natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Court added that Article 10(2) of Directive 2006/116 is also to be interpreted as meaning that the terms of protection provided for by that directive apply in a situation where the work or subject matter at issue was, on 1 July 1995, protected as such in at least one Member State under that Member State’s national legislation on copyright and related rights and where the holder of such rights in respect of that work or subject matter, who is a national of a non-Member State, bene¤ted, at that date, from the protection provided for by those national provisions.
Toiseksi unionin tuomioistuin katsoi asiassa Sony Music Entertainment (C-240/07, tuomio 20.1.2009), että direktiivissä 2006/116/EY25 säädettyä tekijänoikeuden ja tiettyjen lähioikeuksien, käsitellyssä tapauksessa äänitteiden, suojan voimassaoloaikaa sovelletaan kyseisen direktiivin 10«artiklan 2 kohdan mukaan myös silloin, kun kyseessä oleva kohde ei milloinkaan ole saanut suojaa siinä jäsenvaltiossa, jossa suojaa vaaditaan. Mainitun säännöksen sanamuodosta ilmenee siis, että asetettu ensimmäinen vaihtoehtoinen edellytys liittyy siihen, että kyseessä olevaa kohdetta suojattiin aikaisemmin ainakin yhdessä jäsenvaltiossa.
The question whether, in the context of the provision, a holder of copyright-related rights in a work or subject matter who is a national of a non-Member State was protected on 1 July 1995 in at least one Member State must be assessed in the light of the national provisions of that Member State and not in the light of the national provisions of the Member State in which the protection for which that directive provides is sought.
Mainitun säännöksen yhteydessä kysymystä siitä, saiko sellainen tiettyyn teokseen tai kohteeseen kohdistuvien tekijänoikeuden lähioikeuksien haltija, joka oli kolmannen maan kansalainen, suojaa 1.7.1995 ainakin yhdessä jäsenvaltiossa, on arvioitava kyseisen jäsenvaltion kansallisten säännösten valossa eikä sen jäsenvaltion kansallisten säännösten valossa, jossa mainitussa direktiivissä säädettyä suojaa vaaditaan.
Such a conclusion is, moreover, supported by the objectives of harmonisation pursued by that directive and, in particular, that of providing for the same starting point for the calculation of the term of protection for copyright-related rights as well as the same term of protection for those rights throughout the Community.
Tätä johtopäätöstä tukevat myös mainitun direktiivin yhdenmukaistamistavoite ja erityisesti se, että sisämarkkinoiden toimivuuden varmistamiseksi tavoitteena on säätää sama lähtökohta tekijänoikeuden lähioikeuksien suojan voimassaoloajan laskemiselle sekä kyseisten oikeuksien suojan sama voimassaoloaika koko yhteisössä.
It follows that, in respect of a work or subject matter protected on 1 July 1995 in at least one Member State according to the national provisions of that Member State, the fact that the rightholder thus protected is a national of a non-Member State and is not entitled, in the Member State in which the term of protection provided for by Directive 2006/116 is sought, to protection under the national law of that Member State is not decisive for the application of Article 10(2) of that directive.
Kehitys ja toiminta maan kansalainen ja ettei tämä saa siinä jäsenvaltiossa, jossa direktiivissä 2006/116/EY säädettyä suoja-aikaa vaaditaan, kyseisen viimeksi mainitun jäsenvaltion kansallisen oikeuden mukaan suojaa, ei ole ratkaisevaa mainitun direktiivin 10 artiklan 2 kohdan soveltamisen kannalta.
What matters is whether the work or the subject matter at issue was covered by protection on 1 July 1995, under the national provisions of at least one Member State.
Merkitystä on nimittäin sillä, saiko kyseessä oleva teos tai kohde suojan 1.7.1995 ainakin yhden jäsenvaltion kansallisten säännösten nojalla.
Other sectors which have been harmonised at Community level have also given rise to litigation.
Oikeusriitoja on syntynyt myös muilla unionin tasolla yhdenmukaistetuilla aloilla.
In Case C-421/07 Damgaard (judgment of 2 April 2009), the Court was required to de¤ne more precisely the notion of advertising in the ¤eld of medicinal products for human use.
Asiassa Damgaard (C-421/07, tuomio 2.4.2009) unionin tuomioistuin täsmensi mainonnan käsitettä ihmisille tarkoitettujen lääkkeiden yhteydessä.
A journalist had been charged with having publicly disseminated information about the properties and availability of a medicinal product the marketing of which is not authorised in all of the Member States.
Eräs toimittaja oli syytettynä, koska hän oli levittänyt julkisesti tietoja sellaisen lääkkeen ominaisuuksista ja saatavuudesta, jonka kaupan pitäminen ei ole kaikissa jäsenvaltioissa sallittua.
Directive 2001/83/EC (26) provides for a high degree of consumer protection in the area of information and advertising relating to medicinal products.
Direktiivissä 2001/83/EY26 puolestaan säädetään korkeasta kuluttajansuojan tasosta lääkkeitä koskevan tiedottamisen ja mainonnan alalla.
The Court was therefore asked how Article 86 of Directive 2001/83, as amended by Directive 2004/27/EC (27), should be interpreted. It held that dissemination by a third party of information about a medicinal product, including its therapeutic or prophylactic properties, may be regarded as advertising within the meaning of that article, even though the third party in question is acting on his own initiative and completely independently, de jure and de facto, of the manufacturer and the seller of such a medicinal product.
Unionin tuomioistuin, jolta tiedusteltiin, miten direktiivin 2001/83/EY 86 artiklaa, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2004/27/EY27, on tässä tilanteessa tulkittava, totesi, että sitä, että kolmas osapuoli levittää tietoja lääkkeestä ja erityisesti sen sairauden hoitoon tai ehkäisyyn liittyvistä ominaisuuksista, voidaan pitää tässä artiklassa tarkoitettuna mainontana myös silloin, kun tämä kolmas osapuoli toimii omasta aloitteestaan ja oikeudellisesti ja tosiasiallisesti täysin riippumattomana tällaisen lääkkeen valmistajaan tai myyjään nähden.
The Court added that it is for the national court to determine whether that dissemination constitutes a form of door-to-door information, canvassing activity or inducement designed to promote the prescription, supply, sale or consumption of medicinal products.
Unionin tuomioistuin lisäsi, että kansallisen tuomioistuimen on määritettävä, onko tämä tietojen levittäminen sellaista ovelta ovelle tiedottamista, asiakkaitten hankintaa tai kannustamista, jonka tarkoituksena on edistää lääkkeiden määräämistä, luovutusta, myyntiä tai kulutusta.
In UTECA, the Court held that Directive 89/552/EEC on the coordination of certain provisions laid down by law, regulation or administrative action in Member States concerning the pursuit of tele-
Unionin tuomioistuin totesi edellä mainitussa asiassa UTECA, että televisiotoimintaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annettua direktiiviä 89/552/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/36/EY28, ja etenkin sen 3 artiklaa sekä EY 12 artiklaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä Espanjan lainsäädännölle, jolla televisiolähetystoiminnan harjoittajat velvoitetaan osoittamaan viisi prosenttia liiketoimintansa tuloista eurooppalaisten elokuvien ja tv-elokuvien ennakkorahoitukseen ja erityisesti 60«prosenttia tästä viidestä prosentista teoksille, joiden alkuperäiskieli on jokin kyseisen jäsenvaltion virallisista kielistä.
), more particularly Article 3
Tuomioistuimen mukaan ei myöskään voida katsoa, että
) Directive 2001/83/EC of the European Parliament and of the Council of 6 November 2001 on the Community code relating to medicinal products for human use (OJ 2001 L 311, p. 67).
Ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä 6.11.2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/83/EY (EYVL L 311, s. 67).
) Directive 2004/27/EC of the European Parliament and of the Council of 31 March 2004 amending Dir- ective 2001/83/EC on the Community code relating to medicinal products for human use (OJ 2004 L 136, p. 34).
Ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä annetun direktiivin 2001/83/EY muuttamisesta 31.3.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/27/EY (EYVL L 136, s. 34).
) Council Directive 89/552/EEC of 3 October 1989 on the coordination of certain provisions laid down by law, regulation or administrative action in Member States concerning the pursuit of television broadcasting activities (OJ 1989 L 298, p. 23).
Televisiotoimintaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 3.10.1989 annettu neuvoston direktiivi 89/552/ETY (EYVL L 298, s. 23).
Court of Justice a ‘reputation’ for the purposes of Article 9(1)(c) of Regulation (EC) No 40/94 (29).
Unionin tuomioistuin tällainen toimenpide menee pidemmälle kuin on tarpeen tämän päämäärän saavuttamiseksi.
Drawing an analogy with Case C-292/00 Davido§ [2003] ECR I-389, the Court held, ¤rst, that, notwithstanding the wording of Article 9(1)(c) and in the light of the overall scheme and objectives of the system of which Article 9(1)(c) of the regulation is part, the protection accorded to Community trade marks with a reputation cannot be less where a sign is used for identical goods and services than where a sign is used for non-similar goods or services.
Koska kieli ja kulttuuri liittyvät läheisesti toisiinsa, ei voida katsoa, että jäsenvaltion tavoittelemaan päämäärään, joka on jäsenvaltion yhden tai useamman virallisen kielen puolustaminen ja edistäminen, on välttämättä liitettävä muita kulttuuriin liittyviä kriteerejä, jotta se voi oikeuttaa jonkin perustamissopimuksessa taatun perusvapauden rajoittamisen.
Therefore, in the Court’s view, that article also bene-¤ts a Community trade mark with a reputation in the case of goods or services similar to those for which that mark is registered.
Tällainen toimenpide ei myöskään mene pidemmälle kuin on tarpeen tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi ainoastaan sillä perusteella, että kyseessä olevan rahoituksen saajista suurin osa on kyseisessä valtiossa sijaitsevia elokuvia tuottavia yrityksiä.
The Court then held that, in order to bene¤t from the protection a¥orded in that provision, a Community trade mark must be known by a signi¤cant part of the public concerned by the products or services covered by that trade mark, in a substantial part of the territory of the Community, and that, in view of the reputation of the mark PAGO International throughout the territory of a Member State, namely Austria, that territory could be considered to constitute a substantial part of the territory of the Community.
Se seikka, että tällainen kriteeri, johon kyseinen toimenpide perustuu, eli kielellinen kriteeri, voi muodostaa edun elokuvia tuottaville yrityksille, jotka työskentelevät kyseisessä kriteerissä tarkoitetulla kielellä ja joista suurin osa voi siksi olla käytännössä lähtöisin jäsenvaltiosta, jossa kyseinen kieli on virallinen kieli, kuuluu erottamattomasti tavoiteltuun päämäärään.
In this ¤eld the Court has been faced with novel issues.Case C-44/08 Akavan Erityisalojen Keskuslitto AEK and Others (judgment of 10 September 2009) provided the Court with the opportunity to give judgment, for the ¤rst time, on the obligation to provide information and hold consultations laid down in Article 2 of Directive 98/59/EC on the approximation of the laws of the Member States relating to collective redundancies (30).
Tällainen seikka ei voi sellaisenaan olla osoitus siitä, että kyseessä oleva toimenpide ei ole oikeasuhteinen, sillä muuten vaarana on, että poistetaan merkitys siltä, että jäsenvaltion tavoittelema päämäärä, joka koskee sen yhden tai useamman virallisen kielen puolustamista ja edistämistä, on tunnustettu yleistä etua koskevaksi pakottavaksi syyksi.
As regards the time at which the obligation to hold consultations arises, the Court considered that it is the adoption, within a group of undertakings, of strategic decisions or of changes in activities which compel the employer to contemplate or to plan for collective redundancies that gives rise to an obligation on that employer to consult with workers’ representatives.
Unionin tuomioistuin täsmensi EY 12 artiklan osalta, että tätä määräystä voidaan soveltaa itsenäisesti ainoastaan sellaisiin yhteisön oikeuden sääntelemiin tilanteisiin, joita varten perustamissopimuksessa ei ole erityisiä syrjinnän kieltäviä sääntöjä.
In addition, it noted that the time at which that obligation arises does not depend on whether the employer is already able to supply to the workers’ representatives all the information required in Article 2(3)(b) of Directive 98/59.
Syrjintäkiellon periaate on kuitenkin toteutettu työntekijöiden vapaan liikkuvuuden, sijoittautumisvapauden, palvelujen vapaan liikkuvuuden ja pääomien vapaan liikkuvuuden alalla EY 39 artiklan 2 kohdalla sekä EY 43, EY 49 ja EY 56 artiklalla.
So far as concerns designation of the person responsible for the obligation to hold consultations, the Court stated that the only party on whom the obligations to inform, consult and notify are imposed is the employer.
Tältä alalta voidaan mainita asia PAGO International (C-301/07, tuomio 8.10.2009), jossa täsmennettiin edellytyksiä sille, että tavaramerkki on asetuksen (EY) N:o 40/9429 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettu ”laajalti tunnettu”tavaramerkki.
An undertaking which controls the employer, even if it can take decisions which are binding on the latter, does not have the status of employer.
Unionin tuomioistuin noudatti analogisesti asiassa Davido¤ (C-292/00, tuomio 9.1.2003, Kok. 2003, s.
In the case of a group of undertakings consisting of a parent company and one or more subsidiaries, the obligation to hold consultations with the workers’ representatives falls on the subsidiary which has the status of employer only once that subsidiary, within which collective redundancies may be made, has been identi¤ed.
Niinpä tällä artiklalla annetaan unionin tuomioistuimen mukaan laajalti tunnetulle tavaramerkille suojaa yhtä lailla sellaisten tavaroiden tai palvelujen osalta, jotka ovat samoja tai samankaltaisia kuin ne, joille mainittu tavaramerkki on rekisteröity.
As regards the conclusion of the consultation procedure, the Court stated that, in the case of a group of undertakings, the consultation procedure must be concluded by the subsidiary a¥ect-ed by the collective redundancies before that subsidiary, on the direct instructions of its parent company or otherwise, terminates the contracts of the employees who are to be a¥ected by those redundancies.
Unionin tuomioistuin katsoi lopuksi, että jotta yhteisön tavaramerkki saisi tässä säännöksessä säädettyä suojaa, merkittävän osan tämän tavaramerkin kattamien tavaroiden tai palvelujen kohderyhmästä on tunnettava se olennaisessa osassa yhteisöä ja että, kun otetaan huomioon tavaramerkin PAGO International tunnettuus koko jäsenvaltion, tässä tapauksessa Itävallan, alueella, tämän alueen voidaan katsoa muodostavan olennaisen osan yhteisön aluetta.
(29) Council Regulation (EC) No 40/94 of 20 December 1993 on the Community trade mark (OJ 1994 L 11, p.
Yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annettu asetus (EY) N:o 40/94 (EYVL L 11, s. 1).
In Case C-12/08 Mono Car Styling (judgment of 16 July 2009), the Court ruled, here too for the ¤rst
Tällä alalla unionin tuomioistuin joutui ottamaan kantaa uudenlaisiin ongelmiin.
31) grants an individual right to employees who time, on the question whether Directive 98/59 ( wish to query whether the information and consultation procedure has been complied with.
Se täsmensi lisäksi, että tämän velvoitteen syntyminen ei riipu siitä, pystyykö työnantaja jo antamaan työntekijöiden edustajille kaikki direktiivin 98/59/EY 2 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa vaaditut tiedot.
In its view, the right to information and consultation provided for in Directive 98/59, in particular in Article 2, is intended to bene¤t workers as a collective group and is therefore collective in nature.
Unionin tuomioistuin esitti sen tahon määrittämisen osalta, jolla on velvollisuus neuvotella, että tiedottamista, neuvottelemista ja ilmoittamista koskevat velvollisuudet koskevat ainoastaan työnantajaa.
The level of protection of that collective right required by Article 6 of the directive is reached where the applicable national rules give workers’ representatives a right to act which is not limited by spe-ci¤c conditions.
Yritys, jonka määräysvallassa työnantaja on, ei ole työnantaja, vaikka se voi tehdä viimeksi mainittua sitovia päätöksiä.
Article 6 of Directive 98/59, read in conjunction with Article 2, is to be interpreted, therefore, as not precluding national rules which introduce procedures intended to permit both workers’ representatives and the workers themselves as individuals to ensure compliance with the obligations laid down in that directive, but which limit the individual right of action of workers in regard to the complaints which may be raised and make that right subject to the requirement that workers’ representatives should ¤rst have raised objections with the employer and that the worker concerned has informed the employer in advance of his intention to query whether the information and consultation procedure has been complied with.
Tilanteessa, jossa konserni muodostuu emoyhtiöstä ja yhdestä tai useammasta tytäryhtiöstä, velvollisuus neuvotella työntekijöiden edustajien kanssa syntyy siinä tytäryhtiössä, joka on työnantaja, vasta, kun tämä tytäryhtiö, jossa työntekijöiden joukkovähentäminen voidaan toteuttaa, on yksilöity.
The Court also noted that, in applying domestic law, the national court is required, applying the principle of interpreting national law in conformity with Community law, to consider all the rules of national law and to interpret them, so far as possible, in the light of the wording and purpose of a directive in order to achieve an outcome consistent with the objective pursued by the directive.
Unionin tuomioistuin täsmensi neuvottelumenettelyn päättämisen osalta, että kun kysymyksessä on konserni, on tytäryhtiön, jota joukkovähentäminen koskee, saatettava neuvottelumenettely päätökseen ennen kuin se mahdollisesti emoyhtiönsä antaman välittömän ohjeen perusteella irtisanoo niiden työtekijöiden työsopimukset, joita tämä joukkovähentäminen koskee.
In Case C-116/08 Meerts (judgment of 22 October 2009), the Court was presented with the opportunity to de¤ne more precisely the rights of an employee who has been dismissed while on parttime parental leave, as set out in Directive 96/34/EC on the framework agreement on parental leave concluded by UNICE, CEEP and the ETUC (32).
31 mäistä kertaa kantaa siihen, annetaanko direktiivillä 98/59/EY niille työntekijöille, jotka tahtovat riitauttaa tiedonanto- ja neuvottelumenettelyn menettelyvirheen vuoksi, yksilöllinen oikeus tähän.
On the basis of the fact that Clause 2.6 of the framework agreement states that rights acquired or in the process of being acquired by the worker on the date on which parental leave starts are to be maintained as they stand until the end of parental leave, the Court held that it is apparent from both the wording of that provision and its context that that provision is intended to avoid the loss of or reduction in rights derived from an employment relationship, acquired or being acquired, to which the worker is entitled when he starts parental leave, and to ensure that, at the end of that leave, with regard to those rights, he will ¤nd himself in the same situation as that in which he was before the leave.
Sen mukaan direktiivissä 98/59/EY ja erityisesti sen 2 artiklassa säädetty oikeus saada tietoja ja tulla kuulluksi on perustettu työntekijöille ryhmänä ja se on luonteeltaan kollektiivinen.
Having regard to the objective of equal treatment between men and women which is pursued by the framework agreement on parental leave, the obligation to respect rights acquired or being acquired must be interpreted as articulating a particularly important principle of Community social law which cannot be interpreted restrictively.
Tältä kollektiivisen oikeuden tarjoamalta suojalta direktiivin 6 artiklassa edellytettävä taso on saavutettu, kun sovellettavassa kansallisessa lainsäädännössä työntekijöiden edustajille on annettu kanneoikeus, jolle ei ole asetettu rajoituksia tai erityisiä edellytyksiä.
It is clear from the objectives of the framework agreement on parental leave that the concept of‘rights acquired or in the process of being acquired’in the framework agreement covers all the rights and bene¤ts, whether in cash or in kind, derived directly or indirectly from the employment relationship, which the worker is
Direktiivin 98/59/EY 6 artiklaa, luettuna yhdessä sen 2 artiklan kanssa, on tulkittava siten, ettei se ole esteenä kansalliselle sääntelylle, jolla on otettu käyttöön menettelyt, joiden avulla sekä työntekijöiden edustajat että työntekijät kukin erikseen voivat valvoa direktiivissä säädettyjen velvoitteiden noudattamista, mutta jolla työntekijöiden erillistä kanneoikeutta rajoitetaan sen osalta, mihin seikkoihin he voivat vedota, ja jossa tämän kanneoikeuden käyttämiselle asetetaan se edellytys, että työntekijöiden edustajat ovat ensin esittäneet vastalauseensa työnantajalle ja että asianomainen työntekijä on ensin ilmoittanut työnantajalle riitauttavansa tiedottamis- ja kuulemismenettelyn noudattamisen.
15 December 1997 (OJ 1998 L 10, p. 24).
Katso edellinen kohta.
The Court came to the conclusion that the framework agreement on parental leave precludes, where an employer unilaterally terminates a worker’s full-time employment contract of inde¤nite duration, without urgent cause or without observing the statutory period of notice, whilst the worker is on parttime parental leave, the compensation to be paid to the worker from being determined on the basis of the reduced salary being received when the dismissal takes place.
Unionin tuomioistuin huomautti myös, että kansallisen tuomioistuimen on kansallista oikeutta soveltaessaan tarkasteltava kansallisia oikeussääntöjä yhteisön oikeuden mukaisen kansallisen oikeuden tulkinnan periaatteen mukaisesti kokonaisuutena ja tulkittava kansallista oikeutta mahdollisimman pitkälle direktiivin sanamuodon ja tarkoituksen mukaisesti direktiivillä tavoitellun tuloksen saavuttamiseksi.
In Case C-88/08 Hütter (judgment of 18 June 2009), the Court held that national law which excludes periods of employment completed before the age of 18 from being taken into account for the purpose of determining the incremental step at which contractual public servants of a Member State are graded amounts to discrimination on the grounds of age which cannot legitimately be justi¤ed and which is, therefore, contrary to Community law.
Niinpä siltä osin kuin direktiivin 98/59/EY 2 artikla on esteenä sellaiselle kansalliselle sääntelylle, jolla rajoitetaan joukkovähentämistä harkitsevalle työnantajalle kuuluvia velvoitteita suhteessa tässä direktiivissä säädettyihin velvoitteisiin, kansallisen tuomioistuimen on näin toimivaltansa rajoissa taattava se, että tällaiselle työnantajalle kuuluvia velvoitteita ei rajoiteta suhteessa direktiivin 2 artiklassa säädettyihin velvoitteisiin.
In its judgment, it found that such legislation, which establishes a di¥erence in treatment between persons based on the age at which they acquired their professional experience, establishes a difference in treatment directly based on the criterion of age, within the meaning of Article 2(1) and (2)(a) of Directive 2000/78/EC (33).
Unionin tuomioistuimella oli asiassa Meerts (C-116/08, tuomio 22.10.2009) tilaisuus täsmentää osittaisen vanhempainvapaan aikana irtisanotun työntekijän UNICE:n, CEEP:n ja EAY:n vanhempainlo-
The Court then noted that the objectives pursued by the legislation at issue, namely to not treat a general secondary education less favourably than a vocational education and to promote integration into the labour market of young people who have pursued a vocational education, are legitimate objectives for the purposes of Article 6(1) of Directive 2000/78.
32 masta tekemää puitesopimusta koskevaan direktiiviin 96/34/EY perustuvia oikeuksia.