natgillin/translations-raw huggingface dataset:
On 18 October 2002, the Commission adopted the contested decision, which was notified to the appellant on 21 November 2002.
Komissio teki 18.10.2002 riidanalaisen päätöksen, joka annettiin valittajalle tiedoksi 21.11.2002.
Firstly, the Commission concluded that it was appropriate to enter in the accounts the import duties that were the subjectmatter of the claim.
Komission mukaan oli perusteltua, että hakemuksen kohteena olevat tuontitullit kirjataan tileihin.
Secondly, however, it concluded that it was appropriate to repay import duties in respect of the part of the claim relating to the 16 invalid certificates since, in that regard, the appellant was in a special situation within the meaning of Article 239 of the CCC.
Komissio kuitenkin katsoi, että tuontitullien palauttaminen oli perusteltua hakemuksen siltä osin, joka koskee 16:ta pätemätöntä todistusta, koska valittaja oli niiden osalta yhteisön tullikoodeksin 239 artiklassa tarkoitetussa erityistilanteessa.
Thirdly, with regard to the 32 certificates at issue, it concluded, on the other hand, that the circumstances relied on by the appellant could not give rise to a special situation within the meaning of Article 239 of the CCC.
Komissio totesi sitä vastoin 32 riidanalaisen todistuksen osalta, että olosuhteet, joihin valittaja vetosi, eivät olleet omiaan luomaan yhteisön tullikoodeksin 239 artiklassa tarkoitettua erityistilannetta.
Consequently, in Article 2 of the contested decision, the Commission decided that it was not appropriate to repay the import duties relating to those certificates, amounting to EUR 1 702 340.25.
Näin ollen komissio katsoi riidanalaisen päätöksen 2 artiklassa, että kyseisiin todistuksiin liittyvien, 1 702 340,25 euron suuruisten tuontitullien palauttaminen ei ollut perusteltua.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P a decisive influence on the Commission’s overall assessment of the situation.
JULKISASIAMIES TRSTENJAKIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-204/07 P merkitys oli komission tilanteesta tekemän kokonaisarvioinnin kannalta ratkaiseva.
With regard to the documents used by the Commission as the basis for the contested decision, the Court found, in paragraphs 98 to 100 of the contested judgment, that the appellant had consulted the file relating to the contested decision at the Commission’s offices and had signed a written declaration expressly confirming that access had been granted to all documents directly or indirectly connected with the matter at issue.
Komission riidanalaisen päätöksen perustana olleista asiakirjoista ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 98–100 kohdassa, että valittaja oli tarkastellut asiakirja-aineistoa komission toimitiloissa ja allekirjoittanut kirjallisen lausuman, jossa hän nimenomaisesti vahvisti saaneensa tutustua kaikkiin niihin asiakirjoihin, jotka liittyivät riitaasiaan suoraan tai välillisesti.
Furthermore, a list was annexed to that declaration setting out all the documents to which the appellant’s representative had had access.
Lisäksi tähän lausumaan oli liitetty luettelo, jossa mainittiin kaikki asiakirjat, joihin valittajan edustaja oli saanut tutustua.
On the basis of that list, the Court concluded that the appellant had indeed consulted various documents which, according to its submissions, it had been unable to consult.
Tämän luettelon perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että valittaja oli tosiasiallisesti saanut tutustua useisiin asiakirjoihin, joihin se omien sanojensa mukaan ei voinut tutustua.
Rejecting that plea in law, the Court held, in paragraph 88 of the contested judgment, that, in that context, the principle of respect for the rights of the defence implies only that the party concerned be placed in a position in which it may effectively make its views known as regards the evidence — including the documents — used against it by the Commission as a basis for the decision, and that there is therefore no requirement for Commission, acting on its own initiative, to grant access to all the documents which may have some connection with the case at issue when an application for remission is referred to it.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi tämän kanneperusteen ja totesi valituksenalaisen tuomion 88 kohdassa, että tällä alalla puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaate edellytti ainoastaan sitä, että asianomainen voi tehokkaasti ilmaista kantansa niistä seikoista, asiakirjat mukaan lukien, joilla komissio perusteli kielteisen päätöksensä; periaate ei siten edellytä, että komissio antaa omasta aloitteestaan tilaisuuden tutustua kaikkiin asiakirjoihin, jotka mahdollisesti liittyvät sen käsiteltävänä olevaan tapaukseen tullien peruutusta koskevan hakemuksen yhteydessä.
As to the correspondence exchanged by the Commission and UCLAF with the Turkish authorities and the national customs authorities of the Member States, the Court held that there was no evidence to suggest that the Commission based the contested decision on any documents other than those in the file to which the applicant had access at the consultation on 6 August 2002.
Kirjeenvaihdosta, jota komissio ja UCLAF kävivät Turkin viranomaisten ja jäsenvaltioiden kansallisten tulliviranomaisten kanssa, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että minkään seikan perusteella ei voitu olettaa, että komissio olisi perustanut riidanalaisen päätöksen muihin kuin niihin asiakirjoihin, jotka sisältyvät asia-kirja-aineistoon, johon kantaja sai tutustua 6.8.2002.
The second plea in law
Toinen kanneperuste
The second plea in law, which alleged infringement of Article 239 of the CCC and was also rejected by the Court of First Instance, is composed of four parts.
Toisessa kanneperusteessa, jonka mukaan yhteisön tullikoodeksin 239 artiklaa oli rikottu ja jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin myös hylkäsi, on neljä osaa.
The first part concerns incorrect classification of A.TR.1 movement of goods certificate D 437214.
Ensimmäinen osa koskee A.TR.1-todis-tuksen D 437214 virheellistä luonnehdintaa.
The second and third parts relate,
Toisessa ja kolmannessa osassa esitetään
C.A.S. v COMMISSION where the annulment of the decision could only lead to the adoption of another decision identical in substance to the annulled decision (paragraph 133).
C.A.S. v. KOMISSIO kumoaminen johtaisi ainoastaan sellaisen uuden päätöksen tekemiseen, joka on aineellisoikeudellisesti samanlainen kuin kumottu päätös (133 kohta).
respectively, to serious deficiencies attributable to the Turkish authorities and those attributable to the Commission.
ne vakavat laiminlyönnit, joihin Turkin viranomaisten ja komission väitetään syyllistyneen, jotta osoitettaisiin yhteisön tullikoodeksin 239 artiklassa tarkoitetun erityistilanteen olemassaolo.
Lastly, the fourth part concerns lack of obvious negligence on the part of the appellant and the assessment of commercial risks.
Neljäs osa koskee sitä, että valittaja ei ole toiminut ilmeisen huolimattomasti, sekä liiketoiminnan riskien arviointia.
The Court then examined the second part of the second plea in law, alleging various deficiencies attributable to the Turkish authorities, which were essentially based on the proposition that the Turkish authorities did in fact issue and endorse the certificates at issue.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tarkasteli sitten toisen kanneperusteen toista osaa, joka koskee Turkin viranomaisten laiminlyönneistä esitettyjä väitteitä; nämä väitteet perustuivat lähinnä siihen, että mainitut viranomaiset olisivat tosiasiallisesti antaneet ja vahvistaneet riidanalaiset todistukset.
With regard to the first part of the second plea in law, the Court first recalled that determination of the origin of goods is based on a division of powers between the authorities of the exporting country and those of the importing country, origin being established by the authorities of the exporting country, and then examined the correspondence between the Commission, the Italian authorities and the Turkish authorities.
Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 150–152 kohdassa ensinnäkin, että yhtäältä sen toteaminen, ovatko Turkin viranomaisten antamat asiakirjat aitoja vai väärennettyjä, kuului näiden viranomaisten yksinomaiseen toimivaltaan ja että toisaalta viranomaiset katsoivat, että riidanalaiset todistukset olivat väärennettyjä.
In that regard, the Court noted in paragraph 122 that the Commission based the part of its contested decision concerning the forged certificates essentially on the Turkish authorities’ letter of 8 March 1999 to the Ravenna customs services.
Tämän jälkeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi valittajan argumentin, jonka mukaan riidanalaisissa todistuksissa olevat leimat ja allekirjoitukset osoittavat, että todistukset todennäköisesti ovat Turkin viranomaisten antamia ja vahvistamia.
However, the Court noted that a comparison between the wording of that letter and the wording of subsequent communications from the Turkish authorities disclosed ambiguities as to the classification of certificate D 437214 and that the Commission was not in a position properly to conclude that certificate D 437214 had been forged prior to the adoption of the contested decision (paragraphs 124 and 128).
Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin otti esille sen, että Turkin viranomaisten antamia todistuksia koskevien rekisterien pitämisestä ei nimenomaisesti määrätä assosiaatiosopimuksessa eikä myöskään sen soveltamismääräyksissä (161 kohta).
However, that consideration did not suffice to annul the contested decision, in the light of the content of a letter of 22 August 2003, that is, dating from the time after the decision at issue, in which the Turkish authorities confirmed their conclusions contained in their letter of 8 March 1999 because the appellant could not be regarded as having any legitimate interest in the annulment of a decision on the ground of a procedural defect
Tuomioistuin esitti myös, että väärennetyiksi osoittautuvien asiakirjojen esittäminen ei kuitenkaan yksinään mahdollista päätelmää, että maastaviejien ja asiakirjat antavien tulliviranomaisten välillä olisi tehty salaista yhteistyötä (167 ja
In this connection, in paragraphs 150 to 152 of the contested judgment, the Court first pointed out that, on the one hand, it lay within the exclusive competence of the Turkish authorities to determine whether documents they had issued were original or forged, and that, on the other, those author -ities had concluded that the certificates at issue were forged.
Tarkastellessaan toisen kanneperusteen ensimmäistä osaa ensimmäisen oi -keusasteen tuomioistuin muistutti aluksi, että tavaroiden alkuperän määrittäminen perustuu toimivallan jakoon viejävaltion viranomaisten ja tuojavaltion viranomaisten välillä siten, että alkuperän määrittävät sen valtion viranomaiset, josta tavarat viedään, ja tarkasteli sitten komission sekä Italian ja Turkin viranomaisten välistä kirjeenvaihtoa.
It then rejected the appellant’s argument that the stamps and signatures applied to the certificates at issue demonstrate that they were in all likelihood issued and authenticated by the Turkish authorities.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi 122 kohdassa, että komissio tukeutui väärennettyjä todistuksia koskevassa riidanalaisen päätöksen osassa pääasiassa kirjeeseen, jonka Turkin viranomaiset lähettivät 8.3.1999 Ravennan tullitoimipaikalle.
Moreover, neither the Association Agreement nor the implementation provisions expressly provide that registers of the certificates issued by the Turkish authorities are to be kept (paragraph 161).
Verrattuaan tämän kirjeen sisältöä ja Turkin viranomaisten myöhempien kirjeiden sisältöä keskenään ensimmäisen oikeusasteen tuo -mioistuin kuitenkin totesi, että todistuksen D 437214 luonnehdinnassa ilmeni epäselvyyksiä ja että komissio ei voinut pätevästi katsoa ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä, että todistus D 437214 oli väärennetty (124 ja 128 kohta).
The Court further observed that presentation of documents which prove to be forgeries does not of itself permit it to be concluded that there was some kind of collusion between the exporters and the customs authorities which issued them (paragraphs 167
Tämä ei kuitenkaan voinut vielä johtaa riidanalaisen päätöksen kumoamiseen sen 22.8.2003 eli riidanalaisen päätöksen tekemisen jälkeen päivätyn kirjeen sisällön osalta, jossa Turkin viranomaiset vahvistivat niiden 8.3.1999 päivättyyn kirjeeseen sisältyneet päätelmät, koska valittajalla ei ole minkäänlaista oikeutettua intressiä päätöksen kumoamiseen muotovirheen perusteella silloin, kun päätöksen
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P view on the issue of the applicant’s due care or negligence, the Court rejected the fourth part of the second plea in law, alleging that there was no obvious negligence on the part of the appellant, as being of no consequence (paragraphs 295 and 296).
JULKISASIAMIES TRSTENJAKIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-204/07 P
Finally, the Court held that the Turkish authorities had not failed to fulfil their obligations to provide administrative assistance and that the appellant’s argument was not substantiated by any evidence (paragraphs 216 to 218).
Lopuksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että Turkin viranomaiset eivät olleet laiminlyöneet hallinnollista avunantoa koskevia velvollisuuksiaan ja että valittajan väitteen tueksi ei ollut esitetty mitään vakuuttavaa näyttöä (216–218 kohta).
Next, the Court of First Instance examined the third part of the second plea in law, alleging a number of deficiencies attributable to the European Commission.
Lopuksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tarkasteli toisen kanneperusteen kolmatta osaa, joka koskee laiminlyöntejä, joihin Euroopan komission väitettiin syyllistyneen.
The Court then rejected the third plea in law, alleging infringement of Article 220(2)(b) of the CCC, since the appellant had not been able to demonstrate that the acts of the competent authorities contributed to the issue or acceptance of the certificates at issue which proved to be forged (paragraphs 303 to 307).
Tämän jälkeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kolmannen kanneperusteen, jonka mukaan yhteisön tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohtaa oli rikottu, koska valittaja ei ollut kyennyt osoittamaan, että toimivaltaisten viranomaisten aktiivinen toiminta oli myötävaikuttanut väärennetyiksi osoittautuneiden riidanalaisten todistusten laatimiseen tai hyväksymiseen (303–307 kohta).
Measures of organisation of procedure and measures of inquiry requested
Vaaditut prosessinjohtotoimet ja asian selvittämistoimet
In this regard, the Court first recalled the investigations conducted by UCLAF in Turkey and held that it had not been established that the Commission had encountered difficulties concerning the administrative assistance agreed upon with the Republic of Turkey which would have justified a reference to the Association Council or the Customs Union Joint Committee (paragraphs 238 to 240).
Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistutti ensin UCLAFin Turkissa suorittamista tutkimuksista ja totesi jääneen osoittamatta, että komissio olisi kohdannut Turkin tasavallan kanssa sovitun hallinnollisen avunannon yhteydessä sellaisia vaikeuksia, joiden takia olisi ollut perusteltua kääntyä assosiaationeuvoston tai tulliliiton sekakomitean puoleen (238–240 kohta).
The Court then held that neither the Association Agreement, nor the decisions of the Association Council, nor the applicable Community legislation laid down any obligation for specimens of stamps and signatures to be sent from one Contracting Party to another (paragraphs 249 to 257), for importers to be warned of doubts as to the validity of customs transactions effected by those importers under the system of preferential treatment (paragraph 270) or for a specific method of investigation to be adopted by UCLAF (paragraph 284).
Tuomioistuin katsoi sitten, että assosiaatiosopimuksessa ja yhteisön oikeu- den säännöksissä ei määrätä minkäänlaisesta leima- ja allekirjoitusnäytteiden toimitusvelvollisuudesta sopimuspuolten välillä (249–257 kohta), velvollisuudesta kertoa maahantuojille näiden tullietuusjärjestelmän puitteissa suorittamien tullaustoimien pätevyyttä koskevista epäilyistä (270 kohta) eikä UCLAFin velvollisuudesta noudattaa jotakin tiettyä tutkimusmenetelmää (284 kohta).
Having found that, in the part of the contested decision dealing with forged certificates, the Commission did not express its
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi valittajan ilmeisen huolimattomuuden puuttumista koskevan toisen
Finally, the Court of First Instance rejected the evidence offered and the measures of inquiry requested by the appellant either as having no purpose or as being neither relevant nor necessary for the purpose of ruling in the case (paragraphs 314 to 333).
Lopuksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi esitetyn näytön ja valittajan vaatimat asian selvittämistoimet joko vailla kohdetta olevina tai asian ratkaisemisen kannalta merkityksettöminä ja tarpeettomina (314–333 kohta).
C — Proceedings before the Court of Justice and forms of order sought by the parties
C Oikeudenkäynti yhteisöjen tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset
By document of 22 June 2007 registered at the Registry of the Court of Justice on 25 June 2007, the Commission lodged a response, in which it claims that the Court should
Komissio vastasi 22.6.2007 päivätyllä kirjelmällä, joka on kirjattu yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamossa 25.6.2007 ja jossa se vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
By application of 13 April 2007 lodged at the Registry of the Court of Justice on 16 April 2007, the appellant brought the present appeal.
Valittaja teki nyt käsiteltävänä olevan valituksen 13.4.2007 päivätyllä kirjelmällä, joka kirjattiin yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamossa 16.4.2007.
— dismiss the appeal in its entirety;
– hylkää valituksen kokonaisuudessaan vaatii, että yhteisöjen
The appellant claims that the Court should
Valittaja tuomioistuin
— uphold in their entirety the forms of order which the Commission sought at first instance; and
– pitää komission ensimmäisessä oikeusasteessa esittämät väitteet kokonaisuudessaan ennallaan
— set aside the judgment of the Court of First Instance of 7 February 2007 in Case T-23/03;
– kumoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-23/03 6.2.2007 antaman tuomion
— order the appellant to pay the costs of the proceedings, including the costs of the proceedings at first instance.
– velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, myös oikeudenkäyntikulut ensimmäisessä oikeusasteessa.
— grant the form of order sought at first instance; in the alternative, refer the case back to the Court of First Instance for a decision on the substance;
– hyväksyy ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyt vaatimukset; toissijaisesti palauttaa asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen
By order of 30 July 2007, the President of the Court of Justice found that the submission of a reply was not necessary.
Yhteisöjen tuomioistuimen presidentti totesi 30.7.2007 tehdyssä päätöksessä, että vastauksen jättäminen ei ole tarpeen.
— allow the applications for measures of organisation of procedure made by the appellant by documents of 28 January 2003, 4 August 2003 and 11 August 2003;
hyväksyy prosessinjohtotoimia koskevat hakemukset, jotka valittaja teki 28.1., 4.8. ja 11.8.2003 päivätyillä kirjelmillä
After the written procedure, a hearing took place on 10 January 2008 at which the parties made their oral observations.
Kirjallisen menettelyn jälkeen pidettiin 10.1.2008 suullinen käsittely, jossa kuultiin asianosaisten suulliset huomautukset.
— order the defendant to pay the costs of the proceedings at first instance.
velvoittaa ensimmäisen oikeusasteen vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
D — Grounds of the appeal and arguments of the parties
D Valitusperusteet ja asianosaisten perus -telut
The Commission contends that, in view of the fact that the Court of First Instance concluded that no involvement of the Turkish authorities in forging the certificates at issue has been established, there is no reason to doubt the division of responsibilities between the Turkish and the Community customs authorities.
Komission mukaan ottaen huomioon, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut Turkin viranomaisten osallistumisen riidanalaisten todistusten väärentämiseen jääneen osoittamatta, ei ole mitään syytä kyseenalaistaa Turkin ja yhteisön tulliviranomaisten välistä tehtävänjakoa.
By way of an introductory observation, the Commission points out that the appeal stands or falls by the premise that the certificates at issue are not forged.
Aluksi komissio huomauttaa, että valitus riippuu täysin olettamuksesta, jonka mukaan riidanalaiset todistukset eivät ole väärennettyjä.
The Court of First Instance found in the contested judgment that the 32 A.TR.1 certificates at issue were forged and were not issued by the Turkish customs authorities.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisessa tuomiossa, että riidanalaiset 32 A.TR.1-todistusta ovat väärennettyjä ja että Turkin tulliviranomaiset eivät ole antaneet niitä.
The appeal effectively disputes that finding of fact by the Court of First Instance and is therefore inadmissible.
Komission mukaan valituksella pyritään kiistämään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamat tosiseikat, minkä vuoksi se on jätettävä tutkimatta.
In addition, the Commission raises various objections of inadmissibility against particular grounds of the appeal.
Lisäksi komissio esittää tutkimatta jättämistä koskevia oikeudenkäyntiväitteitä tietyistä valitusperusteista.
By its second ground of appeal, the appellant submits that the Court of First Instance wrongly considered that the right of access to documents relates only to documents on which the Commission based the decision at issue.
Toisessa valitusperusteessaan valittaja katsoo ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olettaneen virheellisesti, että oikeus tutustua asiakirjoihin koskee ainoastaan asiakirjoja, joihin komissio perusti riidanalaisen päätöksensä.
The right of access to documents should also apply to confidential documents.
Valittajan mukaan oikeus tutustua asiakirjoihin koskee myös luottamuksellisia asiakirjoja.
The Commission must at least identify confidential documents and attach a non-confidential summary.
Komission on valittajan mukaan ainakin tehtävä merkintä luottamuksellisten asiakirjojen olemassaolosta ja liitettävä mukaan ei-luottamuksellinen tiivistelmä.
The appellant puts forward nine grounds of appeal.
Valittaja perustetta.
The Commission replies that the appellant’s argument has no basis in Community law.
Komissio vastaa tähän, että valittajan väitteelle ei löydy perustetta yhteisön oikeudesta.
By its third ground of appeal, the appellant complains that the Court of First Instance imposed on it the entire burden of proof for those factual circumstances which characterised a ‘special situation’ within the meaning of Article 239 of the CCC and Article 905 of the CCC implementing regulation, in so far as they constitute factual matters in third countries (in this case Turkey) or within the Commission’s sphere of action and influence.
Kolmannessa valitusperusteessaan valittaja moittii sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan todistustaakka kuului kokonaisuudessaan sille niiden tosiseikkojen osalta, jotka ovat tyypillisiä yhteisön tullikoodeksin 239 artiklassa ja yhteisön tullikoodeksin soveltamisasetuksen 905 artiklassa tarkoitetulle ”erityistilanteelle”, sikäli kuin kysymyksessä ovat kolmansissa maissa (tässä tapauksessa Turkissa) tapahtuneet tosiseikat tai komission toimintaalaan ja vaikutuspiiriin kuuluvat tosiseikat.
Such a division of the burden of proof demands something impossible and unreasonable from
Valittajan mukaan tällä tavalla jaettu todistustaakka asettaa kantajalle mahdottomia ja kohtuuttomia vaatimuksia. Valittaja katsoo