natgillin/translations-raw huggingface dataset:
By the second pan of its first question, the national court asks whether Article 16(3) of lhe Directive merely provides that that body is entitled to collect a fee for the use of airport installations, of an amount, to be determined according to the criteria laid down in that provision, which takes account of the interest of that body in making a profit.
Ensimmäisen kysymyksensä loisessa osassa Oberlandesgericht pyrkü selvittämään, säädetäänkö düektüvin 16 artiklan 3 kohdassa ainoastaan, että lentoaseman pitäjällä on oikeus periä lentoaseman rakennelmien ja laitteiden käyttämisestä maksua, jonka määrä on vahvistettava kyseisessä kohdassa mainittujen kriteerien mukaisesti ja siten, että huomioon otetaan lentoaseman pitäjän intressi tehdä voittoa.
The answer to the second part of the first question must be that the managing body of an airport is entitled to collect a fee for the use of airport installations, of an amount, to be determined according to the criteria laid down in Article 16(3) of the Directive, which takes account of the interest of that body in making a profit.
Ensimmäisen kysymyksen toiseen osaan on vastattava, että lentoaseman pitäjällä on oikeus periä lentoaseman rakennelmien ja laitteiden käyttämisestä maksua, jonka määrä on vahvistettava düektüvin 16 artiklan 3 kohdassa mainittujen kriteerien mukaisesti ja siten, että huomioon otetaan lentoaseman pitäjän intressi tehdä voittoa
'Council Directive 96/67/EC of 15 October 1996 on access to the groundhandling market at Community airports, in particular Article 16(3) thereof, precludes the managing body of an airport from making access to the groundhandling market in the airport subject to payment by a supplier of groundhandling services or selfhandler of an access fee as consideration for the grant of a commercial opportunity, in addition to the fee payable by that supplier or selfhandler for the use of the airport installations.
Maahuolinnan markkinoille yhteisön lentoasemilla 15 päivänä lokakuuta 1996 annetun neuvoston direktüvin 96/67/EY ja erityisesti sen 16 artiklan 3 kohdan vastaista on se, että lentoaseman pitäjä edellytyksenä lentoaseman maahuolintapalvelujen markkinoüle pääsemiseksi vaatii maahuouritapalveluja tarjoavaa palveluntarjoajaa tai omahuolintaa harjotttavaa käyttäjää maksamaan lupamaksua, joka on vastike mahdollisuudesta tehdä voittoa ja jota kyseinen palveluntarjoaja tai käyttäjä maksaa lentoaseman rakennelmien ja lauteiden käyttöönantamisesta maksamansa maksun lisäksi.
On the other hand, that body is entitled to collect a fee for the use of airport installations, of an amount, to be determined according to the criteria laid down in Article 16(3) of the Directive, which takes account of the interest of that body in making a profit.'
Lentoaseman pitäjällä on sen sijaan oikeus periä lentoaseman rakennelmien ja laitteiden käyttämisestä maksua, jonka määrä on vahvistettava direktüvin 16 artiklan 3 kohdassa mainittujen kriteerien mukaisesti ja snen, että huomioon otetaan lentoaseman pitäjän intressi tehdä voittoa
Advocate General J. Mischo delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 28 January 2003.
Julkisasiamies J. Mischo on esittänyt ratkaisuehdotuksensa kuudennen jaoston istunnossa 28 päivänä tammikuuta 2003.
He proposed that the Court should answer as follows:
Julkisasiamies ehdotti, että kysymyksiin vastataan seuraavasti:
'Council Directive 96/67/EC of 15 October 1996 — and in particular Article 16(3) read in conjunction with Recital 25 in the preamble thereto should be interpreted as meaning that the managing body of an airport within the meaning of Article 3 is not entitled to demand from a selfhandler and/or a supplier of handling services payment of a separate licence fee for the grant of "access to airport installations" in the sense of an access fee for the opening-up of a commercial opportunity.
15.10.1996 annettua neuvoston düektüviä 96/67/EY — ja erityisesti sen 16 artiklan 3 kohtaa luettuna düektüvin johdanto-osan 25 perustelukappaleen kanssa — on tulkittava siten, että düektüvin 3 artiklassa tarkoitettu lentoaseman pitäjä ei ole oikeutettu vaatimaan omahuolintaa harjoittavalta käyttäjältä tai maahuolintapalveluja kolmansille tarjoavalta palveluntarjoajalta "mahdollisuudesta lentoaseman
Preliminary ruling (Directive 93137Ι E EC — Public works contracts Concept of a variant consideration and assessment for the purpose of awarding a contract) (Sixth Chamber)
Ennakkoratkaisu Direktiivi 93/37/ETY—Julkisia rakennusurakoita koskevat sopimukset — Vaihtoehdon käsite — Sopimuksen tekemisessä huomioon otettavat ja arvioitavat edellytykset (kuudes jaosto)
By order of 25 September 2001 the Bundesvergabeamt (Federal Procurement Office) referred to the Court for a preliminary ruling five questions on the interpretation of the first and second paragraphs of Article 19 and Article 30(1) and (2) of Council Directive 93/37/EEC of 14 June 1993.
Bundesvergabeamt on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 25.9.2001 tekemällään päätöksellä viisi ennakkoratkaisukysymystä 14.6.1993 annetun neuvoston direktüvin 93/37/ETY 19 artiklan ensimmäisen ja toisen kohdan ja 30 artiklan 1 ja 2 kohdan tulkinnasta.
The muin proceedings and the questions referred
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Acting for and on behalf of Asfinag, the Federal Road Construction Division of the Government of the Land of Niederösterreich, which comes under the authority of the First Minister of that Land, published throughout the EU, on 27 November 1997, a call for tenders for the repair of the Neumarkt to Vienna section of the A 1 Westautobahn between kilometre 100.2 and kilometre 108.6.
Niederösterreichin osavaltion hallinnon tienrakennusosasto, joka on tämän osavaltion maaherran alainen ja toimii Asfinagin nimissä ja tämän antamien ohjeiden mukaisesti, julkaisi 27.11.1997 yhteisön laajuisen t arj ous pyynnön, joka koski rake nn us urakkasopimus ta läntisen AI-moottoritien kunnostuksesta tieosuudella "Neumarkt, ajorata Wienin suuntaan," 100,2—108,6 km".
The contract concerned bridge and road construction works.
Sopimuksen kohteena ohvat sillanrakennus- ja tienrakennustyöt.
As regards performance of the road resurfacing work outside the areas covered by the motorway bridges, the tender notice stated, under the heading 'Official Project', that concrete surfacing consisting of a twolayer high-grade concrete overlay should be laid without expressly making this a minimum specification.
Tarjouspyynnön kohdassa "Virallinen suunnitelma" täsmennettiin tien, paitsi moottoritiesiltojen, päällystämisestä, että tienpinta oli tehtävä kaksikerroksisesta korkealaatuisesta betonista valmistetusta päällysteestä, mainitsematta nimenomaisesti, että kyseessä olisi vähimmäisvaatimus.
The tender notice stated that alternative tenders were permissible but did not expressly set out the minimum technical requirements to be satisfied by such alternative tenders.
Tarjouspyynnössä mainittiin, että vaihtoehtoiset tarjoukset ohvat sallittuja, mutta siinä ei vahvistettu nimenomaisia teknisiä eritelmiä näiden vaihtoehtoisten tarjousten teknisistä vähimmäisvaatimuksista.
It was merely stipulated that alternative tenders would be accepted only if accompanied by a full list of works as required by the tender notice (main tender).
Sima vain täsmennettiin, että vaihtoehtoiset tarjoukset otettaisiin tutkittaviksi ainoastaan, jos niiden liitteenä on tarjouspyynnön (päätarjous) mukainen täydellinen suoritusluettelo.
No contract award criteria for assessing the economic and technical quality of tenders were defined for either tenders conforming to the tender notice or alternative tenders.
Tarjouspyynnössä ei eritelty sopimuksen tekemisen perusteita tarjousten, sekä tarjouspyynnön mukaisten tarjousten että vaihtoehtoisten tarjousten, taloudellisen ja teknisen laadun arvioimiseksi.
Nor did the tender notice stipulate that alternative tenders had to ensure performance of work equivalent to that required by the official project and it was not explained what was meant by 'performance of equivalent work'.
Sima ei myöskään täsmennetty, että vaihtoehtoisissa tarjouksissa olisi varmistettava virallista suunnitelmaa vastaava suoritus, eikä siinä täsmennetty myöskään sitä, mitä Vastaavalla suorituksella" tarkoitettiin. Tarjouseritelmässä vain
The contract documents merely referred to Paragraph 42 of the Bundesgesetz über die Vergabe von Aufträgen ( Bundesvergabegesetz) 1997 (Federal Procurement Law 1997, 'the BVergG').
vütattiin vuoven 1997 Bundesgesetz über die Vergabe von Aufträgenin (Bundesvergabegesetz) (vuonna 1997 annettu liittovaltion laki julkisia hankintoja koskevien sopimusten tekemisestä:jäljempänä BVergG) 42 §:ään.
Traunfellner submitted an alternative tender quoting a total price of ATS 78 327 748.53, which was the lowest of all the tenders.
TraunfeUner esitti vaihtoehtoisen tarjouksen, jonka kokonaishinta oli 78 327 748,53 Itävallan Sillinkiä (ATS).
However, the lowest tender conforming to the tender notice, that is to say, to the official project, was submitted by the tenderers' consortium Ilbau — LSH Fischer — Heilit & Woerner, which quoted a total price of ATS 87 750 304.30. In its alternative tender, Traunfellner proposed laying asphalt surfacing made from bitumen-based material rather than the concrete resurfacing provided for in the tender notice.
Tarjouspyynnön eU virallisen suunnitelman mukaisista tarjouksista edullisimman esitti kuitenkin Ilbau — LSH Fischer — HeiUt & Woerner -niminen tarjoajaryhmittymä, ja tämän tarjouksen kokonaishinta oü 87 750 304,30 ATS. TraunfeUner ehdotti vaihtoehtoisessa tarjouksessaan, että tarjouspyynnön mukainen betonipäällyste korvattaisiin bitumiseoksesta valmistetulla asfalttipäällysteellä.
On 17 February 1998, the Federal Road Construction Division asked Traunfellner for information on the technical quality of its alternative tender.
Niederösterreichin osavaltion hallinnon tienrakennusosasto pyysi 17.2.1998 TraunfeUner i l t ä selvitystä tämän esittämän vaihtoehtoisen tarjouksen teknisestä laadusta.
After Traunfellner had provided the requested documents and explanations, the Federal Road Construction Division of the Government of the Land of Niederösterreich drew up a technical test report in which it was stated that experience gathered from previous contracts had shown that, despite careful execution of an asphalt design of this kind in compliance with the contract, grooves of some considerable depth had appeared after a short time, which had called for additional repair work.
TraunfeUnerin toimitettua pyydetyt asiakirjat ja täsmennykset tienrakennusosasto laati teknisen tarkastuskertomuksen, jossa todettiin, että aikaisemmista sopimuksista saadut kokemukset olivat osoittaneet, että tällaisen asfalttipäällysteen huolellisesta ja sopimuksen mukaisesta rakentamisesta huolimatta tienpintaan oli lyhyen ajan jälkeen ilmaantunut huomattavan syviä uria, jotka olivat aiheuttaneet ylimääräisiä kunnostustöitä.
According to that test report, preference had to be given to the general repair of the carriageway in concrete in accordance with the tender notice, particularly in view of the long life (30 years as opposed to 20 years in the case of an asphalt overlay) and deformation resistance of concrete.
Kyseisessä tarkastuskertomuksessa katsottiin, että tienpinnan uusiminen betonipäällysteellä virallisen tarjouspyynnön mukaisesti on joka tapauksessa parempi ratkaisu betonipäällysteen pitkäikäisyyden (30 vuotta, kun asfalttipäällyste kestää 20 vuotta) ja kulumiskestävyyden ansiosta.
In particular, a concrete surface would have a 50% longer life and yet cost only 8.5% more.
Tarkastuskertomuksessa todettiin erityisesti, että betonipäällyste kestäisi 50 prosenttia pidempään mutta olisi kustannuksiltaan vani 8,5 prosenttia suurempi.
Consequently, Traunfellner's alternative tender had to be deemed not to meet the specifications of the official project and therefore had to be rejected.
Tarkastuskertomuksen mukaan TraunfeUnerin vaihtoehtoisen tarjouksen ei näin oUen voitu katsoa täyttävän virallisen suunnitelman mukaisia vaatimuksia, ja se oli siis hylättävä.
On the basis ofthat report, the commission responsible for the award of contracts within the Federal Road Construction Division decided, on 17 March 1998, to propose that the contract should be awarded to the Ilbau — LSH Fischer Heilit & Woerner consortium. On 17 April 1998, Traunfellner applied to the Bundesvergabeamt for a declaration that the contracting authority's decision to reject its alternative tender was null and void.
Tämän kertomuksen perusteella tienrakennusosaston hankintayksikkö päätti 17.3.1998 ehdottaa sopimuksen tekemistä Ilbau — LSH Fischer — HeiUt & Woerner -tarjoajaryhmittymän kanssa. TraunfeUner vaati 17.4.1998, että Bundesvergabeamt toteaa mitättömäksi hankintaviranomaisen päätöksen hylätä TraunfeUnerin vaihtoehtoinen tarjous.
On 21 April 1998, the Bundesvergabeamt dismissed Traunfellner's application, its basic reasoning being that the question of the possible technical equivalence of Traunfellner's alternative tender was irrelevant.
Bundesvergabeamt hylkäsi 21.4.1998 TraunfeUnerin vaatimuksen sillä pääasiallisella perusteella, että kysymys tämän yhtiön tekemän vaihtoehtoisen tarjouksen mahdollisesta teknisestä vastaavuudesta oli merkityksetön.
According to the Bundesvergabeamt, that 'alternative tender' departed from the specifications of the tender notice to such an extent that it was no longer an admissible alternative tender and had to be rejected in any event.
Bundesvergabeamt nimittäin katsoi tämän "vaihtoehtoisen tarjouksen" poikkeavan tarjouspyynnön mukaisista vaatimuksista nun merkittävästi, että kyseessä ei enää ollut sellainen vaihtoehtoinen tarjous, joka ehkä voidaan ottaa tutkittavaksi, ja että se oli joka tapauksessa hylättävä.
On 3 June 1998, Traunfellner brought an appeal against the Bundesvergabeamt's decision of 21 April 1998 before the Verfassungsgerichtshof (Constitutional Court) (Austria).
TraunfeUner valitti 3.6.1998 Verfassungsgerichtshofiin (perustuslakituomioistuin) (Itävalta) Bundesvergabeamtin 21.4.1998 tekemästä päätöksestä.
By judgment of 27 November 2000, the Verfassungsgerichtshof granted Traunfellner's appeal and annulled that decision on the ground that the constitutionally guaranteed right to equality before the law had been infringed.
Verfassungsgerichtshof hyväksyi 27.11.2000 antamallaan tuomiolla TraunfeUnerin valituksen ja kumosi kyseisen päätöksen, koska sillä oli loukattu perustuslaissa taattua oikeutta yhdenvertaisuuteen lam edessä.
Under Austrian law, the Bundesvergabeamt is required to reconsider Traunfellner's application of 17 April 1998.
Itävallan oikeuden mukaan Bundesvergabeamtin on lausuttava uudeUeen TraunfeUnerin 17.4.1998 esittämästä vaatimuksesta.
However, as is explained in the order for reference, 'the contracting authority's disputed decision may no longer be declared void' since the contract has already been awarded and, under the BVergG, the Bundesvergabeamt is merely required to determine whether a right has been infringed and thus whether the contracting authority's decision to exclude Traunfellner's alternative tender from consideration was lawful.
Kuten ennakkoratkaisupyynnössä täsmennetään, koska sopimus on kuitenkin jo tehty, "hankintaviranomaisen tekemää riidanalaista päätöstä ei ole enää mahdollista julistaa mitättömäksi", ja Bundesvergabeamtin on BVergGm mukaisesti lausuttava enää vain siitä, onko oikeutta loukattu ja siis oliko TraunfeUnerin vaihtoehtoisen tarjouksen arvioimatta jättämisestä tehty hankintaviranomaisen päätös lainmukainen.
It was in the course of that re-examination that the Bundesvergabeamt decided to stay proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Tämän toisen käsittelyn yhteydessä Bundesvergabeamt päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
Can a criterion established in national legislation to determine the admissibility of the acceptance of a "variant" within the meaning of the first paragraph of Article 19 of Directive 93/37/EEC, whereby "the performance of qualitatively equivalent work is ensured" by the variant, properly be regarded as a "minimum specification", required and stated by the contracting authority in accordance with the first and second paragraphs of Article 19 of Directive 93/37/EEC, if the contract documents refer only to the national provision and do not specify the comparative parameters to be used to assess "equivalence"?
"1) Onko tarjoajan vaihtoehtoinen tarjous, jonka perusteella tarjouspyynnön kohteena oleva ajorata päällystettäisiin betonin sijasta asfaltilla, direktiivin 93/37/ETY 19 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettu "vaihtoehto'?
Does Article 30(1) and (2) of Directive 93/37/EEC in conjunction with the principles of transparency and equal treatment prohibit a contracting authority from making the acceptance of an alternative tender which differs from a tender conforming to the tender document in that it proposes a different technical quality conditional on a positive assessment based on a criterion in national legislation requiring that "the performance of qualitatively equivalent work is ensured" if the contract documents refer only to the national provision and do not specify the comparative parameters to be used to assess "equivalence"?
Voidaanko sellaista kansallisissa säännöksissä vahvistettua perustetta, joka koskee mahdollisuutta ottaa tutkittavaksi direktiivin 93/37/ETY 19 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettu Vaihtoehto' ja jonka mukaan vaihtoehtoisessa tarjouksessa Varmistetaan laadultaan vastaava suoritus', pitää oikeudellisesti sellaisena Vähimmäisvaatimuksena', jonka hankintaviranomainen asettaa ja mainitsee düektüvin 93/37/ETY 19 artiklan ensimmäisen ja toisen kohdan mukaisesti, kun tarjouseritelmässä vain viitataan kansalliseen säännökseen ja jätetään täsmentämättä, minkä konkreettisten vertaüuparametrien perusteella Vastaavuutta' arvioidaan?
If the answer to Question 3 is in the affirmative, may a contracting authority conclude a tendering procedure like that described in Question 3 by awarding the contract?
Mikäli kysymykseen 3 vastataan myöntävästi, voiko hankintaviranomainen saattaa päätökseen kysymyksessä 3 tarkoitetun hankintamenettelyn tekemällä urakasta sopimuksen?
If the answers to Questions 3 and 4(a) are in the affirmative, must a contracting authority conducting a tendering procedure as described in Question 3 reject variants proposed by tenderers without examining their contents, at any rate if it has not defined contract award criteria for assessing the technical differences between the variant and the tender notice?
Mikäli kysymyksiin 3 ja 4 a vastataan myöntävästi, onko kysymyksessä 3 tarkoitetun hankintamenettelyn käynnistäneen hankintaviranomaisen hylättävä joidenkin tarjoajien esittämät vaihtoehdot miden sisältöä tutkimatta ainakin silloin, kun hankintaviranomainen ei ole vahvistanut sopimuksen tekemisen perusteita vaihtoehdon ja tarjouspyynnön välisten teknisten erojen arvioimiseksi?
If the answers to Questions 3 and 4(a) are in the affirmative and the answer to Question 4(b) is in the negative, must a contracting authority conducting a tendering procedure as described in Question 3 accept a variant whose technical differences from the tender document it is unable to assess on the basis of contract award criteria owing to the absence of appropriate statements in the tender document if this variant is the lowest tender and contract award criteria have not otherwise been defined?'
MikäU kysymyksiin 3 ja 4 a vastataan myöntävästija kysymykseen 4 b kieltävästi, onko kysymyksessä 3 tarkoitetun hankintamenettelyn käynnistäneenhankintaviranomaisenotettava tutkittavaksi vaihtoehto, jonka teknisiä eroja tarjouspyyntöön nähden tämä hankintaviranomainen ei voi arvioida sopimuksen tekemisen perusteiden avulla, koska tarjouspyynnöstä puuttuu vastaavat eritelmät, kun tämä vaihtoehto on edullisin tarjous ja kun myöskään sopimuksen tekemisen perusteita ei ole vahvistettu?"
In the present case, the Bundesvergabeamt is not, by its first question, seeking to obtain from the Court an interpretation of Article 19 of the Directive to enable it then to assess whether Traunfellner's tender is a variant within the meaning of that article but is asking the Court to make that assessment itself.
Bundesvergabeamt ei käsiteltävänä olevassa asiassa pyri ensimmäisellä kysymyksellään saamaan yhteisöjen tuomioistuimelta tulkintaa düektüvin 19 artiklasta voidakseen sen jälkeen arvioida, onko TraunfeUnerin esittämä tarjous kyseisessä säännöksessä tarkoitettu vaihtoehto, vaan pyytää tämän arvioimista yhteisöjen tuomioistuimelta.
Such an assessment would, however, lead the Court to apply itself the aforementioned Community provision to the dispute brought before the Bundesvergabeamt, a task which does not fall within the jurisdiction conferred on the Court by Article 234 EC.
Näin tehdessään yhteisöjen tuomioistuin kuitenkin itse soveltaisi edellä mainittua yhteisön säännöstä Bundesvergabeamtissa vireillä olevaan riita-asiaan, mikä ei kuulu siihen toimivaltaan, joka yhteisöjen tuomioistuimella on EY 234 artiklan nojalla.
It follows that the Court has no jurisdiction to answer the first question.
Edellä esitetystä seuraa, että yhteisöjen tuomioistuin ei ole toimivaltainen vastaamaan ensimmäiseen kysymykseen.
By this question, the national tribunal is essentially asking whether Article 19 of the Directive is to be interpreted as meaning that the obligation to set out the minimum specifications required by the contracting authority in order to consider variants is satisfied where the contract documents refer only to a provision of national legislation requiring that the alternative tender ensure the performance of work which is qualitatively equivalent to that for which tenders have been invited, without further specifying the comparative parameters on the basis of which such equivalence is to be assessed.
Kansallinen tuomioistuin kysyy tällä kysymyksellään, onko düektüvin 19 artiklaa tulkittava siten, että hankintaviranomaisen vaihtoehtojen huomioon ottamiseksi asettamien vähimmäisvaatimusten mainintaa koskeva edellytys täyttyy, kun tarjouseritelmässä vain viitataan kansallisen lainsäädännön säännökseen, jonka mukaan vaihtoehtoisessa tarjouksessa varmistetaan suoritus, joka vastaa laadultaan tarjouspyynnön mukaista suoritusta, mutta jätetään täsmentämättä ne konkreettiset vertaUuparametrit, joiden perusteella tätä vastaavuutta arvioidaan.
It is apparent from the case-file that the provision of national legislation referred to in the second question is Paragraph 42(4) of the BVergG and that the term 'alternative tender' used in that provision corresponds to the term Variant' used in Article 19 of the Directive.
.Asiakirja-aineistosta ilmenee, että toisessa kysymyksessä tarkoitettu kansallinen säännös on BVergGm 42 §:n 4 momentti ja että tässä säännöksessä käytetty ilmaus "vaihtoehtoinen tarjous" vastaa direktiivin 19 artiklassa käytettyä ilmausta "vaihtoehto".
This being so, it is clear from the very wording of the second paragraph of Article 19 of the Directive that, where the contracting authority has not excluded the submission of variants, it is under an obligation to set out in the contract documents the minimum specifications with which those variants must comply.
Düektüvin 19 artiklan toisen kohdan sanamuodosta ilmenee, että kun hankintaviranomainen ei ole kieltänyt vaihtoehtojen esittämistä, sen on tarjouseritelmässä mainittava vaihtoehdoille asetettavat vähimmäisvaatimukset.