natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The fact that the person concerned is staying in the executing Member State in breach of the national legislation governing the right of foreign nationals to enter and remain in the country and the fact that he systematically commits crimes there do not preclude him from having the status of a person who is staying in or is a resident of that State, if he is a citizen of the Union, unless he has been the subject of an expulsion decision adopted in compliance with Community law.
Kun asianomainen henkilö on unionin kansalainen, hänen oleskelunsa täytäntöönpanosta vastaavassa jäsenvaltiossa sen ulkomaalaisten maahantulo- ja oleskeluoikeutta koskevien säännösten vastaisesti ja hänen siellä harjoittamansa ammattimainen rikollinen toiminta estävät määrittelemästä häntä kyseisessä valtiossa oleskelevaksi tai vakinaisesti asuvaksi henkilöksi vain silloin, kun hänestä on tehty yhteisön oi -keuden mukainen karkotuspäätös.
Reference for a preliminary ruling under Article 35 EU from the Oberlandesgericht Stuttgart (Germany), made by decision of 14 February 2008, received at the Court on 18 February 2008, in the proceedings concerning the execution of a European arrest warrant issued against
Asiassa C-66/08, jossa on kyse EU 35 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Oberlandesgericht Stuttgart (Saksa) on esittänyt 14.2.2008 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 18.2.2008, saadakseen ennakkoratkaisun sellaisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa koskevassa asiassa, jonka kohteena on
THE COURT (Grand Chamber), composed of V. Skouris, President, P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, G. Arestis and L. Bay Larsen (Rapporteur), Presidents of Chambers, J. Makarczyk, P. Kūris, E. Juhász, A. Ó Caoimh, P. Lindh and J.-C. Bonichot, Judges,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (suuri jaosto), toimien kokoonpanossa: presidentti V. Skouris, jaostojen puheenjohtajat P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, G. Arestis ja L. Bay Larsen (esittelevä tuomari) sekä tuomarit J. Makarczyk, P. Kūris, E. Juhász, A. Ó Caoimh, P. Lindh ja J.-C. Bonichot, julkisasiamies: Y. Bot, kirjaaja: hallintovirkamies B. Fülöp,
— the German Government, by M. Lumma and J. Kemper, acting as Agents,
– Saksan hallitus, asiamiehinään M. Lumma ja J. Kemper,
— the Czech Government, by M. Smolek, acting as Agent,
– Tšekin hallitus, asiamiehenään M. Smolek,
— the Danish Government, by J. Bering Liisberg, acting as Agent,
– Tanskan hallitus, asiamiehenään J. Bering Liisberg,
— the French Government, by J.-C. Niollet, acting as Agent,
– Ranskan hallitus, asiamiehenään J.-C. Niollet,
— the Netherlands Government, by C. Wissels and M. Noort, acting as Agents,
– Alankomaiden hallitus, asiamiehinään C. Wissels ja M. Noort,
— the Austrian Government, by C. Pesendorfer and T. Fülöp, acting as Agents,
– Itävallan hallitus, asiamiehinään C. Pesendorfer ja T. Fülöp,
— the Polish Government, by M. Dowgielewicz and L. Rędziniak, acting as Agents,
– Puolan hallitus, asiamiehinään M. Dowgielewicz ja L. Rędziniak,
— the Finnish Government, by J. Heliskoski, acting as Agent,
– Suomen hallitus, asiamiehenään J. Heliskoski,
— the Commission of the European Communities, by S. Grünheid and R. Troosters, acting as Agents, after hearing the Advocate General,
– Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään S. Grünheid ja R. Troosters, kuultuaan julkisasiamiestä,
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Article 4(6) of Council Framework Decision 2002/584/JHA of 13 June 2002 on the European arrest warrant and the surrender procedures between Member States (OJ 2002 L 190, p.
Ennakkoratkaisupyyntö koskee eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenval -tioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätök- sen 2002/584/YOS (EYVL L 190, s.
1; ‘the Framework Decision’).
1; jäljempänä puitepäätös) 4 artiklan 6 alakohdan tulkintaa.
The reference was made in proceedings concerning the execution by the Generalstaatsanwaltschaft Stuttgart (‘the German executing judicial authority’) of a European arrest warrant issued on 18 April 2007 by the Sąd Okręgowy w Bydgoszczy (Regional Court, Bydgoszcz; ‘the Polish issuing judicial authority’) against Mr Kozłowski, a Polish national.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa Generalstaatsanwaltschaft Stuttgartin (jäljempänä täytäntöönpanosta vastaava Saksan oikeusviranomainen) tehtävänä on Sąd Okręgowy w Bydgoszczyn (Bydgoszczin alueellinen tuomioistuin, jäljempänä pidätysmääräyksen antanut Puolan oikeusviranomainen) 18.4.2007 antaman, Puolan kansalaista Kozłowskia koskevan eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano.
European Union law
Euroopan unionin lainsäädäntö
Recital 5 in the preamble to the Framework Decision states:
Puitepäätöksen johdantoosan viidennessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
‘The objective set for the Union to become an area of freedom, security and justice leads to abolishing extradition between Member States and replacing it by a system of surrender between judicial authorities.
”Unionille asetettu tavoite tulla vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvaksi alueeksi johtaa EU:n jäsenvaltioiden välisen, rikoksen johdosta tapahtuvan luovuttamisen poistamiseen ja sen korvaamiseen oikeusviranomaisten välisillä luovuttamisjärjestelyillä.
Further, the introduction of a new simplified system of surrender of sentenced or suspected persons for the purposes of execution or prosecution of criminal sentences makes it possible to remove the complexity and potential for delay inherent in the present extradition procedures.
Lisäksi uusien ja yksinkertaisempien järjestelyjen käyttöönotto rikoksesta tuomittujen tai epäiltyjen henkilöiden luovuttamiseksi tuomioiden täytäntöönpanoa ja syytteeseen asettamista varten rikosasioissa tekee mahdolliseksi poistaa nykyiset monimutkaiset ja aikaa vievät luovuttamismenettelyt.
Traditional cooperation relations which have prevailed up till now between Member States should be replaced by a system of free movement of judicial decisions in criminal matters, covering both pre-sentence and final decisions, within an area of freedom, security and justice.’
Vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvalla alueella on aiheellista korvata jäsenvaltioiden tähänastiset perinteiset yhteistyösuhteet rikosoikeudellisten päätösten, sekä ennen tuomiota annettujen että lopullisten, vapaan liikkuvuuden järjestelmällä.”
Recital 7 of the Framework Decision provides:
Puitepäätöksen johdantoosan seitsemännessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
‘Since the aim of replacing the system of multilateral extradition built upon the European Convention on Extradition of 13 December 1957 cannot be sufficiently achieved by the Member States acting unilaterally and can therefore, by reason of its scale and effects, be better achieved at Union level, the Council may adopt measures in accordance with the principle of subsidiarity as referred to in Article 2 of the Treaty on European Union and Article 5 of the Treaty establishing the European Community …’
”Koska tavoitteena olevaa, rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta 13 päivänä joulukuuta 1957 tehtyyn eurooppalaiseen yleissopimukseen perustuvan monenvälisen luovuttamisjärjestelmän korvaamista ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden yksipuolisin toimin, vaan se voidaan toiminnan laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla, neuvosto voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 2 artiklassa tarkoitetun ja Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. – –”
Recital 8 to the Framework Decision provides:
Puitepäätöksen johdantoosan kahdeksannessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
‘Decisions on the execution of the European arrest warrant must be subject to sufficient controls, which means that a judicial authority of the Member State where the requested person has been arrested will have to take the decision on his or her surrender.’
”Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa koskevia päätöksiä on valvottava riittävästi, mikä merkitsee sitä, että sen jäsenvaltion oikeusviranomaisen, jossa etsitty henkilö on otettu kiinni, on tehtävä päätös henkilön luovuttamisesta.”
Article 1(1) and (2) of the Framework Decision define the European arrest warrant and refer to the obligation to execute it as follows:
Puitepäätöksen 1 artiklan 1 ja 2 kohdassa määritellään eurooppalainen pidätysmääräys ja sen täytäntöönpanoa koskeva velvollisuus seuraavasti:
‘A European arrest warrant may be issued for acts … where a sentence has been passed or a detention order has been made, for sentences of at least four months.’
Eurooppalainen pidätysmääräys voidaan antaa – – teoista, – – tai jos rangaistustuomio tai turvaamistoimenpidettä koskeva päätös on annettu, sellaisista seuraamuksista, joiden kesto on vähintään neljä kuukautta.”
Article 3 of the Framework Decision lists three ‘[g]rounds for mandatory nonexecution of the European arrest warrant’.
Puitepäätöksen 3 artiklassa luetellaan kolme ”eurooppalaisen pidätysmääräyksen ehdotonta kieltäytymisperustetta”.
Article 4 of the Framework Decision, entitled ‘Grounds for optional nonexecution of the European arrest warrant’ sets out those grounds in seven numbered paragraphs.
Puitepäätöksen 4 artiklassa, jonka otsikko on ”Eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvaraiset kieltäytymisperusteet”, esitetään nämä perusteet seitsemässä alakohdassa.
Paragraph 6 provides in that regard:
Artiklan 6 alakohdassa säädetään tältä osin seuraavaa:
‘The executing judicial authority may refuse to execute the European arrest warrant:
”Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi kieltäytyä panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön:
(6) if the European arrest warrant has been issued for the purposes of execution of a custodial sentence or detention order, where the requested person is staying in, or is a national or a resident of the executing Member State and that State undertakes to execute the sentence or detention order in accordance with its domestic law’.
6) jos eurooppalainen pidätysmääräys on annettu vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varten, kun etsitty henkilö oleskelee täytäntöönpanosta vastaavassa jäsenvaltiossa, on sen kansalainen tai asuu siellä vakinaisesti, ja tämä valtio sitoutuu panemaan tämän rangaistuksen tai toimenpiteen itse täytäntöön kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti.”
Article 5 of the Framework Decision, entitled ‘Guarantees to be given by the issuing Member State in particular cases’, is worded as follows:
Puitepäätöksen 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Erityistapauksissa annettavat pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion takuut”, säädetään seuraavaa:
‘The execution of the European arrest warrant by the executing judicial authority may, by the law of the executing Member State, be subject to the following conditions:
”Sille, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen panee täytäntöön eurooppalaisen pidätysmääräyksen, voidaan asettaa täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännössä jokin seuraavista ehdoista:
(3) where a person who is the subject of a European arrest warrant for the purposes of prosecution is a national or resident of the executing Member State, surrender may be subject to the condition that the person, after being heard, is returned
3) jos henkilö, josta eurooppalainen pidätysmääräys on annettu syytteen nostamista varten, on täytäntöönpanojäsenvaltion kansalainen tai siellä vakinaisesti asuva, luovuttamisen ehdoksi voidaan asettaa se, että henkilö, kun häntä on kuultu, palautetaan täytäntöönpanojäsenvaltioon suorittamaan pidätysmääräyksen
Article 6 of the Framework Decision, entitled ‘Determination of the competent judicial authorities’, provides:
Puitepäätöksen 6 artiklassa, jonka otsikko on ”Toimivaltaisten viranomaisten nimeäminen”, säädetään seuraavaa:
It is apparent from the information concerning the date of entry into force of the Treaty of Amsterdam, published in the Official Journal of the European Communities of 1 May 1999 (OJ 1999 L 114, p.
Amsterdamin sopimuksen voimaantulopäivästä annetun ilmoituksen, joka julkaistiin Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä 1.5.1999 (EYVL L 114, s.
56), that the Federal Republic of Germany made a declaration on the basis of Article 35(2) EU by which it accepted the jurisdiction of the Court to give preliminary rulings in accordance with the arrangements laid down in Article 35(3)(b) EU.
56), mukaan Saksan liittotasavalta on antanut EU 35 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun julistuksen, jolla se on hyväksynyt yhteisöjen tuomioistuimen toimivallan antaa ennakkoratkaisuja EU 35 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaisesti.
The Framework Decision was transposed into the German legal system by Paragraphs 78 to 83k of the Law on international mutual legal assistance in criminal matters (Gesetz über die internationale Rechtshilfe in Strafsachen) of 23 December 1982, as amended by the Law on the European arrest warrant (Europäisches Haftbefehlsgesetz) of 20 July 2006 (BGBl. 2006 I, p.
Puitepäätös saatettiin osaksi Saksan oikeusjärjestystä kansainvälisestä virka-avusta rikosasioissa 23.12.1982 annetun lain (Gesetz über die internationale Rechtshilfe in Strafsachen), sellaisena kuin se on muutettuna eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä 20.7.2006 annetulla lailla (Europäisches Haftbefehlgesetz) (BGBl. 2006 I, s.
1721; ‘the IRG’), while retaining the usual German legal terminology — a ‘surrender’ within the meaning of the Framework Decision being described as an ‘extradition’.
1721; jäljempänä IRG), 78–83 k §:llä, ja siinä säilytettiin Saksan oikeudessa tavanomainen terminologia, jossa puitepäätöksessä tarkoitetusta luovuttamisesta käytetään il -mausta rikoksen johdosta tapahtuva luovuttaminen.
The IRG distinguishes between the decision concerning the admissibility of the extradition request and the decision to grant or refuse extradition.
IRG:ssä erotetaan toisistaan rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevan pyynnön tutkittavaksi ottamista koskeva päätös ja päätös, joka koskee pyynnön ratkaisemista ja sitä, suostutaanko rikoksen johdosta tapahtuvaan luovuttamiseen vai ei.
According to Articles 29 to 32 of the IRG, it is in any event for the Oberlandesgerichte (Higher Regional Courts) to examine the admissibility of the extradition request, on application by the executing judicial authority.
IRG:n 29–32 §:n mukaan Oberlandsgerichtien (ylemmänasteisten alueellisten tuomioistuinten) tehtävänä on täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen pyynnöstä joka tapauksessa tutkia kysymys rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevan pyynnön tutkittavaksi ottamisesta.
By contrast, the decision to grant or refuse extradition, in the case of extradition requests submitted by an issuing judicial authority of another Member State, is a matter for the executing judicial authority.
Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on sitä vastoin tehtävä päätös siitä, suostutaanko rikoksen johdosta tapahtuvaan luovuttamiseen, kun kysymys on jonkin jäsenvaltion pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen esittämistä luovuttamispyynnöistä.
Article 4(6) of the Framework Decision was transposed, in relation to persons other than German nationals — whether nationals of another Member State or of a third State — by Article 83b(2)(b) of the IRG.
Muiden kuin Saksan kansalaisten osalta, olivatpa he sitten jonkin muun jäsenvaltion kuin Saksan liittotasavallan tai kolmannen valtion kansalaisia, puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohta saatettiin osaksi Saksan oikeusjärjestystä IRG:n 83 b §:n 2 momentin b kohdalla.
According to that provision, entitled ‘Grounds for non-execution’:
Tässä säännöksessä, jonka otsikko on ”Kieltäytymisperusteet”, säädetään seuraavaa:
‘The extradition of a foreign national whose habitual residence is in Germany may also be refused, if
”Sellaisen ulkomaalaisen, jonka tavanomainen asuinpaikka on Saksassa, rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta voidaan lisäksi kieltäytyä, kun
(b) in the case of extradition for the purpose of execution of sentence, he does not consent to such extradition after being informed of his rights (such information being minuted by the judge) and if he has an interest in execution of the sentence in Germany that deserves protection and predominates …’
– – b) rikoksen johdosta tapahtuvan luovuttamisen tarkoituksena on rangaistuksen täytäntöönpano ja asianomainen ei sen jälkeen, kun hänelle on annettu asianmukaiset tiedot, suostu luovuttamiseen, mikä merkitään oikeuden pöytäkirjaan, ja hänen suojattava intressinsä rangaistuksen täytäntöönpanoon Saksassa on ensisijainen; – –.”
Paragraph 79(2) of the IRG lays down the procedures for the ruling on the extradition request as follows:
Prosessin osalta IRG:n 79 §:n 2 momentissa säädetään rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevan pyynnön ratkaisemista koskevista menettelytavoista seuraavaa:
‘Before the Oberlandesgericht has ruled on the admissibility of the [extradition] request, the body competent to grant or refuse the request [the ‘Generalstaatsanwaltschaften’ — General Prosecutor’s Offices] shall indicate whether it intends to raise any grounds of nonexecution under Paragraph 83b.
”Ennen kuin Oberlandesgericht lausuu [rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevan] pyynnön tutkittavaksi ottamisesta, pyynnön ratkaisemisen osalta toimivaltainen viranomainen [Generalstaatsanwaltschaft] päättää, aikooko se vedota 83 b §:n mukaisiin kieltäytymisperusteisiin.
Reasons shall be given for a decision not to raise any such ground.
Päätös olla vetoamatta kieltäytymisperusteisiin on perusteltava.
That decision is subject to review by the Oberlandesgericht … ’
Oberlandesgerichtin on tarkastettava päätös. – –”
By judgment of 28 May 2002 of the Sąd Rejonowy w Tucholi (Local Court of Tuchola, Poland), Mr Kozłowski was sentenced to five months’ imprisonment for destruction of another person’s property.
Sąd Rejonowy w Tucholi (Tucholan alueellinen tuomioistuin) (Puola) tuomitsi 28.5.2002 antamallaan tuomiolla Kozłowskin viideksi kuukaudeksi vankeuteen vieraan omaisuuden vahingoittamisesta.
The sentence imposed by that judgment has become final, but has not yet been executed.
Tuomiossa määrätty rangaistus on saavuttanut lainvoiman, mutta sitä ei ole vielä pantu täytäntöön.
Since 10 May 2006, Mr Kozłowski has been imprisoned in Stuttgart (Germany), where he is serving a custodial sentence of three years and six months, to which he
Kozłowski on ollut 10.5.2006 lähtien Stuttgartin (Saksa) vankilassa, jossa hän suorittaa kolmen vuoden ja kuuden kuukauden pituista vankeusrangaistusta, johon
KOZŁOWSKI was sentenced by two judgments of the Amtsgericht Stuttgart, dated 27 July 2006 and 25 January 2007, in respect of 61 fraud offences committed in Germany.
Amtsgericht Stuttgart tuomitsi hänet Saksassa tehdyistä 61 petoksesta 27.7.2006 ja 25.1.2007 antamillaan tuomioilla.
The Polish issuing judicial authority requested the German executing judicial authority, by a European arrest warrant issued on 18 April 2007, to surrender Mr Kozłowski for the purposes of execution of the sentence of imprisonment of five months imposed on him by the Sąd Rejonowy w Tucholi.
Pidätysmääräyksen antanut Puolan oikeusviranomainen pyysi 18.4.2007 antamallaan eurooppalaisella pidätysmääräyksellä täytäntöönpanosta vastaavalta Saksan oikeusviranomaiselta Kozłowskin luovuttamista Sąd Rejonowy w Tucholan hänelle määräämän viiden kuukauden vankeusrangaistuksen täytäntöönpanoa varten.
He stated to the latter, in the course of that hearing, that he did not consent to his surrender to the Polish issuing judicial authority.
Kozłowski ilmoitti kuulemisen yhteydessä Amtsgericht Stuttgartille, että hän ei suostu siihen, että hänet luovutetaan pidätysmääräyksen antaneelle Puolan oikeusviranomaiselle.
On 18 June 2007, the German executing judicial authority informed Mr Kozłowski that it did not intend to raise any ground for nonexecution.
Täytäntöönpanosta vastaava Saksan oikeusviranomainen ilmoitti 18.6.2007 Kozłowskille, että se ei aio vedota mihinkään kieltäytymisperusteeseen.
According to that authority, there is no ground for nonexecution within the meaning of Paragraph 83b of the IRG and, in particular, Mr Kozłowski does not have his habitual residence in Germany.
Kyseinen viranomainen katsoi, että IRG:n 83 b §:n mukaisia kieltäytymisperusteita ei ollut olemassa, ja se katsoi erityisesti, että asianomaisen tavanomainen asuinpaikka ei ollut Saksassa.
His successive periods of presence on German territory were characterised by the commission of several crimes, without any lawful activity.
Asianomaisen peräkkäisille oleskeluille Saksan alueella oli ollut tyypillistä syyllistyminen useisiin rikkomuksiin, eikä hän ollut harjoittanut mitään laillista toimintaa.
Consequently, since it considered that it was not necessary to initiate enquiries in order to discover where, with whom and why Mr Kozłowski was staying in Germany, the executing judicial authority requested the Oberlandesgericht Stuttgart to authorise the execution of the European arrest warrant in question.
Koska täytäntöönpanosta vastaava Saksan oikeusviranomainen katsoi, että ei ollut tarpeen tutkia, milloin, kenen luona ja missä tarkoituksessa Kozłowski oli oleskellut Saksassa, se pyysi Oberlandsgericht Stuttgartia sallimaan kyseisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon.
With regard to Mr Kozłowski’s personal situation, the order for reference indicates that, according to the convictions against him in Germany, he is single and childless.
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee Kozłowskin henkilökohtaisesta tilanteesta, että hänelle Saksassa annettujen syyksilukevien tuomioiden mukaan hän on naimaton ja lapseton.
He has little or even no command of the German language.
Hän osaa vain vähän tai tuskin lainkaan saksaa.
He grew up, then worked, in Poland until the end of 2003.
Hän varttui Puolassa ja työskenteli siellä vuoden 2003 loppuun.
Thereafter, for approximately one year, he drew unemployment benefit in that Member State.
Tämän jälkeen hän sai kyseisessä jäsenvaltiossa noin vuoden ajan työttömyyskorvausta.
The national court proceeds on the assumption that from February 2005 until 10 May 2006, the date of his arrest in Germany, Mr Kozłowski lived predominantly in Germany.
Kansallinen tuomioistuin lähtee siitä, että Kozłowski oleskeli pääasiallisesti Saksan alueella helmikuusta 2005 lukien 10.5.2006 saakka, jolloin hänet pidätettiin Saksassa.
That stay was interrupted during the 2005 Christmas holidays, and possibly even in the month of June 2005 and the months of February and March 2006.
Tämä oleskelu keskeytyi vuoden 2005 joululoman aikaan, samoin mahdollisesti kesäkuussa 2005 sekä helmi- ja maaliskuussa 2006.
He worked occasionally on building sites but earned his living essentially by committing crimes.
Hän työskenteli satunnaisesti rakennuksilla mutta hankki elatuksensa pääasiallisesti rikoksia tekemällä.
Finally, the national court explains that, in the course of the review which it is required to carry out under Paragraph 79(2) of the IRG, it is called upon to ascertain whether Mr Kozłowski’s ‘habitual residence’ within the meaning of Article 83b(2) of that law was, at the time of the request for surrender, in Germany, and whether it is still there.
Kansallinen tuomioistuin toteaa lopuksi, että tarkastuksessa, joka sen on IRG:n 79 §:n 2 momentin mukaan suoritettava, sen on ratkaistava, oliko Kozłowskin saman lain 83 b §:n 2 momentissa tarkoitettu ”tavanomainen asuinpaikka” Saksassa ajankohtana, jolloin luovuttamispyyntö tehtiin, ja onko se sitä edelleen.
If that question is answered in the negative, the national court must according to German law authorise the execution of the European arrest warrant, since all the other conditions required under that law are fulfilled.
Jos tähän kysymykseen vastataan kieltävästi, kansallisen tuomioistuimen on sallittava eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano Saksan lainsäädännön nojalla, koska kaikki muut kyseisessä lainsäädännössä asetetut edellytykset lisäksi täyttyvät.