natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Did we in fact do what we set out to do?
Tehtiinkö sitä, mitä alun perin suunniteltiin?
Who participated in the programme and why; who did not participate and why?
Keitä ohjelmiin osallistui ja miksi? Ja toisaalta, ketkä eivät osallistuneet ja miksi?
For whom did the programme work (or not work)?
Kenelle ohjelmasta oli hyötyä (ja kenelle ei)?
What were the critical factors determining the outcome?
Mitkä tekijät vaikuttivat ratkaisevasti tuloksiin?
How were the risks managed and the opportunities used?
Saatiinko riskit hallintaan, osattiinko mahdollisuuksia hyödyntää?
Were there differences between men and women, young and old?
Onko tuloksissa eroja miesten ja naisten tai nuorten ja vanhojen välillä?
Did these groups receive special attention?
Kiinnitettiinkö näihin ryhmiin erityishuomiota?
Evaluations can be used to address some of these questions.
Osaan kysymyksistä voidaan vastata arvioinnin yhteydessä.
They can help in decisionmaking about objectives and priorities, and about the allocation of resources.
Vastauksista voi olla apua tavoitteita ja painopistealueita koskevassa päätöksenteossa ja resurssien jakamisessa.
They can also increase knowledge of needs and problems, identify unwanted outcomes, and explain why stated goals were not reached.
Näin voidaan myös saada lisää tietoa tarpeista ja ongelmista, tutkia ei-toivottuja tuloksia ja selvittää, miksi asetettuja tavoitteita ei saavutettu.
Evaluation techniques are commonly used to look at individual projects and at their success in accomplishing set objectives.
Yksittäisiä hankkeita ja niiden tavoitteiden toteutumista on jo totuttu tarkastelemaan arviointimenettelyjen avulla.
However, only checking for effective implementation will not capture problems with the overall strategic direction, since ‘bad policy can be implemented well’ as much as ‘good policy can be implemented badly’.
Pelkkä täytäntöönpanon tehokkuuden tarkistaminen ei kuitenkaan tuo esiin kokonaisstrategiaan liittyviä ongelmia, koska huonoakin politiikkaa voidaan toteuttaa ”hyvin”ja hyvää politiikkaa ”huonosti”.
It may therefore be useful to make policies themselves the subject of evaluations. In this way, the assumptions underpinning funding programmes can be questioned before significant resources are invested.
Siksi voi olla hyödyllistä arvioida politiikkaa kokonaisuutena.Tällä tavoin ohjelmien rahoituspäätösten taustalla olevia oletuksia voidaan tarkistaa, ennen kuin merkittäviä resurssipäätöksiä tehdään.
At the same time, experience shows that some of the parameters for integration policy are set by political realities.
Toisaalta kokemus osoittaa, että eräät kotouttamispolitiikan parametrit perustuvat poliittisiin realiteetteihin.
In such cases, it is important to make explicit the political goals linked with integration and to base programmes on a clear statement of purpose.
Niiden osalta on tärkeää ilmoittaa, mitkä ovat kotouttamisen poliittiset tavoitteet ja mikä on ohjelmien tarkoitus.
Some of the complexities surrounding the definition of targets for integration policies, and the choice of indicators for measuring progress, are discussed in Chapter 3 of the first edition of the Handbook on Integration.
Kotouttamispolitiikan tavoitteiden määrittelyyn liittyviä ongelmia ja edistymisen mittaamisessa käytettävien indikaattorien valintaa käsitellään Kotouttamiskäsikirjan ensimmäisen laitoksen 3. luvussa.
Evaluations look chiefly at the appropriateness and quality of integration policies themselves, for which good governance indicators can be developed, rather than attempting to measure the ‘degree of integration’ of individuals or immigrant groups, which remains a challenge.
Näiden ominaisuuksien mittaamiseksi voidaan kehittää hyvää hallintoa koskevia indikaattoreita, sen sijaan että yritettäisiin mitata yksittäisten maahanmuuttajien tai maahanmuuttajaryhmien ”kotoutumisastetta”, mikä on toki toiminnan todellinen haaste.
In France, the LOLF (Loi organique sur les lois de finances) is one of the elements supporting the performance orientation of public administration.
Ranskan budjettilainsäädännössä (Loi organique sur les lois de finances, LOLF) säädetään julkishallinnon tulosohjauksesta.
It provides for an information system on the precise cost of specific public policies.
Tähän liittyy muun muassa eri alojen julkisten politiikkojen tarkkoja kustannuksia koskeva tietojärjestelmä.
Every programme has a PAP (Projet annuel de performances) specifying the activities planned, their cost, the objectives of the programme as well as past and projected results according to specific indicators.
Jokaisesta ohjelmasta laaditaan vuotuinen tulossuunnitelma (Projet annuel de performances, PAP), jossa määritellään suunnitellut toimet, niiden kustannukset, ohjelman tavoitteet sekä jo saavutetut ja suunnitellut tulokset erityisten indikaattorien avulla.
The PAP of the ‘reception of foreigners and integration’ programme is being presented to Parliament in 2006.
Ulkomaalaisten vastaanottoa ja kotouttamista koskevan ohjelman vuotuinen tulossuunnitelma esitetään parlamentille vuonna 2006.
Identifying indicators has been difficult because PAPs look only at the specific programmes under review, whereas many factors play a role in shaping integration outcomes.
Tarvittavien indikaattorien valinta on ollut hankalaa, koska suunnitelma koskee ainoastaan tarkastelun kohteena olevia erityisohjelmia, kun taas kotouttamisen tuloksiin vaikuttavat monet muut – myös ohjelman ulkopuoliset – tekijät.
Two indicators have been chosen: (1) the percentage of signatories to the reception and integration contract who follow the civic training, and (2) the percentage of non-Francophone beneficiaries of public reception services who, at the end of their training, obtain a certificate of elementary French language proficiency.
Ranskassa on kuitenkin valittu kaksi indikaattoria: 1) vastaanotto- ja kotouttamissopimuksen allekirjoittajien osuus, joka osallistuu yhteiskuntatietouden kursseille, ja 2) julkisten vastaanottopalvelujen kohderyhmään kuuluvien ei-ranskankielisten henkilöiden osuus, joka saa koulutuksen päätteeksi todistuksen ranskan kielen peruskurssin suorittamisesta.
Evaluation ideally goes hand in hand with planning, or at least informs any major changes to programmes that are already in place.
Ihannetapauksessa arviointi toteutetaan rinnan suunnittelun kanssa tai ainakin suunnittelussa voidaan arvioinnin ansiosta ottaa huomioon ohjelmissa jo tapahtuneet merkittävät muutokset.
Evaluations of pilot projects can also be used to shape and modify ongoing programmes.
Pilottihankkeiden arvioita voidaan myös hyödyntää vireillä olevien ohjelmien tarkistamisessa ja mukauttamisessa.
For instance, in Norway the evaluation of pilot integration courses in 26 municipalities was used to adjust the policy before its extension to the national level.
Esimerkiksi Norjassa kotouttamiskurssien pilottivaihe arvioitiin 26 kunnassa ja tulosten perusteella toimintasuunnitelmaa muutettiin, ennen kuin sitä ryhdyttiin toteuttamaan kansallisella tasolla.
The Swiss programme for promoting the social integration of foreigners provides an annual credit of approximately 9 million Euros to about 600 co-financed projects.
Sveitsissä myönnetään ulkomaalaisten sosiaalista integroitumista koskevan ohjelman nojalla vuosittain noin 9 miljoonaa euroa 600:n yhteisrahoitusta saavan hankkeen toteuttamista varten.
It targets five priority areas: (1) language skills, (2) opening up institutions, (3) small local projects, (4) regional centres of competence, and (5) innovation and quality assurance.
Ohjelmalla on viisi painopistealuetta: 1) kielitaito, 2) instituutioiden avoimuus, 3) pienet paikalliset hankkeet, 4) alueelliset osaamiskeskukset sekä 5) innovaatio ja laadunvarmistus.
For the evaluation of the first programme phase (2001-2003), partial evaluations of the five priority areas were carried out as steps towards the final synthesis and summary report.
Ohjelman ensimmäisen vaiheen (2001–2003) arviointia varten laadittiin ensin osa-arvio viidestä painopistealueesta ja vasta niiden perusteella lopullinen arvio ja yhteenvetoraportti.
The schedule of partial and final evaluation reports was designed so that interim results could already be used for developing the next programme phase (2004-2007).
Osittaisten arvioiden ja lopullisen arvioinnin aikataulu laadittiin niin, että väliaikaisia tuloksia voitiin käyttää ohjelman seuraavan vaiheen (2004–2007) suunnittelussa.
Similarly, current evaluation activities will play a role in the definition of the next phase (from 2008).
Vastaava arviointi suoritetaan myös ennen vuonna 2008 alkavan seuraavan ohjelmakauden suunnittelua.
Evaluation methods
Arviointimenetelmät
Both external evaluations and self-evaluations are used in the field of immigrant integration.
Maahanmuuttajien kotoutumisen alalla käytetään sekä ulkoisia arviointeja että itsearviointeja.
Self-evaluations can build the capacity of administrations and promote organisational learning and the identification of best practices.
Itsearvioinnin avulla voidaan kehittää hallintoelinten valmiuksia sekä edistää organisaatioiden oppimista ja parhaiden käytäntöjen muodostamista.
On the other hand, external evaluations provide an outside view and can make an independent and credible assessment of policies’ actual impact.
Toisaalta ulkoisten arvioiden tuloksena saadaan asioista ulkopuolinen näkemys, joka tarjoaa riippumattoman ja luotettavan arvion politiikkojen todellisista vaikutuksista.
Evaluations typically include a number of policy recommendations, which may be highly political given the public profile of immigrant integration.
Arviointien yhteydessä annetaan yleensä toimintaa koskevia suosituksia, jotka saattavat olla varsin poliittisia, kun otetaan huomioon, miten yleisesti kiinnostava kysymys maahanmuuttajien kotouttaminen on.
They may also have significant financial implications.
Suosituksilla saattaa olla myös merkittävät taloudelliset vaikutukset.
Where external evaluations are used, the terms of reference should define the relationship between the commissioning body and the evaluator and clearly set out the scope of the task at hand.
Kun laaditaan ulkoisia arviointeja, tehtävänmäärityksessä olisi määriteltävä paitsi tilaajan ja arvioijan suhde myös toimeksiannon tarkka laajuus.
Competitive tender procedures often facilitate the establishment of such explicit ‘ground rules’.
Tarjouskilpailumenettelyt helpottavat usein tällaisten perussääntöjen määrittelyä.
The means employed should be proportionate to the aims and to the prospective function of the evaluation in the overall process of policymaking and implementation.
Käytettyjen keinojen tulisi olla oikeassa suhteessa tavoitteisiin ja siihen, mikä on arvioinnin merkitys päätöksentekomenettelyjen ja täytäntöönpanon yhteydessä.
Methodology and data collection should be adapted to the circumstances.
Arviointimenetelmä ja arviointia varten kerättävien tietojen määritelmä olisi valittava tilanteen mukaan.
For instance, control groups are desirable from a scientific point of view but are generally difficult to designate in the context of integration interventions.
Tieteelliseltä kannalta katsoen arvioinnissa olisi hyvä käyttää esimerkiksi vertailuryhmää, mutta kotouttamistoimenpiteiden yhteydessä sellaista on yleensä vaikea määritellä.
In situations where the target population fluctuates, evaluators should opt for continuous monitoring rather than for before-after tests, which are likely to suffer from a high degree of attrition.
Kun kohderyhmä vaihtelee, arvioinnissa tulisi keskittyä jatkuvaan seurantaan pikemminkin kuin ennen–jälkeen-tutkimuksiin, jotka eivät välttämättä anna todenmukaista kuvaa tilanteesta.
The definition of target groups is a key step in any evaluation.
Kohderyhmän määrittely on yleensäkin tärkeä osa arviointia.
In the Swiss programme for promoting the social integration of foreigners, a useful distinction was made between direct target groups and ‘end users’.
Ulkomaalaisten sosiaalista integroitumista koskevassa sveitsiläisessä ohjelmassa erotettiin järkevästi toisistaan kohderyhmät ja niin sanotut lopulliset edunsaajat.
For instance, an intercultural training programme targeted ‘key players’ such as janitors or sports coaches.
Esimerkiksi monikulttuurisen koulutusohjelman varsinaisena kohderyhmänä olivat vahtimestarit ja urheiluvalmentajat.
The evaluation showed that these key players benefited from the training programmes but did not use their knowledge effectively enough in their interactions with ‘end users’, i.e. society more broadly.
Arvioinnin perusteella nämä keskeiset toimijat kyllä hyötyivät koulutuksesta, mutta he eivät käyttäneet tietämystään riittävän tehokkaasti ollessaan vuorovaikutuksessa lopullisten edunsaajien eli laajemman yhteisön kanssa.
An analysis of ‘next steps’ should therefore be included in a complete assessment of the programme’s impact.
Tämän vuoksi ohjelman vaikutusten kokonaisarvioinnissa olisikin otettava huomioon myös ohjelman täytäntöönpanoa seuraavat vaiheet.
Timing is an important consideration when choosing evaluation methods.
Myös ajoitus on merkittävä arviointimenetelmään vaikuttava näkökohta.
For instance, quantitative evaluations can be especially valuable in the early implementation phases, while qualitative methods can yield helpful information on the impact of longer-running programmes.
Esimerkiksi kvantitatiivinen arviointi voi olla hyödyllistä ohjelman alkuvaiheiden täytäntöönpanoa tarkasteltaessa, kun taas kvalitatiivisen arvioinnin perusteella saadaan tietoa pitkäaikaisten ohjelmien vaikutuksesta.
Ongoing data collection in the framework of performance management systems is increasingly becoming a part of public and private programmes in the integration field.
Tulosjohtamisjärjestelmien yhteydessä toteutettava jatkuva tietojenkeruu on yhä useammin kiinteä osa niin julkisia kuin yksityisiäkin kotouttamisohjelmia.
Often, the monitoring of outputs is a ‘built-in’ project activity required by the supervising or funding body.
Tulosten seuranta on usein valvovan tai rahoittavan tahon edellyttämä erottamaton osa hankkeiden toteuttamista.
Such regular auditing processes can stimulate the learning process within an organisation while laying the foundation for future (often external) evaluations.
Tällaiset säännölliset tarkastukset voivat kannustaa oppimista organisaatiossa, samalla kun luodaan pohjaa myöhemmin toteutettaville (usein ulkoisille) arvioinneille.
In fact, ex-post evaluations of programmes without regular data gathering mechanisms are unlikely to attain a scientific standard because they will be ‘snapshots’ rather than looking at outputs and impacts over time.
Itse asiassa ohjelmien jälkikäteisarviointi ilman säännöllistä tietojenkeruujärjestelmää tuskin täyttää tieteellisiä vaatimuksia, koska tällöin kyseessä on pikemminkin nopean tilannekatsauksen laatiminen kuin tulosten ja vaikutusten yksityiskohtainen arviointi pitkällä aikavälillä.
In summary, a well-balanced mix of quantitative and qualitative methods, and of internal and external evaluations, is most likely to contribute to a comprehensive understanding.
Yhteenvetona voidaan todeta, että yhdistämällä tasapuolisesti kvantitatiivisia ja kvalitatiivisia menetelmiä sekä sisäisiä ja ulkoisia arviointeja voidaan todennäköisesti luoda kattava kuva toimien todellisesta vaikutuksesta.
At the same time, limitations will remain because of the multifaceted and complex nature of integration.
Toisaalta kotouttamistoimien monialaisuus ja monimutkaisuus asettavat pakostakin arvioinnille omat rajoituksensa.
Common Basic Principle Nr. 11 affirms that ‘developing clear goals, indicators and evaluation mechanisms is necessary to adjust policy, evaluate progress on integration and to make the exchange of information more effective’.
Yhteisessä perusperiaatteessa nro 11 todetaan, että ”on määritettävä selkeät tavoitteet, indikaattorit ja arviointijärjestelmät, joilla mukautetaan politiikkaa, arvioidaan kotouttamisen edistymistä ja tehostetaan tietojenvaihtoa”.
More concretely, the Commission Communication on a Common Agenda for Integration suggests that admission procedures, introduction programmes (especially compulsory programmes) and other integration policies should be evaluated and monitored through national impact assessments, stakeholder-consultation mechanisms such as surveys, indicators and monitoring measures.
Lisäksi komission tiedonannossa Yhteinen toimintasuunnitelma kotouttamiselle ehdotetaan konkreettisemmin, että maahanpääsymenettelyjä sekä (erityisesti pakollisia) tutustumisohjelmia ja muita kotouttamisohjelmia olisi arvioitava ja seurattava esimerkiksi laatimalla kansallisia vaikutustenarviointeja ja ottamalla käyttöön sidosryhmien kuulemiseen tarkoitettuja järjestelmiä, kuten selvityksiä, indikaattoreita ja seurantatoimia.
The Commission also calls upon Member States to support the exchange of information on national evaluation tools, and to develop where appropriate European criteria for the process of comparative learning.
Komissio myös kehottaa jäsenvaltioita tukemaan kansallisia arviointivälineitä koskevaa tietojenvaihtoa ja määrittämään tarvittaessa EU:n kriteerit vertailevaa oppimista varten.
Can common standards be developed in the field of evaluation?
Voidaanko arviointia varten kehittää yhteiset standardit?
International sets of standards do exist, for the most part on ethical issues.
Useimpien eettisten kysymysten arviointia varten on olemassa kansainvälisiä standardeja.
They are typically not specific to the topic of immigrant integration but can nevertheless be used to inform evaluations planned in this field.
Ne eivät yleensä koske varsinaisesti maahanmuuttajien kotouttamista, mutta niitä voidaan kuitenkin soveltaa myös siihen liittyvien arviointien laatimisessa.
At the level of EU funding programmes, common standards for evaluating projects are being developed.
EU:n rahoittamien ohjelmien yhteydessä ollaan niin ikään kehittämässä yhteisiä standardeja hankkeiden arviointia varten.
The EU could also help to raise the profile of evaluation as a key component of good administration and planning.
EU voisi myös osaltaan edistää arvioinnin arvostusta, sillä kyseessä on hyvän hallinnon ja suunnittelun keskeinen väline.
Resource management
Resurssien hallinnointi
Resources may be broadly understood as ‘assets’, which can be mobilised by different types of actors.
Resurssit voidaan käsittää laajasti ”pääomaksi”, jota erilaiset toimijat voivat käyttää.
A successful integration governance structure maximises the positive impact of resources by setting out well-defined roles for each actor and providing a framework that offers adequate support.
Onnistunut kotouttamisen hallinnointirakenne maksimoi resurssien myönteiset vaikutukset määrittelemällä kunkin toimijan tarkan roolin ja luomalla edellytykset tarvittavan tuen antamiselle.
Good resource management matches resources of different types.
Hyvässä resurssinhallinnassa hyödynnetään erityyppisiä resursseja.
In a wellmanaged project financial capital is matched with human resources and other assets that participants bring to the table.
Hyvin hallinnoidussa hankkeessa on taloudellisen pääoman edellyttämä määrä henkilöstöä ja muuta pääomaa, jonka osanottajat tuovat mukanaan.
Voluntary work is also an important resource.
Myös vapaaehtoistyö on tärkeä voimavara.
Well-designed integration programmes do not rely on one type of resource to the exclusion of others but use a balanced combination to make the most of all participants’ contributions.
Hyvin suunnitelluissa kotouttamishankkeissa ei käytetä vain yhdenlaisia resursseja, vaan niissä yhdistellään tasapuolisesti useampia, jotta kaikkien osanottajien panosta voidaan hyödyntää mahdollisimman tehokkaasti.
The following section looks at funding in the area of immigrant integration.
Seuraavassa jaksossa käsitellään maahanmuuttajien kotouttamiseen liittyvää rahoitusta.
It examines the role of the state as a funding body for regions, municipalities or the voluntary sector and considers the European context and EU funding.
Siinä tarkastellaan valtion roolia alueiden, kuntien ja vapaaehtoissektorin toiminnan rahoittamisessa ja pohditaan myös EU:n toimintaa ja sieltä saatavaa rahoitusta.
It then looks at private foundations and how they define their position in the integration field.
Tämän jälkeen luodaan katsaus yksityisten säätiöiden toimintaan kotouttamisen alalla.
Overall, financial support is the dominant aspect but is typically embedded in other forms of support and influence.
Kaiken kaikkiaan rahoitus on yleisin tukimuoto, mutta sen lisäksi tukea annetaan myös muussa muodossa.
These priorities may be subject to change.
* heillä on katsottu olevan kiistattomia tarpeita.
For instance, in several Member States funding has been primarily directed at refugees, which are seen as a group with ‘unambiguous’ needs, but is now starting to cover migrants as well.
Tätä nykyä kohderyhmäksi ovat tulossa myös muut maahanmuuttajat.
Funding needs are also affected by legislative developments such as laws making compulsory the participation in integration programmes.
Rahoitustarpeisiin vaikuttaa myös lainsäädännön kehitys, esimerkiksi lait, joissa osallistuminen kotouttamisohjelmiin tehdään pakolliseksi.
In many Member States federal funding is directed towards sub-national levels of government, often involving significant amounts.
Monissa jäsenvaltioissa keskushallinnolta tuleva rahoitus ohjataan alemmille hallintotasoille, ja se on usein mittasuhteiltaan huomattavaa.
Regional, national and European funding sources should complement each other.
Alueellisen, kansallisen ja yhteisön rahoituksen olisi täydennettävä toisiaan.
Taken together, considerable amounts of money are made available for the promotion of immigrant integration.
Kun eri tasoilla myönnettävä rahoitus lasketaan yhteen, voidaan todeta, että maahanmuuttajien kotoutumista tuetaan huomattavilla summilla.
In Estonia, the following sources of financing have provided resources for integration measures over the past years:
Virossa kotouttamistoimiin on saatu viime vuosina rahoitusta seuraavista lähteistä:
State budget (different ministries)EU pre-accession programmes (incl. Phare)EU post-accession programmes
– – – – – – valtion talousarvio (eri ministeriöt)liittymistä valmistelevat EU:n ohjelmat (muun muassa Phare)liittymisen jälkeiset EU:n ohjelmat EU:n rakennerahastot (muun muassa Euroopan sosiaalirahasto ESR)muut EU:n rahoitusvälineet (muun muassa 6. puiteohjelma)kahdenvälinen tuki (Alankomaat, Kanada, Norja, Ruotsi, Suomi, Tanska, Yhdistynyt kuningaskunta, Yhdysvallat ym.).
Although much of the bilateral funding and the EU pre-accession programmes are no longer relevant, Estonia still has more international than national funding on integration.
Vaikka suuri osa kahdenvälisestä rahoituksesta ja liittymistä valmistelevasta EU:n tuesta ei ole enää ajankohtaista, valtaosa Virossa kotouttamiseen käytetyistä varoista on edelleen peräisin kansainvälisistä lähteistä, ei kansallisista.
In addition to the immediate monetary impact, international support has also influenced Estonian funding practices more broadly.
Välittömien taloudellisten vaikutusten ohella kansainvälinen tuki on vaikuttanut voimakkaasti myös Viron rahoituskäytäntöihin.
For instance, the procedures of the Non-Estonians’ Integration Foundation, which in 2005 disbursed 5.7 million Euros, are based on Phare programme procedures.
Esimerkiksi ei-virolaisten kotouttamissäätiö, joka jakoi vuonna 2005 yhteensä 5,7 miljoonaa euroa rahoitustukea, noudattaa Phare-ohjel-maan perustuvia menettelyjä.
Estonian public procurement rules at the time of the Foundation’s creation (1998) were vague and mainly limited to the construction sector, and the Phare procedures covering service tenders, supply tenders, grant schemes and individual scholarships were seen as helpful in this context.
Julkisia hankintoja koskevat säännöt olivat Virossa säätiön perustamisen aikaan (1998) vielä varsin hatarat, ja ne koskivat lähinnä rakennusalaa, joten palvelu- ja tavarahankintoja koskevissa tarjouskilpailuissa sekä avustusten ja henkilökohtaisten stipendien myöntämisessä otettiin käyttöön Phare-ohjelman menettelyt.