natgillin/translations-raw huggingface dataset:
By application lodged at the Court Registry on 30 September 2002, the Commission of the European Communities brought an action under Article 226 EC for a declaration that, by failing to adopt all the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with Council Directive 1999/13/EC of 11 March 1999, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Article 15 of that directive.
Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut EY 226 artiklan nojalla kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 30.9.2002 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Italian tasavalta ei ole noudattanut 11.3.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/13/EY 15 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut tämän direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä.
Advocate General LA Geelhoed did not delivered his Opinion.
Yhteisöjen tuomioistuin on antanut seuraavan tuomiolauselman:
The Court (First Chamber) decided, after hearing the Advocate General, to proceed to judgment without an Opinion.
1) Italian tasavalta ei ole noudattanut orgaanisten liuottimien käytöstä tietyissä toiminnoissa ja laitoksissa aiheutuvien haihtuvien orgaanisten yhdisteiden päästöjen rajoittamisesta 11 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston direktiivin 1999113IEY 15 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut tämän direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä.
(Failure of a Member State to fulfil its obligations — Failure to transpose Directive 93/15/EEC) (First Chamber)
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Direktiivin 93/15/ETY täytäntöönpanon laiminlyönti (ensimmäinen jaosto)
By application lodged at the Court Registry on 27 February 2003, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by failing to adopt all the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with Council Directive 93/15/EEC of 5 April 1993 or, at any rate, by failing to inform the Commission thereof, the Grand Duchy of Luxembourg has failed to fulfil its obligations under that directive.
Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 27.2.2003 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Luxemburgin suurherttuakunta ei ole noudattanut 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/15/ETY mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä tai joka tapauksessa koska se ei ole ilmoittanut niistä komissiolle.
Without disputing its delay in transposing Directive 93/15, the Luxembourg Government claims the delay was due to a reorganisation of competences between different national bodies in the area of explosives for civil uses.
Luxemburgin suurherttuakunta ei kiistänyt direktiivin 93/15/ETY täytäntöönpanossa tapahtunutta viivästystä ja väitti, että se johtui kansallisten hallintoelinten toimivallan uudelleenjakamisesta siviilikäyttöön tarkoitettuja räjähteitä koskevissa asioissa.
This having now been completed, a draft law intended to implement the directive is being drawn up.
Koska toimivallan uudelleen jakaminen on saatu päätökseen, lakiesitys tämän direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista oikeusjärjestystä on sen mukaan valmisteilla.
Declares that, by failing to bring into force the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with Council Directive 93/15/EEC of 5 April 1993 on the harmonisation of the provisions relating to theplacing on the market and supervision of explosives for civil uses, the Grand Duchy of Luxembourg has failed to fulfil its obligations under that directive;
Luxemburgin suurherttuakunta ei ole noudattanut siviilikäyttöön tarkoitettujen räjähdystarvikkeiden markkinoille saattamista ja valvontaa koskevien säännösten yhdenmukaistamisesta 5 päivänä huhtikuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/15/ETY mukaisia velvoitteitaan, koska se à ole antanut kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä
Advocate General D. Ruiz-Jarabo Colomer did not delivered his Opinion.
Tniirisasiamies D. Ruiz-Jarabo Colomer ei ole esittänyt ratkaisuehdotust
The Court (First Chamber) decided, after hearing the Advocate General, to proceed to judgment without an Opinion.
Yhteisöjen tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) onjulkisasiamiestä kuultuaan päättänyt ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta.
Case C-176/99 Ρ ARBED SA ν Commission of the European Communities ECSC
Asia C-176/99 Ρ ARBED SA v. Euroopan yhteisöjen komissio EHTY
2 October 2003
2 päivänä lokakuuta 2003 menettelytavat
(Appeal —Agreements and concerted practices—European producers of beams—Notification of the statement of objections) (Fifth Chamber)
Muutoksenhaku teräspalkkituottajat (viides jaosto)
By application lodged at the Court Registry on 11 May 1999, ARBED SA brought an appeal under Article 49 of the ECSC Statute of the Court of Justice against the judgment of the Court of First Instance of 11 March 1999 in Case T-137/94 ARBED ν Commission [1999], by which the Court of First Instance dismissed in part ARBED's application for, inter alia, annulment of Commission Decision 94/215/ECSC of 16 February 1994 relating to a proceeding pursuant to Article 65 of the ECSC Treaty concerning agreements and concerted practices engaged in by European producers of beams.
ARBED SA on yhteisöjen tuomioistuimeen 11.5.1999 toimittamallaan valituksella hakenut muutosta EHTY:n tuomioistuimen perussäännön 49 artiklan nojalla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-137/94, ARBED vastaan komissio, 11.3.1999 antamaan tuomioon, jolla on hylätty osittain valittajan kanne, jossa se vaati EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan soveltamisesta Euroopan teräspalkkituottajien sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin 16 päivänä helmikuuta 1994 tehdyn komission päätöksen 94/215/EHTY kumoamista.
By that decision, the Commission imposed a fine on the appellant under Article 65 of the ECSC Treaty.
Tällä päätöksellä komissio määräsi valittajalle sakon EHTYm perustamissopimuksen 65 artiklan mukaisesti.
According to the judgment under appeal, the European steel industry underwent, from 1974 onwards, a crisis characterised by a fall in demand giving rise to problems of excess supply and capacity and low prices.
Valituksenalaisesta tuomiosta ilmenee, että vuodesta 1974 lähtien Euroopan terästeollisuutta koetteli kriisi, johon liittyi ylitarjonta- ja ylikapasiteettiongelmiin johtanut kysynnän romahtaminen ja alhainen hintataso.
In 1980, after having attempted to manage the crisis by way of unilateral voluntary commitments given by undertakings as regards the amount of steel put on the market and minimum prices ('the Simonet Plan') or by fixing guide and minimum prices ('the Davignon Plan', the 'Eurofer Γ agreement), the Commission declared that there was a manifest crisis within the meaning of Article 58 of the ECSC Treaty and imposed mandatory production quotas for, inter alia, beams. That Community system came to an end on 30 June 1988.
Komissio yritti hallita kriisiä yritysten vapaaehtoisin yksipuolisin sitoumuksin, jotka koskivat markkinoille saatetun teräksen määrää ja vähimmäishintoja (Simonet-ohjelma), tai ohje- ja vähimmäishinnoin (Davignon-ohjelma, Eurofer I -sopimus), minkä jälkeen vuonna 1980 se totesi EHTYm perustamissopimuksen 58 artiklassa tarkoitetun ilmeisen kriisin olevan olemassa ja määräsi muun muassa teräspalkkien pakolliset tuotantokiintiöt Tämä yhteisön järjestelmä päättyi 30.6.1988.
Long before that date, the Commission had announced in various communications and decisions that the quota system was to be abandoned, pointing out that the end of that system would mean a return to a market characterised by free competition between undertakings.
Jo ennen tätä päivämäärää komissio ilmoitti kiintiöjärjestelmän lopettamisesta useissa tiedonannoissa ja päätöksissä ja mainitsi, että tämän järjestelmän lopettaminen merkitsisi palaamista markkinoille, joilla yritykset kilpailevat keskenään vapaasti.
However, the sector continued to be affected by excess production capacity which, according to expert opinion, had to undergo a sufficient and rapid reduction to enable undertakings to meet world competition.
Alalle oli kuitenkin edelleen tyypillistä tuotannon ylikapasiteetti, jota asiantuntijoiden mukaan oli vähennettävä riittävästi ja nopeasti, jotta yritykset voivat selviytyä maailmanlaajuisessa kilpailussa.
From the end of the quota system, the Commission set up a surveillance system involving the collection of statistics on production and deliveries, monitoring of market developments and regular consultation with undertakings on the market situation and trends.
Heti kiintiöjärjestelmän lopettamisen jälkeen komissioperusti valvontajärjestelmän, johon sisältyi tilastojen kerääminen tuotannosta ja toimituksista, markkinoiden kehityksen seuranta sekä markkinatilannetta ja sen kehittymistä koskeva säännöllinen yhteydenpito yritysten kanssa.
The undertakings in the sector, some of which were members of the Eurofer trade association, thus maintained regular contact with DG III (DirectorateGeneral for the 'Internal Market and Industrial Affairs') of the Commission by way of consultation meetings.
Alan yritykset, joista osa oh' toimialajärjestö Euroferin jäseniä, olivat siten säännöllisesti yhteydessä pääosasto III:een (komission sisämarkkinoista ja teollisuusasioista vastaava pääosasto; jäljempänä PO III) yhteydenpitokokousten yhteydessä.
The surveillance system came to an end on 30 June 1990 and was replaced by an individual and voluntary information scheme.
Valvontajärjestelmä päättyi 30.6.1990, jolloin se korvattiin yksilöllisellä ja vapaaehtoisella ilmoitusjärjestelmällä.
At the beginning of 1991, the Commission carried out a series of inspections in the offices of a number of steel undertakings and associations of undertakings in the sector.
Vuoden 1991 alussa komissio toimitti tarkastuksia muutaman terästeollisuusyrityksen ja tämän alan yritysten yhteenliittymän tiloissa.
A statement of objections was sent to them on 6 May 1992.
Komissio antoi 6.5.1992 näille yrityksille ja yhteenliittymille tiedoksi niitä vastaan esitetyt väitteet.
Hearings were held at the beginning of 1993.
Näitä yrityksiä kuultiin vuoden 1993 alussa.
By that decision, it imposed fines on 14 undertakings for infringements committed between 1 Jury 1988 and 31 December 1990.
Tällä päätöksellä komissio määräsi 14:lle tämän alan yritykselle sakkoja 1.7.1988-31.12.1990 tehdyistä kilpailusääntöjen rikkomisista.
By its first pound of appeal, the appellant claims that the Court of First Instance was wrong to reject its plea for annulment of the contested decision alleging that, after having sent TradeARBED a statement of objections in which all of the objections were attributed to that undertaking, the Commission then took the contested decision against the appellant without first informing it of its intention or of the reasons which, in the Commission's opinion, justified that course of action and without giving the appellant an opportunity to make known its point of view on that intention and the formal reasons for it.
Ensimmäisessä valitusperusteessaan valittaja katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on toiminut virheellisesti, kun tämä on hylännyt sen esittämän riidanalaisen päätöksen kumoamisperusteen, joka koskee sitä, että osoitettuaan TradeARBEDille väitetiedoksiannon, jossa kaikki väitteet kohdistettiin tähän, komissio teki päätöksen valittajaa vastaan ilmoittamatta sille etukäteen aikomuksestaan tai sen perusteista ja antamatta sille tilaisuutta ilmaista kantaansa tästä aikomuksesta ja sen muodollisista perusteista.
In all proceedings in which sanctions, especially fines or penalty payments, may be imposed, observance of the rights of the defence is a fundamental principle of Community law which must be complied with even if the proceedings in question are administrative proceedings.
On todettava, että puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen kaikissa sellaisissa menettelyissä, joissa voidaan määrätä seuraamuksia — erityisesti sakkoja tai uhkasakkoja — on yhteisön oikeuden perusperiaate, jota on noudatettava myös luonteeltaan hallinnollisessa menettelyssä.
That principle requires, in particular, the inclusion in the statement of objections addressed by the Commission to an undertaking on which it intends to impose a penalty for infringement of competition rules of the essential factors taken into consideration against that undertaking, such as the facts alleged, the classification of those facts and the evidence on which the Commission relies, so that the undertaking may submit its arguments effectively during the administrative procedure brought against it.
Tämän periaatteen mukaan komission yritykselle, jolle se aikoo määrätä seuraamuksen kilpailusääntöjen rikkomisesta, osoittamaan väitetiedoksiantoon on sisällytettävä tätä yritystä vastaan esitetyt olennaiset seikat, kuten tosiseikat, joista yritystä moititaan, niiden oikeudellinen luonnehdinta ja todistusaineisto, johon komissio tukeutuu, jotta tämä yritys voisi esittää hyödyllisesti väitteensä ja perustelunsa sitä vastaan käydyssä hallinnollisessa menettelyssä.
Given its importance, the statement of objections must specify unequivocally the legal person on whom fines may be imposed and be addressed to that person.
Kun otetaan huomioon väitetiedoksiannon merkitys, siinä on yksiselitteisesti täsmennettävä se oikeushenkilö, jolle sakot mahdollisesti määrätään, ja se on osoitettava tälle oikeushenkilölle.
It is common ground that, in the present case, the statement of objections did not state that fines might be imposed on the appellant.
On kiistatonta, että käsiteltävänä olevassa asiassa väitetiedoksiannossa ei todettu, että sakot voitaisiin määrätä valittajalle.
Moreover, as the Court of First Instance observed in paragraph 101 of the judgment under appeal, the appellant was not the addressee of the statement of objections and was denied a right of access to the file for that reason.
Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 101 kohdassa, valittaja ei myöskään ollut väitetiedoksiannon adressaatti eikä sille tämän vuoksi myönnetty oikeutta tutustua asiakirja-aineistoon.
While it is undisputed that the appellant was aware of the statement of objections addressed to its subsidiary TradeARBED and of the procedure which had been initiated against that subsidiary, it cannot be concluded from that fact that the appellant's rights of defence were not infringed.
Vaikka sitä, että valittaja on saanut tiedon tytäryhtiölleen TradeARBEDille osoitetusta väitetiedoksiannosta ja menettelyn jatkamisesta tätä vastaan, ei ole kiistetty, tästä ei voida päätellä, ettei valittajan puolustautumisoikeuksia olisi loukattu.
Ambiguity as to the legal person on whom the fines would be imposed, which could have been dispelled only by properly addressing a fresh statement of objections to the appellant, persisted up to the end of the administrative procedure.
Epäselvyys, jonka ainoastaan uusi, valittajalle sääntöjenmukaisesti osoitettu väitetiedoksianto olisi voinut poistaa ja joka koski oikeudellista henkilöä, jolle sakot määrättäisiin, jatkui hallinnollisen menettelyn päättymiseen asti.
It follows that the Court of First Instance was wrong to conclude from the facts of the present case, in paragraph 102 of the judgment under appeal, that the failure to address a statement of objections to the appellant was not such as to entail annulment of the contested decision, in so far as it concerned the appellant, on the ground of infringement of the rights of the defence.
Näiden arvioiden perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 102 kohdassa todennut käsiteltävänä olevan asian olosuhteista virheellisesti, ettei se, ettei valittajalle ollut osoitettu väitetiedoksiantoa, antanut aihetta riidanalaisen päätöksen kumoamiseen valittajan osalta puolustautumisoikeuksien loukkaamisen vuoksi.
Under Article 61 of the Statute of the Court of Justice, if an appeal is well founded and the Court of Justice quashes the decision of the Court of First Instance, it may itself give final judgment in the matter, where the state of the proceedings so permits.
Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 61 artiklassa määrätään, että jos muutoksenhaku todetaan aiheelliseksi ja yhteisöjen tuomioistuin kumoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätöksen, se voi ratkaista asian lopullisesti itse, jos asia on ratkaisukelpoinen.
That is the case here.
Käsiteltävänä olevassa asiassa tilanne on tällainen.
It follows from the preceding paragraphs, the action is well founded and that the contested decision must be annulled in so far as it concerns the appellant.
Edellä esitetyn perusteella kanne on perusteltu ja riidanalainen päätös on kumottava siltä osin kuin se koskee valittajaa.
Annuls the judgment of the Court of First Instance of 11 March 1999 in Case T-137/94 ARBED ν Commission;
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-l37/94,ARBED vastaan komissio, 11.3.1999 antama tuomio kumotaan.
Annuls Commission Decision 94/215/ECSC of 16 February 1994 relating to a proceeding pursuant to Article 65 of the ECSC Treaty concerning agreements and concerted practices engaged in by European producers of beams in so far as it concerns ARBED SA;
EHTYsn perustamissopimuksen 65 artiklan soveltamisesta Euroopan teräspalkkttuottajien sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin 16 päivänä helmikuuta 1994 tehty komission päätös 94/215/EHTY kumotaan siltä osin kuin se koskee ARBED SA:ta.
Orders the Commission of the European Communities to pay the costs of both the proceedings before the Court of First Instance and the present appeal proceedings.'
Euroopan yhteisöjen komissio velvoitetaan korvaamaan sekä menettelystä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa että menettelystä yhteisöjen tuomioistuimessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Advocate General C. Stix-Hackl delivered her Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 26 September 2002. ~
Julkisasiamies C. Stix-Hackl on esittänyt ratkaisuehdotuksensa viidennen jaoston istunnossa 26 päivänä syyskuuta 2002.
Case C-179/99 Ρ Eurofer ASBL ν Commission of the European Communities ECSC
— ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-137/94, ARBED vastaan komissio, 11.3.1999 antama tuomio kumotaan siltä osin kuin siinä on todettu, että on lainmukaista, että päätös on kohdistettu ARBED SA:han
By that decision, the Commission found that the appellant had infringed Article 65(1) of that Treaty and ordered it to put an immediate end to that infringement.
ARBED SA velvoitetaan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan kolme neljäsosaa komission oikeudenkäyntikuluista.
The first ground of appeal alleges infringement by the Court of First Instance of Article 65(1) of the ECSC Treaty by reason of misinterpretation of the concept of 'decisions by associations of undertakings' used in that article.
Muutoksenhaku — Sopimukset ja yhdenmukaistetut teräspalkkttuottajat
The second ground of appeal alleges infringement of the first paragraph of Article 15 of the ECSC Treaty by reason of erroneous and contradictory grounds which exceed the Court of First Instance's jurisdiction ratione materiae, as regards the finding, in Article 2 of the contested decision, that the appellant had organised an exchange of confidential information in connection with the infringements committed by its members.
Eurofer ASBL on yhteisöjen tuomioistuimeen 14.5.1999 toimittamallaan valituksella hakenut muutosta EHTYn tuomioistuimen perussäännön 49 artiklan nojalla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-136/94, Eurofer vastaan komissio, 11.3.1999 antamaan tuomioon, jolla on hylätty valittajan kanne, jossa se vaati EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan soveltamisesta Euroopan teräspalkkituottajien sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin 16 päivänä helmikuuta 1994 tehdyn komission päätöksen 94/215/EHTY kumoamista osittain.
The fourth ground alleges infringement of the first paragraph of Article 15 and Article 65(1) of the ECSC Treaty by reason of misinterpretation of the requirement arising from the use in Article 65(1) of the words 'restrict or distort normal competition' and of contradictory reasoning in the application of that test to the exchange of information organised by the appellant.
Ensimmäinen valitusperuste koskee sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on soveltanut virheellisesti EHTYn perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohtaa tulkitsemalla virheellisesti tässä määräyksessä käytettyä käsitettä "yritysten yhteenliittymien päätökset".
In the light of those findings of fact, the Court of First Instance was entitled to find, in paragraph 196 of the judgment under appeal, that the information exchange system at issue tended to prevent, restrict or distort normal competition within the meaning of Article 65(1) of the ECSC Treaty by enabling the participant undertakings to substitute practical cooperation between them for the normal risks of competition.
Toisen valitusperusteen mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on soveltanut virheellisesti EHTY:n perustamissopimuksen 15 artiklan ensimmäistä kohtaa, koska perustelut, jotka koskevat riidanalaisen päätöksen 2 artiklassa olevaa toteamusta, jonka mukaan valittaja on järjestänyt jäsentensä rikkomisiin liittyvän luottamuksellisten tietojen vaihdon, ovat virheellisiä, sisäisesti ristiriitaisia ja ylittävät ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiallisen toimivallan.
The third ground of appeal alleges infringement of Article 65(1) of the ECSC Treaty and failure by the Court of First Instance to observe the limits of its jurisdiction ratione materiae by reason of misinterpretation of the requirement arising from the use in that provision of the words 'tending ... to' when applying that concept to the allegedly anti-competitive effects of the exchange of information organised by the appellant.
Neljännen valitusperusteen mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on soveltanut virheellisesti EHTYn perustamissopimuksen 15 artiklan ensimmäistä kohtaa ja 65 artiklan 1 kohtaa tulkitsemalla viimeksi mainitussa määräyksessä mainittua edellytystä, joka koskee "tavanomaisen kilpailun estämistä, rajoittamista tai vääristämistä", virheellisellä tavalla ja perustelemalla tuomiotaan ristiriitaisesti soveltaessaan tätä edellytystä valittajan järjestämään tietojenvaihtoon.
According to the Court, the Court of First Instance was correct and did not exceed the limits of its jurisdiction ratione materiae in examining, in paragraphs 191 and 195 of the judgment under appeal, the effects of the exchange of information at issue on the conduct of the traders which participated in that system and in concluding, in paragraph 1% of that judgment, that the information exchange system tended to prevent, restrict or distort normal competition within the meaning of Article 65(1) of the ECSC Treaty.
On todettava, että valituksenalaisen tuomion 186—195 kohdassa esitetyt arvioinnit ovat tosiseikkojen arviointia, jonka laillisuutta yhteisöjen tuomioistuin ei vatvo muutoksenhakumenettelyssä.
Dismisses the appeal;
On huomautettava, että kuten HT 32 d artiklani kohdasta ja EY:n tuomioistuimen perussäännön 51 artiklasta seuraa, muutosta voidaan hakea vain oikeuskysymyksiä koskevilta osin.
Advocate General C. Stix-Hackl delivered her Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 26 September 2002. ^
sekä arvioimaan todistusaineistoa, paitsi jos tämä tosiseikasto ja todistusaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla.
She proposed that the Court should:
Yhteisöjen tuomioistuin on antanut seuraavan tuomiolauselman:
Case C-182/99 Ρ Salzgitter AG ν Commission of the European Communities ECSC
Eurofer ASBL velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut
(Appeal — Agreements and concerted practices — European producers of beams) (Fifth Chamber)
Julkisasiamies C. Stix-Hackl on esittänyt ratkaisuehdotuksensa viidennen jaoston istunnossa 26 päivänä syyskuuta 2002.
By that decision, the Commission imposed a fine on the appellant under Article 65 of the ECSC Treaty.
Julkisasiamies ehdotti, että yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee asian seuraavasti: