natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The fact that vehicles acquired to be leased and then sold in the context of the taxable person’s ordinary business are excluded from the concept of ‘capital goods’ in Article 19 of the Sixth Directive does not preclude the Danish tax authorities from adjusting the deduction of the VAT on vehicles acquired by the taxable person should it transpire that those vehicles, during the time when they were part of the undertaking and contrary to what was intended at the time of their purchase, were no longer wholly used for leasing, which is taxable, but for an exempt activity.
Se, että ajoneuvot, jotka on hankittu vuokrattaviksi ja sen jälkeen myytäviksi verovelvollisen tavallisen toiminnan yhteydessä, jätetään kuudennen direktiivin 19 artiklassa tarkoitetun investointitavaran käsitteen ulkopuolelle, ei tosiaankaan estä Tanskan veroviranomaisia oikaisemasta verovelvollisen hankkimista autoista tehtyä arvonlisäveron vähennystä, jos paljastuu, että toisin kuin näiden ajoneuvojen hankinnan yhteydessä oli suunniteltu, niitä ei käytetä sinä aikana, kun ne kuuluvat yritykselle, kokonaisuudessaan leasingtoimintaan, joka on arvonlisäveron alaista, vaan sellaiseen toimintaan, joka on vapautettu verosta.
Thus, Article 20(2) provides that the deduction initially made may be adjusted over a 5-year period for movable property and over a maximum of 20 years for immovable property.
Kyseisen artiklan 2 kohdassa säädetään, että investointitavaroiden osalta oikaisu suoritetaan viiden vuoden ajalta ja kiinteistöinvestointien osalta enintään kahdenkymmenen vuoden ajalta.
It also defines the arrangements for calculating the adjustment.
Säännöksessä myös määritellään yksityiskohtaiset säännöt oikaisun laskentaan.
In addition, Article 20(3) covers the case where the capital item in question is removed from the taxable person’s assets before the end of the applicable period by replacing annual adjustment with a single adjustment based on presumed use of the item during the remaining period.
Saman artiklan 3 kohdassa säädellään lisäksi tapauksia, joissa verovelvollinen luovuttaa investointitavaran ennen sovellettavan kauden päättymistä siten, että vuotuinen korjaus korvataan kertaluonteisella korjauksella, joka perustuu tavaran oletettuun käyttöön jäljelle jäävänä kautena.
In other words, the fact that vehicles purchased for the purpose of being leased and then sold in the context of the taxable person’s usual business are excluded from the concept of ‘capital goods’ in Article 19 of the Sixth Directive has no effect on the classification of ‘capital goods’ within the meaning of Article 20 of that directive with regard to vehicles which have been subject to a change of use.
Toisin sanoen se, että ajoneuvot, jotka on hankittu vuokrattaviksi ja sen jälkeen myytäviksi verovelvollisen tavallisen toiminnan puitteissa, jätetään kuudennen direktiivin 19 artiklassa tarkoitetun investointitavaran käsitteen ulkopuolelle, ei vaikuta siihen, voidaanko ajoneuvot, joiden käyttötarkoitus on muuttunut, määritellä 20 artiklassa tarkoitetuiksi investointitavaroiksi.
It may be supposed with regard to the argument of the Danish Government that, in the provisions of national law dealing with the adjustment of deductions adopted to transpose Article 20 of the Sixth Directive, goods such as vehicles purchased by the taxable person are considered to be capital goods.
Tanskan hallituksen perusteluista voidaan olettaa, että vähennysten oikaisemiseen liittyvissä kansallisissa säännöksissä, joilla kuudennen direktiivin 20 artikla on pantu täytäntöön, verovelvollisen ostamien ajoneuvojen kaltaisia tavaroita pidetään investointitavaroina.
That classification, which applies when deductions are adjusted, is not called into question by taking account, in the calculation of the deductible proportion provided for in Article 19 of the Directive, of the turnover relating to the routine sale of vehicles at the end of their lease.
Se, että kuudennen direktiivin 19 artiklassa säädetyssä vähennyksen suhdeluvun laskennassa otetaan huomioon liikevaihto, joka saadaan ajoneuvojen tavallisesta myynnistä vuokrasopimusten päätyttyä, ei aseta kyseenalaiseksi edellä esitettyä määritelmää, jota sovelletaan vähennysten oikaisemisen yhteydessä.
Finally, the question of application of the adjustment of the deductions to vehicles acquired by the taxable person to be sold at the end of the lease contract does not in principle arise since such vehicles have been used by the taxable person for carrying on a taxable activity only.
Lopuksi kysymys siitä, sovelletaanko vähennysten oikaisemista ajoneuvoihin, jotka verovelvollinen on hankkinut vuokrattaviksi ja vuokrasopimusten päätyttyä myytäviksi, ei ole ensi arviolta merkityksellinen, koska verovelvollinen on käyttänyt kyseisiä ajoneuvoja ainoastaan verollisen toiminnan harjoittamiseen.
NORDANIA FINANS AND BG FACTORING the concept of ‘capital goods’ in Article 17 of the Second Directive given by the Court in Verbond van Nederlandse Ondernemingen is not relevant to the reply to be given to the question at issue here.
NORDANIA FINANS JA BG FACTORING men edellä mainitussa asiassa Verbond van Nederlandse Ondernemingen esittämä tulkinta toisen direktiiviin 17 artiklassa tarkoitetusta investointitavaran käsitteestä ei ole merkityksellinen tarkasteltavaan kysymykseen annettavan vastauksen kannalta.
It follows that the system for adjusting deductions provided for in Article 20 of the Sixth Directive and the right of the Member States to define the concept of capital goods within the context of that system are not compromised by the fact that the concept of ‘capital goods’ in Article 19 of the Sixth Directive must be given an autonomous and uniform interpretation in the Community.
Kuudennen direktiivin 20 artiklassa säädetty vähennysten oikaisujärjestelmä ja jäsenvaltioiden oikeus määritellä investointitavaran käsite tämän järjestelmän puitteissa eivät siis ole uhattuina sen johdosta, että kuudennen direktiivin 19 artiklassa tarkoitettu investointitavaran käsite on tulkittava itsenäisesti ja yhtenäisesti yhteisössä.
Nor, likewise, does the Member States’ right under the final sentence of Article 19(2) of the Sixth Directive to include the proceeds of sale of capital goods in the calculation of the deductible proportion in the case where they exercise the right provided for in Article 20(5) of that directive seem to me to contradict that analysis.
Myöskään jäsenvaltioille kuudennen direktiivin 19 artiklan 2 kohdan viimeisessä virkkeessä annettu mahdollisuus sisällyttää investointitavaroiden luovutuksesta saatu tuotto vähennyksen suhdeluvun laskentaan silloin, kun ne käyttävät hyväkseen 20 artiklan 5 kohdassa säädettyä mahdollisuutta, ei mielestäni ole ristiriidassa arviointini kanssa.
That interpretation may, admittedly, be transposable to the context of Article 19 of the Sixth Directive, regard being had to the common points which connect that provision to Article 17 of the Second Directive.
Tätä tulkintaa voidaan toki soveltaa kuudennen direktiivin 19 artiklan yhteydessä, sillä kyseisellä säännöksellä on paljon yhteistä toisen direktiivin 17 artiklan kanssa.
Article 17 provided that the Member States had the option to ‘exclude … capital goods’ from the deductions regime laid down in Article 11 of the Second Directive, which provided that any taxable person was entitled to deduct the input tax paid for goods and services acquired by him for the purposes of his business.
Toisen direktiivin 17 artiklassa säädettiin, että jäsenvaltioilla oli mahdollisuus olla soveltamatta investointitavaroihin vähennysjärjestelmää, jossa kyseisen direktiivin 11 artiklan mukaan kaikilla verovelvollisilla oli oikeus vähentää yrityksen tarpeisiin hankittujen tavaroiden ja palvelujen ostoihin sisältynyt vero.
Article 20(5) provides for a right to derogate from the rule that the turnover relating to the sale of capital goods is not to be taken into account in the calculation of the deductible proportion.
Kyseisessä säännöksessä annetaan mahdollisuus poiketa säännöstä, jonka mukaan investointitavaroiden myynnistä saatua liikevaihtoa ei oteta huomioon vähennyksen suhdeluvun laskennassa.
It cannot be allowed to extend the scope of the first and second sentences of Article 19(2) of the Sixth Directive, which refers to transactions the proceeds of which must be excluded from the calculation of the deductible proportion.
Sen ei voida katsoa mahdollistavan kuudennen direktiivin 19 artiklan 2 kohdan ensimmäisen ja toisen virkkeen – joissa lueteltavien liiketoimien tuotto on jätettävä huomioon ottamatta vähennyksen suhdeluvun laskennassa – soveltamisalan laajentamista.
Article 17 of the Second Directive, like Article 19 of the Sixth Directive, therefore laid down the circumstances in which capital goods were to be taken into consideration in the deduction regime intended to ensure the neutrality of the VAT system for a taxable person.
Toisen direktiivin 17 artiklassa säädettiin siis – kuten kuudennen direktiivin 19 artiklassa – olosuhteet, joissa investointitavarat oli otettava huomioon vähennysjärjestelmässä, jolla oli tarkoitus varmistaa arvonlisäverojärjestelmän neutraalisuus verovelvollisille.
7 None the less, the implications of the request to interpret the concept of capital goods submitted to the Court in the case which gave rise to the judgment in Verbond van Nederlandse Ondernemingen were very different to those in the present case.
7Edellä mainitussa asiassa Verbond van Nederlandse Ondernemingen yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyn investointitavaran tulkintapyynnön taustalla olivat kuitenkin toiset seikat kuin käsiteltävänä olevassa asiassa.
Finally, unlike the Danish Government, I am of the view that the interpretation of
Lopuksi katson – toisin kuin Tanskan hallitus –, että yhteisöjen tuomioistui-
In Verbond van Nederlandse Onder­nemingen, the national court was faced with the Netherlands legislation adopted under Article 17 of the Second Directive, according to which the Kingdom of the Netherlands had provided that only 67% of the VAT paid on the purchase of ‘business assets’ could be deducted.
Kyseisessä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin käsitteli toisen direktiivin 17 artiklan nojalla Alankomaissa säädettyä lakia, jonka mukaan ”tuotantovälineiden” oston yhteydessä maksetusta arvonlisäverosta sai Alankomaissa vähentää vain 67 prosenttia.
The Netherlands Government, as is clear from the account of the grounds for those rules, therefore wanted to exclude all goods, including small items of equipment, used for the business to function from the right to deduct by including them in the concept of ‘the business assets of the company’.
Lain perusteluista ilmenee, että Alankomaiden hallitus halusi tällä tavalla sulkea vähennysoikeuden ulkopuolelle kaikki yrityksen toiminnassa käytettävät tavarat, myös toimistotarvikkeet, sisällyttämällä ne ”yrityksen tuotantovälineiden” käsitteeseen.
The Verbond van Nederlandse Ondernemingen, taking the view that the concept of ‘business assets of the company’ was broader than that of ‘capital goods’ in Article 17 of the Second Directive, deducted the VAT paid on purchase of a letter holder and reply cards for attendance at meetings.
Verbond van Nederlandse Ondernemingen katsoi, että tämä yrityksen tuotantovälineiden käsite oli laajempi kuin toisen direktiivin 17 artiklassa tarkoitettu investointitavaran käsite, ja se vähensi paperinpidikkeen ja kokouskutsujen vastauskorttien hankinnan yhteydessä maksetun arvonlisäveron.
In Verbond van Nederlandse Onder­nemingen, therefore, the national court was permitted to determine whether office equipment of low value could be treated as capital goods liable to be excluded from the right of deduction from VAT provided for by the Second Directive.
Edellä mainitussa asiassa Verbond van Nederlandse Ondernemingen annetussa tuomiossa oli siis autettava ennakkoratkaisua pyytänyttä tuomioistuinta määrittelemään, voitiinko vähäarvoisia toimistotarvikkeita pitää investointitavaroina, jotka saatettiin jättää toisessa direktiivissä säädetyn arvonlisäveron vähennysoikeuden ulkopuolelle.
In that judgment the Court was not faced with goods such as those in the main proceedings in the present case, which are purchased in order to be leased for a certain period and then habitually disposed of at the end of the lease.
Yhteisöjen tuomioistuin ei joutunut kyseisessä asiassa ottamaan kantaa sellaisiin tavaroihin, joista on kyse käsiteltävänä olevassa asiassa eli jotka ostetaan sitä varten, että ne vuokrataan tietyksi ajaksi ja säännöllisesti myydään vuokra-ajan päätyttyä.
In other words, although, under the criteria set out by the Court in Verbond van Nederlandse Ondernemingen, vehicles purchased by an undertaking in order to
Toisin sanoen, vaikka yhteisöjen tuomioistuimen edellä mainitussa asiassa Verbond van Nederlandse Ondernemingen antamassa tuomiossa esitettyjen arviointiperusteiden
8 — Paragraph 12.9 — Paragraph 17.
8 – Tuomion 12 kohta.9 – Tuomion 17 kohta.
It was in this context that the Court replied that the concept of capital goods
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin joutui siis selvittämään, oliko kyseisiä tavaroita pidettävä investointitavaroina, jotka voidaan jättää vähennysoikeuden ulkopuolelle.
NORDANIA FINANS AND BG FACTORING common system of VAT.
NORDANIA FINANS JA BG FACTORING vähennysjärjestelmällä on tarkoitus taata yhteisen arvonlisäverojärjestelmän neutraalisuus.
Thus this system is meant to relieve the trader entirely of the burden of VAT payable or paid in the course of his activities, provided they are themselves subject to that tax.
Järjestelmän tavoitteena on siis se, että sillä poistetaan verovelvollisen taakasta arvonlisävero, jonka tämä on maksanut arvonlisäveron alaisen toimintansa yhteydessä.
11 carry on its economic activities may be capital goods within the meaning of Article 19 of the Sixth Directive, it cannot be inferred from those criteria that such vehicles are to be so categorised if the sale thereof at the end of the leasing contracts forms an integral part of the taxable person’s regular activity.
11 mukaan ajoneuvot, jotka yritys ostaa taloudellisen toiminnan harjoittamista varten, ovat kuudennen direktiivin 19 artiklassa tarkoitettuja investointitavaroita, näistä arviointiperusteista ei voida johtaa, että tällaiset ajoneuvot täyttävät kyseisen määritelmän silloin, kun niiden luovutus vuokrasopimusten päätyttyä on erottamaton osa verovelvollisen säännöllistä toimintaa.
That is why I take the view that the interpretation of the concept of capital goods given by the Court in the Verbond van Nederlandse Ondernemingen judgment does not enable an answer to be given to the question referred by the Højesteret.
Tästä syystä katson, ettei yhteisöjen tuomioistuimen edellä mainitussa asiassa Verbond van Nederlandse Ondernemingen esittämä investointitavaran käsitteen tulkinta auta vastaamaan Højesteretin esittämään kysymykseen.
Where a taxable person acquires goods and services to carry on both taxable and exempt activities, Articles 17(5) and 19 of the Sixth Directive seek to enable him to deduct wholly the portion of the VAT paid on the purchase of those goods and services which is deemed to correspond to the proportion in which they are used for taxable activities.
Kun verovelvollinen hankkii tavaroita ja palveluja toimintaan, josta osa on verollista ja osa on verotonta, kuudennen direktiivin 17 artiklan 5 kohdalla ja 19 kohdalla pyritään antamaan hänelle mahdollisuus vähentää tavaroiden ja palvelujen hankinnan yhteydessä maksetusta arvonlisäverosta kokonaisuudessaan se osa, joka vastaa verollista toimintaa.
In the absence of any conclusive guidance in the Sixth Directive or the caselaw, in order to resolve the dispute in the main proceedings the meaning and scope of the concept of capital goods must, under settled caselaw, be determined having regard to the scheme of the system of deductions, of which the concept of capital goods forms part, and to the objective thereof. 10
Kun kysymykseen ei löydy selkeää vastausta kuudennen direktiivin sisällöstä eikä oikeuskäytännöstä, investointitavaran käsitteen merkitys ja laajuus on pääasian ratkaisemiseksi pääteltävä oikeuskäytännön mukaan sen vähennysjärjestelmän rakenteen ja tavoitteen perusteella, johon käsite kuuluu. 10
By establishing the system of the deductible proportion in Articles 17(5) and 19 of the Sixth Directive, the Community legislature presumed that the degree to which those goods and services assigned to mixed use are used respectively for taxable and exempt activities is in proportion to the turnover of each of those two categories of activity.
Yhteisön lainsäätäjä oletti laatiessaan kuudennen direktiivin 17 artiklan 5 kohdassa ja 19 artiklassa vahvistetun vähennyksen suhdeluvun järjestelmän, että sekakäytössä olevien tavaroiden ja palvelujen jakautuminen verolliseen ja verottomaan toimintaan voitaisiin suhteuttaa kummankin toiminnan lajin liikevaihtoon.
It is settled caselaw that the deduction system established by the Sixth Directive is intended to ensure the neutrality of the
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kuudennella direktiivillä käyttöön otetulla
Thus, Article 19(1) of the Sixth Directive provides that the deductible proportion of VAT on the purchase of the goods and
Täten kuudennen direktiivin 19 artiklan 1 kohdassa säädetään, että tällaisten tavaroi-
OPINION OF MR BOT — CASE C-98/07 services is made up of a fraction consisting of a numerator represented by the turnover relating to taxable transactions and of a denominator represented by the total turnover.
JULKISASIAMIES BOTIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-98/07 den ja palvelujen hankinnan yhteydessä maksetun arvonlisäveron vähennyksen suhdeluku muodostuu murtoluvusta, jonka osoittaja on verollisista liiketoimista saatava liikevaihto ja jonka nimittäjä on kokonaisliikevaihto.
denominator of the fraction used to calculate the adjustment, even where the creation of such receipts did not entail the use of goods or services subject to VAT or, at least, entailed only their very limited use, calculation of the deduction would be distorted.
rahoitusliiketoimien tulokset, joilla on yhteys verolliseen toimintaan, olisi sisällytettävä suhdeluvun laskennassa käytettävän murtoluvun nimittäjään, vaikka tällaisten tulosten saavuttaminen ei merkitsisikään arvonlisäverollisten tavaroiden tai palvelujen käyttämistä tai se merkitsisi niiden käyttämistä erittäin rajoitetusti, vähennyksen laskemisen perusteet vinoutuisivat.
The exclusion of turnover relating to the sale of capital goods in the same way as turnover generated by ancillary operations is therefore justified by the fact that such transactions do not form part of the taxable person’s normal business.
Investointitavaroiden myynnistä saatavan samaten kuin liitännäisistä liiketoimista muodostuvan liikevaihdon jättäminen huomioimatta on siis perusteltavissa sillä, että ne eivät sisälly verovelvollisen tavalliseen toimintaan.
The exclusion, in the context of this calculation, of the turnover attributable to the sale of ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ provided for in Article 19(2) of the Sixth Directive then assumes its full meaning.
Tätä taustaa vasten voidaan ymmärtää, miksi kuudennen direktiivin 19 artiklan 2 kohdassa on jätetty laskelman ulkopuolelle verovelvollisen yrityksessään käyttämistä investointitavaroista muodostuva liikevaihto.
The proceeds of the sale of such goods must be excluded from that calculation because such a sale is in principle exceptional or at least unusual.
Tällaisten tavaroiden myynnistä saatavaa tuottoa ei voida ottaa huomioon laskelmassa, koska se on – ainakin periaatteessa – poikkeuksellista tai ainakin epätavallista.
Consequently, it does not require mixed use of the goods and services in a way that is proportionate to the turnover which it generates.
Näin ollen tavaroiden ja palvelujen sekakäyttö ei välttämättä vastaa myynnistä saatavaan liikevaihtoon suhteutettua jakoa.
Inclusion of that turnover in the calculation of the deductible proportion would therefore distort the resultant figure in the sense that it would no longer reflect the division of use of goods and services assigned to mixed use as between taxable and exempt activities respectively.
Tämän liikevaihdon sisällyttäminen vähennyksen suhdelukuun vääristäisi laskelman tulosta, joka ei enää kuvastaisi sekakäytössä olevien tavaroiden ja palvelujen jakoa verolliseen ja verottomaan toimintaan.
As the appellants in the main proceedings point out, that justification also found unambiguous expression in the statement of reasons for the proposed Sixth Council Directive, submitted by the Commission on 29 June 1973.
Kuten kantajat korostavat, tämä perustelu on vieläpä esitetty selkeästi kuudennesta neuvoston direktiivistä 29.6.1973 tehdyn komission ehdotuksen perusteluosassa. 13
As the Court ruled, if all receipts from a taxable person’s financial transactions linked to a taxable activity were to be included in the
Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että jos kaikki verovelvollisen
13 — Proposal for a Sixth Council Directive on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment (Bulletin of the European Communities, supplement 11/73).
13 – Ehdotus kuudenneksi neuvoston direktiiviksi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste (Euroopan yhteisöjen tiedote, täydennysosa 11/73).
Under that proposal, Article 19(2) was justified in the following terms:‘The factors mentioned in this paragraph must be excluded from the calculation of the proportion lest, being unrepresentative of the taxable person’s business activity, they should deprive the amount of any real significance.
Ehdotuksen mukaan 19 artiklan 2 kohta perusteltiin siten, että kyseisessä kohdassa tarkoitetut seikat oli jätettävä huomioimatta suhdeluvun laskennassa, jotta ne eivät vääristäisi sen tosiasiallista merkitystä, koska kyseiset seikat eivät heijasta verovelvollisen ammattitoimintaa.
Such is the case with sales of capital items and real estate and financial transactions which are only ancillary operations, that is to say are only of secondary importance in relation to the total turnover of the business.
Tämä koskee investointitavaroiden myyntiä sekä kiinteistö- ja rahoitusliiketoimia, jotka ovat vain liitännäisiä eli joilla on vain toissijainen tai satunnainen vaikutus yrityksen kokonaisliikevaihtoon.
These factors are only excluded if they are not part of the usual business activity of the taxable person’ (p. 19).
Nämä toimet jätetään huomioimatta laskennassa vain, jos ne eivät kuulu verovelvollisen tavalliseen ammattitoimintaan (20 kohta).
NORDANIA FINANS AND BG FACTORING incidental activity but constituted a usual and regular activity. The number of vehicles sold by Erhvervsfinans in 1998, as the Commission points out, confirms that analysis.
NORDANIA FINANS JA BG FACTORING komissio huomauttaa, Erhvervsfinansin vuonna 1998 myymien ajoneuvojen lukumäärä vahvistaa tämän arvioinnin.
The concept of ‘capital goods’, mentioned in Article 19 of the Sixth Directive, may not therefore include goods the acquisition and subsequent sale of which form an integral part of the taxable person’s normal business activity liable for VAT.
Kuudennen direktiivin 19 artiklassa tarkoitettu investointitavaran käsite ei siis saa kattaa tavaroita, joiden hankinta ja sen jälkeen myynti on erottamaton osa verovelvollisen tavallista arvonlisäveron alaista toimintaa.
When such acquisition and sale form part of that usual activity, they require goods and services to be used that have been acquired by the taxable person for carrying on his taxable activities.
Kun tällainen hankinta ja luovutus ovat osa tavallista toimintaa, verovelvollisen hankkimia tavaroita ja palveluja käytetään väistämättä verotettavaan toimintaan.