natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Since, as the Advocate General has observed, in point 56 of his Opinion, under Article 249 EC directives are binding as to the result to be achieved upon each Member State to which they are addressed and since the Community legislature excluded certain contracts from the scope of Directive 93/37, in particular by laying down thresholds, the Member States are not required to adopt, in the legislation transposing that directive, provisions recalling the obligation to comply with Articles 43 EC and 49 EC, which is applicable only in the circumstances set out in paragraph 66 of this judgment.
Siltä osin kuin yhtäältä, kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 56 kohdassa todennut, EY 249 artiklan mukaan direktiivit velvoittavat saavutettavaan tulokseen nähden jokaista jäsenvaltiota, jolle ne on osoitettu, ja toisaalta yhteisöjen lainsäätäjä on jättänyt muun muassa kynnysarvot vahvistamalla tietyt sopimukset direktiivin 93/37 soveltamisalan ulkopuolelle, jäsenvaltiot eivät ole velvollisia antamaan kyseisen direktiivin täytäntöön panemista koskevassa lainsäädännössään säännöksiä, joissa tuodaan esiin velvollisuus noudattaa EY 43 ja EY 49 artiklaa, joita sovelletaan ainoastaan tämän tuomion edellä olevassa kohdassa esitetyin edellytyksin.
The fact that the Italian legislature did not adopt such provisions with respect to public contracts for infrastructure works executed by the holder of a building permit or an approved estate plan the value of which is below the threshold for application of Directive 93/37, for cases where the existence of a certain crossborder interest is established, does not call into question the applicability of Articles 43 EC and 49 EC to those contracts.
Sillä, että Italian lainsäätäjä ei ole tältä osin ryhtynyt toimenpiteisiin siltä osin kuin on kyse julkisista hankinnoista, jotka koskevat yhdyskuntateknisiä urakoita, joiden arvo alittaa direktiivin 93/37 soveltamiskynnyksen ja jotka rakennusluvan tai hyväksytyn rakennussuunnitelman haltija toteuttaa, ei kuitenkaan kyseenalaisteta EY 43 ja EY 49 artiklan sovellettavuutta mainittuihin hankintoihin, jos osoitetaan, että on olemassa varma rajat ylittävä intressi.
Therefore, the second complaint, in so far as it is based on the infringement of fundamental rules of the Treaty, must be dismissed.
Tämän perusteella toinen kanneperuste on hylättävä siltä osin kuin se perustuu perustamissopimuksen perustavanlaatuisten sääntöjen rikkomiseen.
Second, as regards the scope of Article 2(5) of Law No 109/1994 in the light of the requirements of Directive 93/37, according to settled caselaw the fact that a provision of national law allowing direct execution by the holder of a building permit or an approved estate plan of infrastructure works which offset the whole or part of the contribution payable in respect of the permit forms part of a set of urban development regulations which are of a special nature and pursue a specific aim that is separate from Directive 93/37 is not sufficient to exclude the direct execution of works from the scope of the directive when the elements needed to bring it within the scope of the directive are present (see Ordine degli Architetti and Others, paragraph 66).
Siltä osin kuin toiseksi on kyse lain nro 109/1994 2 §:n 5 momentin soveltamisalasta direktiivin 93/37 oikeussääntöihin nähden, on aluksi huomautettava, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan se, että kansallisen oikeuden säännös, jonka mukaan rakennusluvan tai hyväksytyn rakennussuunnitelman haltija voi toteuttaa suoraan yhdyskuntateknisen urakan, jonka kustannukset vähennetään kokonaan tai osittain rakennusluvan myöntämisen yhteydessä suoritettavista maksuista, on osa sellaista yhdyskuntasuunnittelua koskevien sääntöjen kokonaisuutta, jolla on sille ominaiset piirteensä ja jolla on erityinen tavoite, joka eroaa direktiivin 93/37 tavoitteesta, ei riitä sen toteamiseksi, ettei yhdyskuntateknisen urakan suora toteuttaminen kuulu viimeksi mainitun direktiivin soveltamisalaan silloin, kun kyseisen direktiivin soveltamisedellytykset muuten täyttyvät (ks. em. asia Ordine degli Architetti ym., tuomion 66 kohta).
Furthermore, it is clear from Article 6(3) of Directive 93/37 that, where a work is subdivided into several lots, each one the subject of a contract, the value of each lot must be taken into account for the purpose of calculating the amount referred to in Article 6(1) which determine whether or not the directive is applicable to all the lots.
Lisäksi direktiivin 93/37 6 artiklan 3 kohdasta seuraa, että jos rakennusurakka on jaettu useisiin osiin, joista jokaisesta on tehty eri hankintasopimus, kunkin osan arvo on otettava huomioon laskettaessa saman artiklan 1 kohdassa tarkoitettua arvoa, jonka perusteella määritetään, sovelletaanko kyseistä direktiiviä kaikkiin osiin.
Therefore, as the Advocate General has stated in point 88 of his Opinion, if the agreement concluded between a private person who is the owner of development land and the municipal authority satisfies the criteria for the definition of a ‘public works contract’ within the meaning of Article 1(a) of Directive 93/37, which are set out in paragraph 45 of this judgment, the estimated value which must in principle be taken into account in order to ascertain whether the threshold set by the directive is attained and whether, therefore, the award of the contract must comply with the rules on advertising laid down therein, may be calculated solely by reference to the total value of the various works, by adding together the value of the various lots.
Näin ollen, kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 88 kohdassa huomauttanut, silloin kun yksityishenkilön, joka on rakennuspaikkasuunnitelman kohteena olevien maa-alueiden omistaja, ja kunnallisviranomaisen välillä tehty sopimus täyttää direktiivin 93/37 1 artiklan a alakohdassa tarkoitetun ”julkista rakennusurakkaa koskevan sopimuksen” käsitteen määrittelyperusteet, jotka on esitetty tämän tuomion 45 kohdassa, se ennakoitu arvo, joka on lähtökohtaisesti otettava huomioon tarkastettaessa sitä, onko kyseisessä direktiivissä vahvistettu kynnysarvo ylitetty ja onko tämän johdosta sopimusta tehtäessä noudatettava direktiivissä asetettuja julkistamista koskevia sääntöjä, voidaan ymmärtää vain eri rakennustöiden ja -urakoiden kokonaisarvon kannalta, joka saadaan laskemalla yhteen eri osien arvot.
By providing for an award procedure which complies with the requirements of Directive 93/37 only where the estimated value of each of those lots, taken individually, exceeds the threshold for application of the directive, Italian law infringes the directive.
Koska Italian lainsäädännössä säädetään direktiivin 93/37 oikeussääntöjen mukaisesta sopimuksentekomenettelystä pelkästään siinä tilanteessa, jossa näistä osista kunkin ennakoitu arvo ylittää erikseen tarkasteltuna direktiivin soveltamiskynnyksen, kyseinen lainsäädäntö on ristiriidassa tämän direktiivin kanssa.
It is clear from the foregoing that Article 2(5) of Law No 109/1994 fails to comply with the requirements of Directive 93/37 by improperly limiting use of the procedures established by the directive.
Edellä olevasta seuraa, että lain nro 109/1994 2 §:n 5 momentti ei ole direktiivin 93/37 vaatimusten mukainen, koska sillä rajoitetaan aiheettomasti sitä, milloin kyseisessä direktiivissä käyttöön otettuja menettelyjä on noudatettava.
The third complaint
Kolmas kanneperuste
The third complaint concerns the award of the design, supervision and inspection of works in the context of public service contracts the value of which is below the threshold for the application of the relevant Community provisions.
Kolmas kanneperuste koskee rakennustöiden suunnittelu, johtamis- ja tarkastustehtävien myöntämistä julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten yhteydessä, joiden arvo alittaa asiaa koskevien yhteisön säännösten soveltamiskynnykset.
According to Articles 17(12) and 30(6a) of Law No 109/1994, public service contracts for the design and supervision of works and inspection of the works, the estimated value of which is below the threshold for the application of Directive 92/50, may be awarded to persons trusted by the awarding entity.
Lain nro 109/1994 17 §:n 12 momentin ja 30 §:n 6 bis momentin mukaan julkisia palveluhankintoja koskevat sopimukset, joiden kohteena ovat rakennustöiden suunnittelu ja johtamistehtävät sekä kyseisten töiden täytäntöönpanoa koskevat tarkastustehtävät ja joiden ennakoitu arvo alittaa direktiivin 92/50 soveltamiskynnyksen, voidaan tehdä hankintaelimen luottamusta nauttivien henkilöiden kanssa.
The Commission criticises those provisions, which allow the use of a method of awarding the public service contracts concerned that excludes any form of advertising, on the ground that, although those contracts do not fall within the scope of Directive 92/50, they remain subject to the rules of the Treaty on the freedom to provide services and freedom of establishment as well as to the principles of nondiscrimination, equal treatment, proportionality and transparency.
Komissio arvostelee näitä säännöksiä, joilla annetaan mahdollisuus käyttää asianomaisia julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekotapaa, johon ei liity mitään julkisuutta, sillä perusteella, että vaikka kyseiset sopimukset eivät kuulu direktiivin 92/50 soveltamisalaan, niihin sovelletaan kuitenkin palvelujen vapaata liikkuvuutta ja sijoittautumisvapautta koskevia perustamissopimuksen määräyksiä sekä syrjintäkieltoa, yhdenvertaista kohtelua, oikeasuhteisuutta ja avoimuutta koskevia periaatteita.
The Italian Republic submits that any rule of secondary legislation must be interpreted on the basis of the general principles of the Treaty and that any interpretation which deviates from them would be unlawful.
Italian tasavalta väittää, että kaikkia johdetun oikeuden sääntöjä on tulkittava perustamissopimuksen yleisten periaatteiden pohjalta ja että mikä tahansa niistä poikkeava tulkinta on lainvastainen.
In any event, any unlawfulness can only arise from an incorrect application of the rule to a particular case.
Mahdollinen lainvastaisuus voi kuitenkin perustua ainoastaan säännön virheelliseen soveltamiseen johonkin yksittäistapaukseen.
Therefore, when transposing Community law, there cannot be a requirement to refer specifically to the provisions of the Treaty.
Näin ollen yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanovaiheessa ei voi olla olemassa velvollisuutta viitata nimenomaisesti perustamissopimuksen määräyksiin.
It adds that a ministerial circular drew the attention of contracting authorities to the requirement to comply with the general principles of nondiscrimination, equal
Se toteaa vielä, että hallinnollisessa soveltamisohjeessa oli kiinnitetty hankintaviranomaisten huomiota siihen, että niiden on noudatettava syrjintäkieltoa, yhdenvertaista
COMMISSION v ITALY treatment and transparency and that, in any event, direct award of the contracts concerned to trusted persons may take place only after their professional experience and professional capacity have been checked.
KOMISSIO v. ITALIA kohtelua ja avoimuutta koskevia yleisiä periaatteita, ja että asianomaiset sopimukset voidaan joka tapauksessa tehdä suoraan luottamusta nauttivien henkilöiden kanssa vasta sen jälkeen, kun heidän ammattikokemuksensa ja -pätevyytensä on varmistettu.
It is settled case-law, as stated in paragraph 66 of this judgment, that public service contracts falling outside the scope of Directive 92/50 which have been shown to be of certain crossborder interest remain subject to the fundamental freedoms laid down by the Treaty in the circumstances specified in the caselaw set out in that paragraph.
On selvää, kuten tämän tuomion 66 kohdassa on todettu, että sellaisiin julkisia palveluhankintoja koskeviin sopimuksiin, jotka eivät kuulu direktiivin 92/50 soveltamisalaan ja joiden osalta on todettu, että niihin liittyy varma rajat ylittävä intressi, sovelletaan edelleen perustamissopimuksessa määrättyjä perusvapauksia mainitussa kohdassa esitetyssä oikeuskäytännössä tarkennetuin edellytyksin.
Since the obligations arising from primary law that relate to equal treatment and transparency are therefore automatically applicable to those contracts — which are nevertheless excluded from the scope of Directive 92/50 on account of their value — in so far as the conditions laid down by that caselaw are satisfied, there is no requirement for the national legislation transposing the directive to recall them expressly.
Koska yhdenvertaista kohtelua ja avoimuutta koskevia, primaarioikeudesta johtuvia velvoitteita sovelletaan siten enemmittä toimitta kyseisiin sopimuksiin, jotka eivät kuitenkaan arvonsa perusteella kuulu mainitun direktiivin soveltamisalaan, siltä osin kuin kyseisessä oikeuskäytännössä vahvistetut edellytykset täyttyvät, ei voida edellyttää, että ne tuodaan nimenomaisesti esiin mainitun direktiivin täytäntöön panemiseksi annetussa kansallisessa lainsäädännössä.
Therefore, the third complaint must be dismissed.
Kolmas kanneperuste on näin ollen hylättävä.
The fourth and fifth complaints
Neljäs ja viides kanneperuste
The fourth complaint concerns the provisions of Article 27(2) of Law No 109/1994, according to which, if the contracting authorities are unable to carry out the supervision of works which is as a rule the responsibility of their technical departments, those activities are entrusted to the project designer within the meaning of Article 17(4) thereof.
Neljäs kanneperuste koskee lain nro 109/1994 27 §:n 2 momentin säännöksiä, joiden mukaan silloin, kun hankintaviranomaiset eivät voi hoitaa niiden teknisille yksiköille lähtökohtaisesti kuuluvia rakennustöiden johtamistehtäviä, kyseiset tehtävät annetaan mainitun lain 17 §:n 4 momentissa tarkoitetulle hankkeesta vastuussa olevalle suunnittelijalle.
The fifth complaint relates to the award of testing and of inspection tasks in respect of public works, as governed by Article 28(4) of Law No 109/1994 and Article 188 of DPR No 554/1999.
Viides kanneperuste koskee julkisten rakennustöiden testaus- ja tarkastustöiden myöntämistä, sellaisena kuin siitä säädetään lain nro 109/1994 28 §:n 4 momentissa ja DPR:n nro 554/1999 188 §:ssä.
It is clear from a combined reading of those provisions that although those tasks are, as a rule, the responsibility of the technical departments of the contracting authorities, where a lack of staff has been established and certified by the person responsible for the procedure the authority may award the tasks to third parties featured on lists drawn up for that purpose by the Ministry of Public Works, without using the procedures relating to the opening of contracts up to competition.
Yhdessä tarkasteltuina kyseisistä säännöksistä seuraa, että vaikka kyseiset tehtävät kuuluvat lähtökohtaisesti hankintaviranomaisten teknisille yksiköille, silloin kun menettelystä vastaava henkilö toteaa ja vahvistaa, ettei henkilökuntaa ole, viranomainen voi antaa mainitut tehtävät sellaisten kolmansien henkilöiden hoidettavaksi, jotka mainitaan yleisten töiden ministeriön tätä tarkoitusta varten laatimissa luetteloissa, ilman että kilpailuttamismenettelyitä sovelletaan.
In the Commission’s view, since Articles 27(2) and 28(4) of Law No 109/1994 allow the public service contracts concerned to be directly awarded without competition, they infringe, depending on the value of those contracts, either Directives 92/50 and 93/38 or Articles 43 EC and 49 EC.
Komissio katsoo, että lain nro 109/1994 27 §:n 2 momentti ja 28 §:n 4 momentti ovat siltä osin kuin niiden mukaan kysymyksessä olevat julkisia palveluhankintoja koskevat sopimukset on mahdollista tehdä suoraan ilman kilpailuttamista ristiriidassa mainittujen sopimusten arvon mukaan joko direktiivien 92/50 ja 93/38 kanssa tai EY 43 ja EY 49 artiklan kanssa.
The Italian Republic replies that it took formal notice of the criticisms made by the Commission and, as a result, it has amended its legislation by adopting Community Law 2004.
Italian tasavalta väittää, että se on ottanut huomioon komission esittämät arvostelut ja että se on tämän johdosta muuttanut lainsäädäntöään antamalla vuoden 2004 yhteisölain.
It must be noted as a preliminary point that, in accordance with the caselaw set out in paragraph 42 of this judgment, only the national legislation in force on 15 December 2003 may be taken into account in assessing the complaints made by the Commission.
Alustavasti on huomautettava, että tämän tuomion 42 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaan ainoastaan 15.12.2003 voimassa ollut kansallinen lainsäädäntö on otettava huomioon arvioitaessa komission esittämiä kanneperusteita.
As the Advocate General has noted, in point 101 of his Opinion, supervision and the inspection of works are included in Category No 12 of both Annex I A to Directive 92/50 and Annex XVI A to Directive 93/38.
Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 101 kohdassa kuitenkin todennut, rakennustöiden johtaminen ja niiden tarkastamista koskevat tehtävät kuuluvat sekä direktiivin 92/50 liitteessä I A että direktiivin 93/38 liitteessä XVI A olevaan pääluokkaan 12.
It is clear, first, from Article 8 of Directive 92/50 that contracts which have as their object services listed in Annex I A are to be awarded in particular in accordance with
Tältä osin yhtäältä direktiivin 92/50 8 artiklasta seuraa, että mainitussa liitteessä I A lueteltuja palveluja koskevat sopimukset tehdään erityisesti kyseisen direktiivin III
Therefore, in so far as contracts for the supervision of works must be awarded in accordance with the rules laid down by Directives 92/50 and 93/38, the direct award to the project designer, as resulting from Article 27(2) of Law No 109/1994, infringes those directives as regards contracts which, having regard to their value, fall within the scope of the directives.
Näin ollen siltä osin kuin rakennustöiden johtamista koskevat sopimukset on tehtävä direktiiveissä 92/50 ja 93/38 vahvistettujen sääntöjen mukaisesti, niitä koskevan sopimuksen tekeminen suoraan suunnittelijan kanssa, sellaisena kuin se seuraa lain nro 109/1994 27 §:n 2 momentista, on ristiriidassa näiden direktiivien kanssa niiden sopimusten osalta, jotka kuuluvat arvonsa perusteella kyseisten direktiivien soveltamisalaan.
Likewise, in so far as contracts for inspection works must be awarded in accordance with the rules laid down by Directives 92/50 and 93/38, the award to third parties in the circumstances set out in Article 28(4) of Law No 109/1994 and Article 188 of DPR No 554/1999 infringes those directives as far as concerns the contracts included in their scope.
Samoin siltä osin kuin rakennustöiden tarkastamista koskevat sopimukset on tehtävä direktiiveissä 92/50 ja 93/38 vahvistettujen sääntöjen mukaan, niitä koskevan sopimuksen tekeminen kolmansien henkilöiden kanssa lain nro 109/1994 28 §:n 4 momentissa ja DPR:n nro 554/1999 188 §:ssä mainituin edellytyksin on ristiriidassa kyseisten direktiivien kanssa niiden soveltamisalaan kuuluvien sopimusten osalta.
In the second place, in the case of contracts in respect of which the value of the services concerned is below the threshold for application of Directives 92/50 and 93/38, as stated in paragraphs 68 and 82 of this judgment the absence from the applicable national provisions of any express reference to the application of the obligations arising from the Treaty does not mean that there is no need to comply with the principle of equal treatment and the obligation of transparency when awarding those contracts in so far as the conditions laid down by the caselaw recalled in paragraph 66 of this judgment are satisfied.
Siltä osin kuin toiseksi on kyse sopimuksista, joiden osalta asianomaisten palvelujen arvo alittaa direktiivien 92/50 ja 93/38 soveltamiskynnyksen, se, ettei perustamissopimuksesta johtuvien velvoitteiden soveltamisesta ole nimenomaista mainintaa sovellettavissa kansallisissa säännöksissä, ei voi merkitä sitä, kuten tämän tuomion 68 ja 82 kohdassa on todettu, ettei yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja avoimuusvelvoitetta tarvitse noudattaa näitä sopimuksia tehtäessä siltä osin kuin tämän tuomion 66 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä vahvistetut edellytykset täyttyvät.
Therefore, the fourth and fifth pleas must be dismissed in so far as they refer to the infringement of Articles 43 EC and 49 EC but are well founded as to the remainder.
Tämän perusteella neljäs ja viides kanneperuste on hylättävä siltä osin kuin ne koskevat EY 43 ja EY 49 artiklan rikkomista, mutta ne ovat perusteltuja muilta osin.
The sixth complaint
Kuudes kanneperuste
The sixth complaint concerns Articles 37a to 37c of Law No 109/1994, pursuant to which the authorities may allow the execution by third parties of public works which can be exploited commercially, in accordance with a specific award procedure.
Kuudes kanneperuste koskee lain nro 109/1994 37 bis–37 quater §:ää, joiden mukaan viranomaiset voivat antaa erityistä sopimuksentekomenettelyä noudattaen niihin kuulumattomien henkilöiden toteuttaa julkisia rakennusurakoita, joita voidaan hyödyntää kaupallisesti.
During the first stage, third parties are invited to submit, as promoters, proposals for the award of concessions, in respect of which the costs are assumed wholly or in part by the promoters.
Ensimmäisessä vaiheessa kolmansia pyydetään rakennuttajina esittämään tarjouksia konsessiosopimusten tekemiseksi siten, että nämä rakennuttajat vastaavat osittain tai kokonaan urakoiden kustannuksista.
Once the proposals submitted have been evaluated, those considered to be in the public interest are selected in a second stage, in the course of which, with respect to each proposal selected, a restricted tender procedure is opened with a view to selecting two further offers.
Sen jälkeen kun tarjoukset on arvioitu, valitaan yleisen edun mukaisiksi katsotut tarjoukset toisessa vaiheessa, jonka kuluessa aloitetaan kunkin valitun ehdotuksen osalta rajoitettu tarjouspyyntömenettely, jolla pyritään valitsemaan kaksi tarjousta.
A negotiated procedure is then opened by the contracting authority with the promoter and the other third parties who have submitted the two best offers in the tender procedure, the promoter having the opportunity to adapt his proposal to the offer considered most suitable by the contracting authority.
Tämän jälkeen hankintaviranomainen aloittaa neuvottelumenettelyn rakennuttajan ja niiden muiden kolmansien kanssa, jotka ovat esittäneet kaksi parhainta tarjousta mainitussa tarjouspyyntömenettelyssä, ja rakennuttajalla on mahdollisuus mukauttaa ehdotustaan siihen ehdotukseen, jonka hankintaviranomainen katsoo olevan soveliain.
The Commission submits that those rules are liable to constitute an infringement of the principle of equal treatment.
Komissio katsoo, että kyseinen lainsäädäntö on omiaan loukkaamaan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.
It takes the view that the rules for opening the concession up to competition favour the promoter as compared with all the other potential tenderers for two reasons.
Se näet katsoo, että konsessiosopimuksen kilpailuttamista koskevilla yksityiskohtaisilla säännöillä annetaan rakennuttajalle kaksinkertainen etu kaikkiin muihin potentiaalisiin kilpailijoihin verrattuna.
First, the promoter is automatically invited to take part in the negotiated procedure for the award of the concession, irrespective of any comparison between his proposal and the offers submitted by the participants in the previous tendering procedure.
Yhtäältä rakennuttajaa pyydetään automaattisesti osallistumaan neuvottelumenettelyyn konsessiosopimuksen tekemiseksi rakennuttajan tarjouksen ja tarjouspyyntömenettelyyn osallistuneiden esittämien tarjousten välisestä vertailusta riippumatta.
Second, the promoter has the opportunity to amend his proposal during the negotiated procedure in order to adapt it to the tender considered by the contracting authority to be the most suitable.
Toisaalta rakennuttajalla on komission mukaan mahdollisuus muuttaa tarjoustaan neuvottelumenettelyn kuluessa sen mukauttamiseksi siihen tarjoukseen, jonka hankintaviranomainen katsoo olevan soveliain.
In reality, that advantage amounts to the recognition of a right of priority for the promoter in the award of the concession.
Kyseinen etu tarkoittaa konkreettisesti mainitulle rakennuttajalle tunnustettua etuoikeutta konsessiosopimuksen tekomenettelyssä.