natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In accordance with the case-law of the Court, the second indent of Article 9(2)(e) of the Sixth Directive must be interpreted as applying not only to advertising services supplied directly and invoiced by the supplier to a taxable advertiser, but also to services supplied indirectly to the advertiser and invoiced to a third party who in turn invoices them to the advertiser.
On syytä muistuttaa, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan toista luetelmakohtaa on tulkittava niin, että sitä sovelletaan paitsi sellaisiin mainospalveluihin, jotka näiden palvelujen suorittaja suoraan suorittaa verovelvolliselle mainostajalle ja joista se laskuttaa tätä mainostajaa, myös sellaisiin mainospalveluihin, jotka suoritetaan mainostajalle välillisesti ja joista laskutetaan kolmatta, joka laskuttaa niistä edelleen mainostajaa.
The second part of the question
Ennakkoratkaisukysymyksen toinen osa
In a case such as that in the main proceedings the rule laid down in Article 9(2)(e) of the Sixth Directive must be applied to the services supplied by the first supplier to the intermediate customer.
Pääasiassa esillä olevan kaltaisessa tilanteessa kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaa on näin ollen sovellettava ensimmäisen palvelujen suorittajan palveluihin, jotka se suorittaa välikätenä toimivalle palvelujen vastaanottajalle.
In a case of an indirect supply of services, such as that at issue in the main proceedings, involving a first supplier of services, an intermediate customer and an advertiser who receives services from the intermediate customer, the transaction by way of supply of services effected by the first supplier to the intermediate customer must be considered separately, for the purpose of determining the place of taxation of that transaction.
Kun on kyse välillisesti suoritettavista palveluista, jollaisista on kyse pääasian oikeudenkäynnissä ja joiden suorittamisessa ovat osapuolina ensimmäinen palvelujen suorittaja, välikätenä toimiva palvelujen vastaanottaja ja mainostaja, joka vastaanottaa palveluja välikätenä toimivalta vastaanottajalta, on syytä tutkia erikseen se liiketoimi, joka muodostuu siitä, että ensimmäinen palvelujen suorittaja suorittaa palveluja välikätenä toimivalle vastaanottajalle, verotuspaikan määrittämiseksi tälle liiketoimelle.
The rule laid down in the second indent of Article 9(2)(e) of the Sixth Directive applies, as a rule, if the intermediate customer, as recipient of the advertising services, is a taxable person established in a Member State other than that in which the first supplier is based.
Kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan toista luetelmakohtaa sovelletaan lähtökohtaisesti, jos välikätenä toimiva mainospalveluiden vastaanottaja on verovelvollinen, joka on sijoittautunut eri jäsenvaltioon kuin ensimmäinen palvelujen suorittaja.
It is not necessary to determine whether the advertiser, who is the final recipient of the services, is also a taxable person who includes the cost of those services in the price of goods or services supplied by him.
Ei ole tarpeen tutkia, onko palvelujen lopullisena vastaanottajana oleva mainostaja myös verovelvollinen, joka sisällyttää näiden palvelujen hankinnasta aiheutuneet kustannukset toimittamiensa tavaroiden tai suorittamiensa palvelujen hintaan.
'Article 9(2)(e) of Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Commonsystem of value added tax: uniform basis of assessment must be interpreted as applying to advertising services supplied indirectly to tine advertiser and invoiced to an intermediate customer who in turn invoices them to the advertiser.
Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojaqestelmä:yhdenmukainen määräytymisperuste—17päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaa on tulkittava nun, että sitä sovelletaan mainospalveluihin, jotka suoritetaan välillisesti mainostajalle ja joista laskutetaan välikätenä toimivaa palvelujen vastaanottajaa, joka puolestaan laskuttaa niistä mainostajaa.
The fact that the advertiser does not produce goods or services in the price of which the cost of the advertising services may be included is not relevant for the purpose of determining the place where the services are supplied to the intermediate customer.'
Sillä, että mainostaja ei tuota sellaista tavaraa tai palvelua, jonka hintaan kyseisten nminospalveluiden kustannu^et voitaisim s^älfyttää, eiole merkitystä määritettäessä välikätenä toimivalle palvelujen vastaanottajalle suoritettavien palvelujen suorituspaikkaa.
Advocate General F. G. Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 12 December 2002.
Julkisasiamies F. G. Jacobs on esittänyt ratkaisuehdotuksensa viidennen jaoston istunnossa 12 päivänä joulukuuta 2002.
Case C-145/01 Commission of the European Communities ν Italian Republic Social policy
Asia C-145/01 Euroopan yhteisöjen komissio v. Italian tasavalta Sosiaalipolitiikka
(Failure of a Member State to fulfu obligations — No proper letter of formal notice — Application inadmissible) (Sixth Chamber)
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Sääntöjenmukaisen huomautuksen puuttuminen — Kanteen tutkimatta jättäminen (kuudes jaosto)
By application lodged at the Registry of the Court on 29 March 2001, the (Dornmission of the European Communities brought an action for a declaration that, by mamtaining in force Article 47(5) and (6) of Law No 428 of 29 December 1990 laying down provisions for compliance with the obligations arising from Italy's membership of the European Communities (Community Law for 1990), which:
Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 29.3.2001 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Italian tasavalta ei ole noudattanut 14.2.1977 annetun neuvoston direktiivin 77/187/ETY ja erityisesti sen 3 ja 4 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on pitänyt voimassa Italian kuulumisesta Euroopan yhteisöihin johtuvien velvoitteiden täytäntöönpanemiseksi 29.12.1990 annetun lain nro 428 47 §:n 5 ja 6 momentin,
— allow for the non-application of the automatic transfer of all contracts of employment or employment relationships, from the transferor to the transferee, in respect of undertakings subject to an approved composition procedure involving the transfer of assets or a special administration procedure, where those undertakings pursue their activity after the transfer, and
— joissa sallitaan se, että liikkeenluovuttajan ei tarvitse automaattisesti siirtää luovutuksensaajalle kaikkia työsopimuksia tai työsuhteita yrityksissä, joiden omaisuuden käyttämisestä velkojen maksuun on vahvistettu akordi, sekä yrityksissä, jotka on asetettu erityishallintoon, kun ne jatkavat toimintaansa siirron jälkeen, ja
— in respect of undertakings declared to be 'in a situation of economic crisis', do not provide for the transfer, from the transferor to the transferee, of employees and debts arising from a contract of employment or employment relationship, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Council Directive 77/187/EEC of 14 February 1977, in particular Articles 3 and 4 thereof.
— joissa ei säädetä "taloudellisessa kriisitilassa" oleviksi julistettujen yritysten osalta työntekijöiden ja työsopimuksesta tai työsuhteesta johtuvien velkojen siirrosta luovuttajalta luovutuksensaajalle.
Admissibility of the action
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Without formally raising a preliminary issue under Article 91 of the Rules of Procedure, the Italian Government submits principally that the action is inadmissible.
Esittämättä muodollisesti yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 91 artiklan mukaista oikeudenkäyntiväitettä Italian hallitus väittää pääasiallisesti, että kanne onjätettävä tutkimatta.
It claims that, after the letter of formal notice but prior to notification of the reasoned opinion, Directive 77/187 was substantially amended by Directive 98/50, particularly as regards the application of Articles 3 and 4 in the context of transfers taking place during liquidation or insolvency proceedings or rescues of undertakings in difficulty.
Sen mukaan direktiiviä 77/187/ETY on virallisen huomautuksen jälkeen mutta ennen perustellun lausunnon tiedoksi antamista olennaisin osin muutettu direktiivillä 98/50/EY, erityisesti siltä osin kuin on kyse 3 ja 4 artiklan
Advocate General P. Léger delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 10 April 2003.
Julkisasiamies P. Léger on esittänyt ratkaisuehdotuksensa kuudennen jaoston istunnossa 10 päivänä huhtikuuta 2003.
He proposed that the Court should declare that:
Julkisasiamies ehdottaa, että yhteisöjen tuomioistuin toteaa seuraavaa:
'(1) the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Council Directive 77/187/EEC of 14 February 1977 on the approximation of the laws of the Member States relating to the safeguarding of employees' rights in the event of transfers of undertakings, businesses or parts of businesses, inasmuch as Article 47(5) and (6) of Law No 428 of 29 December 1990 laying down provisions for fulfilment of the obligations arising from Italy's membership of the European Communities (Community law for 1990) precludes the application of the said directive in the event of the transfer of an undertaking, business or part of a business which the Comitato di ministri per il coordinamento della politica industriale (Ministerial Committee for the coordination of industrial policy) has declared to be in a "situation of crisis" under Article 2(5) of Law No 675 of 12 August 1977 laying down measures for the coordination of industrial policy, restructuring, conversion and development in the relevant sector;
Italian tasavalta ei ole noudattanut työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 14 päivänä helmikuuta 1977 annetun neuvoston direktiivin 77/187/ETY mukaisia velvoitteitaan, koska 29.12.1990 annetun lain nro 428 47 §:n 5 ja 6 momentin perusteella kyseistä direktiiviä ei sovelleta silloin, kun luovutus koskee sellaista yritystä, liiketoimintaa ja liiketoiminnan osaa, jonka Comitato di ministri per il coordinamento della politica industriale on 12.8.1977 annetun lain nro 675 2 §:n 5 momentin nojalla todennut olevan "kriisitilassa".
(2) for the rest, the application is dismissed.
Kanne hylätään muilta osin.
Case C-446/01 Commission of the European Communities ν Kingdom of Spain Environment and consumers
Euroopan yhteisöjen komissio ν. Espanjan kuningaskunta Ympäristö ja kuluttajat
(Failure of a Member State to fulfil obligations — Directive 75/442/EEC — Environment — Waste management) (Third Chamber)
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Direktiivi 75/442/ETY — Ympäristö — Jätehuolto (kolmas jaosto)
By application lodged at the Court Registry on 20 November 2001, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by failing to adopt the measures necessary to ensure, as regards certain wastedisposal sites, the implementation of Anieles 4, 9 and, where relevant, 13 of Council Directive 75/442/EEC of 15 July 1975, the Kingdom of Spain has failed to fulfil its obligations under that directive.
Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 20.11.2001 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut 15.7.1975 annetun direktiivin 75/442/ETY mukaisia velvoitteitaan.
The arguments put forward by the Kingdom of Spain acknowledge that, at the end of the period laid down in the reasoned opinion, the disposal sites in question were still being used in breach of the provisions of Directive 75/442.
Espanjan kuningaskunta myöntää väitteillään sen, että perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päätyttyä kyseessä olevia jätteidenkäsittelypaikkoja yhä käytettiin direktiivin 75/442/ETY säännösten vastaisesti.
Therefore, the action brought by the Commission must be held to be well founded.
Näin ollen komission nostamaa kannetta on pidettävä perusteltuna.
Declares that, by failing to adopt the measures necessary to ensure, as regards the wastedisposal sites at Torreblanca, San Lorenzo de Tormes, SantaUa delBierzo, Sa Roca and CampeUo (Spain), the implementation of Articles 4 and 9 of Council Directive 75/442/EEC of 15 July 1975 on waste, as amended by Council Directive 91/156/EEC of 18 March 1991, and, as regards the first two disposal sites, the implementation of Article 13 thereof, the Kingdom of Spain has failed to fulfil its obligations under that directive;
Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut jätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1975 annetun direktiivin 75/442/ETY'mukaisia velvoitteitaan, sellaisena kuin tämä direktiivi on muutettuna 18.3.1991 annetulla direktiivillä 91/156/ETY, koska se ei ole toteuttanut Torreblancan, San Lorenzo de Tormesin, Santulla delBierzon, Sa Rocanja C ampellon (Espanja)jätteidenkäsittefypaikkojen osatta kyseisen direktiivin 4ja 9 artiklan ja kahden ensin mainitun jätteidenkäsittefypaikan osatta kyseisen direktiivin 13 artiklan soveltamisen takaamiseksi välttämättömiä toimenpiteitä
Orders the Kingdom, of Spain to pay tiie costs.'
Espanjan kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut
Advocate General L. A Geelhoed did not deliver his Opinion.
Julkisasiamies L. A. Geelhoed ei ole esittänyt ratkaisuehdotusta.
The Court (Third Chamber) decided, after hearing the Advocate General, to proceed to judgment without an Opinion.
Julkisasiamiestä kuultuaan yhteisöjen tuomioistuin (kolmas jaosto) on päättänyt ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta.
Case C-363/00 Commission of the European Communities ν Italian Republic Community own resources
Asia C-363/00 Euroopan yhteisöjen komissio ν. Italian tasavalta Yhteisöjen omat varat
(Failure of a Member State to fulfil obligations — Communities' own resources — Error in crediting the account opened in the name of the Commission — Default interest)
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Yhteisön omat varat — Virhe komission nimissä avatun tilin hyvittämisessä — Viivästyskorot (viides jaosto)
By application lodged at the Court Registry on 29 September 2000, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by failing to make available to the Commission the sum of ITL 1 484 936 000 000 by way of own resources within the period laid down by Articles 9 and 10 of Council Regulation (EC, Euratom) No 1150/2000 of 22 May 2000, and refusing to pay default interest owed on that amount pursuant to Article 11 of the same regulation, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Articles 9,10 and 11 of Regulation No 1150/2000.
Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 29.9.2000 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Italian tasavalta on jättänyt noudattamatta 22.5.2000 annetun asetuksen (EY, Euratom) N:o 1150/2000 9, 10 ja 11 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole asetuksen 9 ja 10 artiklan mukaisessa määräajassa asettanut komission käyttöön yhteisön omina varoina 1 484 936 000 000 ITL:n suuruista summaa ja koska se on kieltäytynyt maksamasta viivästyskorkoa tälle summalle kyseisen asetuksen 11 artiklan mukaisesti.
The Commission submits that it is clear from the statement of account for May 1996 from the Bank of Italy that account No 414/23200 'CEE - Risorse proprie' was credited on 30 May 1996 with ITL 1 486 594 526.
Komissio katsoo, että Italian pankin toukokuun 1996 tiliotteesta käy ilmi, että tiliä nro 414/23200 "CEE risorse proprie" oli 30.5.1996 hyvitetty 1 486 594 526 ITL:n suuruisella summalla.
The numbers '422' which should have appeared between '1 486' and '594 526' were clearly omitted.
Kolme numeroa "422", joiden olisi pitänyt olla lukujen "1 486" ja "594 526" välissä, oh selvästi jätetty pois.
It is apparent from the statement of account for June 1996 that the outstanding amount, namely ITL 1 484 936 000 000, was credited to the Commission's account on 27 June 1996.
Kesäkuun 1996 tiliotteesta kävi ilmi, että jäännössaatava eli 1 484 936 000 000 ITL oli tuloutettu komission tilille 27.6.1996.
The Court has consistently held that there is an inseparable link between the obligation to establish the Communities' own resources, the obligation to credit them to the Commission's account within the prescribed time-limit and the obligation to pay default interest.
Yhteisöjen tuomioistuin toteaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan velvollisuus vahvistaa yhteisön omat varat, velvollisuus tulouttaa nämä varat säädetyssä määräajassa komission tilille ja velvollisuus suorittaa viivästyskorkoa liittyvät erottamattomasti yhteen.
Declares that, by failing to make available to the Commission of the European Communities the sum of ITL 1 484 936 000 000 by way of own resources within the period laid down by Articles 9 and 10 of Council Regulation (EC, Euratom) No 1150/2000 of 22 May 2000 implementing Decision 94/728/EC, Euratom on the system of the Communities' own resources, and refusing to pay default interest owed on that amount pursuant to Article 11 of the same regulation, the Italian Republic has failed tofidfl its obligations under Articles 9, 10 and 11 of Regulation No 1150/2000 which, from 31 May 2000, repealed and replaced Council Regulation (EEC, Euratom) No 1552/89 of 29 May 1989 implementing Decision 88/376/EEC, Euratom on the system of the Communities' own resources, identical in aim;
Italian tasavalta on jättänyt noudattamatta yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 94/728/EY, Euratom soveltamisesta annetun asetuksen (EY, Euratom) N:o 1150/2000, jolla on 31.5.2000 lukien kumottu ja korvattu yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 88/376/ETY, Euratom soveltamisesta 19 päivänä toukokuuta 1989 annettu neuvoston asetus (EY, Euratom) N:o 1552/89, joua on täysin sama tarkoitus, 9,10 ja 11 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole asetuksen 9 ja 10 artiklassa säädetyssä määräajassa asettanut Euroopan yhteisöjen komission käyttöön yhteisön omina varoina 1 484 936 000 000 Italian läran suuruista summaa ja koska se on kieltäytynyt maksamasta viivästyskorkoa tälle summalle kyseisen asetuksen 11 artiklan mukaisesti.
Advocate General L. A Geelhoed delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 9 July 2002.
Julkisasiamies L. A. Geelhoed on esittänyt ratkaisuehdotuksensa viidennen jaoston istunnossa 9 päivänä heinäkuuta 2002.
Preliminary ruling (Income tax — Non­residents —Article 59 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 49 EC) and Article 60 of the EC Treaty (now Article 50 EC) — Non­taxable threshold amount — Deduction of business expenses) (Fifth Chamber)
Ennakkoratkaisu Tulovero — Ulkomailla asuvat henkilöt — EY:n perustamissopimuksen 59 artikla (josta on muutettuna tullut EY 49 artikla) ja EY:n perustamissopimuksen 60 artikla (josta on tullut EY 50 artikla) — Tulojen verottomuus tiettyyn enimmäismäärään asti — Liikekulujen vähentäminen (viides jaosto)
By order of 28 May 2001 the Finanzgericht Berlin (District Tax Court, Berlin) referred to the Court for a preliminary ruling a question on the interpretation of Article 52 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 43 EC).
Finanzgericht Berlin on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 28.5.2001 tekemällään välipäätöksellä ennakkoratkaisukysymyksen EY:n perustamissopimuksen 52 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 43 artikla) tulkinnasta.
The dispute in the main proceedings and the question referred
Pääasian oikeudenkäynti ja ennakkoratkaisukysymys
Mr Gerritse, a Netherlands national resident in the Netherlands, received the sum of DEM 6 007.55 in 1996 for performing as a drummer at a radio station in Berlin.
Gerritse, joka on Alankomaiden kansalainen ja asuu Alankomaissa, sai vuonna 19% 6 007,55 DEM:n palkkion soitettuaan ammatinharjoittajana rumpuja radioasemalla Berliinissä.
The documents before the Court show that the business expenses occasioned by that performance amounted to DEM 968.
Asiakirja-aineiston perusteella tähän palvelujen suoritukseen liittyvien liikekulujen suuruus oli 968 DEM.
In the same year, Mr Gerritse also received gross income totalling around DEM 55 000 in his State of residence and in Belgium.
Samana vuonna Gerritse sai myös yhteensä noin 55 000 DEM nettotuloa asuinvaltiostaan sekä Belgiasta.
In September 1998, Mr Gerritse lodged with the German tax authorities, under Paragraph 1(3) of the Einkommensteuergesetz (Law on Income Tax) in its 1996 version ('the EStG 1996'), a declaration of income with a view to be being treated as a wholly taxable
Tulon ja varallisuuden kaksinkertaisen verotuksen estämiseksi ja tiettyjen muiden verokysymysten ratkaisemiseksi 16.6.1959 tehdyn Alankomaiden kuningaskunnan ja Saksan liittotasavallan välisen sopimuksen ja Einkommensteuergesetzin version 1996 (jäljempänä EStG 1996) 50 a §:n 4 momentin
The Finanzamt refused to carry out income tax clearance, however, on the ground that the other income declared exceeded the ceiling of DEM 12 000.
Finanzamt kieltäytyi kuitenkin soveltamasta Gerritseen tavanomaistajälkikäteistä verotusmenettelyä, koska ilmoitetut Saksassa verovapaat tulot ylittivät lakisääteisen enimmäismäärän 12 000 DEM.
Mr Gerritse's administrative complaint was likewise rejected.
Gerritsen tästä päätöksestä tekemä oikaisuvaatimus hylättiin.
Mr Gerritse brought an action against that rejection before the Finanzgericht Berlin, relying on the principle of non-discrimination guaranteed by Community law.
Gerritse on valittanut kyseisestä päätöksestä Finanzgericht Berliniin, jossa hän on vedonnut yhteisön oikeudessa taattuun syrjintäkiellon periaatteeseen.
He argued that a wholly taxable resident in a situation comparable to his own would not be required to pay tax by reason of the non-taxable threshold amount limited to DEM 12 095.
Gerritsen mukaan hänen tilannettaan vastaavassa tilanteessa oleva Saksassa asuva, yleisesti verovelvollinen henkilö ei maksa veroa, sillä tulo on verotonta 12 095 DEM:n enimmäismäärään asti.
In those circumstances, the Finanzgericht Berlin decided to suspend the proceedings and refer a question to the Court of Justice for a preliminary ruling.
Tässä tilanteessa Finanzgericht Berlin on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksen.
It should be noted at the outset that Mr Gerritse, who lives in the Netherlands, performed temporary services in Germany, for which he received income the taxation of which is disputed before the referring court.
Heti aluksi on todettava, että Alankomaissa asuva Gerritse on suorittanut Saksassa ajalliselta kestoltaan rajallisen palvelun, josta saadun tulon verottamisen hän on riitauttanut Finanzgericht Berlinissä.
In those circumstances, as Mr Gerritse and the Commission have observed, the question referred should be understood as concerning the freedom to provide services rather than the freedom of establishment.
Kuten Gerritse ja komissio ovat todenneet, tästä syystä ennakkoratkaisukysymys on ymmärrettävä niin, että siinä tarkoitetaan palvelujen tarjoamisen vapautta eikä sijoittautumisvapautta.