natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The turnover relating to disposal of such goods must therefore be taken into account in calculating the deductible proportion in order that the latter can reflect the normal activities of the taxable person and, thus, the share of use for taxable activities of the goods and services assigned to mixed use.
Näiden tavaroiden luovutuksesta saatava liikevaihto on siis otettava huomioon vähennyksen suhdeluvun laskennassa, jotta suhdeluku heijastaisi verovelvollisen säännöllistä toimintaa ja siten verotettavan toiminnan osuutta tavaroiden ja palvelujen sekakäytössä.
Failing that, that share of use would not enable the taxable person to obtain the VAT refund which it is entitled to claim and the objective of ensuring the neutrality of the Community system of VAT would not be met.
Muussa tapauksessa verovelvollinen ei saisi tämän osuuden perusteella hänelle kuuluvaa arvonlisäveron palautusta eikä yhteisön arvonlisäverojärjestelmän neutraalisuus toteutuisi.
Under those circumstances, it appears to be beyond dispute that the overall expenses incurred by that undertaking for its business premises, its office equipment, its computer equipment, its telephone, the auditing of its accounts, and so on, likewise served in bringing about those sales.
Näissä olosuhteissa ei mielestäni voida kiistää sitä, että kyseisen yrityksen yleiset kustannukset, jotka ovat liittyneet muun muassa sen työtiloihin, toimistokalusteisiin, tietoteknisiin välineisiin, puhelinliikenteeseen ja tilintarkastukseen, ovat edistäneet myyntien toteuttamista.
It therefore appears justified that the turnover relating to them should be taken into account in calculating the deductible proportion, in order for the taxable person to be relieved of the portion of VAT relating to the overall costs incurred in connection with the performance of that taxable activity.
Niihin liittyvä liikevaihto on siis perusteltua ottaa huomioon vähennyksen suhdeluvun laskennassa, jotta verovelvolliselle palautuisi se osa arvonlisäverosta, jonka se on maksanut verollisen toiminnan harjoittamiseen liittyneiden yleisten kustannusten yhteydessä.
In the main proceedings in the present case, the information provided by the national court indicates clearly that the purchase and sale of leased vehicles were organised professionally and systematically and that the expected sales proceeds were taken into account in determining the amount of the rental.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamista tiedoista ilmenee, että vuokralle annettujen ajoneuvojen osto ja myynti oli järjestetty ammattimaisesti ja järjestelmällisesti ja että myynnistä odotettu tuotto otettiin huomioon vuokran määrässä.
In the light of the foregoing considerations, I propose that the Court reply as follows to the question referred for a preliminary ruling by the Højesteret:
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Højesteretin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
‘The expression “capital goods used by the taxable person for the purposes of his business” in Article 19(2) of Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment, must be interpreted as not including goods purchased by a leasing undertaking with a view, first of all, to leasing them and, subsequently, to reselling them at the end of the leasing contracts, in the case where the sale of the goods at the end of the lease contracts forms an integral part of the usual business activities of that undertaking.’
Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 19 artiklan 2 kohtaan sisältyvää ilmausta ”investointitavarat, joita verovelvollinen käyttää yrityksessään” on tulkittava siten, että se ei kata tavaroita, jotka leasingyritys ostaa osin vuokraustarkoituksessa ja osin siinä tarkoituksessa, että ne myydään edelleen leasingsopimusten päätyttyä, koska tällaisten tavaroiden myynti vuokrauksen päätyttyä on erottamaton osa yrityksen tavallista taloudellista toimintaa.
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Højesteret (Denmark), made by decision of 19 February 2007, received at the Court on 21 February 2007, in the proceedings
Asiassa C-98/07, jossa on kyse EY 234 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Højesteret (Tanska) on esittänyt 19.2.2007 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 21.2.2007, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
BG Factoring A/S v
BG Factoring A/S vastaan
THE COURT (Fourth Chamber), composed of K. Lenaerts, President of the Chamber, G. Arestis, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász and J. Malenovský (Rapporteur), Judges,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto), toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja K. Lenaerts sekä tuomarit G. Arestis, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász ja J. Malenovský (esittelevä tuomari), julkisasiamies: Y. Bot, kirjaaja: hallintovirkamies C. Strömholm,
— the Danish Government, by B. Weis Fogh, acting as Agent, assisted by K. Lund-gaard Hansen, advokat,
– Tanskan hallitus, asiamiehenään B. Weis Fogh, jota avustaa advokat K. Lundgaard Hansen,
— the Commission of the European Communities, by D. Triantafyllou and S. Schøn-berg, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 13 December 2007, gives the following
– Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään D. Triantafyllou ja S. Schønberg, kuultuaan julkisasiamiehen 13.12.2007 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen, on antanut seuraavan tuomion
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Article 19(2) of Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment (OJ 1977 L 145, p.
Ennakkoratkaisupyyntö koskee jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL L 145, s.
1) (‘the Sixth Directive’).
1; jäljempänä kuudes direktiivi) 19 artiklan 2 kohdan tulkintaa.
Under the 12th recital in the preamble to the Sixth Directive:
Kuudennen direktiivin 12. perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
‘… the rules governing deductions should be harmonised to the extent that they affect the actual amounts collected; … the deductible proportion should be calculated in a similar manner in all the Member States’.
”– – vähennysjärjestelmää olisi yhdenmukaistettava, siltä osin kuin sillä on vaikutusta kannon todelliseen kertymään, ja vähennyksen suhdeluku olisi laskettava samalla tavalla kaikissa jäsenvaltioissa”.
Article 17(5) of the Sixth Directive provides:
Kuudennen direktiivin 17 artiklan 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
‘As regards goods and services to be used by a taxable person both for transactions covered by paragraphs 2 and 3, in respect of which [VAT] is deductible, and for transactions in respect of which [VAT] is not deductible, only such proportion of the [VAT] shall be deductible as is attributable to the former transactions.
”Sellaisten tavaroiden ja palvelujen osalta, joita verovelvollinen käyttää sekä 2 ja 3 kohdan mukaan vähennykseen oikeuttaviin liiketoimiin että vähennykseen oikeuttamattomiin liiketoimiin, vähennys voidaan myöntää vain siitä arvonlisäveron osasta, joka vastaa ensin mainittujen liiketoimien suhteellista osuutta.
This proportion shall be determined, in accordance with Article 19, for all the transactions carried out by the taxable person.
Tämä suhdeluku on laskettava 19 artiklan mukaisesti kaikista verovelvollisen suorittamista liiketoimista.
Article 19 of the Sixth Directive, headed ‘Calculation of the deductible proportion’, is worded as follows:
Kuudennen direktiivin 19 artikla, jonka otsikkona on ”Vähennyksen suhdeluvun laskeminen”, on muotoiltu seuraavasti:
The proportion deductible under the first subparagraph of Article 17(5) shall be made up of a fraction having:
Edellä 17 artiklan 5 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu vähennyksen suhdeluku muodostuu murtoluvusta, jonka
— as numerator, the total amount, exclusive of [VAT], of turnover per year attributable to transactions in respect of which [VAT] is deductible under Article 17(2) and (3),
– osoittaja on sellaisen vuotuisen liikevaihdon arvonlisäveroton kokonaismäärä, joka muodostuu 17 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisesti arvonlisäveron vähentämiseen oikeuttavista liiketoimista,
— as denominator, the total amount, exclusive of [VAT], of turnover per year attributable to transactions included in the numerator and to transactions in respect of which [VAT] is not deductible.
– nimittäjä on sellaisen vuotuisen liikevaihdon arvonlisäveroton kokonaismäärä, joka muodostuu osoittajaan sisällytetyistä liiketoimista sekä liiketoimista, jotka eivät oikeuta arvonlisäveron vähentämiseen.
The Member States may also include in the denominator the amount of subsidies, other than those specified in Article 11A(1)(a).
Jäsenvaltiot voivat lisäksi sisällyttää nimittäjään muut kuin 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan a alakohdassa tarkoitetut tukipalkkiot.
The proportion shall be determined on an annual basis, fixed as a percentage and rounded up to a figure not exceeding the next unit.
Suhdeluku on laskettava vuosiperusteella ja ilmaistava enintään seuraavaan suurempaan kokonaislukuun pyöristettynä prosenttilukuna.
By way of derogation from the provisions of paragraph 1, there shall be excluded from the calculation of the deductible proportion amounts of turnover attributable to the supplies of capital goods used by the taxable person for the purposes of his business.
Edellä 1 kohdan säännöksistä poiketen vähennyksen suhdelukua laskettaessa on jätettävä ottamatta huomioon liikevaihdon määrä, joka muodostuu investointitavaroiden luovutuksista, jos verovelvollinen käyttää nämä tavarat yrityksessään.
Where Member States exercise the option provided under Article 20(5) not to require adjustment in respect of capital goods, they may include disposals of capital goods in the calculation of the deductible proportion.
Jos jäsenvaltiot käyttävät hyväkseen 20 artiklan 5 kohdan mukaista mahdollisuutta olla vaatimatta oikaisua investointitavaroiden osalta, ne voivat sisällyttää näiden tavaroiden luovutuksesta saadun tuoton vähennyksen suhdeluvun laskelmaan.
Article 20 of the Sixth Directive, which sets out certain rules relating to adjustments of deductions, provides:
Kuudennen direktiivin 20 artiklassa, jossa vahvistetaan tietyt vähennysten oikaisemista koskevat säännöt, säädetään seuraavaa:
The initial deduction shall be adjusted according to the procedures laid down by the Member States, …
Alun perin tehty vähennys on oikaistava jäsenvaltioiden vahvistamien yksityiskohtaisten sääntöjen mukaan – –
In the case of capital goods, adjustment shall be spread over five years including that in which the goods were acquired or manufactured. …
Investointitavaroiden osalta oikaisu suoritetaan viiden vuoden ajalta, mukaan lukien tavaran hankinta- tai valmistusvuosi. – –
For the purposes of applying the provisions of paragraphs 2 and 3, Member States may:
Jäsenvaltiot voivat 2 ja 3 kohtaa sovellettaessa
If in any Member State the practical effect of applying paragraphs 2 and 3 would be insignificant, that Member State may, subject to the consultation provided for in Article 29, forego application of these paragraphs having regard to the need to avoid distortion of competition, the overall tax effect in the Member State concerned and the need for due economy of administration.
Jos 2 ja 3 kohdan soveltaminen johtaisi jäsenvaltiossa merkityksettömään lopputulokseen, tämä jäsenvaltio voi, ottaen huomioon veron kokonaisvaikutuksen kyseisessä jäsenvaltiossa ja hallinnon yksinkertaistamistarpeen, olla soveltamatta niitä, jollei tämä johda kilpailun vääristymiseen ja noudattaen 29 artiklassa tarkoitettua neuvottelumenettelyä.
The VAT Law (momsloven) transposes the Sixth Directive into Danish national law.
Arvonlisäverolailla (momsloven) pannaan täytäntöön kuudes direktiivi.
Under Article 38(1) of that Law, in the version applicable as at 18 May 1994:
Tämän lain 38 §:n 1 momentissa, sellaisena kuin se on muutettuna 18.5.1994 annetulla lailla, säädetään seuraavaa:
‘In respect of goods and services which a registered undertaking uses both for purposes giving rise to entitlement to a deduction under Article 37 and for other purposes in its business, a deduction may be made in respect of that part of the tax which is proportionate to the turnover in the part of the business which must be registered.
”Sellaisten tavaroiden ja palvelujen osalta, joita rekisteröity yritys käyttää sekä 37 §:n mukaisessa vähennykseen oikeuttavassa tarkoituksessa että muussa tarkoituksessa kyseisessä yrityksessä, voidaan vähentää se arvonlisäveron osa, joka vastaa rekisteröintivelvollisuuden alaisesta toiminnasta saadun liikevaihdon suhteellista osuutta.
There shall be excluded from the assessment of turnover amounts of turnover attributable to the supplies of capital goods used for the purpose of the business.
Liikevaihtoa laskettaessa on jätettävä ottamatta huomioon liikevaihdon määrä, joka muodostuu sellaisten investointitavaroiden luovutuksista, jotka on käytetty yrityksessä.
Machinery, equipment and similar business assets, the sales price of which, excluding tax under this Law, exceeds DKK 50 000 [from 1996, DKK 75 000], shall be regarded as capital goods …’
Investointitavaroiksi katsotaan koneet, kalusto ja muut liiketoiminnassa käytettävät välineet, joiden myyntihinta (ilman tämän lain mukaista arvonlisäveroa) on yli 50 000 DKK [vuodesta 1996 lähtien yli 75 000 DKK]. – –”
Nordania Finans and BG Factoring are two companies belonging to the same group and arose out of the restructuring of that group following the demerger, in 2001, of Erhvervsfinans.
Nordania Finans- ja BG Factoring -yhtiöt kuuluvat samaan konserniin ja ovat syntyneet konsernin rakenneuudistuksen johdosta Erhvervsfinansin purkamisen jälkeen vuonna 2001.
In the period 1995 to 1998, Erhvervsfinans operated a business involving the financial leasing of cars, which was liable to VAT.
Erhvervsfinans harjoitti vuosina 1995–1998 arvonlisäverollista ajoneuvoja koskevaa leasingtoimintaa.
In 1998, that business related to 4 500 vehicles.
Vuonna 1998 se vuokrasi 4 500 ajoneuvoa.
Erhvervsfinans also had a business involving the provision of financial
Erhvervsfinans suoritti myös rahoituspalveluja, joka on arvonlisäverosta vapaata toimintaa. Se joutui siis
For the purpose of that calculation, Erhvervsfinans took into consideration the turnover from the sale of the vehicles upon termination of the respective lease contracts.
Erhvervsfinans otti laskelmassa huomioon leasingsopimusten päätyttyä myytävien ajoneuvojen myynnistä muodostuneen liikevaihdon.
It took the view that those vehicles were not ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ within the meaning of Article 19(2) of the Sixth Directive.
Se katsoi, että ajoneuvot eivät olleet kuudennen direktiivin 19 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja ”investointitavaroita, jotka verovelvollinen käyttää yrityksessään”.
By decision of 17 November 1999, the Danish local tax authorities objected to that assessment, taking the view that the vehicles did constitute such goods and that the turnover from the sale of those vehicles could therefore not be taken into consideration in the calculation of that proportion.
Tanskan paikallistason veroviranomaiset kyseenalaistivat tämän arvion 17.11.1999 tekemällään päätöksellä, koska ne katsoivat, että ajoneuvot olivat tällaisia investointitavaroita ja näin ollen näiden ajoneuvojen myynnistä muodostunutta liikevaihtoa ei voitu ottaa huomioon kyseisen suhdeluvun laskennassa.
Erhvervsfinans lodged an appeal against that decision before the Landsskatteret (National Tax Tribunal) which, by order of 27 April 2001, upheld its claim.
Erhvervsfinans valitti tästä päätöksestä Landesskatteretiin (vero-oikeus), joka hyväksyi sen valituksen 27.4.2001 antamallaan päätöksellä.
Skatteministeriet lodged an appeal against that order before the Østre Landsret (Eastern Regional Court), which, as it took the view that the relevant vehicles were capital goods, reversed the order of the Landsskatteret by judgment of 16 December 2003.
Skatteministeriet haki muutosta tähän päätökseen Østre Landsretissä (Itä-Tanskan alueoikeus), joka katsoi, että kyseessä olevat ajoneuvot olivat investointitavaroita, ja muutti Landesskatteretin päätöstä 16.12.2003 antamallaan tuomiolla.
Nordania Finans and BG Factoring, which had in the meantime become the successors in law to Erhvervsfinans, lodged an appeal against that judgment before the Højesteret (Supreme Court) on 9 February 2004.
Nordania Finans ja BG Factoring, jotka olivat tällä välin tulleet Erhvervsfinansin sijaan, valittivat tästä tuomiosta 9.2.2004 Højesteretiin (korkein oikeus).
It was in those circumstances that the Højesteret decided to stay the proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
Højesteret päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavaan kysymykseen:
‘Is the expression “capital goods used by the taxable person for the purposes of his business” contained in Article 19(2) of the Sixth Directive … to be interpreted as covering goods which a leasing undertaking purchases with a view to both leasing and resale upon termination of the respective leasing contracts?’
”Onko kuudennen direktiivin 19 artiklan 2 kohdassa käytettyä ilmaisua ’investointitavarat, jotka verovelvollinen käyttää yrityksessään’ tulkittava siten, että se käsittää tavarat, jotka leasingyritys ostaa vuokratakseen niitä ensin ja myydäkseen ne sitten edelleen leasingsopimusten päätyttyä?”
By its question the national court asks specifically whether Article 19(2) of the Sixth Directive is to be interpreted as meaning that the notion of ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ includes vehicles which a leasing undertaking purchases with a view, as in the case in the main proceedings, to leasing them and subsequently selling them upon termination of the respective leasing contracts.
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin haluaa kysymyksellään konkreettisesti selvittää sen, onko kuudennen direktiivin 19 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että käsitteen ”investointitavarat, jotka verovelvollinen käyttää yrityksessään,” alaan kuuluvat ajoneuvot, jotka leasingyritys hankkii, kuten esillä olevassa asiassa, vuokratakseen niitä ja myydäkseen ne sitten edelleen leasingsopimusten päätyttyä.
In that regard, Article 19(2) of the Sixth Directive makes no express reference to the law of the Member States for the purpose of determining its meaning and scope and its terms do not, by themselves, with certainty permit the inference that it covers goods such as those at issue in the main proceedings.
Todettakoon tähän, että kuudennen direktiivin 19 artiklan 2 kohdassa ei viitata nimenomaisesti jäsenvaltioiden oikeuteen säännöksen sisällön ja sen ulottuvuuden määrittämiseksi, eikä siinä käytettyjen muotoilujen perusteella voida sellaisenaan varmuudella todeta, että se koskee pääasiassa kyseessä olevan kaltaisia tavaroita.
In those circumstances, it is important to take into account the context and objectives of that provision.
Näin on syytä ottaa huomioon säännöksen asiayhteys ja sen päämäärät.
As regards its context, Article 19 of the Sixth Directive is part of Title XI thereof, which sets out the rules governing deduction.
Kuudennen direktiivin luomaa asiayhteyttä tarkasteltaessa on muistettava, että sen 19 artikla on sen XI osastossa, joka koskee vähennysjärjestelmää.
The right to deduct, which is laid down in Article 17(2) of that directive, and relates to the input tax on the goods and services used by the taxable person for the purposes of his taxable transactions, is meant to relieve the trader entirely of the burden of the VAT payable or paid in the course of all his economic activities.
Direktiivin 17 artiklan 2 kohdassa vahvistetulla vähennysoikeudella, joka koskee arvonlisäveroa, joka on maksettu tavaroista tai palveluista, jotka verovelvollinen on käyttänyt arvonlisäverollisiin liiketoimiinsa, on pyritty kokonaan poistamaan maksettavasta tai maksetusta arvonlisäverosta yrittäjälle aiheutuva rasitus sen koko taloudellisessa toiminnassa.
Where the taxable person effects both taxable transactions, in respect of which VAT is deductible, and exempt transactions, in respect of which VAT is not deductible, Article 17(5) of the Sixth Directive provides that only such proportion of the VAT is deductible as is attributable to the taxable transactions.
Silloin kun verovelvollinen tekee sekä verollisia vähennykseen oikeuttavia että verottomia vähennykseen oikeuttamattomia liiketoimia, säädetään kuudennen direktiivin 17 artiklan 5 kohdassa, että vähennys voidaan myöntää vain siitä arvonlisäveron osasta, joka vastaa verollisten liiketoimien suhteellista osuutta.
That proportion is to be calculated according to the detailed rules set out in Article 19 of that directive.
Tämä suhdeluku lasketaan direktiivin 19 artiklassa määriteltyjä yksityiskohtaisia sääntöjä noudattaen.
As the Advocate General has noted at point 65 of his Opinion, those provisions are intended
Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 65 kohdassa todennut, näillä
NORDANIA FINANS AND BG FACTORING to enable a taxable person who acquires goods or services in order to carry on both taxable and exempt activities to deduct in full the amount of the VAT paid on the acquisition of those goods or services which is deemed to correspond to the proportion used for the purpose of the taxable activities.
NORDANIA FINANS JA BG FACTORING säännöksillä pyritään antamaan verovelvolliselle, joka hankkii tavaroita ja palveluja osittain verolliseen ja osittain verottomaan toimintaan, mahdollisuus vähentää kokonaan se osa tavaroiden tai palvelujen hankinnasta maksetusta arvonlisäverosta, joka vastaa sitä osuutta, joka niistä käytetään verollisessa toiminnassa.
It is against that background that, while Article 19(1) of the Sixth Directive provides that the deductible proportion is to be made up of a fraction having, as numerator, the turnover attributable to taxable transactions and, as denominator, the total turnover plus, in some circumstances, certain subsidies, Article 19(2) provides that, by way of derogation, amounts of, inter alia, turnover attributable to the supplies of capital goods used by the taxable person for the purposes of his business or attributable to incidental real estate and financial transactions are to be excluded.
Kuudennen direktiivin 19 artiklan 1 kohdassa säädetään tämän osalta, että vähennyksen suhdeluku muodostuu murtoluvusta, jonka osoittajana on verollisista liiketoimista muodostuva liikevaihto ja nimittäjänä kokonaisliikevaihto, johon voidaan joissain tapauksissa sisällyttää tietyt tukipalkkiot. Sen 2 kohdassa säädetään poikkeuksena edelliseen, että tätä laskettaessa on jätettävä ottamatta huomioon muun muassa liikevaihdon määrä, joka muodostuu investointitavaroiden luovutuksista, jos verovelvollinen käyttää nämä tavarat yrityksessään, tai joka muodostuu liitännäisistä kiinteistö- ja rahoitusliiketoimista.
The objective of Article 19(2) is apparent from the Explanatory Memorandum to the proposal for the Sixth Directive, which was submitted by the Commission of the European Communities to the Council of the European Communities on 29 June 1973 (see Bulletin of the European Communities, supplement 11/73, p.
Tämän 2 kohdan säännöksen päämäärä käy ilmi 29.6.1973 tehdystä Euroopan yhteisöjen komission ehdotuksesta Euroopan yhteisöjen neuvostolle kuudenneksi direktiiviksi (ks. Euroopan yhteisöjen tiedote, täydennysosa 11/73, s.