natgillin/translations-raw huggingface dataset:
From 13 December 1994 to 17 March 1995, Rebmann declared 20 consignments containing a total of 158 new German-origin cars of a particular make and model from the Czech Republic as returned goods for release for free circulation.
Rebmann ilmoitti 13.12.1994 ja 17.3.1995 välisenä aikana 20 Tsekin tasavallasta olevaa lähetystä, jotka sisälsivät yhteensä 158 uutta tietynmerkkistä ja -tyyppistä Saksasta peräisin olevaa henkilöautoa, luovutettaviksi palautustavaroina vapaaseen liikkeeseen.
On each occasion it produced a declaration of returned goods and an invoice bearing the export stamp of the German customs authorities.
Se teki kulloinkin palautustavarailmoituksenja esitti Saksan tulliviranomaisten vientimerkinnällä varustetun tavaralaskun.
However, the customs authorities realised that those vehicles did not originate entirely in the Community, but had undergone inward processing there.
Tulliviranomaiset kuitenkin totesivat, että henkilöautot eivät olleet kokonaan peräisin yhteisöstä, vaan ne olivat olleet sisäisen jalostuksen kohteena.
In the absence of any documents from which the proportion of the value of those products corresponding to inward processing could be determined, they demanded payment of import duties on their full value.
Koska näihin tavaroihin sisältyvänsisäisen jalostuksen osuuden määrittelemisen mahdollistavat asiakirjat puuttuivat, tulliviranomaiset vaativat tuontitullin maksamista niiden täydestä arvosta.
Rebmann protested, pointing to the fact that the duties should not have been calculated on the proportion of the value of the vehicles corresponding to inward processing, since they were compensating products qualifying for application of the procedure for returned goods.
Rebmann vastusti tätä vedoten siihen, että tulleja ei pidä laskea henkilöautoihin sisältyvästä sisäisen jalostuksen osuudesta, sillä kyse on jalostetuista tuotteista, joihin voidaan soveltaa palautustavaroita koskevaa järjestelmää. Koska Rebmann ei ollut suorittanut sisäistä jalostusta, sen käytettävissä ei kuitenkaan ollut yhteisön osuuden arvioimiseen tarvittavaa "laskenta-avainta".
It asked the customs authorities to obtain the necessary information from the supervising office.
päätti esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan
In those circumstances, the Bundesfinanzhof decided to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
Näissä olosuhteissa Bundesfinanzhof ennakkoratkaisukysymyksen:
'Is Article 187, second paragraph, of Council Regulation (EEC) No 2913/92 of 12 October 1992 establishing the Community Customs Code to be interpreted as meaning that, where compensating products that are declared as returned goods are released for free circulation, the factual particulars required to calculate the import duties legally owed on those compensating products must also be declared and proved, or is it for the endorsing customs office, so far as possible, to ascertain those factual particulars from the supervising office using an INF 1 sheet, pursuant to the procedure established in Article 613 of Commission Regulation (EEC) No 2454/93 of 2 July 1993 laying down provisions for the implementation of Council Regulation (EEC) No 2913/92 establishing the Community Customs Code, in the version in force until 30 June 2001?'
"Onko yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 187 artiklan toista kohtaa tulkittava niin, että palautustavaroiksi ilmoitettujen jalostettujentuotteiden vapaaseen liikkeeseen luovuttamisenyhteydessäon ilmoitettava ja näytettävä toteen myös lain mukaan kannettavien tuontitullien määrän laskemiseksi tarvittavat tiedot, vai onko ilmoituksen vastaanottavien tulliviranomaistenpyydettävä INF 1 -lomakkeella valvovaa toimipaikkaa ilmoittamaanne tietyistäyhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2 päivänä heinäkuuta 1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 613 artiklan mukaisessa menettelyssä, sellaisena kuin se oli voimassa 30.6.2001 asti?"
The first paragraph of Article 187 of the Customs Code, which allows the reimportation, with relief from import duties, of compensating products originally exported or re-exported subsequent to an inward processing procedure, does not by any means require such reimportation to be effected by the holder of the inward processing authorisation.
Ensinnäkin on todettava, että tullikoodeksin 187 artiklan ensimmäisessä kohdassa, jossa säädetään mahdollisuudesta jälleentuoda ilman tuontitulleja jalostettuja tuotteita, jotka on alun perin viety tai jälleenviety sisäisen jalostusmenettelyn jälkeen, ei mitenkään edellytetä, että jälleentuojana olisi sisäisen jalostusmenettelyn luvanhaltija.
That interpretation is supported by the wording of Article 61 l(2)(b) of the implementing regulation, which provides for the use of the INF 1 sheet for the release for free circulation of compensating products at a customs office other than an office of discharge, without making any distinction based on whether the declarant is the holder of the inward processing authorisation.
Tätä tulkintaa tukee soveltamisasetuksen 611 artiklan 2 kohdan b alakohdan sanamuoto, jonka mukaan INF 1 -lomaketta käytetään luovutettaessa jalostettuja tuotteita vapaaseen liikkeeseen muussa tullitoimipaikassa kuin menettelyn päättävässä toimipaikassa ja jossa ei tehdä eroa sen perusteella, onko tavaranhaltija sisäisen jalostusmenettelyn luvanhaltija vai ei.
Article 15 of the Customs Code does not preclude use ofthat procedure.
Tullikoodeksin 15 artikla ei estä tähän menettelyyn turvautumista.
That provision permits the communication of information 'where the customs authorities [are] obliged or authorised to do so pursuant to the provisions in force'.
Kyseisessä säännöksessä nimittäin sallitaan tietojen luovuttaminen, "jos tulliviranomaisetvoimassaolevien säännöstenmukaan [ovat] siihen velvollisia taikka oikeutettuja".
That may indeed be the case with regard to the information referred to in Article 613 of the implementing regulation, which must be communicated, using the INF 1 sheet, by the supervising office to the customs authority responsible for accepting the declaration, especially where it is necessary to communicate only the amount of duty legally owed.
Juuri tästä voi olla kysymys silloin, kun valvovan toimipaikan on ilmoitettava ilmoituksen vastaanottavalle tullitoimipaikalle INF 1 -lomakkeella soveltamisasetuksen 613 artiklassa tarkoitettuja tietoja, etenkin jos sen on ilmoitettava ainoastaan lain mukaan kannettavien tullien määrä.
'The second paragraph of Article 187 of Council Regulation (EEC) No 2913/92 of 12 October 1992 establishing the Community Customs Code must be interpreted as meaning that, where an importer has provided proof that the imported goods are compensating products qualifying for application of the procedure for returned goods under Article 848 of Commission Regulation (EEC) No 2454/93 of 2 July 1993 laying down provisions for the implementation of Regulation No 2913/92, but is unable to provide all the information necessary for calculating the duty legally owed, the administrative cooperation procedure provided f or in Articles 611(2)(b) and 613 of Regulation No 2454/93must be used by the customs authorities responsible for accepting the declaration.
Yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 187 artiklan toista kohtaa on tulkittava siten, että kun maahantuoja näyttää toteen, että tuodut tavarat ovat jalostettuja tuotteita, joihin voidaan soveltaa palautustavaroita koskevaa järjestelmää tietyistä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista saannoksista 2 päivänä heinäkuuta 1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 848 artiklan mukaisesti, mutta ei kykene toimittamaan kaikkia lain mukaan kannettavien tullien laskemiseen tarvittavia tietoja, ilmoituksen vastaanottavien tulliviranomaisten on noudatettava asetuksen N:o 2454/93 611 artiklan 2 kohdan b alakohdassa ja 613 artiklassa säädettyä hallinnollista yhteistyötä koskevaa menettelyä.
Those authorities must therefore ask the supervising customs office, using the INF 1 sheet, to communicate to them the amount of duty legally owed.'
Näiden viranomaisten onpyydettävä INF 1 -lomakkeella valvovaa toimipaikkaa ilmoittamaan lain mukaan kannettavien tullien määrä.
Advocate General P. Ruiz-Jarabo Colomer delivered his Opinion at the sitting of the First Chamber on 13 February 2003.
JulkisasiamiesD. Rniz-Jarabo Colomer on esittänytratkaisuehdotuksensaensimmäisen jaoston istunnossa 13 päivänä helmikuuta 2003.
Case C-335/02 Commission of the European Communities ν Grand Duchy of Luxembourg Social policy
Asia C-335/02 Euroopan yhteisöjen komissio v. Luxemburgin suurherttuakunta Sosiaalipolitiikka
(Failure of a Member State to fulfil obligations — Incomplete transposition of Directive 89/391/EEC -Safety and health ofworkers) (Fourth Chamber)
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Direktiivin 89/391/ETY puutteellinen täytäntöönpano — Työntekijöiden turvallisuus ja terveys (neljäs jaosto)
By application lodged at the Court Registry on 20 September 2002, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by failing to define the necessary capabilities and aptitudes for persons designated to carry out activities related to protection against and prevention of occupational risks, the Grand Duchy of Luxembourg has failed to fulfil its obligations under Articles 10 EC and 249 EC and Article 7(8) of Council Directive 89/391/EEC of 12 June 1989.
Euroopan yhteisöjen komissio on nostanutkanteen,joka on saapunutyhteisöjen tuomioistuimeen 20.9.2002 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Luxemburgin suurherttuakunta ei ole noudattanut EY 10 ja EY 249 artiklan sekä 126.1989 annetun neuvoston direktiivin 89/39l/ETY 7 artiklan 8 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole vahvistanut ni ilta henkilöiltä edellytettyjä kykyjäja taitoja, jotka nimetään huolehtimaan tehtävistä, jotka liittyvät suojeluun työssä esiintyviltä vaaroilta ja näiden vaarojen ehkäisyyn.
The Grand Duchy of Luxembourg does not deny its failure to adopt the provisions necessary for the transposition of Article 7(8) of Directive 89/391.
Luxemburgin suurherttuakunta ei kiistä sitä, ettei se ole toteuttanut kaikkia direktiivin 89/391/ETY 7 artiklan 8 kohdan täytäntöönpanon edellyttämiä toimenpiteitä.
Orders the Grand Duchy of Luxembourg to pay the costs. '
2) Luxemburgin suurherttuakunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Advocate General C. Stix-Hackl did not delivered her Opinion.
Julkisasiamies C. Stix-Hackl on esittänyt ratkaisuehdotuksensa neljännen jaoston istunnossa 22 päivänä toukokuuta 2003.
The Court (Fourth Chamber) decided, after hearing the Advocate General, to proceed to judgment without an Opinion.
Suomenkielistä käännöstä ei ole vielä saatavissa.
Preliminary ruling (Telecommunications — Mobile telecommunications services — Article 5a(3) of Directive 90/387/EEC —Appeal to an independent body against a decision of the national regulatory authority -Articles 82 EC and 86(1) EC -Article 2(3) and (4) of Directive 96/2/EC -Articles 9(2) and 11(2) of Directive 97/13/EC —Allocation to a public undertaking in a dominant position which holds a licence to provide digital mobile telecommunications services according to the GSM 900 standard of additional frequencies in the frequency band reserved for the DCS 1800 standard without imposing a separate fee) (Fifth Chamber)
Ennakkoratkaisu Televiestintä — Langattomat telepalvelut — Direktiivin 90/387¡ETY 5 a artiklan 3 kohta — Muutoksenhaku kansallisen sääntelyviranomaisen päätökseen riippumattomassa elimessä — EY 82 artikla ja EY 86 artiklan 1 kohta — Direktiivin 96/2/EY 2 artiklan 3 ja 4 kohta — Direktiivin 97/13/EY 9 artiklan 2 kohta ja 11 artiklan 2 kohta — Lisätaajuuksien antaminen ilman eri maksua DCS 1800 -standardille varatulta taajuusalueelta määräävässä asemassa olevalle julkiselle yritykselle, jolla on toimilupa GSM 900 -standardiin perustuvien digitaalisten langattomien telepalvelujen tarjoamiseen (viides jaosto)
By order of 24 November 1999 the Verwaltungsgerichtshof (Administrative Court) (Austria) referred to the Court for a preliminary ruling two questions on the interpretation of Article 5a(3) of Council Directive 90/387/EEC of 28 June 1990; of Article 2(3) and (4) of Commission Directive 96/2/EC of 16 January 1996; of Articles 9(2) and 11(2) of Directive 97/13/EC of the European Parliament and of the Council of 10 April 1997; and of Articles 82 EC and 86(1) EC.
Verwaltungsgerichtshof on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 24.11.1999 tekemällään päätöksellä kaksi ennakkoratkaisukysymystä 28.6.1990 annetun neuvoston direktiivin 90/387/ETY 5 a artiklan 3 kohdan, sellaisena kuin direktiivi on muutettuna neuvoston direktiivien 90/387/ETY ja 92/44/ETY muuttamisesta 16.1.1996 annetun komission direktiivin 96/2/EY 2 artiklan3ja4 kohdan sekä 10.4.1997 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/13/EY 9 artiklan 2 kohdan ja 11 artiklan 2 kohdan sekä EY 82 artiklan ja EY 86 artiklan 1 kohdan tulkinnasta.
The main proceedings and the questions referred for a preliminary ruling
Pääasian oikeudenkäynti ja ennakkoratkaisukysymykset
It is clear from the order for reference that in Austria a GSM 900 licence for a frequency cluster of 2 χ 8 MHz was allocated to Mobilkom, a company whose majority shareholder is the State, by a decision of 6 November 1996, amended by a decision of 23 July 1997.
Ennakkoratkaisupyynnöstäkäy ilmi, että valtion pääosin omistamalle Mobilkomille myönnettiin Itävallassa 2x8 MHz:n taajuusaluetta koskeva GSM 900 -lupa 6.11.1996 tehdyllä päätöksellä, jota muutettiin 23.7.1997 tehdyllä päätöksellä. Max.mobil Gesellschaft für Telekommunikation GmbH:Uä (jäljempänä Max.mobil), aiemmin Ö Call-Mobil Telekommunikation Service GmbH, on samanlainen lupa, joka on myönnetty 25.1.1996 tehdyllä päätöksellä, jota on muutettu 23.7.1997 tehdyllä päätöksellä.
The latter company had bid ATS 4 billion.
Viimeksi mainittu yhtiö tarjosi maksuksi 4 miljardia Itävallan sillinkiä (ATS).
the applicant either through breach of a constitutionally guaranteed right or through application of an unlawful general rule.
Connect Austrialle osoitettiin 2 χ 16,8 MHz:n taajuusalue sekä 2 χ 22,5 MHz:n lisäalue sen jälkeen, kun 300 000 tilaajaa on saavutettu 75 prosentin peittoasteella.
In those circumstances, the Verwaltungsgerichtshof decided to stay proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Verfassungsgerichtshof siirsi 3.3.1999 tekemällään päätöksellä Connect Austrian valituksen, joka koski riidanalaista päätöstä, Vervvaltungsgerichtshofin ratkaistavaksi.
On a proper construction of Article 5a(3) of Council Directive 90/387/EEC, as amended by Directive 97/51/EC of the European Parliament and of the Council, does that provision have direct effect so as to override a contrary domestic rule of jurisdiction and establish the jurisdiction of a particular "independent body" at national level to implement a "suitable mechanism" for dealing with an appeal brought by an aggrieved party against a decision taken by the national regulatory authority?
"1) Onko neuvoston direktiivin 90/387/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 97/51/EY, 5 a artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että tällä säännöksellä on sellainen välitön oikeusvaikutus, että se syrjäyttääsen vastaisen valtionsisäisen toimivaltasäännöksen ja määrittää asianosaisen hakiessa muutosta kansallisensääntelyviranomaisenpäätökseen kansallisen tason 'asianmukaisen järjestelmän1toteuttamista varten olevan 'riippumattoman toimielimen' toimivallan?
Where application of national law in accordance with the requirements of Article 5a(3) of Directive 90/387 is not possible, the national court must fully apply Community law and protect the rights conferred thereunder on individuals, if necessary disapplying any provision in the measure the application of which would, in the circumstances of the case, lead to a result contrary to that directive, whereas national law would comply with the directive if that provision was not applied.
Onko EY 82 artiklaa ja EY 86 artiklan 1 kohtaa, komission direktiivin 96/2/EY 2 artiklan 3 ja 4 kohtaa sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/13/EY 9 artiklan 2 kohtaa ja 11 artiklan2 kohtaa tai muita yhteisön oikeuden säännöksiä tulkittava siten, että niiden vastainen on kansallinen säännös, jonka mukaan nykyisille digitaalisen langattoman teleliikenteen telepalvelujen tuottamiseen annetun luvan haltijoille saadaanosoittaa kolmen vuoden määräajassahakijalle vuonna 1997 annettua DCS 1800 -lupaa koskevan päätöksen lainvoimaiseksi tulosta lisätaajuuksiaDCS 1800 -standardia varten varatulta taajuusalueelta, kun niiden tilaa jakapasi teet ti on todistettavasti kaikkien taloudellisesti hyväksyttävien teknisten mahdollisuuksien hyödyntämisen jälkeen loppuun käytetty, jolloin taajuuksien osoittaminen voi tapahtua ilman erityisen taajuuksienkäyttömaksunmääräämistä ja myös markkinoilla määräävässäasemassa 900 MHz:n alueella olevalle julkiselle yritykselle?"
- Interpretation of Articles 82 EC and 86(1) EC
Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
National legislation such as mat at issue in the main proceedings is not contrary to Articles 82 EC and 86(1) EC if, taking into account the fees imposed on the different operators involved for their respective licences, the allocation of additional frequencies in the DCS 1800 band, without the imposition of a separate fee, to a public undertaking in a dominant position must be considered to comply with the requirement to ensure equality of opportunity for different economic operators and therefore to guarantee und i stortcd competition.
Jos tällainen direktiivin 90/387/EY 5 a artiklan 3 kohdan vaatimusten mukainen tulkinta kansallisesta oikeudesta ei ole mahdollinen, kansallisen tuomioistuimen velvollisuutena on soveltaa täysimääräisesti yhteisön oikeutta ja suojata siinä yksityisille annettuja oikeuksia ja tarvittaessa jättää soveltamatta säännöksiä siltä osin kuin niiden soveltaminen johtaisi yksittäistapauksessayhteisön oikeuden vastaiseen lopputulokseen.
Articles 82 EC and 86(1) EC in principle preclude national legislation such as that at issue in the main proceedings, under which additional frequencies in the frequency band reserved for the DCS 1800 standard may be allocated to a public undertaking in a dominant position which already holds a GSM 900 licence without the imposition of a separate fee, whereas a new entrant to die market at issue has had to pay a fee for its DCS 1800 licence. However, those provisions do not preclude such national legislation if the fee imposed on the public undertaking in a dominant
Tästä seuraa, että direktiivin 90/387/EY 5 a artiklan 3 kohdan vaatimukset täyttävän kansallisen tuomioistuimen, joka olisi toimivaltainen tutkimaan muutoksenhaun kansallisen sääntelyviranomaisen päätöksiin, ellei sitä estäisi Bundes-Verfassungsgesetzin (Liittovaltion perustuslaki; jäljempänä BVG) 133 §:n 4 momentin kaltainen kansallinen säännös, jossa nimenomaisesti suljetaan pois sen toimivalta, on jätettävä tämä soveltamatta.
position for its GSM 900 licence, including the subsequent allocation without additional payment of additional frequencies in the frequency band reserved for the DCS 1800 standard, appears to be equivalent in economic terms to the fee imposed on the competitor which was granted the DCS 1800 licence.
Pääasian oikeudenkäynnissä esillä olevan kaltainen kansallinen lainsäädäntö ei ole EY 82 artiklan ja EY 86 artiklan 1 kohdan vastainen, mikäli kyseisille eri operaattoreille määrätyt maksut luvista ottaen huomioon lisätaajuuksienantamisenDCS 1800 -standard illeva rat uita taajuusalueelta!
- Infringement of Article 2(3) and (4) of Directive 96/2
Direktiivin 96/2/EY 2 artiklan 3 ja 4 kohdan rikkominen
It appears that national legislation such as that at issue in the main proceedings, which allows a limited number of additional frequencies in the DCS 1800 band to be allocated to existing holders of a GSM 900 licence, including a public undertaking in a dominant position, after at least three years have elapsed since the 1997 decision to grant the DCS 1800 licence, and allows such an allocation before that period has elapsed if it is established that their user capacity has been exhausted despite the use of all commercially viable technical possibilities, must be held to be justified by the need to ensure effective competition between operators competing in the relevant markets, within the meaning of Article 2(3) and (4) of Directive 96/2.
Pääasian oikeudenkäynnissä esillä olevan kaltaista kansallista lainsäädäntöä, jonka mukaan vähintään kolmen vuoden kuluttua vuonna 1997 annetun DCS 1800 -luvan saannista saadaan myöntää DCS 1800 -standardillevaratulta taajuusalueeltarajallisestilisätaajuuksiaoperaattoreille, joilla jo on GSM 900 -lupa, myös määräävässäasemassa olevalle julkiselle yritykselle, ja jonka mukaan toisaalta tällainen taajuuksien antaminen on sallittua ennen kyseisen ajan umpeutumista, jos näiden operaattorien tilaajakapasiteetti on todistettavasti kaikkien taloudellisesti hyväksyttävien teknisten mahdollisuuksien hyödyntämisen jälkeen loppuun käytetty, on pidettävä direktiivin 96/2/EY 2 artiklan 3 ja 4 kohdassa tarkoitetulla tavalla perusteltuna,jotta varmistettaisiinasianomais i 11a markkinoilla kilpailevien operaattoreiden välinen tehokas kilpailu.
- Interpretation of Articles 9(2) and 11(2) of Directive 97/13
Direktiivin 97/13/EY 9 artiklan 2 kohdan ja 11 artiklan 2 kohdan tulkinta
The national court asks whether the prohibition on discrimination laid down in Articles 9(2) and 11 (2) of Directive 97/13 precludes national legislation such as that at issue in the main proceedings, under which additional frequencies in the DCS 1800 band may be allocated to existing holders of a GSM 900 licence without the imposition of a separate fee, whereas the holder of a DCS 1800 licence must pay a fee to obtain it.
Direktiivin 97/13/EY 9 artiklan 2 kohdan ja 11 artiklan 2 kohdan osalta kansallinen tuomioistuin kysyy, estääkö siinä säädetty syrjintäkielto pääasian oikeudenkäynnissä esillä olevan kaltaisen kansallisen lainsäädännön, jonka mukaan on mahdollista myöntää ilman erillistä maksua DCS 1800 -standardille varatultataajuusalueeltalisätaajuuksiaoperaattoreille, joillajoon GSJM 900-lupa, vaikka DCS 1800-luvan haltijan oli suoritettava maksu luvastaan.
Without it being necessary to rule on whether Article 9(2) of Directive 97/13 applies only to the granting of licences, or also to the allocation of additional frequencies, it must be observed that if the fee imposed on existing operators for their GSM 900 licence, including the subsequent allocation without additional payment of additional frequencies in the DCS 1800 band, appears to be equivalent in economic terms to the fee imposed on the operator which was granted the DCS 1800 licence, that allocation does not amount to like cases being treated differently.
Olematta tarpeen ratkaista sitä, sovelletaanko direktiivin 97/13/EY 9 artiklan 2 kohtaa ainoastaan lupien myöntämiseen vai myös lisätaajuuksien antamiseen, on todettava, että mikäli olemassa oleville operaattoreille määrätty maksu GSM 900 -luvasta, mukaan luettuna myöhempi taajuuksien antaminen DCS 1800 -standardille varatulta taajuusalueelta ilman lisämaksua, näyttää taloudellisesti katsoen yhtäläiseltä siihen maksuun nähden, joka on määrätty DCS 1800 -luvan saaneelle operaattorille, tällainen antaminen ei ole toisiinsa rinnastettavien tapausten kohtelemista eri tavalla.
It is for the national court to determine whether such is the situation in the case in the main proceedings.
Kansallisen tuomioistuimen asiana on tutkia, onko pääasianoikeudenkäynnissäesillä olevassa asiassanäin.