natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(1) where he is one of a number of defendants, in the courts for the place where any one of them is domiciled, provided the claims are so closely connected that it is expedient to hear and determine them together to avoid the risk of irreconcilable judgments resulting from separate proceedings;
1) jos asiassa on useampia vastaajia, siinä tuomioistuimessa, jonka alueella jollakin vastaajista on kotipaikka, edellyttäen että kanteiden välillä on niin läheinen yhteys, että niiden käsitteleminen ja ratkaiseminen yhdessä on toivottavaa, jotta kanteiden käsitteleminen eri oikeudenkäynneissä ei johtaisi ristiriitaisiin tuomioihin;
(3) on a counter-claim arising from the same contract or facts on which the original claim was based, in the court in which the original claim is pending;
3) jos kysymyksessä on vastakanne, joka perustuu samaan sopimukseen tai seikkaan kuin pääkanne, siinä tuomioistuimessa, jossa pääkanne on vireillä
Among the objectives of the Regulation, recital 13 states:
Asetuksen 13 perustelukappaleessa todetaan yhden asetuksen tavoitteista olevan seuraava:
‘In relation to insurance, consumer contracts and employment, the weaker party should be protected by rules of jurisdiction more favourable to his interests than the general rules provide for.’
”Vakuutus-, kuluttaja- ja työsopimusten osalta heikompaa osapuolta olisi suojeltava hänen etujensa kannalta suotuisammilla tuomioistuimen toimivaltaa koskevilla säännöksillä kuin mitä yleiset säännökset edellyttävät.”
Section 5 of Chapter II of the Regulation, entitled ‘Jurisdiction over individual contracts of employment’, contains in particular the following provisions:
Asetuksen II luvun 5 jaksossa, jonka otsikkona on ”Toimivalta työsopimusta koskevissa riita-asioissa”, säädetään seuraavaa:
In matters relating to individual contracts of employment, jurisdiction shall be determined by this Section, without prejudice to Article 4 and point 5 of Article 5.
Työsopimusta koskevassa asiassa tuomioistuimen toimivalta määräytyy tämän jakson säännösten mukaisesti, jollei 4 artiklasta ja 5 artiklan 5 kohdasta muuta johdu.
(1) in the courts of the Member State where he is domiciled; or
1. sen jäsenvaltion tuomioistuimissa, missä tämän kotipaikka on, tai
(b) if the employee does not or did not habitually carry out his work in any one country, in the courts for the place where the business which engaged the employee is or was situated.
2. toisessa jäsenvaltiossa a) sen paikkakunnan tuomioistuimessa, missä työntekijä tavallisesti työskentelee, tai sen paikkakunnan tuomioistuimessa, missä hän viimeksi työskenteli, tai b) jos työntekijä ei tavallisesti työskentele tai ei työskennellyt yhdessä ja samassa valtiossa, sen paikkakunnan tuomioistuimissa, missä työntekijän palvelukseen ottanut toimipaikka sijaitsee tai sijaitsi.
The provisions of this Section shall not affect the right to bring a counter-claim in the court in which, in accordance with this Section, the original claim is pending.’
Tämän jakson säännökset eivät vaikuta oikeuteen nostaa vastakanne siinä tuomioistuimessa, jossa alkuperäinen kanne on tämän jakson mukaisesti vireillä.”
The dispute in the main proceedings and the question referred to the Court
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
Mr Rouard was engaged in 1977 by the company Laboratoires Beecham Sévigné, the seat of which was in France, and he was posted to various African States.
Rouard otettiin Laboratoires Beecham Sévignén, jonka sääntömääräinen kotipaikka oli Ranskassa, palvelukseen vuonna 1977, minkä jälkeen hän toimi tämän yhtiön palveluksessa eri valtioissa Afrikassa.
Pursuant to a new contract of employment concluded in 1984 with Beecham Research UK, another company in the group, which was registered in the United Kingdom, Mr Rouard was engaged by that company and sent to Morocco.
Beecham Research UK, joka on myös konserniin kuuluva yhtiö, jonka kotipaikka on Yhdistyneessä kuningaskunnassa, teki Rouardin kanssa vuonna 1984 uuden työsopimuksen, jonka perusteella Rouard otettiin tämän yhtiön palvelukseen ja lähetettiin työhön Marokkoon.
Under that contract of employment, his new employer undertook to maintain the contractual rights acquired by Mr Rouard under his initial contract of employment with Laboratoires Beecham Sévigné, and in particular to preserve his rights derived from length of service and his entitlement to compensation in the event of dismissal.
Tässä työsopimuksessa uusi työnantaja sitoutui pysyttämään tietyt oikeudet, jotka Rouardilla oli Laboratoires Beecham Sévignén kanssa tehdyn alkuperäisen työsopimuksen perusteella, kuten jo suoritetun palveluksessaoloajan ja oikeuden tiettyihin irtisanomisperusteisiin korvauksiin.
Mr Rouard was dismissed in 2001.
Rouard irtisanottiin vuonna 2001.
In 2002 he brought an action before the Conseil de prud’hommes de Saint-Germain-en-Laye (Employment Tribunal, Saint-Germain-en-Laye) against Laboratoires Glaxosmithkline, which has assumed the rights of Laboratoires Beecham Sévigné, the seat of which is in France, and Glaxosmithkline, which has assumed the rights of Beecham Research UK, the seat of which is in the United Kingdom.
Hän riitautti irtisanomisensa Conseil de prud’hommes de Saint-Germain-en-Layessä (Saint-Germain-en-Laye’n työtuomioistuin) vuonna 2002 nostamalla kanteen Laboratoires Glaxosmithkline -yhtiötä, joka on tullut Laboratoires Beecham Sévignén sijaan ja jonka sääntömääräinen kotipaikka on Ranskassa, ja Glaxosmithkline-yhtiötä, joka on tullut Beecham Research UK:n sijaan ja jonka sääntömääräinen kotipaikka on Yhdistyneessä kuningaskunnassa, vastaan.
Mr Rouard requests that those companies be ordered jointly and severally to pay him various amounts of compensation and damages for noncompliance with the dismissal procedure, dismissal without genuine and serious cause and wrongful breach of his employment contract.
Rouard vaati, että nämä kaksi yhtiötä velvoitetaan yhteisvastuullisina suorittamaan erilaisia korvauksia ja vahingonkorvausta irtisanomismenettelyn laiminlyönnin, perusteettoman irtisanomisen ja työsopimuksen perusteettoman päättämisen vuoksi.
Mr Rouard submits that those two companies were his joint employers.
Rouard väittää, että nämä kaksi yhtiötä olivat yhdessä hänen työnantajiaan.
Since the French courts have jurisdiction in respect of Laboratoires Glaxosmithkline, the seat of which is in France, those courts, he submits, also have jurisdiction, pursuant to Article 6, point 1, of the Regulation, in respect of Glaxosmithkline.
Rouard väittää, että koska ranskalainen tuomioistuin oli toimivaltainen suhteessa Laboratoires Glaxosmithkline -yhtiöön, jonka sääntömääräinen kotipaikka on Ranskassa, se oli myös toimivaltainen asetuksen 6 artiklan 1 kohdan nojalla suhteessa Glaxosmithkline-yhtiöön.
Those companies disputed the jurisdiction of the Conseil de prud’hommes de Saint-Germain-en-Laye, which upheld that objection of lack of jurisdiction.
Yhtiöt kiistivät conseil de prud’hommes de Saint-Germain-en-Layen toimivallan, ja tämä tuomioistuin hyväksyi sen toimivaltaan kohdistetun prosessiväitteen.
After the Cour d’appel de Versailles (Court of Appeal, Versailles) set aside the first instance judgment, those companies appealed in cassation against the judgment of 6 April 2004 of that latter court.
Cour d’appel de Versailles hylkäsi kuitenkin tämän ensimmäisessä asteessa annetun tuomion, minkä johdosta nämä yhtiöt valittivat Cour de cassationiin 6.4.2004.
‘Does the rule of special jurisdiction stated in Article 6, point 1, of [the] Regulation …, by virtue of which a person domiciled in a Member State may be sued “where he is one of a number of defendants, in the courts for the place where any of them is domiciled, provided the claims are so closely connected that it is expedient to hear and determine them together to avoid the risk of irreconcilable judgments resulting from separate proceedings”, apply to proceedings brought by an employee before a court of a Member State against two companies belonging to the same group, one of which, being the one which engaged that employee for the group and refused to re-employ him, is domiciled in that Member State and the other, for which the employee last worked in non-Member States and which dismissed him, in another Member State, when that applicant relies on a clause in the employment contract to claim that the two [companies] were his co-employers from whom he claims compensation for his dismissal or does the rule in Article 18, point 1, of [R]egulation [No 44/2001], by virtue of which, in matters relating to individual contracts of employment, jurisdiction is to be determined by Section 5 of Chapter II [of that regulation], exclude the application of Article 6, point 1, [of that regulation], so that each of the two companies must be sued before the courts of the Member State where it is domiciled[?]’
”Voidaanko – – asetuksen – – artiklan 1 kohdan mukaista erityistä toimivaltaa koskevaa sääntöä, jonka mukaan silloin, kun henkilön kotipaikka on jäsenval tiossa, häntä vastaan voidaan nostaa kanne, ’jos asiassa on useampia vastaajia, siinä tuomioistuimessa, jonka alueella jollakin vastaajista on kotipaikka, edellyttäen, että kanteiden välillä on niin läheinen yhteys, että niiden käsitteleminen ja ratkaiseminen yhdessä on toivottavaa, jotta kanteiden käsitteleminen eri oikeudenkäynneissä ei johtaisi ristiriitaisiin tuomioihin’, soveltaa riitaasiassa, jonka työntekijä on pannut vireille jäsenvaltion tuomioistuimessa kahta samaan konserniin kuuluvaa yhtiötä vastaan, joista toinen, jonka kotipaikka on tässä jäsenvaltiossa, alun perin otti työntekijän konsernin palvelukseen ja kieltäytyi sitten ottamasta häntä takaisin työhön ja toinen, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa, on yhtiö, jonka lukuun kyseinen henkilö on viimeksi työskennellyt kolmansissa valtioissa ja joka on hänet irtisanonut, silloin kun asian vireille saattanut työntekijä väittää työsopimusehdon perusteella, että nämä [yhtiöt] olivat yhdessä hänen työnantajiaan, ja vaatii näiltä irtisanomiskorvausta, vai syrjäyttääkö asetuksen 18 artiklan 1 kohdassa vahvistettu sääntö, jonka nojalla työsopimusta koskevassa asiassa tuomioistuimen toimivalta määräytyy [tämän asetuksen] II luvun 5 jakson säännösten mukaisesti, asetuksen 6 artiklan 1 kohdan soveltamisen, jolloin kutakin yhtiötä vastaan on nostettava kanne sen jäsenvaltion tuomioistuimessa, jossa sen kotipaikka on[?]”
By this question the national court essentially asks whether the rule of special jurisdiction in Article 6, point 1, of the Regulation in respect of co-defendants is applicable to the action brought by an employee against two companies established in different Member States which he considers to have been his joint employers.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymys koskee asiallisesti sitä, voidaanko asetuksen 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua yhteisvastaajiin liittyvää erityistä toimivaltaa koskevaa sääntöä soveltaa kanteeseen, jonka työntekijä on nostanut kahta eri jäsenvaltioihin sijoittautunutta yhtiötä vastaan, joiden työntekijä väittää olleen yhdessä hänen työnantajiaan.
It should be pointed out, at the outset, that the Regulation now replaces in Member States’ relations the Convention of 27 September 1968 on Jurisdiction and the Enforcement of Judgments in Civil and Commercial Matters (OJ 1978 L 304, p.
Aluksi on muistettava, että asetuksella on korvattu jäsenvaltioiden välisissä suhteissa tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27.9.1968 tehty yleissopimus (EYVL 1972, L 299, s.
The rules of jurisdiction over individual contracts of employment contained in the Regulation differ appreciably from the rules applicable in that field under the Brussels Convention.
Asetuksen työsopimuksia koskevat toimivaltasäännöt eroavat tuntuvasti niistä säännöistä, joita työsopimusasioissa sovellettaisiin Brysselin yleissopimuksen nojalla.
In the Brussels Convention the only specific rule concerning contracts of employment was introduced in 1989.
Yleissopimuksessa on vain yksi työsopimuksia koskeva erityissääntö, joka otettiin sopimukseen 1989.
That rule appeared in Section 2 of Title II of that convention, concerning special jurisdiction, and had been added in the form of a particular case of the jurisdiction rule laid down in Article 5, point 1, of the Brussels Convention in matters relating to a contract.
Tämä sääntö oli yleissopimuksen II osaston 2 jaksossa, joka koskee erityistä toimivaltaa, ja sääntö oli lisätty tähän sopimukseen sen 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun toimivaltasäännön erityistapauksena sopimusoikeudellisissa kysymyksissä.
In the Regulation, jurisdiction over individual contracts of employment is the subject of a specific section, namely Section 5 of Chapter II.
Asetuksessa työsopimuksia koskeville toimivaltasäännöille on osoitettu erityinen jakso, sen II luvun 5 jakso.
That section, which contains Articles 18 to 21 of the Regulation, seeks to ensure that employees are afforded the protection referred to in recital 13 of the preamble thereto.
Tässä jaksossa ovat asetuksen 18–21 artikla, ja jakson tarkoituksena on taata työntekijälle asetuksen 13 perustelukappaleessa tarkoitettu suoja.
As maintained, or at least acknowledged, by Glaxosmithkline and Laboratoires Glaxosmithkline, the French, German, Italian and United Kingdom Governments and the Commission of the European Communities, it is apparent from the wording of the provisions of Section 5 that they are not only specific but also exhaustive.
Glaxosmithkline ja Laboratoires Glaxosmithkline, Ranskan, Saksan, Italian ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset ja Euroopan yhteisöjen komissio ovat esittäneet tai ainakin myöntäneet, että asetuksen 5 jakson säännösten sanamuodon perusteella niiden on katsottava olevan erityissäännöksiä sekä luonteeltaan täysin tyhjentäviä.
Thus, it is clear from Article 18, point 1, of the Regulation, first, that any dispute concerning an individual contract of employment must be brought before a court designated in accordance with the jurisdiction rules laid down in Section 5 of Chapter II of that regulation and, second, that those jurisdiction rules cannot be amended or supplemented by other rules of jurisdiction laid down in that regulation unless specific reference is made thereto in Section 5 itself.
Asetuksen 18 artiklan 1 kohdassa säädetään, että yhtäältä kaikki työsopimuksia koskevat riita-asiat on saatettava asetuksen II luvun 5 jaksossa tarkoitettuja toimivaltasääntöjä soveltaen valitun tuomioistuimen käsiteltäväksi eikä toisaalta näitä toimivaltasääntöjä voida muuttaa tai täydentää muilla tässä asetuksessa tarkoitetuilla toimivaltasäännöillä, ellei tällaisiin sääntöihin nimenomaisesti viitata juuri 5 jaksossa.
Article 6, point 1, of the Regulation falls not within Section 5 of Chapter II of the Regulation but within Section 2 thereof.
Asetuksen 6 artiklan 1 kohta ei kuitenkaan kuulu sen II luvun 5 jaksoon vaan sen 2 jaksoon.
Article 6, point 1, of the Regulation is not referred to at all in Section 5, unlike Article 4 and Article 5, point 5, of the Regulation, the application of which is preserved expressly by Article 18(1) thereof.
Asetuksen 6 artiklan 1 kohtaan ei ole millään tavoin viitattu sen 5 jaksossa. Sen sijaan kyseisessä jaksossa viitataan asetuksen 4 artiklaan ja 5 artiklan 5 kohtaan, joiden soveltaminen on nimenomaisesti varmistettu asetuksen 18 artiklan 1 kohdassa.
The rule of jurisdiction laid down in Article 6, point 1, of the Regulation is also not the subject of a corresponding provision in Section 5, unlike the rule laid down in Article 6, point 3, concerning the case of counterclaims, which has been incorporated in Article 20, point 2, of that regulation.
Asetuksen 6 artiklan 1 kohdassa säädettyä toimivaltasääntöä vastaavaa säännöstä ei ole 5 jaksossa. Sitä vastoin 6 artiklan 3 kohdassa säädetty vastakannetta koskeva sääntö on otettu myös asetuksen 20 artiklan 2 kohtaan.
It is therefore clear that a literal interpretation of Section 5 of Chapter II of the Regulation leads to the conclusion that that section precludes any recourse to Article 6, point 1, thereof.
On siis todettava, että asetuksen II luvun 5 jakson sanasanainen tulkinta johtaa siihen, että tämä jakso sulkee pois mahdollisuuden vedota millään tavoin asetuksen 6 artiklan 1 kohtaan.
That interpretation is, moreover, supported by the ‘travaux préparatoires’.
Tätä tulkintaa tukevat myös asetuksen valmisteluasiakirjat.
The proposal for a Council Regulation (EC) on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters (OJ 1999 C 376 E, p.
Ehdotuksessa neuvoston asetukseksi (EY) tuomioistuinten toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa (EYVL 1999, C 376 E, s.
1) states, in relation to Section 5 of Chapter II of the proposed regulation, which was adopted as it stood by the Community legislature, that ‘[t]he jurisdiction conferred by this Section is substituted for that conferred by Sections 1 [General provisions] and 2 [Special jurisdiction]’.
1) todetaan ehdotuksen kohteena olevan asetuksen II luvun 5 jaksosta, jonka yhteisöjen lainsäätäjä hyväksyi sellaisenaan, että ”tässä jaksossa säädetty toimivalta syrjäyttää 1 [yleinen toimivalta] ja 2 [erityinen toimivalta] jakson mukaisen toimivallan”.
In their written observations, the French, German and Italian Governments claim, none the less, that a teleological interpretation of the Regulation, taking account of its objectives, could lead to allowing Article 6, point 1, of the Regulation to apply in matters relating to contracts of employment.
Ranskan, Saksan ja Italian hallitukset esittävät kuitenkin kirjallisissa huomautuksissaan, että asetuksen teleologinen tulkinta, jossa otettaisiin huomioon sen tavoitteet, voisi johtaa siihen, että asetuksen 6 artiklan 1 kohdan soveltaminen työsopimuksiin hyväksyttäisiin.
Thus, the Italian Government submits that the purpose of Article 6, point 1, of the Regulation, which is to preclude the risk of irreconcilable judgments, implies that that provision should be applicable to all types of disputes, including therefore those concerning contracts of employment.
Näin Italian hallitus esittää, että asetuksen 6 artiklan 1 kohdan tarkoituksena on välttää päätösten ristiriitaisuus, minkä vuoksi tätä säännöstä on voitava soveltaa kaikentyyppisiin riita-asioihin, työsopimuksia koskevat riidat mukaan lukien.
It is true that the application of Article 6, point 1, of the Regulation to contracts of employment would make it possible to extend to disputes relating to such contracts the possibility of bringing, before the same court, related claims concerning more than one defendant.
On totta, että jos asetuksen 6 artiklan 1 kohtaa sovellettaisiin työsopimuksiin, voitaisiin ulottaa näitä koskeviin riita-asioihin mahdollisuus saattaa yhden tuomioistuimen käsiteltäväksi toisiinsa liittyvät kanteet, jotka koskevat useita vastaajia.
Such an extension, like that effected expressly by the Community legislature in Article 20, point 2, of the Regulation in relation to counterclaims, would reflect the general objective of sound administration of justice, which implies observance of the principle of economy of procedure.
Tällainen laajennus – aivan kuten laajennus, jonka yhteisöjen lainsäätäjä on tehnyt nimenomaisesti asetuksen 20 artiklan 2 kohtaan vastakanteen osalta – olisi hyvän oikeudenhoidon yleistavoitteen mukainen ja merkitsisi näin prosessiekonomian periaatteen noudattamista.
Moreover, sound administration of justice would imply that any possibility of relying on Article 6, point 1, of the Regulation should be open, as in the case of counterclaims, both to employees and to employers.
Lisäksi hyvän oikeudenhoidon periaate merkitsee sitä, että sekä työnantajalle että työntekijälle annettaisiin mahdollisuus vedota asetuksen 6 artiklan 1 kohtaan niin kuin silloin, kun kyse on vastakanteesta.
Such an application of Article 6, point 1, of the Regulation could give rise to consequences contrary to the objective of protection, which the insertion in that regulation of a specific section for contracts of employment sought specifically to ensure.
Asetuksen 6 artiklan 1 kohdan tulkinta tällä tavoin saattaisi kuitenkin johtaa sen suojatavoitteen vastaiseen tulokseen, johon nimenomaisesti pyrittiin ottamalla asetukseen erityinen jakso työsopimuksia varten.
Reliance by an employer on Article 6, point 1, of the Regulation could thus deprive the employee of the protection afforded to him by Article 20, point 1, of that regulation, according to which proceedings can be brought against an employee only in the courts of the Member State in which he is domiciled.
Näin se, että työnantaja voisi vedota asetuksen 6 artiklan 1 kohtaan, voisi viedä työntekijältä suojan, joka työntekijöille taataan asetuksen 20 artiklan 1 kohdassa, jonka mukaan työntekijää vastaan voidaan nostaa kanne ainoastaan sen jäsenvaltion tuomioistuimissa, jonka alueella työntekijän kotipaikka on.
As regards the possibility, suggested by the French and German Governments, of interpreting Article 6, point 1, of the Regulation as meaning that only an employee should be able to rely on that provision, it must be pointed out that that would run counter to the wording of the provisions of both Article 6, point 1, and Section 5 of Chapter II of that regulation.
Ranskan ja Saksan hallitukset ovat esittäneet, että asetuksen 6 artiklan 1 kohtaa voitaisiin tulkita niin, että ainoastaan työntekijällä olisi mahdollisuus vedota tähän säännökseen. Tähän on kuitenkin todettava, että tulkinta olisi vastoin asetuksen II luvun 5 jakson säännösten sekä sen 6 artiklan 1 kohdan sanamuotoa.
In addition, there would be no reason to restrict the protective logic of such an argument to Article 6, point 1, alone, and it would be necessary to accept that employees, and they alone, should be able to rely on any rule of special jurisdiction provided for in that regulation which could serve their individual interests.
Näin ei olisi myöskään mitään syytä rajoittaa tällaisen väitteen suojaan perustuvaa logiikkaa vain asetuksen 6 artiklan 1 kohtaan, ja jouduttaisiin hyväksymään se, että vain työntekijä voisi vedota asetuksessa säädettyihin erityistä toimivaltaa koskeviin sääntöihin, jotka olisivat tämän oikeusalamaisen etujen mukaisia.
The transformation by the Community courts of the rules of special jurisdiction, aimed at facilitating sound administration of justice, into rules of unilateral jurisdiction protecting the party deemed to be weaker would go beyond the balance of interests which the Community legislature has established in the law as it currently stands.
Se että yhteisöjen tuomioistuin muuttaisi erityistä toimivaltaa koskevat, hyvän oikeudenhoidon helpottamiseksi annetut säännöt yksipuolisiksi toimivaltasäännöiksi, joilla suojataan heikommaksi katsottua osapuolta, ylittäisi kuitenkin sen eri etujen välillä vallitsevan tasapainon, jonka yhteisöjen lainsäätäjä on nykyisessä oikeustilassa perustanut.
Therefore, as regards the Community provisions currently in force, an interpretation such as that suggested by the French and German Governments would be difficult to reconcile with the principle of legal certainty, which is one of the objectives of the
Tällä hetkellä voimassa olevien yhteisön oikeussääntöjen mukaan tulkinta, jonka omaksumista Ranskan ja Saksan hallitukset ovat esittäneet, olisi vaikea sovittaa yhteen oikeusvarmuuden periaatteen kanssa. Tämä periaate on kuitenkin yksi asetuksen tavoitteista, ja se edellyttää muun muassa sitä, että toimivaltasääntöjä
Regulation and which requires, in particular, that rules of jurisdiction be interpreted in such a way as to be highly predictable, as stated in recital 11 in the preamble to the Regulation, (see, inter alia, as regards Article 6, point 1, of the Regulation, Reisch Montage, paragraphs 24 and 25, and Freeport, paragraph 36).
GLAXOSMITHKLINE JA LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE tulkitaan siten, että niiden ennustettavuus on hyvä, kuten tämän asetuksen 11 perustelukappaleessa on todettu (ks. erityisesti asetuksen 6 artiklan 1 kohdan tulkinnasta em. asia Reisch Montage, tuomion 24 ja 25 kohta ja em. asia Freeport, tuomion 36 kohta).