natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(1) In order to be fulfilled, the condition laid down in the judgment of the Court in Case C-453/00 Kühne & Heitz that the decision of a national court ruling at final instance is, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling under the third paragraph of Article 234 EC does not presuppose that the claimant in the main proceedings relied on Community law in the legal action under national law brought by him against the disputed administrative decision. (2) Community law does not preclude an application for the review and withdrawal of an administrative decision which has become final after the exhaustion of domestic remedies and which proves to be contrary to Community law as subsequently interpreted by the Court, without the national court ruling at final instance having referred a question to the Court for a preliminary ruling, from being made subject to a timelimit pursuant to the principle of legal certainty.
1) Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-453/00, Kühne & Heitz, 13.1.2004 antamassa tuomiossa asetetun sitä koskevan edellytyksen, että viimeisenä oikeusasteena asiaa käsitelleen kansallisen tuomioistuimen päätös perustui yhteisöjen tuomioistuimen tämän päätöksen jälkeen antama oikeuskäytäntö huomioon ottaen virheelliseen yhteisön oikeuden tulkintaan, johon päädyttiin esittämättä yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymystä, vaikka EY 234 artiklan kolmannessa kohdassa määrätyt edellytykset täyttyivät, täyttymiseksi ei ole välttämätöntä, että pääasian kantaja on vedonnut yhteisön oikeuteen hakiessaan riidanalaiseen hallintopäätökseen muutosta kansallisen lainsäädännön mukaisesti. 2) Yhteisön oikeus ei ole esteenä sille, että oikeusvarmuuden periaatteen perusteella rajoitetaan ajallisesti mahdollisuutta hakea lopulliseksi tulleen hallintopäätöksen uudelleen tutkimista ja oikaisua, kun kaikki kansalliset oikeussuojakeinot on käytetty, ja joka on osoittautunut yhteisön oikeuden, sellaisena kuin yhteisöjen tuomioistuin on tulkinnut sitä päätöksen tekemisen jälkeen, vastaiseksi ilman, että asiaa viimeisenä oikeusasteena käsitellyt kansallinen tuomioistuin olisi esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyyntöä.
JUDGMENT OF THE COURT (Grand Chamber)12 February 2008 *
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (suuri jaosto)
In Case C-2/06,
12 päivänä helmikuuta 2008 *
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Finanzgericht Hamburg (Germany), made by decision of 21 November 2005, received at the Court on 4 January 2006, in the proceedings
Asiassa C-2/06, jossa on kyse EY 234 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Finanzgericht Hamburg (Saksa) on esittänyt 21.11.2005 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 4.1.2006, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Willy Kempter KG v
Willy Kempter KG vastaan
THE COURT (Grand Chamber), composed of V. Skouris, President, P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts and A. Tizzano (Rapporteur), Presidents of Chambers, J.N. Cunha Rodrigues, A. Borg Barthet, M. Ilešič, P. Lindh and J.-C. Bonichot, Judges,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (suuri jaosto), toimien kokoonpanossa: presidentti V. Skouris, jaostojen puheenjohtajat P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts ja A. Tizzano (esittelevä tuomari) sekä tuomarit J. N. Cunha Rodrigues, A. Borg Barthet, M. Ilešič, P. Lindh ja J.-C. Bonichot,
Advocate General: Y. Bot, Registrar: J. Swedenborg, Administrator, having regard to the written procedure, after considering the observations submitted on behalf of:
KEMPTER julkisasiamies: Y. Bot, kirjaaja: hallintovirkamies J. Swedenborg, ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn, ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
— the Czech Republic, by T. Boček, acting as Agent,
– Tšekin tasavalta, asiamiehenään T. Boček,
— the Republic of Finland, by E. Bygglin, acting as Agent,
– Suomen tasavalta, asiamiehenään E. Bygglin,
— the Commission of the European Communities, by F. Erlbacher and T. van Rijn, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 24 April 2007, gives the following
– Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään F. Erlbacher ja T. van Rijn,
This reference for a preliminary ruling relates to the interpretation of the principle of cooperation arising from Article 10 EC, construed in the light of the judgment in Case C-453/00 Kühne & Heitz [2004] ECR I-837. I - 449
Ennakkoratkaisupyyntö koskee EY 10 artiklaan perustuvan yhteistyön periaatteen tulkintaa, kun tätä artiklaa luetaan asiassa C-453/00, Kühne & Heitz, 13.1.2004 annetun tuomion (Kok. 2004, s. I-837) valossa. I - 449
The reference was made in proceedings between Willy Kempter KG (‘Kempter’) and the Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Principal Customs Office Hamburg-Jonas; ‘the Hauptzollamt’) concerning the application of Paragraphs 48 and 51 of the Law on Administrative Procedure (Verwaltungsverfahrensgesetz) of 25 May 1976 (BGBl. 1976 I, p.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Willy Kempter KG (jäljempänä Kempter) ja Hauptzollamt Hamburg-Jonas (päätullitoimipaikka, jäljempänä Hauptzollamt) ja joka koskee 25.5.1976 annetun hallintomenettelylain (Verwaltungsverfahrensgesetz, BGBl. 1976 I, s.
1253; ‘the VwVfG’).
1253; jäljempänä VwVfG) 48 ja 51 §:n soveltamista.
Article 4(1) of Commission Regulation (EEC) No 3665/87 of 27 November 1987 laying down common detailed rules for the application of the system of export refunds on agricultural products (OJ 1987 L 351, p.
Maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 27.11.1987 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3665/87 (EYVL L 351, s.
1) is worded as follows:
1) 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
‘Without prejudice to the provisions of Articles 5 and 16, the refund shall be paid only upon proof being furnished [that] the products for which the export declaration was accepted have, within 60 days from the date of such acceptance of the export declaration, left the customs territory of the Community in the unaltered state.’
”Tuen maksaminen edellyttää todistetta siitä, että tuotteet, joiden vienti-ilmoitus on hyväksytty, on viimeistään 60 päivän kuluessa kyseisestä hyväksynnästä viety sellaisenaan yhteisön tullialueelta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 5 ja 16 artiklan säännösten soveltamista.”
Article 5(1) of Regulation No 3665/87 states:
Asetuksen N:o 3665/87 5 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
‘Payment of the differentiated or nondifferentiated refund shall be conditional not only on the product having left the customs territory of the Community but
”Vaihtelevan tai vaihtelemattoman tuen maksaminen edellyttää tuotteen yhteisön tullialueelta viennin lisäksi sitä, että tuote, jollei se ole tuhoutunut kuljetuksen aikana
KEMPTER also — save where it has perished in transit as a result of force majeure — on its having been imported into a nonmember country and, where appropriate, into a specific nonmember country within 12 months following the date of acceptance of the export declaration:
KEMPTER ylivoimaisen esteen vuoksi, on tuotu kolmanteen maahan tai tarvittaessa tiettyyn kolmanteen maahan 12 kuukauden kuluessa vientiilmoituksen hyväksymispäivästä: a) kun tuotteen tosiasiallisesta määräpaikasta on vakavia epäilyksiä
The first sentence of Paragraph 48(1) of the VwVfG provides that an unlawful administrative act may, even after it has become unchallengeable, be withdrawn wholly or in part, with prospective or retroactive effect.
VwVfG:n 48 §:n 1 momentin ensimmäisessä virkkeessä säädetään, että myös silloin, kun lainvastaiseen hallintotoimeen ei voida enää hakea muutosta, se voidaan poistaa kokonaan tai osittain joko tulevin tai taannehtivin vaikutuksin.
Paragraph 51 of the VwVfG concerns the reopening of a procedure closed by an administrative act that has become unchallengeable.
VwVfG:n 51 § koskee sellaisten menettelyiden aloittamista uudelleen, jotka on päätetty lainvoimaiseksi tulleella hallintotoimella.
Paragraph 51(1) provides that the relevant authority must, on application by the person concerned, decide whether to set aside or amend an unchallengeable administrative act:
Sen 1 momentissa säädetään, että kyseisen viranomaisen on sen, jota asia koskee, esittämän pyynnön johdosta ratkaistava, onko lainvoimainen hallintotoimi kumottava tai onko sitä muutettava,
1. if the factual or legal situation on which the act was based has changed, following its adoption, in favour of the person concerned ;
– jos toimen taustalla ollut tosiseikkoja koskeva tai oikeudellinen tilanne on toimen hyväksymisen jälkeen muuttunut sen eduksi, jota asia koskee
2. if there is new evidence which would have led to a decision more favourable to the person concerned;
– jos on uusia todisteita, joiden johdosta päätös olisi ollut edullisempi sille, jota asia koskee, ja
3. if there are grounds for reopening the procedure in accordance with Paragraph 580 of the Code of Civil Procedure (Zivilprozessordnung).
– jos on siviiliprosessilain (Zivilprozessordnung) 580 §:n mukaisia syitä asian käsittelyn uudelleen aloittamiseen.
Paragraph 51(3) states that such an application must be made within a period of three months from the day on which the person concerned became aware of the ground for reopening the procedure.
Kyseisen pykälän 3 momentissa täsmennetään, että tällainen pyyntö on esitettävä kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun se, jota asia koskee, sai tietää niistä seikoista, joiden perusteella menettelyn uudelleen aloittaminen on mahdollista.
The facts of the main proceedings and the questions referred for a preliminary ruling
Pääasian tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymykset
According to the order for reference, Kempter exported cattle in the years 1990 to 1992 to a number of Arab countries and countries of the former Yugoslavia.
Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä käy ilmi, että vuosina 1990–1992 Kempter vei nautoja eri arabimaihin ja entisen Jugoslavian maihin.
It applied for and received export refunds from the Hauptzollamt on this basis, in accordance with Regulation No 3665/87 which was in force at the time.
Tällä perusteella se haki ja sai Hauptzollamtilta vientitukea tuolloin voimassa olleen asetuksen N:o 3665/87 mukaisesti.
On conduct of an inquiry, the Betriebsprüfungsstelle Zoll (Customs Inspectorate) of the Oberfinanzdirektion (Principal Revenue Office), Freiburg, established that, before their import into those nonmember countries, some of the animals had died or been slaughtered out of necessity during transport or in the course of quarantine in the countries of destination.
Oberfinanzdirektion Freiburgin (alueellinen vero- ja tulliviranomainen) Betriebsprüfungsstelle Zoll (tullivalvontayksikkö) totesi tarkastuksen johdosta, että ennen eläinten maahantuontia kyseisiin kolmansiin maihin eräät niistä olivat kuolleet tai ne oli hätäteurastettu kuljetuksen aikana tai karanteenin aikana määränpäänä olevissa maissa.
By decision of 10 August 1995, the Hauptzollamt accordingly demanded that Kempter repay the export refunds which it had received.
Näin ollen Hauptzollamt vaati 10.8.1995 tekemällään päätöksellä Kempteriä palauttamaan tämän saamat vientituet.
Kempter brought an action against that decision, but did not plead breaches of Community law.
Kempter nosti tästä päätöksestä kanteen vetoamatta kuitenkaan yhteisön oikeuden rikkomiseen.
By judgment of 16 June 1999, the Finanzgericht Hamburg (Finance Court, Hamburg) dismissed the action, on the ground that the claimant had not proved that the animals were imported into a nonmember country within 12 months following the date of acceptance of the export declaration, as required by Article 5(1) (a) of Regulation No 3665/87 for the payment of refunds.
Finanzgericht Hamburg hylkäsi 16.6.1999 antamallaan tuomiolla kyseisen kanteen sillä perusteella, ettei hakija ollut esittänyt näyttöä siitä, että eläimet oli tuotu kolmanteen maahan 12 kuukauden kuluessa vientiilmoituksen hyväksymispäivästä, kuten asetuksen N:o 3665/87 5 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan tuen maksaminen edellyttää.
By order of 11 May 2000, the Bundesfinanzhof (Federal Finance Court) rejected at final instance Kempter’s appeal against that judgment.
Viimeisenä oikeusasteena asiaa käsitelleenä tuomioistuimena Bundesfinanzhof hylkäsi 11.5.2000 antamallaan määräyksellä Kempterin tästä tuomiosta tekemän valituksen.
The Hauptzollamt’s repayment decision of 10 August 1995 thus became final.
Hauptzollamtin 10.8.1995 tekemä takaisin perimistä koskeva päätös tuli siten lopulliseksi.
In a separate case, the Bundesfinanzhof delivered a judgment on 21 March 2002 in which it applied that interpretation established by the Court.
Eräässä toisessa asiassa Bundesfinanzhof antoi 21.3.2002 tuomion, jossa se sovelsi yhteisöjen tuomioistuimen näin esille tuomaa tulkintaa.
Kempter claims that it became aware of the Bundesfinanzhof’s judgment on 1 July 2002.
Kempter väittää saaneensa tietää viimeksi mainitusta tuomiosta 1.7.2002.
On 16 September 2002, that is to say approximately 21 months after delivery of the judgment in Emsland-Stärke, Kempter, relying on the Bundesfinanzhof’s judgment, requested the Hauptzollamt on the basis of Paragraph 51(1) of the VwVfG to review and withdraw the repayment decision at issue.
Kempter vetosi kyseiseen Bundesfinanzhofin antamaan tuomioon 16.9.2002 eli noin 21 kuukautta edellä mainitussa asiassa Emsland-Stärke annetun tuomion julistamisen jälkeen ja pyysi VwVfG:n 51 §:n 1 momentin 1 kohdan nojalla Hauptzollamtia tutkimaan uudelleen ja poistamaan kyseisen takaisin perimistä koskevan päätöksen.
By decision of 5 November 2002, the Hauptzollamt rejected Kempter’s application, stating that this alteration in the caselaw did not mean any change in the legal situation, which alone would justify reopening the procedure under Paragraph 51(1)(1) of the VwVfG.
Hauptzollamt hylkäsi Kempterin esittämän pyynnön 5.11.2002 tekemällään päätöksellä ja korosti, että tämä oikeuskäytännön muutos ei merkinnyt sellaista oikeuden muutosta, joka VwVfG:n 51 §:n 1 momentin 1 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan nojalla oikeuttaisi yksin menettelyn uudelleen aloittamiseen.
An administrative appeal against that decision was also rejected on 25 March 2003.
Myös tästä päätöksestä tehty hallintovalitus hylättiin 25.3.2003.
Kempter then brought the matter before the Finanzgericht Hamburg again, submitting in particular that in the case in point the conditions for review of a final administrative decision, which had been set out by the Court in Kühne & Heitz, were met and that consequently the Hauptzollamt’s repayment decision of 10 August 1995 had to be withdrawn. 18
Kempter saattoi tämän jälkeen asian uudelleen Finanzgericht Hamburgin käsiteltäväksi ja väitti erityisesti, että yhteisöjen tuomioistuimen edellä mainitussa asiassa Kühne & Heitz annetussa tuomiossa mainitut edellytykset, joiden perusteella lopullinen hallintopäätös voidaan tutkia uudelleen, täyttyivät nyt esillä olevassa asiassa ja että näin ollen Hauptzollamtin 10.8.1995 antama takaisin perimistä koskeva päätös oli poistettava. 18
In its order for reference, the Finanzgericht Hamburg first finds that, in the light of Emsland-Stärke and the Bundesfinanzhof’s judgment of 21 March 2002, the Hauptzollamt’s repayment decision of 10 August 1995 is unlawful.
Finanzgericht Hamburg toteaa ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevassa päätöksessään ensinnäkin, että 10.8.1995 tehty takaisin perimistä koskeva päätös on edellä mainitussa asiassa Emsland-Stärke annetun ja Bundesfinanzhofin 21.3.2002 antaman tuomion valossa lainvastainen.
It then considers whether the Hauptzollamt is therefore obliged to review that decision, which in the meantime has become final, although the claimant did not plead misinterpretation of Community law, namely of Article 5(1) of Regulation No 3665/87, before either the Finanzgericht Hamburg or the Bundesfinanzhof.
Toiseksi se pohtii kysymystä siitä, onko Hauptzollamt näin ollen velvollinen tutkimaan uudelleen kyseisen päätöksen, joka on tällä välillä tullut lopulliseksi, vaikka kantaja ei ollut Finanzgericht Hamburgissa eikä Bundesfinanzhofissa vedonnut yhteisön oikeuden eli asetuksen N:o 3665/87 5 artiklan 1 kohdan virheelliseen tulkintaan.
The referring court recalls that in Kühne & Heitz the Court of Justice ruled: ‘The principle of cooperation arising from Article 10 EC imposes on an administrative body an obligation to review a final administrative decision, where an application for such review is made to it, in order to take account of the interpretation of the relevant provision given in the meantime by the Court where:
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin muistuttaa, että edellä mainitussa asiassa Kühne & Heitz antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin ratkaisi asian seuraavasti: ”EY 10 artiklaan perustuva yhteistyön periaate edellyttää, että hallintoelimen, jolle on esitetty hakemus lopullisen hallintopäätöksen uudelleen tutkimisesta, jotta se ottaisi huomioon yhteisöjen tuomioistuimen tällä välin antaman, sovellettavaa oikeussääntöä koskevan tulkinnan, on tutkittava uudelleen tämä päätös, jos
— the administrative decision in question has become final as a result of a judgment of a national court ruling at final instance;
– kyseisestä päätöksestä on tullut lopullinen sitä viimeisenä oikeusasteena käsitelleen kansallisen tuomioistuimen tuomion takia
— that judgment is, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling under [the third paragraph of Article 234] EC; and
– tämä tuomio perustui yhteisöjen tuomioistuimen tämän tuomion jälkeen antama oikeuskäytäntö huomioon ottaen virheelliseen yhteisön oikeuden tulkintaan, johon päädyttiin esittämättä yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymystä, vaikka EY 234 artiklan kolmannessa kohdassa määrätyt edellytykset täyttyivät, ja
— the person concerned complained to the administrative body immediately after becoming aware of that decision of the Court.’
– kyseessä oleva henkilö on kääntynyt hallintoelimen puoleen välittömästi saatuaan tietää kyseisestä oikeuskäytännöstä.”
The Finanzgericht Hamburg considers that the first two conditions set out in the preceding paragraph are met in the present case given the fact that, first, the Hauptzollamt has the power, under the first sentence of Paragraph 48(1) of the VwVfG, to withdraw its repayment decision of 10 August 1995 and, second, that decision did become final by reason of the order of 11 May 2000 of the Bundesfinanzhof which ruled at last instance.
Finanzgericht Hamburg katsoo edellisessä kohdassa lueteltujen kahden ensimmäisen edellytyksen osalta, että ne täyttyvät nyt käsiteltävänä olevassa asiassa yhtäältä sen vuoksi, että Hauptzollamtilla on VwVfG:n 48 §:n 1 momentin ensimmäisen virkkeen nojalla toimivalta poistaa 10.8.1995 tekemänsä takaisin perimistä koskeva päätös, ja toisaalta, koska kyseinen päätös on Bundesfinanzhofin, joka on käsitellyt asiaa viimeisenä oikeusasteena, 11.5.2000 antaman määräyksen perusteella tullut lainvoimaiseksi.
As regards the third condition referred to in Kühne & Heitz, the Finanzgericht is uncertain whether it must be interpreted as meaning that, first, the person concerned must have relied on Community law when he contested the administrative decision in court and, second, the national court must have dismissed the action without referring a question to the Court for a preliminary ruling. If that were the case, this condition I - 455
Edellä mainitussa asiassa Kühne & Heitz annetussa tuomiossa mainitun kolmannen edellytyksen osalta Finanzgericht Hamburg pohtii sitä, oliko kyseistä edellytystä tulkittava siten, että yhtäältä sen, jota asia koskee, on täytynyt riitauttaa hallintotoimi tuomioistuimessa vetoamalla yhteisön oikeuteen ja toisaalta kansallisen tuomioistuimen on täytynyt hylätä kanne esittämättä yhteisöjen tuomioistuimelle I - 455
JUDGMENT OF 12. 2.
TUOMIO 12.2.2008 – ASIA C-2/06 ennakkoratkaisupyyntöä.
2008 — CASE C-2/06 could not be regarded as met here and, consequently, the action brought by Kempter would have to be dismissed, given that it pleaded misinterpretation of Community law before neither the Finanzgericht Hamburg nor the Bundesfinanzhof.
Tässä tapauksessa kyseisen edellytyksen ei voitaisi katsoa täyttyvän nyt esillä olevassa asiassa, ja näin ollen pääasian kantajan kanne pitäisi hylätä, koska Kempter ei ole sen enempää Finanzgerichtissä Hamburgissa kuin Bundesfinanzhofissakaan vedonnut yhteisön oikeuden virheelliseen tulkintaan.
The Finanzgericht Hamburg nevertheless considers that it can be seen from the judgment in Kühne & Heitz that in the case which gave rise to that judgment the claimant likewise did not request that a question be referred to the Court for a preliminary ruling. 23
Finanzgericht Hamburg katsoo kuitenkin voivansa päätellä edellä mainitussa asiassa Kühne & Heitz annetusta tuomiosta sen, ettei myöskään tuohon tuomioon johtaneessa asiassa kantaja ollut pyytänyt, että yhteisöjen tuomioistuimelle esitettäisiin ennakkoratkaisukysymys. 23
In the grounds of its order for reference, the Finanzgericht Hamburg suggests, moreover, that the fact that national courts have themselves not understood the significance of a question of interpretation of Community law should not be held against the individual affected.
Ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tekemänsä päätöksen perusteluissa Finanzgericht Hamburg esittää lisäksi, että silloin, kun kansalliset tuomioistuimet eivät itse ole ymmärtäneet yhteisön oikeuden tulkintaa koskevan kysymyksen tärkeyttä, tämän ei pitäisi koitua yksityisen oikeussubjektin vahingoksi.
The Finanzgericht Hamburg considers that the fourth condition referred to in Kühne & Heitz is met if the individual affected by the administrative decision inconsistent with Community law requests the administrative authority ‘without delay’ or ‘without culpable delay’ to review that decision, once it has ‘positive awareness’ of the relevant decision of the Court. 25
Finanzgericht Hamburg katsoo edellä mainitussa asiassa Kühne & Heitz annetussa tuomiossa tarkoitetun neljännen edellytyksen osalta, että tämä täyttyy, mikäli yksityinen oikeussubjekti, jonka vahingoksi yhteisön oikeuden vastainen hallintopäätös on tehty, vaatii ”viivytyksettä” tai ”ilman tuottamuksellista viivyttelyä” hallintoviranomaista tutkimaan kyseisen päätöksen uudelleen sen jälkeen, kun se on saanut ”tosiasiassa tietää” asian kannalta merkityksellisestä yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä. 25
In the circumstances of the main proceedings, although Kempter’s application for review to the Hauptzollamt was made 21 months after delivery of the judgment in Emsland-Stärke, it cannot be regarded as too late, considering that it was made on 16 September 2002, that is to say less than three months from when Kempter has claimed to have become aware of the judgment in which the Bundesfinanzhof applied Emsland-Stärke.
Vaikka Kempter on esittänyt uudelleen tutkimista koskevan pyynnön Hauptzoll -amtille 21 kuukauden kuluttua edellä mainitussa asiassa Emsland-Stärke annetun tuomion julistamisesta, pyyntöä ei voida pitää liian myöhään esitettynä pääasiassa kyseessä olevissa olosuhteissa, kun otetaan huomioon se seikka, että hakemus jätettiin 16.9.2002, toisin sanoen alle kolmen kuukauden kuluessa siitä hetkessä, jolloin Kempter väitti saaneensa tietää tuomiosta, johon Bundesfinanzhof sovelsi edellä mainitussa asiassa Emsland-Stärke annettua tuomiota.