natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Under Articles 60 EC and 301 EC, action by the Community is in actual fact, according to the Court of First Instance, action by the Union, the implementation of which finds its basis in the Community pillar after the Council has adopted a common position or a joint action under the CFSP (Kadi, paragraph 125, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 161).
EY 60 ja EY 301 artiklan yhteydessä yhteisön toimi on näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan todellisuudessa unionin toimi, joka on pantu täytäntöön yhteisön pilarin perusteella sen jälkeen, kun neuvosto on hyväksynyt YUTP:n nojalla yhteisen kannan tai yhteisen toiminnan (asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 125 kohta ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 161 kohta).
Observance of Article 249 EC
EY 249 artiklan noudattaminen
In Yusuf and Al Barakaat, the Court of First Instance then went on to examine a plea raised only in the case giving rise to that judgment, alleging that the contested regulation, in so far as it directly prejudiced the rights of individuals and prescribed the imposition of individual sanctions, had no general application and therefore contravened Article 249 EC.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tarkasteli asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetussa valituksenalaisessa tuomiossa seuraavaksi kanneperustetta, johon vedottiin vain tähän kyseiseen tuomioon johtaneessa asiassa ja joka perustui siihen, että koska riidanalaisella asetuksella loukataan välittömästi yksityisten oikeussubjektien oikeuksia ja määrätään yksilökohtaisia pakotteita, se ei ole yleisesti sovellettava ja se on näin ollen EY 249 artiklan vastainen.
That regulation could not, as a result, be understood to be a regulation, but rather a bundle of individual decisions.
Näin ollen tätä asetusta ei tulisi pitää asetuksena vaan yksittäistapauksia koskevien päätösten joukkona.
In paragraphs 184 to 188 of that judgment the Court of First Instance rejected that plea.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi tämän kanneperusteen kyseisen tuomion 184–188 kohdassa.
In paragraph 186 of that judgment, it held that the contested regulation unarguably had general application within the meaning of the second paragraph of Article 249 EC, since it prohibits anyone to make available funds or economic resources to certain persons.
Se totesi kyseisen tuomion 186 kohdassa, että riidanalainen asetus on kiistatta yleisesti sovellettava EY 249 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetulla tavalla, koska siinä kielletään kaikkia luovuttamasta varoja tai taloudellisia resursseja tietyille henkilöille.
The Court of First Instance added that the fact that those persons are expressly named in Annex I to the regulation, so that they appear to be directly and individually concerned by it, within the meaning of the fourth paragraph of Article 230 EC, in no way affects the general nature of that prohibition which is effective erga omnes, as is made clear, in particular, by Article 11 of the regulation.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi lisäksi, että se seikka, että nämä henkilöt on mainittu nimeltä tämän asetuksen liitteessä I siten, että asetus koskee heitä suoraan ja erikseen EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla, ei vaikuta mitenkään tämän erga omnes sovellettavan kiellon yleisyyteen, mikä ilmenee erityisesti saman asetuksen 11 artiklasta.
Concerning respect of certain fundamental rights
Tiettyjen perusoikeuksien kunnioittaminen
As regards, last, the pleas alleging, in both cases, breach of the applicants’ fundamental rights, the Court of First Instance considered it appropriate to consider, in the first place, the relationship between the international legal order under the United Nations and the domestic or Community legal order, and also the extent to which the exercise by the Community and its Member States of their powers is bound by resolutions of the Security Council adopted under Chapter VII of the Charter of the United Nations.
Siltä osin kuin lopuksi on kyse molemmissa asioissa esitetyistä kanneperusteista, joiden mukaan kantajien perusoikeuksia on loukattu, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi tarpeelliseksi tutkia aluksi Yhdistyneiden Kansakuntien luoman kansainvälisen oikeusjärjestyksen ja kansallisten oikeusjärjestysten tai yhteisön oikeusjärjestyksen välistä suhdetta sekä sitä, missä määrin yhteisön ja jäsenvaltioiden toimivalta on sidoksissa Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan VII luvun nojalla hyväksyttyihin turvallisuusneuvoston päätöslauselmiin.
This consideration would effectively determine the scope of the review of lawfulness, particularly having regard to fundamental rights, which that court must carry out in respect of the Community acts giving effect to such resolutions.
Sen mukaan näiden seikkojen tutkiminen vaikuttaa nimittäin siihen, miten laajaa laillisuusvalvontaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on harjoitettava erityisesti perusoikeuksien kunnioittamisen suhteen sellaisten yhteisön toimien osalta, joilla pannaan täytäntöön tällaisia päätöslauselmia.
It is only if it should find that they fall within the scope of its judicial review and that they are capable of leading to annulment of the contested regulation that the Court of First Instance would have to rule on those alleged breaches (Kadi, paragraphs 178 to 180, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 228 to 230).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan sen on lausuttava näistä loukkauksista vain siltä osin kuin on todettava, että niiden perusoikeuksien väitetyt loukkaukset, joihin on vedottu, kuuluvat sen harjoittaman tuomioistuinvalvonnan alaan ja että ne voivat aiheuttaa riidanalaisen asetuksen kumoamisen (asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 178–180 kohta ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 228–230 kohta).
Examining first the relationship between the international legal order under the United Nations and the domestic legal orders or the Community legal order, the Court of First Instance ruled that, from the standpoint of international law, the Member States, as Members of the United Nations, are bound to respect the principle of the primacy of their obligations ‘under the Charter’ of the United Nations, enshrined in Article 103 thereof, which means, in particular, that the obligation, laid down in Article 25 of the Charter, to carry out the decisions of the Security Council prevails over any other obligation they may have entered into under an international agreement (Kadi, paragraphs 181 to 184, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 231 to 234).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tarkasteli ensimmäiseksi Yhdistyneiden Kansakuntien luoman kansainvälisen oikeusjärjestyksen ja kansallisten oikeusjärjestysten tai yhteisön oikeusjärjestyksen välistä suhdetta ja totesi, että kansainvälisen oikeuden näkökulmasta jäsenvaltioiden on YK:n jäseninä noudatettava Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan 103 artiklassa vahvistettua periaatetta, jonka mukaan niiden Yhdistyneiden Kansakuntien ”peruskirjaan perustuvilla velvoitteilla” on etusija, mikä merkitsee muun muassa, että tämän peruskirjan 25 artiklassa vahvistetulla velvollisuudella täyttää turvallisuusneuvoston päätökset on etusija kaikissa muissa kansainvälisissä sopimuksissa asetettuihin sellaisiin velvoitteisiin nähden, joihin jäsenvaltiot ovat sitoutuneet (asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 181–184 kohta ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 231–234 kohta).
According to the Court of First Instance, that obligation of the Member States to respect the principle of the primacy of obligations undertaken by virtue of the Charter of the United Nations is not affected by the EC Treaty, for it is an obligation arising from an agreement concluded before the Treaty, and so falling within the scope of Article 307 EC.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan EY:n perustamissopimuksella ei ole vaikutusta tähän jäsenvaltioiden velvollisuuteen kunnioittaa Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjaan perustuvien velvoitteiden etusijan periaatetta, koska kyse on velvollisuudesta, joka johtuu ennen EY:n perustamissopimukseen liittymistä tehdystä sopimuksesta ja johon sovelletaan näin ollen EY 307 artiklan määräyksiä.
What is more, Article 297 EC is intended to ensure that that principle is observed (Kadi, paragraphs 185 to 188, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 235 to 238).
Lisäksi EY 297 artiklan tarkoituksena on varmistaa se, että kyseistä periaatetta noudatetaan (asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 185–188 kohta ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 235–238 kohta).
The Court of First Instance concluded that resolutions adopted by the Security Council under Chapter VII of the Charter of the United Nations are binding on all the Member States of the Community which must therefore, in that capacity, take all measures necessary to ensure that those resolutions are put into effect and may, and indeed must, leave unapplied any provision of Community law, whether a provision of primary law or a general principle of Community law, that raises any impediment to the proper performance of their obligations under that Charter (Kadi, paragraphs 189 and 190, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 239 and 240).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätteli tämän perusteella, että turvallisuusneuvoston Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan VII luvun nojalla hyväksymillä päätöslauselmilla on sitova vaikutus jäsenvaltioihin, joiden on tässä ominaisuudessaan ryhdyttävä kaikkiin näiden päätöslauselmien täytäntöönpanemiseksi tarpeellisiin toimenpiteisiin ja joilla on mahdollisuus ja jopa velvollisuus jättää soveltamatta sellaisia yhteisön oikeuden säännöksiä – vaikka ne olisivatkin primaarioikeuden määräyksiä tai yhteisön oikeuden yleisiä periaatteita – jotka estävät niille Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjassa asetettujen velvoitteiden täytäntöönpanon (asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 189 ja 190 kohta ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 239 ja 240 kohta).
However, according to the Court of First Instance, the mandatory nature of those resolutions stemming from an obligation under international law does not bind the Community, for the latter is not, as such, directly bound by the Charter of the United Nations, not being a Member of the United Nations, or an addressee of the resolutions of the Security Council, or the successor to the rights and obligations of the Member States for the purposes of public international law (Kadi, paragraph 192, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 242).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kuitenkin katsoi, että kyseisten päätöslauselmien sitova vaikutus, joka johtuu kansainvälisen oikeuden velvoitteesta, ei koske yhteisöä, koska Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirja ei sido sitä sellaisenaan, sillä yhteisö ei ole YK:n jäsen eikä turvallisuusneuvoston päätöslauselmien adressaatti eikä kansainvälisessä oikeudessa tarkoitetulla tavalla jäsenvaltioidensa oikeuksien ja velvoitteiden sijaantulija (asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 192 kohta ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 242 kohta).
Nevertheless, that mandatory force binds the Community by virtue of Community law (Kadi, paragraph 193, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 243).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan tällainen sitova vaikutus koskee sitä vastoin yhteisöä yhteisön oikeuden nojalla (asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 193 kohta ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 243 kohta).
In the following paragraph in those judgments, the Court of First Instance concluded, first, that the Community may not infringe the obligations imposed on its Member States by the Charter of the United Nations or impede their performance and, second, that in the exercise of its powers it is bound, by the very Treaty by which it was established, to adopt all the measures necessary to enable its Member States to fulfil those obligations.
Viimeksi mainittujen tuomioiden seuraavissa kohdissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätteli edellä esitetyn perusteella yhtäältä, ettei yhteisö voi laiminlyödä jäsenvaltioilleen Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjassa asetettuja velvoitteita eikä estää niiden täyttämistä, ja toisaalta, että yhteisö on perustamissopimuksensa nojalla velvollinen antamaan toimivaltaansa käyttäen kaikki tarpeelliset säännökset, jotta sen jäsenvaltiot voivat noudattaa näitä velvoitteitaan.
Being thus called upon, in the second place, to determine the scope of the review of legality, especially in the light of fundamental rights, that it must carry out concerning Community measures giving effect to resolutions of the Security Council, such as the contested regulation, the Court of First Instance first recalled, in Kadi, paragraph 209, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 260, that, according to caselaw, the European Community is based on the rule of law, inasmuch as neither its Member States nor its institutions can avoid review of the question whether their acts are in conformity with the basic constitutional charter, the EC Treaty, which established a complete system of legal remedies and procedures designed to enable the Court of Justice to review the legality of acts of the institutions.
Kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oli näin ollen seuraavaksi määriteltävä sille kuuluvan sellaisen laillisuusvalvonnan laajuus, muun muassa perusoikeuksien kannalta, joka koskee riidanalaisen asetuksen kaltaisia yhteisön toimia, joilla pannaan täytäntöön Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselmia, se muistutti aluksi asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 209 kohdassa ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 260 kohdassa, että oikeuskäytännön mukaan Euroopan yhteisö on oikeusyhteisö, koska sekä sen jäsenvaltiot että sen toimielimet ovat sellaisen valvonnan alaisia, jonka kohteena on niiden toteuttamien toimenpiteiden yhteensopivuus perustuslakia vastaavan asiakirjan eli EY:n perustamissopimuksen kanssa, ja perustamissopimuksessa on luotu täysin kattava oikeussuojateiden ja menettelyjen järjestelmä, jonka tarkoituksena on antaa toimielinten toimenpiteisiin kohdistuva laillisuusvalvonta yhteisöjen tuomioistuimen tehtäväksi.
In Kadi, paragraph 212, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 263, the Court of First Instance considered, however, that the question arising in the cases before it was whether there exist any structural limits, imposed by general international law or by the EC Treaty itself, on that judicial review.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kuitenkin katsoi asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 212 kohdassa ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 263 kohdassa, että sen käsiteltäviksi saatetuissa asioissa oli kyse siitä, asetetaanko yleisessä kansainvälisessä oikeudessa tai EY:n perustamissopimuksessa itsessään rakenteellisia rajoituksia kyseiselle tuomioistuinvalvonnalle.
In that connection the Court of First Instance recalled, in Kadi, paragraph 213, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 264, that the contested regulation, adopted in the light of Common Position 2002/402, constitutes the implementation at Community level of the obligation placed on the Member States of the Community, as Members
Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistutti asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 213 kohdassa ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 264 kohdassa, että yhteisen kannan 2002/402 valossa annettu riidanalainen asetus merkitsee yhteisön jäsenvaltioille YK:n jäseninä asetetun
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION of the United Nations, to give effect, if appropriate by means of a Community act, to the sanctions against Usama bin Laden, members of the Al-Qaeda network and the Taliban and other associated individuals, groups, undertakings and entities, which have been decided and later strengthened by several resolutions of the Security Council adopted under Chapter VII of the Charter of the United Nations.
KADI JA AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v. NEUVOSTO JA KOMISSIO sellaisen velvoitteen täytäntöönpanoa yhteisön tasolla, joka koskee Osama bin Ladeniin, al-Qaida-järjestön ja Talebanin jäseniin sekä niitä lähellä oleviin henkilöihin, ryhmiin, yrityksiin ja yhteisöihin kohdistuvien sellaisten pakotteiden panemista täytäntöön tarvittaessa yhteisön toimella, joista on päätetty useilla Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan VII luvun nojalla annetuilla turvallisuusneuvoston päätöslauselmilla ja joita on myöhemmin vahvistettu tällaisilla päätöslauselmilla.
In that situation, the Community acted, according to the Court of First Instance, under circumscribed powers leaving it no autonomous discretion in their exercise, so that it could, in particular, neither directly alter the content of the resolutions at issue nor set up any mechanism capable of giving rise to such alteration (Kadi, paragraph 214, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 265).
Tässä yhteydessä yhteisö toimi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan sellaisen sidotun toimivallan puitteissa, jonka käyttämisen yhteydessä sillä ei ole lainkaan itsenäistä harkintavaltaa, joten yhteisö ei erityisesti voinut muuttaa kyseisten päätöslauselmien sisältöä suoraan tai ottaa käyttöön menetelmää, jonka avulla tällainen muutos voitaisiin tehdä (asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 214 kohta ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 265 kohta).
The Court of First Instance inferred therefrom that the applicants’ challenging of the internal lawfulness of the contested regulation implied that the Court of First Instance should undertake a review, direct or indirect, of the lawfulness of the resolutions put into effect by that regulation in the light of fundamental rights as protected by the Community legal order (Kadi, paragraphs 215 and 216, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 266 and 267).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi tämän perusteella, että se, että kantajat riitauttivat riidanalaisen asetuksen laillisuuden, merkitsee, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutkii välillisesti tai liitännäisesti kyseisellä asetuksella täytäntöön pantujen päätöslauselmien laillisuuden yhteisön oikeusjärjestyksessä suojattujen perusoikeuksien kaltaisten oikeuksien kannalta (asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 215 ja 216 kohta ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 266 ja 267 kohta).
In paragraphs 217 to 225 of Kadi, drawn up in terms identical to those of paragraphs 268 to 276 of Yusuf and Al Barakaat, the Court of First Instance held as follows:
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 217–225 kohdassa, joiden sanamuoto on sama kuin asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 268–276 kohdan sanamuoto, seuraavaa:
The institutions and the United Kingdom ask the Court as a matter of principle to decline all jurisdiction to undertake such indirect review of the lawfulness of those resolutions which, as rules of international law binding on the Member States of the Community, are mandatory for the Court as they are for all the Community institutions.
Toimielimet ja Yhdistynyt kuningaskunta vaativat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kieltäytymään periaatteessa kokonaan tällaisesta toimivallasta valvoa välillisesti sellaisia päätöslauselmia, jotka yhteisön jäsenvaltioita velvoittavan kansainvälisen oikeuden säännöksinä velvoittavat sitä samoin kuin kaikkia yhteisön toimielimiä.
Those parties are of the view, essentially, that the Court’s review ought to be confined, on the one hand, to ascertaining whether the rules on formal and procedural requirements
Nämä osapuolet katsovat, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valvonnan on rajoituttava yhtäältä sen tarkastamiseen, noudatetaanko käsiteltävänä olevassa asiassa yhteisön
It must be recognised that such a limitation of jurisdiction is necessary as a corollary to the principles identified above, in the Court’s examination of the relationship between the international legal order under the United Nations and the Community legal order.
On myönnettävä, että tällainen toimivallan rajaus on edellä mainittujen periaatteiden välitön seuraus, kun tutkitaan Yhdistyneiden Kansakuntien luoman kansainvälisen oikeusjärjestyksen ja yhteisön oikeusjärjestyksen välistä suhdetta.
As has already been explained, the resolutions of the Security Council at issue were adopted under Chapter VII of the Charter of the United Nations.
Kuten edellä todetaan, kyseessä olevat turvallisuusneuvoston päätöslauselmat on annettu Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan VII luvun nojalla.
In these circumstances, determining what constitutes a threat to international peace and security and the measures required to maintain or re-establish them is the responsibility of the Security Council alone and, as such, escapes the jurisdiction of national or Community authorities and courts, subject only to the inherent right of individual or collective self-defence mentioned in Article 51 of the Charter.
Tässä yhteydessä sen määrittäminen, mikä uhkaa kansainvälistä rauhaa ja turvallisuutta ja mitkä toimenpiteet ovat tarpeen niiden ylläpitämiseksi tai palauttamiseksi, on yksinomaan turvallisuusneuvoston vastuulla ja jää sellaisenaan kansallisten ja yhteisön viranomaisten ja tuomioistuinten toimivallan ulkopuolelle, ainoana poikkeuksenaan kyseisen peruskirjan 51 artiklassa tarkoitettu luonnollinen oikeus erilliseen tai yhteiseen puolustautumiseen.
Where, acting pursuant to Chapter VII of the Charter of the United Nations, the Security Council, through its Sanctions Committee, decides that the funds of certain individuals or entities must be frozen, its decision is binding on the members of the United Nations, in accordance with Article 48 of the Charter.
Kun turvallisuusneuvosto toimiessaan Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan VII luvun nojalla pakotekomiteansa välityksellä päättää, että tiettyjen henkilöiden tai yhteisöjen varat on jäädytettävä, sen päätös velvoittaa kaikkia Yhdistyneiden Kansakuntien jäseniä peruskirjan 48 artiklan mukaisesti.
In light of the considerations set out in paragraphs 193 to 204 above, the claim that the Court of First Instance has jurisdiction to review indirectly the lawfulness of such a decision according to the standard of protection of fundamental rights as recognised by the Community legal order, cannot be justified either on the basis of international law or on the basis of Community law.
Kun otetaan huomioon edellä 193–204 kohdassa esitetyt seikat, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toimivaltaa valvoa välillisesti tällaisen päätöksen laillisuutta yhteisön oikeusjärjestyksessä vahvistettujen perusoikeuksien suojan tason valossa ei voida näin ollen perustella kansainvälisen oikeuden eikä yhteisön oikeuden perusteella.
First, such jurisdiction would be incompatible with the undertakings of the Member States under the Charter of the United Nations, especially Articles 25, 48 and 103 thereof, and also with Article 27 of the Vienna Convention on the Law of Treaties [concluded in Vienna on 25 May 1969].
Ensinnäkin tällainen toimivalta olisi yhteensopimaton jäsenvaltioille Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjassa ja erityisesti sen 25, 48 ja 103 artiklassa asetettujen velvoitteiden sekä [Wienissä 23.5.1969 tehdyn] valtiosopimusoikeutta koskevan Wienin yleissopimuksen 27 artiklan kanssa.