natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Those questions have arisen in a dispute between Primback Ltd and the Commissioners of Customs and Excise, who are responsible in the United Kingdom for matters relating to the collection of value added tax ('VAT'), concerning determination of the basis of assessment for calculating the VAT payable by Primback in respect of the supply of goods to final consumers in 1989 and 1990.
Nämä kysymykset on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Primback Ltd ja Commissioners of Customs & Excise, joka on arvonlisäveron kantamisen osalta toimivaltainen viranomainen Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Asiassa on kyse Primbackin maksettavaksi tulevan arvonlisäveron laskemisessa käytettävän perusteen määrittämisestä kuluttajille vuosina 1989 ja 1990 toimitettujen tavaroiden osalta. Pääasian oikeudenkäynti
The dispute in the main proceedings
Primback on huonekalujen vähittäismyyjä, joka tarjoaa asiakkailleen mahdollisuuden maksaa ostetut tavarat rahoitusyhtiöltä saatavalla korottomalla luotolla.
Pursuant to this contract, the finance house undertakes to lend to the customer a sum equal to the purchase price which the customer owes to Primback and to pay that sum directly to Primback in settlement of the amount owed after receiving written confirmation from the customer that the goods have been delivered and installed.
Tämän sopimuksen mukaan rahoitusyhtiö sitoutuu myöntämään asiakkaalle luoton, joka vastaa asiakkaan kauppahintavelkaa Primbackille, ja suorittamaan suoraan Primbackille kyseisen summan kauppahinnan maksamiseksi saatuaan asiakkaalta kirjallisen vahvistuksen siitä, että tavarat on toimitettu ja asennettu.
The finance house does not acquire title to the goods purchased by the customer.
Rahoitusyhtiö ei saa mitään oikeutta asiakkaan ostamiin tavaroihin.
The customer repays the amount of the loan to the finance house by way of monthly instalments for a fixed amount spread over the term of the loan; the customer thus pays no interest.
Asiakas maksaa takaisin rahoitusyhtiölle luoton määrän kiinteämääräisinä kuukausierinä; asiakas ei siis maksa rahoitusyhtiölle korkoa.
A customer availing himself of this possibility receives from Primback an invoice indicating the price of the goods as advertised in the store at the time of sale.
Tätä mahdollisuutta käyttävä asiakas saa Primbackilta laskun, jossa mainitaan tavaran kauppahinnaksi myyntitiloissa myyntihetkellä ilmoitettu hinta.
— a retail trader sells goods in return for payment of the advertised price which he invoices to the purchaser and which does not vary according to whether the customer pays in cash or by way of credit;
vastikkeellisesta kyse on seuraavanlaisesta tavaroiden luovutuksesta vähittäismyyjä myy tavaroita sellaista markkinoinnissaan ilmoittamaansa ja ostajalta laskuttamaansa hintaa vastaan, joka on sama riippumatta siitä, maksaako tämä käteisellä vai luotolla
It is common ground that, under those arrangements, a finance house which agrees to make an interest-free loan to a customer of Primback pays to Primback, notwithstanding the terms of the loan contract, an amount lower than the sales price owed by the customer having first deducted commission — amounting, in the transaction taken as an example in the order for reference, to 18% of the price — as consideration for the loan.
On riidatonta, että näiden sopimusten nojalla korottoman luoton Primbackin asiakkaalle myöntävä rahoitusyhtiö suorittaa Primbackille luottosopimuksen ehdoista huolimatta asiakkaan maksettavaa kauppahintaa pienemmän summan: rahoitusyhtiö vähentää nimittäin ensin tästä summasta palkkionsa — joka on 18 prosenttia kauppahinnasta ennakkoratkaisupyynnössä esimerkkinä esitetyssä tapauksessa — vastikkeena luotosta.
— should the purchaser so request, the acquisition of the goods is financed by the provision to him of interest-free credit by a finance company distinct from the seller;
ostajan niin pyytäessä tavaroiden hankinta rahoitetaan sellaisella ostajan osalta korottomalla luotolla, jonka myöntää myyjästä erillään oleva rahoitusyhtiö
Primback declared and paid VAT to the Commissioners only on the sums actually paid to it, whether by customers in the case of cash payments or by finance companies where customers had bought goods on interest-free credit.
Primback ilmoitti ja maksoi verottajalle arvonlisäveron vain niistä määristä, jotka käteismaksun ollessa kyseessä asiakkaat — ja silloin, kun tavarat oli ostettu korottomalla luotolla, rahoitusyhtiöt — olivat sille tosiasiallisesti suorittaneet.
the finance company gives an undertaking to the purchaser that it will pay to the seller on the purchaser's behalf the sales price advertised and invoiced by the seller;
rahoitusyhtiö sitoutuu ostajaa kohtaan suorittamaan tämän puolesta myyjälle viimeksi mainitun markkinoinnissaan ilmoittaman ja ostajalta laskuttaman kauppahinnan
The Commissioners, however, took the view that Primback ought to have paid VAT on the full sales price invoiced to customers and for that reason issued a revised assessment for payment of GBP 15 530 in respect of the period from 12 June 1989 to 31 December 1990.
Verottaja kuitenkin katsoi, että Primbackin olisi pitänyt suorittaa arvolisäveroa tavaroiden koko asiakkailta laskutetusta kauppahinnasta, ja teki oikaisusta verotuspäätöksen, jossa tämän maksettavaksi määrättiin 15 530 Englannin puntaa ajalta 12.6.1989-31.12.1990.
the finance company in fact pays to the seller, pursuant to agreements concluded with the seller but of which the purchaser is unaware, a sum less than the price advertised and invoiced; and
rahoitusyhtiö tosiasiassa suorittaa myyjälle tämän kanssa tehtyjen sopimusten perusteella, joista ostajalla ei ole tietoa, markkinoinnissa ilmoitettua ja ostajalta laskutettua hintaa pienemmän summan ostaja maksaa rahoitusyhtiölle takaisin ilmoitetun ja laskutetun kauppahinnan suuruisen summan,
Primback thereupon brought the matter in turn before the VAT and Duties Tribunal, the High Court of Justice of England and Wales and the Court of Appeal of England and Wales.
Primback valitti päätöksestä ensin VAT and Duties Tribunaliin ja sen jälkeen High Court of Justiceen (England & Wales) sekä Court of Appealiin (England & Wales)(Yhdistynyt kuningaskunta). Kaksi ensimmäistä tuomioistuinta hylkäsivät valituksen 12.5.1993 ja 26.7.1994.
Its action before the VAT Tribunal was dismissed on 12 May 1993 and its appeal to the High Court was dismissed by decision of 26 July 1994.
arvonlisäveron perusteena tavaroiden myynnin osalta on pelkästään myyjän todellisuudessa saama nettosumma, vai onko perusteena koko ostajan maksama summa.
the taxable amount for purposes of calculating the VAT payable on the sale of the goods consists only of the amount actually received by the seller, or whether, on the contrary, the taxable amount consists of the full amount payable by the purchaser.
Court of Appeal sitä vastoin hyväksyi päätöksessään 25.4.1996 Primbackin valituksen antaen samalla verottajalle luvan valittaa House of Lordsiin.
The Court of Appeal, however, allowed Primback's appeal on 25 April 1996, while granting the Commissioners leave to appeal to the House of Lords.
Verottaja saattoi tämän jälkeen asian vireille House of Lordsissa.
The Commissioners thereupon appealed to the House of Lords.
House of Lords on lykännyt asian käsittelyä ja esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksiä:
In order to reply to the questions thus reformulated, it must be noted at the outset that, although the situation in issue in the main proceedings involves several transactions, the questions submitted by the national court seek solely to determine the taxable amount for the purposes of calculating the VAT payable by a taxable person such as Primback in respect of the second of those transactions.
Jotta voitaisiin vastata näin uudelleen muotoiltuihin ennakkoratkaisukysymyksiin, on heti aluksi tarkennettava, että vaikka pääasiassa kyseessä olevassa tapauksessa yhdistyvät useat liiketoimet, kansallisen tuomioistuimen kysymykset on esitetty yksinomaan Primbackin kaltaisen verovelvollisen jälkimmäisen liiketoimen osalta maksettavaksi tulevan arvonlisäveron perusteen selville saamiseksi.
By its questions, which it is appropriate to examine together, the national court is essentially asking whether on a proper construction of Article HA(l)(a) of the Sixth Directive, where a
Tältä osin on huomattava ensinnäkin, että veron peruste kyseisen tavaroiden vastikkeellisen luovutuksen osalta määritetään kuudennen arvonlisäverodirektiivin 11 artiklassa.
The taxable amount of this transaction involving the supply of goods for consideration is determined by Article 11 of the Sixth Directive.
Direktiivin 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan a alakohdassa säädetään, että veron perusteena maan alueella on tavaroiden luovutuksen osalta kaikki se, mikä muodostaa luovuttajan tästä liiketoimesta
Article HA(l)(a) of the Sixth Directive provides that the taxable amount within the territory of the country is, in respect of supplies of goods, everything which constitutes the consideration which has been or is to be obtained by the
Näillä kysymyksillään, jotka on tutkittava yhdessä, kansallinen tuomioistuin kysyy asiallisesti sitä, onko kuudennen arvonlisäverodirektiivin 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan a alakohtaa tulkittava siten, että kun
supplier from the purchaser or a third party for such supplies.
ostajalta taikka kolmannelta saaman tai saatavan vastikkeen.
According to settled case-law, consideration within the meaning of that provision is the subjective value in each specific case and not a value estimated according to objective criteria.
On toisaalta muistettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kyseisessä säännöksessä tarkoitettu vastike on subjektiivinen arvo kussakin konkreettisessa tapauksessa eikä objektiivisten arviointiperusteiden mukaisesti arvioitu arvo.
met by the purchaser by means of a credit card and paid to the supplier by the organisation issuing the card, after deduction of a percentage as commission in payment for the service rendered by the latter to the supplier of the goods, the sum so deducted must be included in the taxable amount on which the supplier, as the taxable person, must pay tax to the revenue authorities (Case C-18/92 Bally [1993] ECR 1-2871).
tulkittava siten, että kun kaupan muodossa tehtävän liiketoimen yhteydessä ostaja suorittaa kauppahinnan luottokortilla niin, että kauppahinnan maksaa luovuttajalle luottokortin myöntäjä vähennettyään ensin tietyn prosenttiosuuden palkkiona tavaran luovuttajalle suorittamastaan palvelusta, näin vähennetty määrä on sisällytettävä siihen veron perusteeseen, jonka mukaisesti tavaran luovuttajan on verovelvollisena maksettava veroa veronsaajalle (asia C-18/92, Bally, tuomio 25.5.1993).
It follows that the determining factor in this regard is the existence of an agreement between the parties for reciprocal performance, the payment received by the one being the real and effective counter-value for the goods furnished to the other.
Tämän vuoksi tältä osin on ratkaisevaa, että osapuolten välillä on sopimus vastavuoroisten suoritusten vaihtamisesta ja että yhden osapuolen tässä yhteydessä saama maksu tosiasiallisesti vastaa arvoltaan tämän osapuolen toiselle osapuolelle luovuttamaa tavaraa.
This must a fortiori be the position in the present case, where, as the national court has found, the purchaser was unaware of the existence of, and the arrangements under, the agreement concluded orally between the seller and a thirdparty finance company.
Asia on näin sitäkin suuremmalla syyllä nyt esillä olevassa asiassa, jossa — kuten kansallinen tuomioistuin on todennut — ostaja ei ollut tietoinen myyjän ja ulkopuolisen rahoitusyhtiön välisen suullisen sopimuksen olemassaolosta ja ehdoista.
In the case in the main proceedings, the parties to the contract of sale agreed that the consideration for the goods would be their price as advertised, known in advance by the customer and invoiced to him by Primback.
Pääasian tapauksessa kauppasopimuksen osapuolet ovat kuitenkin sopineet, että vastikkeena tavarasta on sen markkinoinnissa ilmoitettu hinta, jonka asiakas tiesi ennakolta ja jonka Primback on tältä laskuttanut.
Further, as the Court has already held, Article HA(l)(a) of the Sixth Directive must be interpreted as meaning that where, in the context of a transaction of sale, the price of the goods is
Lisäksi kuten yhteisöjen tuomioistuin on jo katsonut, kuudennen arvonlisäverodirektiivin 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan a alakohtaa on
It follows from all of the foregoing that, in a situation such as that in point in the main proceedings, the taxable amount of the transaction consisting of the sale of goods concluded between the retail trader and the final consumer is the full amount advertised by the seller, invoiced to and payable by the purchaser.
Kaikesta edellä todetusta seuraa, että nyt esillä olevan tapauksen kaltaisessa tilanteessa vähittäismyyjän ja kuluttajan välisen tavaroiden myynnin osalta veron perusteena on myyjän markkinoinnissaan ilmoittama koko summa, joka on laskutettu ostajalta ja tämän maksettava.
'On a proper construction of Article llA(l)(a) of Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: umform basis of assessment, where a supply of goods for consideration has the following features:
Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä:yhdenmukainen määräytymisperuste—17päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että kun kyse on seuraavanlaisesta vastikkeellisesta tavaroiden luovutuksesta
— should Ûtepurchaser so request, the acquisition of the goods is financed by the provision to him of interest-free credit by a finance company distinct from, the seller,
— vähittäismyyjä myy tavaroita ilmoittamaansa ja ostajalta laskuttamaansa hintaa vastaan, joka on sama riippumatta siitä, maksaako tämä käteisellä vai luotolla
— the finance company gives an undertaking to the purchaser that it will pay to the seller on lhe purchaser's behalf lhe sales price advertised and invoiced by the seller,
— ostajan nun pyytäessä tavaroiden osto rahoitetaan tälle korottomalla luotolla, jonka myöntää myyjästä erillään oleva rahoitusyhtiö
— the finance company in fact pays to the seller, pursuant to agreements concluded with the seller but of which the purchaser is unaware, a sum less than the price advertised and invoiced; and
— rahoitusyhtiö sitoutuu ostajaa kohtaan suorittamaan tämän puolesta myyjälle viimeksi mainitun ilmoittaman ja laskuttaman kauppahinnan rahoitusyhtiö suorittaa tosiasiassa myyjälle tämän kanssa tehtyjen sopimusten yhteydessä, joista ostajalla ei ole tietoa, ilmoitettua ja laskutettua hintaa pienemmän summan
— the purchaser repays to the finance company a sum equal to the price advertised and invoiced, the taxable amount for purposes of calculating the value added tax payable on that sale consists of the fidi amount payable by the purchaser.'
— ostaja maksaa rahoitusyhtiölle takaisin ilmoitetun ja laskutetun kauppahinnan suuruisen summan, maksama summa arvonlisäveron perusteena kyseisen kaupan osalta on ostajan kokonaisuudessaan.
Advocate General S. Alber delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 18 January 2001.
Julkisasiamies S. Alber on esittänyt ratkaisuehdotuksensa täysistunnossa 18 päivänä tammikuuta 2001.
'In the case where a retail trader offers goods at a single price and offers interest-free credit for payment of that price — the credit being provided by a person other than the retail trader and at no additional cost to the customer —, and thus where the true costs of the credit are not separately indicated, the taxable amount for purposes of value added tax is the full amount payable by the customer.'
Vähittäismyyjän tarjotessa yksittäishintaan tavaroita sekä korotonta luottoa kauppahinnan maksamiseen — kun luoton tarjoaa ilman lisäkuluja asiakkaalle muu kuin kyseinen vähittäismyyjä — luoton todellisten kustannusten jäädessä siten erikseen ilmoittamatta arvonlisäveron perusteena on asiakkaan maksama koko kauppasumma.
Case C-449/98 Ρ International Express Carriers Conference (IECC) ν Commission of the European Communities Competition
Asia C-449/98 Ρ International Express Carriers Conferenc (IECC) v. Euroopan yhteisöjen komissio
17 May 2001
Kilpailu
(Appeal — Decision rejecting complaint — Competition — Postal services — Remail) (Full Court)
Kantelun hylkäävä päätös — Kilpailu — Postipalvelut — Edelleenpostitus
The IECC is an organisation representing the interests of certain undertakings which provide express mail services.
IECC on tiettyjen pikalähetyspalveluja tarjoavien yritysten etuja valvova järjestö.
Its members, who are private operators, offer, inter alia, "remail' services, consisting in the transportation of mail originating in Country A to the territory of Country Β to be placed there with the local public postal operator ('public postal operator') for final transmission by the latter on its own territory ('ABB remail') or to Country A ('ABA remail') or Country C ('ABC remail').
Sen jäseninä olevat yksityiset toimijat tarjoavat muun muassa edelleenpostitukseksi kutsuttuja palveluita, mikä tarkoittaa valtiosta A peräisin olevan postin kuljettamista valtion Β alueelle, jossa se jätetään johonkin kansallisen postilaitoksen postitoimipaikkaan kannettavaksi lopulliselle vastaanottajalle tässä valtiossa (ABB-edelleenpostitus) tai edelleen kohti valtiota A (ABA-edelleenpostitus) tai C (ABC-edelleenpostitus).
By application lodged at the Court Registry on 8 December 1998, International Express Carriers Conference ('the IECC') brought an appeal against the judgment of the Court of First Instance in Case T-110/95 IECC ν Commission), whereby the Court of First Instance dismissed as unfounded the IECC's application for annulment of the Commission Decision of 17 February 1995 rejecting its complaint in respect of the application of Article 85 of the EC Treaty (now Article 81 EC) to the CEPT Agreement.
International Express Carriers Conference (jäljempänä IECC) on yhteisöjen tuomioistuimeen 8.12.1998 toimittamallaan valituksella hakenut muutosta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-l10/95, IECC vastaan komissio, 16.9.1998 antamaan tuomioon, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi perusteettomana IECC:n nostaman kumoamiskanteen 17.2.1995 tehdystä komission päätöksestä, jolla hylättiin IECC:n kantelu siltä osin kuin se koski EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan (josta on tullut EY 81 artikla) soveltamista CEPT-sopimukseen.
the best price for the distribution of crossborder mail.
Asian käsittely komissiossa ja riidanalainen päätös
On 13 July 1988, the IECC lodged a complaint with the Commission under Article 3(2) of Council Regulation No 17 of 6 February 1962 (First Regulation implementing Articles 85 and 86 of the Treaty).
IECC teki komissiolle 13.7.1988 kantelun 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 (perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus) (EYVL 1962, 13, s. 204) 3 artiklan 2 kohdan nojalla.
By its complaint of 13 July 1988, the IECC essentially sought to have the Commission adopt a decision prohibiting the actions of the public postal operators which would have allowed the latter, and in reality would have required them, to eliminate the cost advantages that remailing derives from the fact that terminal dues overcompensate or undercompensate the postal administrations for the actual costs of distributing crossborder mail but which, at the same time, would have prohibited the public postal operators from restricting or distorting the competition created by remailing, which offers other advantages in terms of costs or services.
IECC vaati 13.7.1988 tekemässään kantelussa komissiota tekemään sellaisen kieltopäätöksen, jonka nojalla kansalliset postilaitokset olisivat voineet, ja niillä olisi todellisuudessa ollut velvollisuus, poistaa sen kustannuksiin perustuvan hyödyn, joka edelleenpostitukselle koitui siitä, että päätemaksujen vuoksi postihallinnot saavat liian suuren tai liian pienen korvauksen ulkomaanpostin todellisista jakelukustannuksista, mutta jossa olisi samalla kielletty kansallisia postilaitoksia rajoittamasta tai vääristämästä edelleenpostituksesta johtuvaa kilpailua kun edelleenpostitus tarjoaa muita etuja kustannusten tai palvelujen muodossa.
The public postal operators cited in the IECC's complaint submitted their answers to the questions put by the Commission in November 1988.
Kantelussa oli kaksi osaa, joista ensimmäinen perustui EY:n perustamissopimuksen 85 artiklaan (josta on tullut EY 81 artikla) ja jälkimmäinen EY:n perustamissopimuksen 86 artiklaan (josta on tullut EY 82 artikla).
The complaint consisted of two parts based, first, on Article 85 of the EC Treaty and, second, on Article 86 of the Treaty (now Article 82 EC).
Kantelussa mainitut kansalliset postilaitokset antoivat vastauksensa komission esittämiin kysymyksiin marraskuussa 1988.
The public postal operators parties to the CEPT Agreement agreed to increase the rates of terminal dues by 10% in 1991, 5% in 1992 and a further 5% in 1993.
CEPT-sopimuksen osapuolina olevat kansalliset postilaitokset sopivat siitä, että päätemaksuja korotetaan vuonna 1991 kymmenellä prosentilla, vuonna 1992 viidellä prosentilla ja vuonna 1993 jälleen viidellä prosentilla.
Following the last increase, the CEPT rate was established at 1.491 DTS (droits de tirage spéciaux — special sorting dues) per kilogramme and 0.147 DTS per item.
Viimeisimmän korotuksen jälkeen CEPT-hinnat olivat 1,491 erityisnosto-oikeutta kilogrammaa kohden ja 0,147 erityisnosto-oikeutta yksikköä kohden.
On 18 April 1991, the Commission informed the IECC that it 'had decided to initiate proceedings under the provisions of Council Regulation 17/62 ... on the basis of Articles 85(1) and 86 of the EC Treaty'.
Komissio ilmoitti IECQUe 18.4.1991, että se "oli päättänyt aloittaa asetuksen N:o 17 säännösten mukaiset tutkimukset EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan ja 86 artiklan perusteella".
On 7 April 1993, the Commission informed the IECC that it had adopted a statement of objections on 5 April 1993, which was to be sent to the public postal operators concerned.
Se ilmoitti IECC:lle 7.4.1993 antaneensa 5.4.1993 väitetiedoksiannon, joka oli tarkoitus toimittaa asianomaisille kansallisille postilaitoksille.
The CEPT agreement on terminal dues remained in force until 31 December 1995.
Päätemaksuista tehty CEPT-sopimus oli voimassa 31.12.1995 saakka.
On 26 July 1994 the IECC called on the Commission, pursuant to Article 175 of the Treaty (now Article 232 EC), to send it a letter under Article 6 of Commission Regulation No 99/63/EEC of 25 July 1963 on the hearings provided for in Article 19(1) and (2) of Council Regulation No 17, in the event that the Commission considered it unnecessary to adopt a decision prohibiting the actions of the public postal operators.
IECC pyysi 26.7.1994 komissiota EY:n perustamissopimuksen 175 artiklan (josta on tullut EY 232 artikla) nojalla osoittamaan sille neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetyistä kuulemisista 25 päivänä heinäkuuta 1963 annetun komission asetuksen N:o 99/63/ETY (EYVL 1963, 127, s.
On 17 February 1995, the Commission notified the IECC of the contested decision, which definitively rejected its complaint relating to the application of Article 85 of the Treaty to the CEPT Agreement.
2268) 6 artiklan mukaisen kirjeen, mikäli komissio katsoo, että kansallisia postilaitoksia koskevan kieltopäätöksen tekeminen ei ole tarpeen.
In the contested decision, the Commission stated:
Komissio lähetti IECC:lle 17.2.1995 riidanalaisen päätöksen, jolla hylättiin lopullisesti IECC:n tekemä kantelu siltä osin kuin se koski
On 17 January 1995, 14 public postal operators, 12 of them from the European Community, signed a preliminary agreement on terminal dues designed to replace the 1987 CEPT Agreement.
Neljäntoista valtion, joista kaksitoista kuuluu Euroopan yhteisöön, kansalliset postilaitokset allekirjoittivat 17.1.1995 alustavan sopimuksen päätemaksuista, jolla korvattiin vuoden 1987 CEPT-sopimus.