAIlta olevista maksamattomista saatavista maksukyvyttömyysmenettelyn päättyessä vuonna 2000.
I would accordingly dismiss the appeal and uphold the judgment of the Court of First Instance.
Näin ollen hylkäisin valituksen ja vahvistaisin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion.
Costs my view the fifth applicant (Cantina sociale del Vermentino) is, unlike the first four applicants, an unsuccessful party.
Oikeudenkäyntikulut oikeudenkäyntikulut. Mielestäni viides kantaja (Cantina sociale del Vermentino) on, toisin kuin ensimmäiset neljä kantajaa, hävinnyt asian.
However, it seems from the file that any costs solely attributable to the fifth applicant — if indeed there are any such costs — are likely to be insignificant and would in any event be difficult to quantify.
Asiakirja-aineiston perusteella vaikuttaa kuitenkin siltä, että yksinomaan viidennen kantajan maksettavaksi tulevat kulut – sikäli kuin sellaisia ylipäänsä on – ovat todennäköisesti vähäisiä ja niitä olisi joka tapauksessa vaikea määrittää.
I accordingly propose that the Commission should pay the costs of this
Tämän vuoksi ehdotan, että komissio velvoitetaan korvaamaan muutoksenhausta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut kaikkien viiden
The applicants have applied for costs. In appeal with regard to all five applicants.
Kantajat ovat vaatineet komission velvoittamista korvaamaan kantajan osalta.
For the reasons given above, I consider that the Court should:
Edellä esitetyistä syistä ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin
— dismiss the appeal;
– hylkää valituksen ja korvaamaan muutoksenhausta aiheutuneet
— order the Commission to pay the costs of the appeal.
– velvoittaa komission oikeudenkäyntikulut.
APPEAL under Article 56 of the Statute of the Court of Justice, lodged on 7 February 2005,
Asiassa C-51/05 P, jossa on kyse yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 56 artiklaan perustuvasta valituksesta, joka on pantu vireille 7.2.2005,
Commission of the European Communities, represented by C. Cattabriga and L. Visaggio, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg, appellant, the other parties to the proceedings being:
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään C. Cattabriga ja L. Visaggio, prosessiosoite Luxemburgissa, valittajana, ja jossa valittajan vastapuolina ovat
Cantina sociale di Dolianova Soc. coop. arl, established in Dolianova (Italy),
Cantina sociale di Dolianova Soc. coop. arl, kotipaikka Dolianova (Italia),
Cantina Trexenta Soc. coop. arl, established in Senorbì (Italy),
Cantina Trexenta Soc. coop. arl, kotipaikka Senorbì (Italia),
Cantina sociale S. Maria La Palma Soc. coop. arl, established in Santa Maria La Palma (Italy),
Cantina sociale S. Maria La Palma Soc. coop. arl, kotipaikka Santa Maria La Palma (Italia), ja
THE COURT (Fourth Chamber), composed of K. Lenaerts, President of the Chamber, G. Arestis (Rapporteur), R. Silva de Lapuerta, J. Malenovský and T. von Danwitz, Judges,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto), toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja K. Lenaerts sekä tuomarit G. Arestis (esittelevä tuomari), R. Silva de Lapuerta, J. Malenovský ja T. von Danwitz, julkisasiamies: E. Sharpston, kirjaaja: R. Grass, ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
Advocate General: E. Sharpston, Registrar: R. Grass, having regard to the written procedure, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 22 November 2007,
22.11.2007 pidetyssä istunnossa esittämän kuultuaan julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksen,
16), payment to the producers concerned of the Community aid provided for by that regulation.
16) 9 artiklassa käyttöön otetussa järjestelmässä ei ollut menetelmää, jonka avulla olisi voitu taata kyseisessä asetuksessa säädetyn yhteisön tuen maksaminen asianomaisille tuottajille.
According to the 8th recital in the preamble to Regulation No 2499/82, that price normally renders it impossible to market the products of distillation at market prices.
Asetuksen N:o 2499/82 johdantoosan kahdeksannen perustelukappaleen mukaan tämä hinta ei yleensä mahdollista tislaamalla saatujen tuotteiden myymistä markkinaehdoin.
The regulation therefore laid down a compensation procedure whereby the
Asetuksessa on näin ollen säädetty korvausmenetelmä, jossa
Article 9 of Regulation No 2499/82 provides:
Asetuksen N:o 2499/82 9 artiklassa säädetään seuraavaa:
The minimum buyingin price referred to in the first subparagraph of Article 5(1) shall be paid by the distiller to the producer not later than 90 days after the entry into the distillery [of the total quantity of wine or, where appropriate, of each consignment of wine].
Tislaaja maksaa tuottajalle 5 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun vähimmäisostohinnan 90 päivässä [koko viinimäärän tai tilanteesta riippuen kunkin viinierän] saapumisesta tislaamoon.
The intervention agency shall pay to the distiller the aid provided for in Article 6(1) and, where appropriate, the increase in the minimum buyingin price referred to in the second subparagraph of Article 5(1) within 90 days of submission of proof that the total quantity of wine specified in the contract has been distilled.
Interventioelin maksaa tislaajalle 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tuen sekä tilanteen mukaan 5 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetun vähimmäisostohinnan korotuksen 90 päivässä todisteen esittämisestä siitä, että sopimukseen merkitty koko viinimäärä on tislattu.
The distiller shall be required to supply the intervention agency with proof that he has paid the minimum buyingin price referred to in the first subparagraph of Article 5(1) within the period specified in paragraph 1 and, where appropriate, the increase in the said price within the period referred to in the fourth paragraph.
Tislaajan on toimitettava interventioelimelle todiste siitä, että se on maksanut 5 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun vähimmäisostohinnan 1 kohdan mukaisessa määräajassa sekä tilanteesta riippuen kyseisen hinnan korotuksen neljännen alakohdan mukaisessa määräajassa.
If such proof is not submitted within 120 days of the date of submission of the proof referred to in the first paragraph, the amounts paid shall be recovered by the intervention agency. …’
Jos tätä todistetta ei ole toimitettu 120 päivässä ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun todisteen esittämisestä, interventioelin perii maksetut määrät takaisin. – –”
Article 11 of Regulation No 2499/82 provides:
Asetuksen N:o 2499/82 11 artiklassa säädetään seuraavaa:
The distiller in the case referred to in Article 9 … may ask for an amount equal to the aid referred to in the first paragraph of Article 6 to be paid to him by way of advance on condition that he has provided a security equal to 110% of the said amount in the name of the intervention agency.
Tämän asetuksen 9 artiklassa tarkoitetussa tapauksessa tislaaja – – voi pyytää, että 6 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettua tukea vastaava määrä maksetaan sille ennakkona sillä edellytyksellä, että interventioelimelle asetetaan vakuus, jonka suuruus on 110 % mainitusta määrästä.
The security shall be provided in the form of a guarantee by an establishment meeting the criteria laid down by the Member State to which the intervention agency is responsible.
Tämä vakuus asetetaan sen jäsenvaltion, johon interventioelin kuuluu, vahvistamat ehdot täyttävän laitoksen antamana takauksena.
The advance shall be paid not later than 90 days after proof is furnished that the security has been provided and in any case after the date of approval of the contract or declaration.
Ennakko maksetaan 90 päivässä vakuuden asettamista koskevan todisteen esittämispäivästä, ja joka tapauksessa sopimuksen tai ilmoituksen hyväksymispäivän jälkeen.
Article 46 of the Statute of the Court of Justice provides:
Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 46 artiklassa määrätään seuraavaa:
‘Proceedings against the Communities in matters arising from noncontractual liability shall be barred after a period of five years from the occurrence of the event giving rise thereto.
”Vanhentumisaika sopimussuhteen ulkopuolista yhteisöjen vastuuta koskevissa asioissa on viisi vuotta tapahtumasta, johon korvausvelvollisuus perustuu.
The period of limitation shall be interrupted if proceedings are instituted before the Court or if, prior to such proceedings, an application is made by the aggrieved party to the relevant institution of the Communities.
Vanhentumisaika keskeytyy, jos asia pannaan vireille yhteisöjen tuomioistuimessa tai jos vahinkoa kärsinyt sitä ennen esittää asiassa vaatimuksen asianomaiselle yhteisöjen toimielimelle.
In the latter event the proceedings must be instituted within the period of two months provided for in Article 230 of the EC Treaty and Article 146 of the EAEC Treaty; the provisions of the second paragraph of Article 232 of the EC Treaty and the second paragraph of Article 148 of the EAEC Treaty, respectively, shall apply where appropriate.’
Viimeksi mainitussa tapauksessa asia on pantava vireille EY:n perustamissopimuksen 230 artiklan ja Euratomin perustamissopimuksen 146 artiklan mukaisesti kahden kuukauden kuluessa; tarvittaessa sovelletaan EY:n perustamissopimuksen 232 artiklan toisen kohdan ja Euratomin perustamissopimuksen 148 artiklan toisen kohdan määräyksiä.”
Facts of the dispute
Tosiseikat
The facts of the dispute, as set out in paragraphs 16 to 44 of the judgment under appeal, may be summarised as follows.
Oikeusriidan tosiseikoista, sellaisina kuin ne on esitetty valituksenalaisen tuomion 16–44 kohdassa, voidaan esittää seuraava yhteenveto.
The Cantine, which are wine cooperatives, are producers of wine in Sardinia (Italy).
Cantinat ovat Sardiniassa (Italia) toimivia viinintuottajaosuuskuntia.
In the context of preventive distillation in respect of the 1982/1983 marketing year they delivered, between January and March 1983, wine to DAI which was distilled within the timelimit laid down by the provisions of Article 4 of Regulation No 2499/82.
Viinivuotta 1982/1983 koskevaan etukäteistislaukseen liittyen ne toimittivat vuoden 1983 tammi- ja maaliskuun välisenä aikana DAIlle viiniä, joka tislattiin asetuksen N:o 2499/82 4 artiklassa säädetyssä määräajassa.
The 90-day period laid down by Article 9(1) of that regulation within which DAI was required to pay the Cantine expired in June 1983.
Kyseisen asetuksen 9 artiklan 1 kohdassa asetettu 90 päivän määräaika, jonka kuluessa DAIn piti suorittaa maksu Cantinoille, päättyi kesäkuussa 1983.
To that end, DAI provided the security required by that provision, equal to 110% of the amount of the aid, in the form of a bond issued by Assicuratrice Edile SpA (‘Assedile’) in favour of AIMA.
Tätä varten DAI asetti tässä säännöksessä säädetyn vakuuden, jonka suuruus oli 110 prosenttia tämän tuen määrästä, Assicuratrice Edile SpA:n (jäljempänä Assedile) AIMAn hyväksi antamana vakuutuksena.
On 10 August 1983, AIMA paid the advance requested to DAI in accordance with Article 11.
AIMA maksoi pyydetyn ennakon 10.8.1983 DAIlle mainitun 11 artiklan mukaisesti.
Due to financial difficulties, DAI failed to pay, either in full or in part, the producers, including the Cantine, who had delivered wine for distillation.
DAI jätti taloudellisten vaikeuksien takia tapauksen mukaan joko kokonaan tai osittain maksamatta tuottajille, jotka olivat toimittaneet viiniä tislattavaksi ja joihin myös Cantinat lukeutuivat.
In October 1983 DAI applied for administration under Italian bankruptcy law.
DAI haki lokakuussa 1983 pääsyä erityiseen saneerausmenettelyyn, josta säädetään Italian konkurssilainsäädännössä.
As the court to which the matter was subsequently referred, the Tribunale di Oristano (District Court, Oristano) (Italy), granted that application, DAI suspended all its payments, including those still owed to the producers who had delivered wine to it.
Koska tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi asia saatettiin, eli Tribunale di Oristano (Italia), hyväksyi tämän hakemuksen, DAI lopetti kokonaan maksunsa, mukaan lukien ne, jotka se oli edelleen velkaa sille viiniä toimittaneille tuottajille.
AIMA requested DAI to reimburse the Community aid, less the sums duly paid to the abovementioned producers, on the ground that DAI had not supplied it, within the timelimit laid down in Article 9(2) of Regulation No 2499/82, with proof that
AIMA pyysi DAIta palauttamaan yhteisön tuen vähennettynä edellä mainituille tuottajille sääntöjenmukaisesti maksetuilla rahamäärillä, koska DAI ei ollut toimittanut AIMAlle asetuksen N:o 2499/82 9 artiklan 2 kohdassa säädetyssä määräajassa
COMMISSION v CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA AND OTHERS it had paid the other producers the minimum buyingin price for wine within the period of 90 days after the entry into the distillery laid down in Article 9(1) thereof.
todistetta siitä, että muille tuottajille olisi maksettu viinin vähimmäisostohinta kyseisen asetuksen 9 artiklan 1 kohdassa säädetyssä määräajassa eli 90 päivässä viinin saapumisesta tislaamoon.
As DAI did not reimburse that aid, AIMA applied to Assedile for payment of the security.
DAIn jätettyä tämän tuen palauttamatta AIMA vaati Assedilea maksamaan sille vakuuden määrän.
At the request of DAI, the Pretore di Terralba (Magistrate’s Court, Terralba) (Italy) made an interim order on 26 July 1984 prohibiting Assedile from paying the security to AIMA.
DAIn hakemuksesta Pretore di Terralba (Italia) antoi 26.7.1984 välitoimimääräyksen, jossa Assedilea kiellettiin maksamasta vakuutta AIMAlle.
It gave DAI a period of 60 days within which to bring an action on the merits of the case.
Se asetti DAIlle 60 päivän määräajan pääasiaa koskevan kanteen nostamiseksi.
In September 1984 DAI brought such an action before the Tribunale civile di Roma (Civil District Court, Rome) (Italy).
DAI nosti tällaisen kanteen syyskuussa 1984 Tribunale civile di Romassa (Italia).
It claimed inter alia that that court should declare that the producers were the intended ultimate recipients of the security provided by Assedile, to the extent of the sums still owed to them.
Se vaati kyseistä tuomioistuinta muun muassa toteamaan, että tuottajat olivat viime kädessä Assedilen antaman vakuuden saajia niiden rahamäärien osalta, jotka olivat niille edelleen maksamatta.
It maintained that that security was intended to guarantee payment of the minimum buyingin price to producers in proportion to the amount of production delivered in the event of the distiller failing to meet its obligations.
Se väitti, että tämän vakuuden tarkoituksena oli taata vähimmäisostohinnan maksaminen tuottajille toimitetun tuotantomäärän mukaisessa suhteessa, jos tislaaja ei toteuta velvoitteitaan.
It proposed that questions concerning the interpretation of the relevant Community regulations should be referred to the Court of Justice for a preliminary ruling.
Se ehdotti, että yhteisöjen tuomioistuimelle esitetään ennakkoratkaisukysymyksiä asiassa sovellettavien yhteisön asetusten tulkitsemiseksi.
The Cantine, another wine cooperative and a consortium of wine cooperatives intervened in the proceedings in support of the form of order sought by DAI.
Cantinat, eräs toinen viinintuottajaosuuskunta ja viinintuottajaosuuskuntien muodostama konsortio olivat oikeudenkäynnissä väliintulijoina ja yhtyivät DAIn väitteisiin.
They contended that the sums to which the security provided by Assedile related were due to them in proportion to the amount of wine delivered and they therefore sought a ruling from the Tribunale civile di Roma requiring Assedile to pay them the outstanding amounts of the debts owed to them by DAI, and, in the alternative, a ruling requiring AIMA to pay them those sums.
Ne väittivät, että rahamäärät, joita Assedilen antama vakuus koski, kuuluivat niille niiden toimittaman viinimäärän mukaisessa suhteessa, ja näin ollen ne vaativat, että Tribunale civile di Roma vahvistaa, että Assedile on velvollinen maksamaan niille niiden DAIlta olevat maksamattomat saatavat, ja että kyseinen tuomioistuin toissijaisesti vahvistaa, että AIMA on velvollinen maksamaan niille kyseiset rahamäärät.
Meanwhile, by judgment of 27 February 1986, the Tribunale di Oristano declared DAI insolvent.
Tribunale di Oristano oli 27.2.1986 antamallaan tuomiolla asettanut DAIn tällä välin konkurssiin.
In its judgment of 27 January 1989, the Tribunale civile di Roma held essentially that the claims put forward by the cooperatives intervening in support of DAI were unfounded, stating in particular that Regulation No 2499/82 was easy to interpret,
Tribunale civile di Roma totesi 27.1.1989 antamassaan tuomiossa ennen kaikkea, että niiden osuuskuntien, jotka väliintulijoina tukivat DAIta, esittämät väitteet olivat perusteettomia, ja se huomautti erityisesti, että asetusta N:o 2499/82, samoin kuin
Having ruled out any alleged right of those cooperatives to receive the amount of the security provided by Assedile, the Tribunale civile di Roma held that DAI’s insolvency proceedings constituted the appropriate framework within which the cooperatives could obtain payment of their debts.
Tribunale civile di Roman todettua, että näillä osuuskunnilla ei ole väittämäänsä oikeutta saada Assedilen antaman vakuuden määrää, se katsoi, että DAIn konkurssimenettely on se menettely, jossa kyseiset osuuskunnat voivat saavat maksun saatavilleen.
Coop. arl Monti-Sassari, appealed against that judgment to the Corte d’appello di Roma (Court of Appeal, Rome) (Italy).
Arl Monti-Sassaria lukuun ottamatta – valittivat tästä tuomiosta 27.9.1989 Corte d’appello di Romaan (Italia).
By judgment of 19 November 1991 that court held that the appeal was inadmissible on the grounds that the applicants had notified lodgement of the appeal, not to DAI’s official receiver, but to DAI itself, which was then in insolvency, and that they had not subsequently effected proper notification within the timelimit imposed on them.
Kyseinen tuomioistuin jätti 19.11.1991 antamallaan tuomiolla valituksen tutkimatta, koska Cantinat eivät olleet antaneet valituskirjelmää tiedoksi DAIn pesänhoitajalle, vaan ne olivat antaneet sen tiedoksi DAIlle itselleen, vaikka se oli konkurssissa, ja koska ne eivät olleet sittemmin asianmukaisesti uudistaneet tiedoksiantoa niille asetetussa määräajassa.
In the meantime, on 16 January 1990, Assedile paid the sums owing to AIMA.
Assedile oli tällä välin eli 16.1.1990 suorittanut maksamatta olleet määrät AIMAlle.
By judgment of 28 November 1994, the Corte suprema di cassazione (Supreme Court of Cassation) (Italy) dismissed the appeal brought by the Cantine, with the exception of Cantina sociale del Vermentino Soc. coop. arl Monti-Sassari, against the judgment of the Corte d’appello di Roma.
Corte suprema di cassazione (Italia) hylkäsi 28.11.1994 antamallaan tuomiolla valituksen, jonka Cantinat – Cantina sociale del Vermentino Soc. coop. arl Monti-Sassaria lukuun ottamatta – olivat tehneet Corte d’appello di Roman antamasta tuomiosta.
The Cantine duly registered their claims among DAI’s liabilities in the context of the insolvency proceedings that had been brought against it and, at the conclusion of those proceedings in 2000, took part in the distribution of assets as preferential creditors.
Cantinat ilmoittivat asianmukaisesti saatavansa merkittäviksi DAIn veloista laadittuun luetteloon erikseen käydyssä konkurssimenettelyssä, ja tämän menettelyn päättyessä vuonna 2000 niille maksettiin jako-osuutta etuoikeutettuina velkojina.
Under that distribution they obtained payment of 39% of the acknowledged debts owed to them by DAI.
Niille maksettiin jako-osuutta niiden DAIlta olevina hyväksyttyinä saatavina määrä, joka oli suuruudeltaan 39 prosenttia näiden saatavien määrästä.
By letter of 22 January 1996 the Cantine called on AIMA to honour the debts owed to them by DAI, contending that AIMA had benefited from unjust enrichment through receipt of the security provided by Assedile.
Cantinat vaativat 22.1.1996 päivätyllä kirjeellään AIMAa maksamaan niiden DAIlta olevat saatavat väittäen, että AIMA oli saanut oikeudetonta etua Assedilen antaman vakuuden perimisestä.
AIMA rejected that complaint, pointing out that it was entitled to the security and that the producers had no right
AIMA kiisti tämän vaatimuksen huomauttamalla, että vakuus kuului sille ja että tuottajilla ei ole suoraan sitä vastaan kanneoikeutta DAIlta olevien
On 16 February 1996, the Cantine brought an action before the Tribunale civile di Cagliari (Civil District Court, Cagliari) (Italy), against AIMA on the ground of unjust enrichment, which was, however, subsequently stayed in order to enable the parties to reach an amicable agreement.
saataviensa perimiseksi. Cantinat nostivat 16.2.1996 Tribunale civile di Cagliarissa (Italia) AIMAa vastaan kanteen sen saaman perusteettoman edun johdosta, mutta tätä oikeudenkäyntiä lykättiin sittemmin sovintoratkaisun löytämiseksi asianosaisten välillä.