natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Court also noted that, although it is not inconceivable that shares in a company may be sold to private investors, to allow that mere possibility to keep in inde¤nite suspense the determination whether or not the capital of a company awarded a public procurement contract is public would not be consistent with the principle of legal certainty.
Unionin tuomioistuin täsmensi lisäksi, että tätä vapautusta sovelletaan henkilökuljetuksia ja televiestintäpalveluja lukuun ottamatta sellaisiin palvelujen suorituksiin ja niihin liittyviin tavaroiden luovutuksiin, joita julkinen postilaitos suorittaa tässä ominaisuudessaan eli sellaisen toimijan ominaisuudessa, joka sitoutuu huolehtimaan jäsenvaltiossa kokonaan tai osittain postin yleispalvelusta.
Opening of the capital to private investors may not be taken into consideration unless there exists, at the time of the award of the public contract, a real prospect in the short term of such an opening.
Sitä ei sovelleta sellaisiin palvelujen suorituksiin ja niihin liittyviin tavaroiden luovutuksiin, joiden ehdot on neuvoteltu yksilöllisesti.
) Directive 97/67/EC of the European Parliament and of the Council of 15 December 1997 on common rules for the development of the internal market of Community postal services and the improvement of quality of service (OJ 1998 L 15, p.
Yhteisön postipalvelujen sisämarkkinoiden kehittämistä ja palvelun laadun parantamista koskevista yhteisistä säännöistä 15.12.1997 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 97/67/EY (EYVL 1998, L 15, s.
14), as amended by Directive 2002/39/EC of the European Parliament and of the Council of 10 June 2002 (OJ 2002 L 176, p. 21).
14), sellaisena kuin se on muutettuna 10.6.2002 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2002/39/EY (EYVL L 176, s. 21).
A public authority has the possibility of performing the public interest tasks conferred on it either by using its own resources or in cooperation with other public authorities, without being obliged to call on outside entities not forming part of its own departments.
Tämän alan oikeuskäytännön, joka on jälleen ollut runsasta, esittely voidaan aloittaa kahdella julkisia tavaranhankintasopimuksia koskevalla asialla.
In that connection, ¤rst, Community law does not require public authorities to use any particular legal form in order to carry out jointly their public service tasks. Secondly, such cooperation between public authorities does not undermine the principal objective of the Community rules on public procurement, that is, the free movement of services and the opening-up of undistorted competition in all the Member States, where implementation of that cooperation is governed solely by considerations and requirements relating to the pursuit of objectives in the public interest and the principle of equal treatment of the persons concerned, referred to in Directive 92/50, is respected, so that no private undertaking is placed in a position of advantage vis-à-vis competitors.
Unionin tuomioistuin huomautti asiassa Sea (C-573/07, tuomio 10.9.2009), joka koski sopimuksen tekemistä yhdyskuntajätteiden keräystä ja kuljetusta sekä näistä jätteistä huolehtimista koskevasta palvelusta, että EY 43 ja EY 49 artiklan, yhdenvertaisen kohtelun ja kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kieltoa koskevien periaatteiden samoin kuin niistä seuraavan avoimuusperiaatteen vastaista ei ole tehdä suoraan julkisia palveluhankintoja koskevaa sopimusta kokonaan julkisessa omistuksessa olevan osakeyhtiön kanssa, kun hankintaviranomaisena olevalla paikallisella julkisyhteisöllä on tähän yhtiöön vastaava määräysvalta kuin sillä on omiin yksiköihinsä ja kun yhtiö harjoittaa pääosaa toiminnastaan sen omistavan julkisyhteisön tai omistavien julkisyhteisöjen kanssa.
In Case C-489/07 Messner (judgment of 3 September 2009) concerning the protection of consumers in respect of distance contracts, the Court dealt with the possibility of claiming compensation from a consumer who, after signing, withdraws from such a contract.
Unionin tuomioistuin täsmensi myös, että vaikka ei voida pitää poissuljettuna, että yhtiön osuuksia myytäisin yksityisille sijoittajille, sen hyväksyminen, että pelkästään tämän mahdollisuuden olemassaolon vuoksi voisi rajoittamattomaksi aikaa jäädä arvioimatta, onko sopimuskumppaniksi, jonka kanssa julkista hankintaa koskeva sopimus tehdään, valitun yhtiön osake- tai osuuskanta julkisessa omistuksessa, ei kuitenkaan ole sopusoinnussa oikeusvarmuuden periaatteen kanssa.
The Court held that the provisions of the second sentence of Article 6(1) and Article 6(2) of Directive 97/7/EC (19) must be interpreted as precluding a provision of national law which provides in general that, in the case of withdrawal by a consumer within the withdrawal period, a seller may claim compensation from him for the value of the use of the consumer goods acquired under a distance contract.
Pääsyn avaaminen yhtiön osake- tai osuuskantaan yksityisille sijoittajille voidaan ottaa huomioon vain, jos julkista tavaranhankintaa koskevan sopimuksen tekohetkellä on olemassa konkreettinen lyhyen aikavälin suunnitelma tällaisesta avaamisesta.
That would be clearly at variance with the wording and purpose of Directive 97/7 and would, in particular, deprive the consumer of the possibility of making completely free and independent use of the period for reªection granted to him by that directive.
Viranomainen voi suorittaa yleisen edun mukaisia tehtäviään itse omilla voimavaroillaan tai yhdessä muiden viranomaisten kanssa tarvitsematta turvautua sellaisten ulkoisten yksiköiden apuun, jotka eivät kuulu sen omiin yksiköihin.
Likewise, the functionality and ecacy of the right of withdrawal would be impaired if the consumer were obliged to pay compensation simply as a result of having examined and tested the goods.
Yhtäältä yhteisön oikeudessa ei tältä osin mitenkään edellytetä viranomaisilta tietyn oikeudellisen muodon käyttämistä, kun ne suorittavat yhdessä niiden julkisen palvelun tehtäviä.
Since the right of withdrawal is intended precisely to give the consumer that possibility, the fact of having made use thereof cannot have the consequence that the consumer is able to exercise that right only if he pays compensation.
Toisaalta tällaisella viranomaisten välisellä yhteistyöllä ei saateta kyseenalaiseksi julkisia hankintoja koskevien yhteisön sääntöjen päätavoitetta eli palvelujen vapaata
) Council Directive 92/50/EEC of 18 June 1992 relating to the coordination of procedures for the award of public service contracts (OJ 1992 L 209, p. 1).
Julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 18.6.1992 annettu neuvoston direktiivi 92/50/ETY (EYVL L 209, s. 1).
However, those provisions do not prevent the consumer from being required to pay compensation for the use of the goods in the case where he has made use of them in a manner incompatible with the principles of civil law, such as those of good faith or unjust enrichment, on condition that the purpose of that directive and, in particular, the functionality and ecacy of the right of withdrawal are not adversely a¥ected, this being a matter for the national court to determine.
Seuraavaksi voidaan käydä läpi joukko tuomioita, joissa unionin tuomioistuin tulkitsi sellaista yhteisön lainsäädäntöä, jolla pyritään kuluttajien suojaamiseksi asettamaan rajoja liiketoimintakäytännöille.
In Case C-243/08 Pannon GSM (judgment of 4 June 2009), the Court noted that the consumer protection provided by Directive 93/13/EEC (20) extends to cases in which a consumer who has concluded with a seller or supplier a contract containing an unfair term fails to raise the unfairness of the term, whether because he is unaware of his rights or because he is deterred from enforcing them on account of the costs which judicial proceedings would involve.
Asiassa Messner (C-489/07, tuomio 3.9.2009), joka koski etäsopimuksiin liittyvää kuluttajansuojaa, unionin tuomioistuin tarkasteli mahdollisuutta vaatia kuluttajalta korvausta sen jälkeen, kun tämä oli peruuttanut kaupan sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen. Se katsoi, että direktiivin 97/7/EY19
The role of the national court in the area of consumer protection is thus not limited to a mere power to rule on the possible unfairness of a contractual term, but also consists of the obligation to examine that issue of its own motion where it has available to it the legal and factual elements necessary for that task, including when it is assessing whether it has territorial jurisdiction.
6 artiklan 1 kohdan toista virkettä ja 6 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että niiden vastaisena on pidettävä kansallista lainsäädäntöä, jonka mukaan myyjällä on yleisesti mahdollisuus vaatia korvausta etäsopimuksella hankitun tavaran käytöstä, jos kuluttaja on peruuttanut kaupan säädetyssä määräajassa.
Where the national court considers such a term to be unfair, it must not apply it, except if the consumer, after having been informed of it by that court, does not intend to assert its unfair or non-binding status.
Jos kuluttaja joutuisi maksamaan tällaisen korvauksen ainoastaan siitä syystä, että kuluttajalla on ollut mahdollisuus käyttää etäsopimuksella hankittua tavaraa sen ollessa hänen hallussaan, hän voi käyttää peruutusoikeuttaan ainoastaan sanottua korvausta vastaan, mikä olisi selvästi direktiivin 97/7/EY 6 artiklan sanamuodon ja 6 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen ja 6 artiklan 2 kohdan vastainen, ja se veisi ennen kaikkea kuluttajalta mahdollisuuden käyttää vapaasti ja ilman painostusta harkinta-aikansa, joka hänelle on kyseisessä direktiivissä myönnetty.
Likewise, a national rule if it is not compatible with the directive provides that it is only where the consumer has successfully challenged an unfair contract term before a national court that he is not bound by it.
Lisäksi peruutusoikeuden tehtävä ja tehokkuus ovat vaarassa, jos kuluttajalla on velvollisuus maksaa korvaus siitä yksinkertaisesta syystä, että hän on tutkinut ja kokeillut tavaraa.
Such a rule excludes the possibility for the national court to assess of its own motion whether a contractual term is unfair.
Koska peruutusoikeuden nimenomaisena tarkoituksena on antaa tämä mahdollisuus kuluttajalle, tämän mahdollisuuden käyttäminen ei saa johtaa siihen, että kuluttaja voi käyttää kyseistä oikeuttaan ainoastaan korvauksen maksamista vastaan.
The Court also stated that a term, contained in a contract concluded between a consumer and a seller or supplier, which has been included without being individually negotiated and which confers exclusive jurisdiction on the court in the territorial jurisdiction of which the seller or supplier has his principal place of business may be considered to be unfair.
Nämä samat säännökset eivät ole kuitenkaan esteenä sille, että kuluttajalle asetetaan velvollisuus maksaa kohtuullinen korvaus tavaran käytöstä siinä tapauksessa, että tämä käyttää mainittua tavaraa siviilioikeudellisten periaatteiden kuin vilpittömän mielen ja perusteettoman edun vastaisesti, sillä edellytyksellä, että korvauksen maksaminen ei vaaranna sanotun direktiivin tavoitteita eikä erityisesti tosiasiallista ja tehokasta peruutusoikeutta, ja kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on tutkia nämä seikat.
Similarly, in Case C-40/08 Asturcom Telecomunicaciones (judgment of 6 October 2009), the Court held that a national court hearing an action for enforcement of an arbitration award which has become ¤nal and was made in the absence of the consumer is required, where it has available to it the legal and factual elements necessary for that task, to assess of its own motion whether an arbitration clause in a contract concluded between a seller or supplier and a consumer is unfair, in so far as, under national rules of procedure, it can carry out such an assessment in similar actions of a domestic nature.
Unionin tuomioistuin esitti asiassa Pannon GSM (C-243/08, tuomio 4.6.2009), että direktiivillä 93/13/ETY20 annettu kuluttajansuoja kattaa myös ne tilanteet, joissa kuluttaja, joka on tehnyt elinkeinonharjoittajan kanssa kohtuuttoman sopimusehdon sisältävän sopimuksen, ei vetoa tämän sopimusehdon kohtuuttomuuteen joko sen vuoksi, ettei hän tunne oikeuksiaan, tai sen vuoksi, että hän joutuu luopumaan siitä oikeudenkäynnistä aiheutuvien kulujen vuoksi.
If that is the case, it is for that court or tribunal to establish all the consequences thereby arising under national law, in order to ensure that the consumer is not bound by that clause.
Siksi kansallisen tuomioistuimen tehtävä kuluttajansuoja-alalla ei rajoitu pelkästään siihen, että sillä on mahdollisuus lausua sopimusehdon mahdollisesta kohtuuttomuudesta, vaan siihen sisältyy myös velvollisuus tutkia viran puolesta tämä kysymys aina silloin, kun tuomioistuimella on käytössään tämän tutkinnan edellyttämät oikeudelliset seikat ja tosiseikat, ja siis myös silloin, kun se selvittää omaa alueellista toimivaltaansa. Silloin kun tuomioistuin toteaa sopimusehdon kohtuuttomaksi, se ei
In reaching this conclusion, the Court stated, ¤rst, that Article 6(1) of Directive 93/13 is a mandatory provision and, second, that, in view of the nature and importance of the public interest underlying the protection which that directive confers on consumers, Article 6 must be regarded as a provision of equal standing to national rules which rank, within the domestic legal system, as rules of public policy.
Kuluttajansuojasta etäsopimuksissa 20.5.1997 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 97/7/EY (EYVL«L«144, s. 19).
) Council Directive 93/13/EEC of 5 April 1993 on unfair terms in consumer contracts (OJ 1993 L 95, p. 29).
Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annettu neuvoston direktiivi 93/13/ETY (EYVL L 95, s. 29).
In Case C-358/08 Aventis Pasteur (judgment of 2 December 2009), the Court, after recalling the
Asiassa Aventis Pasteur (C-358/08, tuomio 2.12.2009) unionin tuomioistuin viittasi O’Byrne-asian
), stated that Article 11 of Directive 85/374/EEC (
22 ilmentämään oikeuskäytäntöön ja täsmensi, että direktiivin 85/374/ETY
However, ¤rst, Article 11 must be interpreted as not precluding a national court from holding that, in proceedings instituted within the period prescribed by that article against the wholly-owned subsidiary of the ‘producer’, within the meaning of Article 3(1) of Directive 85/374, that producer can be substituted for that subsidiary if that court ¤nds that the putting into circulation of the product in question was, in fact, determined by that producer.
11 artiklaa on tulkitta- va siten, että se on esteenä kansallisen lainsäädännön, jossa sallitaan vastaajan osalta asianosaisseuraanto oikeudenkäynnin kuluessa, soveltamiselle siten, että se mahdollistaa sen, että kyseisen direktiivin 3 artiklassa tarkoitettu valmistaja voidaan mainitussa 11 artiklassa säädetyn määräajan päätyttyä haastaa vastaajaksi oikeudenkäyntiin, joka on pantu vireille kyseisen määräajan kuluessa muuta henkilöä vastaan.
Second, Article 3(3) of Directive 85/374 must be interpreted as meaning that, where the person injured by an allegedly defective product was not reasonably able to identify the producer of that product before exercising his rights against the supplier of that product, that supplier must be treated as a ‘producer’ for the purposes, in particular, of the application of Article 11 of that directive, if it did not inform the injured person, on its own initiative and promptly, of the identity of the producer or its own supplier, which it is for the national court to determine in the light of the circumstances of the case.
Mainittua 11 artiklaa on kuitenkin yhtäältä tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että kansallinen tuomioistuin katsoo, että sellaisessa oikeudenkäynnissä, joka on kyseisessä 11 artiklassa säädetyn määräajan kuluessa pantu vireille direktiivin 85/374/ETY 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valmistajan täysin omistamaa tytäryhtiötä vastaan, kyseinen valmistaja voi tulla tämän tytäryhtiön sijaan, jos tuomioistuin toteaa, että kyseessä olevan tuotteen liikkeelle laskemisesta päätti itse asiassa tämä valmistaja.
First, in Case C-32/08 FEIA (judgment of 2 July 2009) the Court held that Article 14(3) of Regulation (EC) No 6/2002 (24), which provides that the right to the Community design vests in the employer where a design is developed by an employee in the execution of his duties or following the instructions given by his employer, unless otherwise agreed or speci¤ed under national law, does not apply to a Community design that has been produced as a result of a commission.
Toisaalta direktiivin 85/374/ETY 3 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että kun turvallisuudeltaan väitetysti puutteellisen tuotteen johdosta vahinkoa kärsinyt ei ole kohtuudella voinut selvittää kyseisen tuotteen valmistajan henkilöllisyyttä, ennen kuin hän käytti oikeuksiaan tuotteen toimittajaan nähden, tätä toimittajaa on pidettävä valmistajana erityisesti direktiivin 11 artiklan soveltamiseksi, mikäli se ei ole ilmoittanut vahinkoa kärsineelle omasta aloitteestaan ja viipymättä valmistajan henkilöllisyyttä tai sitä, keneltä se itse hankki tuotteen, mistä kansallisen tuomioistuimen on varmistuttava kyseessä olevan tapauksen olosuhteet huomioon ottaen.
The Community legislature intended to de¤ne the special system set out in Article 14(3) of the regulation by reference to a speci¤c type of contractual relationship, namely that of an employment relationship, which precludes the application of Article 14(3) to other contractual relationships, such as that relating to a Community design that has been produced as a result of a commission.
VTB-VAB (C-261/07 ja C-299/07, tuomio 23.4.2009) direktiiviä 2005/29/EY.23 Se totesi, että mainittu direktiivi on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta ja yksittäistapauksen konkreettisia olosuhteita huomioon ottamatta – siis yleisesti ja ennalta estävästi – kielletään kaikki myyjän kuluttajalle tekemät yhdistetyt tarjoukset.
Where, ¤rst, there are unregistered Community designs produced as a result of a commission, second, the national legislation does not deem such designs to be the same as designs developed in the context of an employment relationship, Article 14(1) of Regulation No 6/2002 must be interpreted as meaning that the right to the Community design vests in the designer, unless it has been assigning by way of contract to his successor in title.
Tässä lainsäädännössä säädetään yhdistettyjä tarjouksia koskevasta periaatteellisesta kiellosta, vaikka tällaisia menettelyjä ei mainita saman direktiivin liitteessä I, jossa luetellaan tyhjentävästi ne kaupalliset menettelyt, jotka ovat kiellettyjä kaikissa olosuhteissa ja joita ei näin ollen pidä arvioida tapauskohtaisesti.
The possibility of assignment by way of contract of the right to the Community design from the designer to his successor in title within the meaning of Article 14(1) of the regulation both stems from the wording of that article and is consistent with the aims of the regulation.
Unionin tuomioistuin huomautti, että direktiivillä yhdenmukaistetaan täysin sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevat säännöt yhteisön tasolla. Jäsenvaltiot eivät näin ollen voi toteuttaa mainitussa direktiivissä säädettyjä toimenpiteitä tiukempia toimenpiteitä edes silloin, kun ne haluavat saavuttaa korkeammantasoisen kuluttajansuojan.
Adapting the protection of Community designs to the needs of all sectors of industry in the Community by means of a contractual assignment of the right to the Community design is likely to help to achieve the essential objective of the enforcement of the rights conferred by a Community design in an ecient manner throughout the territory of the Community.
Koska kansallisessa lainsäädännössä säädetään yhdistettyjen tarjousten lainvastaisuutta koskevasta olettamasta, vaikka kiellosta säädetään muutamia poikkeuksia, kansallinen säännöstö ei ole tässä samassa direktiivissä asetettujen edellytysten mukainen.
Moreover, enhanced protection for industrial design not only promotes the contribution of individual designers to the sum of Community excellence in the ¤eld, but also encourages innovation and development of new products and investment in their production.
Teollis- ja tekijänoikeuksien alalla annetuista tuomioista on syytä esitellä lyhyesti kaksi.
It is, however, for the national court to ascertain the contents of such a contract and in that regard to determine whether the right to the unregistered Community design has in fact been transferred from the designer to his successor in title, applying, in the context of that assessment, the law on contracts in order to determine who owns the right to the unregistered Community design, in accordance with Article 14(1) of the regulation.
Unionin tuomioistuin katsoi ensinnäkin asiassa FEIA (C-32/08, tuomio 2.7.2009), että asetuksen (EY) N:o 6/200224 14 artiklan 3 kohtaa, jonka mukaan oikeus yhteisömalliin kuuluu työnantajalle, jos mallin on luonut työntekijä työtehtäviä suorittaessaan tai työnantajan ohjeita noudattaessaan, ellei jollei sopimuksella ole toisin sovittu tai jos sovellettavassa kansallisessa lainsäädännössä ei toisin säädetä, ei sovelleta tilauksesta tehtyyn malliin.
Second, in Case C-240/07 Sony Music Entertainment (judgment of 20 January 2009), the Court held that the term of protection of copyright and certain related rights, in this case rights concerning the reproduction of phonograms, laid down by Directive 2006/116/EC (25), is also applicable, pursuant to Article 10(2) thereof, where the subject matter at issue has at no time been protected in the Member State in which the protection is sought.
Kun kyse on tilaustyönä tehdyistä rekisteröimättömistä yhteisömalleista ja toisaalta siltä osin kuin kansallisessa lainsäädännössä tällaisia malleja ei rinnasteta työsuhteessa luotuihin malleihin, asetuksen (EY) N:o 6/2002 14 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että oikeus yhteisömalliin kuuluu mallin luoneelle, ellei sitä ole sopimuksella luovutettu sille, jolle hänen oikeutensa ovat siirtyneet.
That provision does not require that Member State to be the State in which the protection for which the directive provides is sought.
Mainitun asetuksen 14 artiklan 1 kohdan mukainen yhteisömallin luojan mahdollisuus luovuttaa
Moreover, that directive is intended to harmonise the laws of the Member States so as to make terms of protection identical throughout the Community, and to interpret Article 10(2) of Directive 2006/116 as meaning that the application of that requirement is conditional on the prior existence of protection under the national legislation of the Member State in which the protection for which the directive provides is sought, even though such prior protection has been granted in another Member State, would comply neither with the terms of the provision at issue nor with the purpose of the directive.
Sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja neuvoston direktiivin 84/450/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta 11.5.2005«annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2005/29/EY (EUVL L 149, s. 22).
(24) Council Regulation (EC) No 6/2002 of 12 December 2001 on Community designs (OJ 2002 L 3, p. 1).
Yhteisömallista 12.12.2001 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 6/2002 (EYVL 2002, L 3, s. 1).