natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It should be pointed out that in proceedings brought under Article 234 EC, it is not for the Court to specify the relevant provisions of national law applicable to the main proceedings.
Tältä osin on todettava, ettei yhteisöjen tuomioistuimen tehtäviin EY 234 artiklan nojalla vireille pannussa menettelyssä kuulu todeta, mitkä ovat pääasiassa sovellettavat merkitykselliset kansalliset säännökset.
That is the prerogative of the court making the reference which, while drawing up the internal legal framework, leaves it open to the Court to provide all the criteria of interpretation of Community law so as to permit the court making the reference to assess the compatibility of national legislation with the Community rules.
Tämä tehtävä kuuluu yksin kansalliselle tuomioistuimelle, joka esittää sovellettavat kansalliset säännökset mutta samalla jättää yhteisöjen tuomioistuimelle mahdollisuuden esittää kaikki sellaiset yhteisön oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, joiden avulla kansallinen tuomioistuin voi ar -vioida kansallisen lainsäädännön yhteensopivuutta yhteisön lainsäädännön kanssa.
It is common ground, however, that the court making the reference did not mention Paragraph 78(5) of the KStR in its order for reference.
On kiistatonta, ettei kansallinen tuomioistuin ennakkoratkaisupyynnössään mainitse KStR:n 78 §:n 5 momenttia.
In reality, Burda is criticising the position adopted by the Advocate General in regard to the interpretation of Paragraph 28(4) of the KStG 1996 and the fact that he did not agree with Burda’s analysis.
Burda arvostelee lausumillaan todellisuudessa kannanottoa, jonka julkisasiamies on esittänyt vuoden 1996 KStG:n 28 §:n 4 momentista, ja sitä, ettei tämä ole noudattanut sen näkemystä.
However, it is clear from the caselaw that neither the Statute of the Court of Justice nor the Rules of Procedure make provision for the parties to submit observations in response to the Advocate General’s Opinion (see, in particular, SGAE, paragraph 26 and the caselaw cited therein).
Oikeuskäytännöstä ilmenee, ettei yhteisöjen tuomioistuimen perussäännössä eikä yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksessä määrätä asianosaisten mahdollisuudesta esittää huomautuksia vastaukseksi julkisasiamiehen ratkaisuehdotukseen (ks. mm. em. asia SGAE, tuomion 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Secondly, Burda claims that, contrary to the Advocate General’s view, it did not have profits available for distribution liable to be taxed at 30% and that the dividend was no more than the repayment, exempt from tax, of cash contributions made by the members.
Toiseksi Burda väittää, että toisin kuin julkisasiamies katsoo, sillä ei ollut sellaista jaettavissa olevaa voittoa, jota olisi voitu verottaa 30 prosentin verokannan mukaan, ja että voitonjako merkitsi osakkaiden tekemien pääomasijoitusten verovapaata takaisinmaksua osakkaille.
In making those claims, Burda is essentially arguing that certain factual premises on which the Advocate General’s analysis is based are incorrect or incomplete.
Näillä lausumillaan Burda väittää pääasiallisesti, että julkisasiamiehen tarkastelun perustana olevat tietyt tosiseikkoja koskevat olettamat ovat vääriä tai epätäydellisiä.
It should be pointed out that only the court making the reference may define the factual context in which the questions which it asks arise or, at very least, explain the factual assumptions on which the questions are based.
Tältä osin on todettava, että yksinomaan kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on määrittää esittämiinsä kysymyksiin liittyvät tosiseikat tai ainakin selostaa ne tosiseikkoja koskevat lähtökohdat, joihin nämä kysymykset perustuvat.
It is clear from the questions referred to the Court that the facts raised by Burda in its application were not set out by the national court.
Ennakkoratkaisukysymyksestä ilmenee, että kansallinen tuomioistuin ei ole tuonut esiin Burdan vaatimuksessa mainittuja tosiseikkoja.
It follows that the claims mentioned in paragraph 43 of the present judgment cannot justify the reopening of the oral procedure, having regard to the requirements laid down in Article 61 of the Rules of Procedure.
Tästä seuraa, että tämän tuomion 43 kohdassa mainituilla lausumilla ei voida perustella myöskään suullisen käsittelyn uudestaan aloittamista, kun yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 61 artiklassa asetetut edellytykset otetaan huomioon.
Under those circumstances, the Court, after hearing the Advocate General, finds that it has before it all the information and arguments necessary to reply to the questions referred by the national court.
Näin ollen yhteisöjen tuomioistuin katsoo julkisasiamiestä kuultuaan, että sillä on käytettävissään kaikki tarpeelliset tiedot, jotta se voi vastata ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin.
Therefore, there are no grounds for ordering the reopening of the oral procedure and, consequently, the related application to prescribe measures of organisation of procedure must be rejected.
Suullista käsittelyä ei tästä syystä ole tarpeen määrätä aloitettavaksi uudestaan, ja tästä seuraa, että prosessinjohtotoimien määräämistä koskeva liitännäisvaatimus on sekin hylättävä.
The questions referred to the Court
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
By its first question, the national court is asking essentially whether a provision of national law which, in relation to cases where profits are distributed by a subsidiary to its parent company, provides for the taxation of income and asset increases of the subsidiary which would not have been taxed if they had remained with the subsidiary and had not been distributed to the parent company constitutes withholding tax within the meaning of Article 5(1) of Directive 90/435.
Kansallinen tuomioistuin kysyy ensimmäisessä kysymyksessään yhteisöjen tuomioistuimelta, onko direktiivin 90/435 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna lähdeverona pidettävä sellaista kansallisen lain mukaista veroa, jota kannetaan tytäryhtiön ja kaessa voittoa emoyhtiölleen tytäryhtiön sellaisista tuloista ja varallisuuden lisäyksistä, joita ei verotettaisi, jos tytäryhtiö olisi jättänyt ne itselleen sen sijaan, että se jakoi ne emoyhtiölle.
According to settled caselaw, the aim of that directive — which, as can be seen from paragraphs 5 and 24 of the present judgment, is applicable in the main proceedings — is to eliminate, through the introduction of a common system of taxation, any
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kyseisellä direktiivillä, jota, kuten tämän tuomion 5 ja 24 kohdasta ilmenee, sovelletaan pääasiassa, pyritään ottamalla käyttöön
2008 — CASE C-284/06 disadvantage to cooperation between companies of different Member States as compared with cooperation between companies of the same Member State, and thereby to facilitate crossborder cooperation.
I-4243, 20 kohta; asia C-294/99, Athinaïki Zythopoiïa, tuomio 4.10.2001, Kok. 2001, s.
As regards, in particular, the prohibition laid down in Article 5 of Directive 90/435 on Member States levying a withholding tax on profits distributed by a resident subsidiary to its parent company, where that parent company is resident in another Member State, the Court has already held that any tax on income received in the State in which dividends are distributed is a withholding tax on distributed profits where the chargeable event for the tax is the payment of dividends or of any other income from shares, the taxable amount is the income from those shares and the taxable person is the holder of the shares (Epson Europe, paragraph 23; Athinaïki Zithopoiïa, paragraphs 28 and 29; Océ Van der Grinten, paragraph 47; and Test Claimants in the FII Group Litigation, paragraph 108).
Direktiivin 90/435 5 artiklassa säädetystä kiellosta, jonka mukaan jäsenvaltiot eivät saa pidättää lähdeveroa maassa asuvan tytäryhtiön toisessa jäsenvaltiossa asuvalle emoyhtiölleen jakamasta voitosta, yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut, että mikä tahansa vero, joka kannetaan siitä jäsenvaltiosta saadusta tulosta, josta osingot jaetaan, ja jonka osalta verotettavana tapahtumana on osingon tai muun arvopapereista koituvan tuoton maksaminen, on lähdevero, kun kyseisen veron määräytymisperuste on näistä arvopapereista koituva tuotto ja kun verovelvollisena on näiden arvopapereiden haltija (em. asia Epson Europe, tuomion 23 kohta; em. asia Athinaïki Zythopoiïa, tuomion 28 ja 29 kohta; em. asia Océ van der Grinten, tuomion 47 kohta ja em. asia Test Claimants in the FII Group Litigation, tuomion 108 kohta).
It follows from that caselaw that three conditions must be cumulatively fulfilled for the application of Article 5(1) of Directive 90/435.
Tästä oikeuskäytännöstä ilmenee, että direktiivin 90/435 5 artiklan 1 kohdan soveltamisedellytyksenä on kolmen edellytyksen samanaikainen täyttyminen.
The German Government argues that the third condition referred to in paragraph 52 of the present judgment — that the taxable person must be the ‘holder of the shares’ — is not fulfilled in the case before the referring court.
Saksan hallitus on tältä osin väittänyt, että kolmas tämän tuomion 52 kohdassa mainituista edellytyksistä, nimittäin se, että verovelvollisena on oltava näiden ”arvopapereiden haltija”, ei täyty pääasiassa.
It must be stated that Burda is liable to corporation tax when it distributes profits, but the holders of the shares are Burda International and RCS.
On todettava, että Burda on velvollinen maksamaan yhteisöveron voittoa jaettaessa, kun taas Burda International ja RCS ovat arvopapereiden haltijoita.
Thus, the third condition for the existence of a withholding tax within the meaning of Article 5(1) of Directive 90/435 is lacking in the case before the referring court.
Näin ollen kolmas edellytys, joka liittyy direktiivin 90/435 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun lähdeveron olemassaoloon, ei täyty pääasiassa.
That assessment is not called into question by the arguments which Burda and the Commission of the European Communities draw from Athinaïki Zithopoiïa order to maintain that the Court does not in fact apply the abovementioned condition and prefers an approach based on economic assessments.
Tätä arviointia ei voida asettaa kyseenalaiseksi lausumilla, jotka Burda ja Euroopan yhteisöjen komissio esittävät edellä mainitusta asiasta Athinaïki Zythopoiïa väittäessään, että yhteisöjen tuomioistuin ei todellisuudessa sovella edellä mainittua edellytystä ja että se suosii taloudellisiin näkökohtiin perustuvaa lähestymistapaa.
In particular, in the Commission’s view, the interpretation of the conditions for the application of Article 5(1) of Directive 90/435 must take account of the specific economic function of the withholding tax mechanism which the directive puts in place.
Komissio on sitä mieltä, että direktiivin 90/435 5 artiklan 1 kohdan soveltamisedellytyksiä tulkittaessa on otettava huomioon tässä direktiivissä säädetyn lähdeverojärjestelmän erityinen taloudellinen tehtävä.
If that is not done, the provision will be compromised in the most frequent cases, that is to say, every time a subsidiary distributes dividends to its parent companies where the latter are resident in a Member State other than the one in which the subsidiary is resident.
Muussa tapauksessa tämän säännöksen soveltaminen vaarantuu kaikkein yleisimmissä tapauksissa, toisin sanoen joka kerta kun tytäryhtiö jakaa osinkoja emoyhtiölleen ja kun viimeksi mainittu asuu eri jäsenvaltiossa kuin tytäryhtiö.
In that regard, the Commission adds that the economic effect of taxing the subsidiary corresponds to taxing the parent company inasmuch as the tax is withheld by the company distributing the profits and paid directly to the tax authorities.
Komissio toteaa tästä vielä lisäksi, että tytäryhtiön verottaminen vastaa taloudelliselta vaikutukseltaan emoyhtiön verottamista, koska veron pidättää voittoa jakava yhtiö ja se maksetaan suoraan veroviranomaisille.
The preceding arguments cannot be accepted.
Edellä olevia lausumia ei voida hyväksyä.
It should be noted at once that, as is clear from the caselaw subsequent to Athinaïki Zithopoiïa, the Court maintains, as a condition for the existence of a withholding tax within the meaning of Article 5(1) of Directive 90/435, that the taxable person must be the holder of the shares (see Océ Van der Grinten, paragraph 47, and Test Claimants in the FII Group Litigation, paragraph 108).
Heti aluksi on todettava, että edellä mainitun asian Athinaïki Zythopoiïa jälkeisestä oikeuskäytännöstä ilmenee, että yhteisöjen tuomioistuin on pysyttänyt direktiivin 90/435 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua lähdeveron käsitettä koskevana edellytyksenä sen edellytyksen, jonka mukaan verovelvollisena on arvopapereiden haltija (ks. em. asia Océ van der Grinten, tuomion 47 kohta ja em. asia Test Claimants in the FII Group Litigation, tuomion 108 kohta).
Moreover, that finding cannot be set aside on the basis of supposed economic considerations inherent in the withholding tax mechanism, such as those invoked by the Commission.
Tätä toteamusta ei toisaalta voida sivuuttaa senkaltaisilla lähdeverojärjestelmälle luontaisilla taloudellisilla näkökannoilla, joita komissio esittää.
Such considerations, even if they were relevant, form a basis for the application of Article 5(1) of Directive 90/435 only if the conditions laid down in the caselaw cited in paragraph 52 of the present judgment are all fulfilled.
Nämä näkökannat, vaikka ne olisivat merkityksellisiä, ovat direktiivin 90/435 5 artiklan 1 kohdan soveltamisen perusta vain, jos tämän tuomion 52 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä asetetut kaikki edellytykset täyttyvät.
Since the third condition for the existence of a withholding tax within the meaning of Article 5(1) of Directive 90/435 is not fulfilled in the case before the referring court, that provision does not preclude a corrective accounting mechanism such as that laid down in Paragraph 28(4) of the KStG 1996.
Koska direktiivin 90/435 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulle lähdeverolle asetettu kolmas edellytys ei täyty pääasiassa, tämä säännös ei ole esteenä vuoden 1996 KStG:n 28 §:n 4 kohdassa säädetyn kaltaiselle kirjanpidolliselle oikaisumenetelmälle.
Consequently, the answer to the first question must be that a provision of national law which, in relation to cases where profits are distributed by a subsidiary to its parent company, provides for the taxation of income and asset increases of the subsidiary which would not have been taxed if they had remained with the subsidiary and had not been distributed to the parent company does not constitute withholding tax within the meaning of Article 5(1) of Council Directive 90/435.
Näin ollen ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 90/435 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna lähdeverona ei ole pidettävä sellaista kansallisen lain mukaista veroa, jota kannetaan tytäryhtiön jakaessa voittoa emoyhtiölleen tytäryhtiön sellaisista tuloista ja varallisuuden lisäyksistä, joita ei kansallisen lain mukaan verotettaisi, jos tytäryhtiö olisi jättänyt ne itselleen sen sijaan, että se jakoi ne emoyhtiölle.
By its second question, the national court essentially asks the Court whether Articles 52, 73b and 73d of the Treaty must be interpreted as precluding the application of a national measure, such as Paragraph 28(4) of the KStG 1996, under which the taxation of profits distributed by a subsidiary resident in a Member State to its parent company is subject to the same corrective mechanism regardless of whether the parent company is resident in the same Member State or in another Member State, even though — unlike a resident parent company — a nonresident parent company is not granted a tax credit by the Member State in which its subsidiary is resident.
Kansallinen tuomioistuin kysyy toisessa kysymyksessään yhteisöjen tuomioistuimelta pääasiallisesti, onko perustamissopimuksen 52, 73 b ja 73 d artiklaa tulkittava siten, että ne estävät soveltamasta vuoden 1996 KStG:n 28 §:n 4 momentin kaltaista kansallista säännöstä, jonka mukaan jäsenvaltiossa asuvan tytäryhtiön emoyhtiölleen jakamaa voittoa verotettaessa sovelletaan samaa oikaisumenetelmää, asuipa tämä emoyhtiö tässä samassa tai jossain muussa jäsenvaltiossa, vaikka tytäryhtiön asuinjäsenvaltio ei myönnä verohyvitystä ulkomailla asuvalle emoyhtiölle mutta myöntää sen maassa asuvalle emoyhtiölle.
In the circumstances of the main proceedings, it must first be determined whether and, if so, to what extent, national rules such as those at issue in the main proceedings are likely to affect the freedoms referred to in Articles 52, 73b and 73d of the Treaty.
Pääasian olosuhteissa on ensin päätettävä, saattaako, ja missä määrin, pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kansallinen lainsäädäntö vaikuttaa perustamissopimuksen 52, 73 b ja 73 d artiklassa määrättyihin vapauksiin.
The applicable freedom
Sovellettava vapaus
It follows from settled caselaw that, in so far as any given national rules concern only relationships within a group of companies, they primarily affect the freedom of establishment (see, inter alia, to that effect Test Claimants in the FII Group Litigation, paragraph 118; Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, paragraph 33; and Oy AA, paragraph 23).
Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että siltä osin kuin kansallinen lainsäädäntö koskee vain konsernin sisäisiä suhteita, se vaikuttaa pääasiallisesti sijoittautumisvapauteen (ks. mm. vastaavasti em. asia Test Claimants in the FII Group Litigation, tuomion 118 kohta; em. asia Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, tuomion 33 kohta ja em. asia Oy AA, tuomion 23 kohta).
It emerges from the order for reference that Burda, which is resident in German territory, is 50% owned by a nonresident company, namely, RCS.
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että ulkomailla asuva yhtiö eli tässä tapauksessa RCS omistaa 50 prosenttia Saksassa asuvan Burdan yhtiöpääomasta.
In principle, a holding of that size in Burda’s capital by RCS gives the latter the right to exercise definite and decisive influence over its subsidiary’s activities within the meaning of the caselaw cited in the previous paragraph of the present judgment.
Tämä RCS:n omistuksessa oleva osuus Burdan yhtiöpääomasta antaa periaatteessa ensin mainitulle oikeuden käyttää selvää ja ratkaisevaa vaikutusvaltaa tytäryhtiönsä toimintaan tämän tuomion edellisessä kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetuin tavoin.
In that regard, it should also be pointed out that national legislation such as that at issue in the main proceedings, the application of which does not depend on the extent of the holding which the company receiving the dividend has in the company paying it, may fall within the purview both of Article 43 EC on freedom of establishment and of Article 56 EC on the free movement of capital (see, to that effect, Test Claimants in the FII Group Litigation, paragraph 36).
On myös todettava, että pääasiassa tarkoitetun kaltainen kansallinen lainsäädäntö, jonka soveltaminen ei riipu siitä, kuinka suuren osan osinkoja saava yhtiö omistaa osinkoa jakavasta yhtiöstä, voi kuulua sekä sijoittautumisvapauteen liittyvän EY 43 artiklan että pääomien vapaaseen liikkuvuuteen liittyvän EY 56 artiklan soveltamisalaan (ks. vastaavasti em. asia Test Claimants in the FII Group Litigation, tuomion 36 kohta).
The fact remains that the dispute before the referring court relates exclusively to the effect of the national legislation at issue in the main proceedings on the situation of a resident company which has distributed dividends to shareholders whose holding gives them definite influence over the decisions of that company and enables them to determine its activities (see, to that effect, Test Claimants in the FII Group Litigation, paragraph 38).
Tältä osin on kuitenkin todettava, että pääasian oikeudenkäynnissä on kyse pelkästään asianomaisen kansallisen lainsäädännön vaikutuksesta sellaisen maassa asuvan yhtiön tilanteeseen, joka on jakanut osinkoa osakkaille, jotka omistavat siitä sellaisen osuuden, joka antaa niille selvän vaikutusvallan kyseisen yhtiön päätöksiin ja mahdollisuuden määrätä yhtiön toiminnasta (ks. vastaavasti em. asia Test Claimants in the FII Group Litigation, tuomion 38 kohta).
In that context, the provisions of the Treaty on freedom of establishment apply to a case such as that before the referring court.
Tällöin sijoittautumisvapautta koskevia perustamissopimuksen määräyksiä sovelletaan pääasiassa esillä olevan kaltaisessa asiassa.
In any event, should the provisions of the KStG 1996 have restrictive effects on the free movement of capital, it follows from the caselaw that those effects would be the unavoidable consequence of such an obstacle to freedom of establishment as there
Joka tapauksessa vaikka vuoden 1996 KStG:n soveltamisella oletettaisiinkin olevan rajoittavia vaikutuksia pääomien vapaaseen liikkuvuuteen, oikeuskäytännöstä ilmenee, että tällaiset vaikutukset olisivat väistämätön seuraus mahdollisesta sijoittautumisvapauden rajoittamisesta eivätkä ne näin ollen olisi peruste sille, että kyseistä
BURDA might be, and do not therefore justify an independent examination of that legislation from the point of view of Article 73b of the Treaty (Oy AA, paragraph 24 and the caselaw cited therein).
BURDA lainsäädäntöä tutkittaisiin erikseen perustamissopimuksen 73 b artiklan kannalta (em. asia Oy AA, tuomion 24 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
It follows from the foregoing that the present question must be answered solely in the light of the provisions of the Treaty on freedom of establishment.
Edellä lausutusta seuraa, että tähän kysymykseen on vastattava ainoastaan sijoittautumisvapautta koskevat perustamissopimuksen määräykset huomioiden.
Whether there is a restriction on freedom of establishment
Sijoittautumisvapauden rajoittaminen
Freedom of establishment, which Article 52 of the Treaty grants to Community nationals and which includes the right to take up and pursue activities as selfemployed persons and to set up and manage undertakings, under the conditions laid down for its own nationals by the law of the Member State of residence, entails, in accordance with Article 58 of the EC Treaty (now Article 48 EC), for companies or firms formed in accordance with the law of a Member State and having their registered office, central administration or principal place of business within the European Community, the right to exercise their activity in the Member State concerned through a subsidiary, branch or agency (see, inter alia, Cadbury Schweppes and Cadbury Schweppes Overseas, paragraph 41, and Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, paragraph 42).
Sijoittautumisvapaus, joka perustamissopimuksen 52 artiklassa tunnustetaan jäsenvaltioiden kansalaisille ja joka sisältää oikeuden ryhtyä harjoittamaan ja harjoittaa itsenäistä ammattia sekä oikeuden perustaa ja johtaa yrityksiä niillä edellytyksillä, jotka sijoittautumisjäsenvaltion lainsäädännön mukaan koskevat sen kansalaisia, sisältää EY:n perustamissopimuksen 58 artiklan (josta on tullut EY 48 artikla) mukaan niiden jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti perustettujen yhtiöiden, joiden sääntömääräinen kotipaikka, keskushallinto tai päätoimipaikka on Euroopan yhteisön alueella, oikeuden harjoittaa toimintaansa kyseessä olevassa jäsenvaltiossa tytäryhtiön, sivuliikkeen tai kauppaedustajan liikkeen välityksellä (ks. mm. em. asia Cadbury Schweppes ja Cadbury Schweppes Overseas, tuomion 41 kohta ja em. asia Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, tuomion 42 kohta).
In the case of companies, it should be borne in mind that their registered office for the purposes of Article 58 of the Treaty serves, in the same way as nationality in the case of individuals, as the connecting factor with the legal system of a Member State.
Yhtiöiden osalta on todettava, että niiden perustamissopimuksen 58 artiklassa tarkoitettua kotipaikkaa tarvitaan, kun määritellään se yhteys, joka liittää ne tietyn valtion oikeusjärjestykseen, samalla tavalla kuin kansalaisuus on osoituksena luonnollisten henkilöiden yhteydestä valtioonsa.