natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Under that measure, the rules on subsidies are divided into stages, namely, the grant and the determination.
Tämän lain mukaan tukijärjestelmään kuuluu kaksi vaihetta, joita ovat tuen myöntäminen ja vahvistaminen.
The decision to grant the subsidy must be adopted before the subsidised activity commences.
Tuen myöntämistä koskeva päätös tehdään ennen tuettavan toiminnan aloittamista.
The decision entitles the applicant to finance in order to carry out the subsidised activity in accordance with any obligations that may have been imposed upon him.
Tuossa päätöksessä myönnetään tuenhakijalle oikeus saada rahoitusta tuetun hankkeen toteuttamiseksi sille mahdollisesti asetettuja velvollisuuksia noudattaen. Jos toiminnat toteutetaan ja
It thus incurs a financial obligation right from that stage of the procedure.
Se sitoutuu näin ollen rahoitukselliseen velvollisuuteen jo menettelyn tässä vaiheessa.
The provisions of the AWB concerning the determination and recovery of subsidies are as follows:
Awb:ssä säädetään tukien vahvistamisesta ja takaisinperimisestä seuraavaa:
Where an order determining a subsidy is issued, the administrative authority shall determine the subsidy in accordance with the subsidy granted.
Jos on tehty tuen myöntämispäätös, hallintoelin vahvistaa tuen määrän kyseisen myöntämispäätöksen mukaisesti.
The subsidy may be determined at a lower level where: a. the activities in respect of which the subsidy was granted have not, or not fully, occurred; b. the subsidy recipient has failed to fulfil the obligations attached to the subsidy;
Tuen määrä voidaan vahvistaa pienemmäksi, jos a. toimintoja, joita varten tuki on myönnetty, ei ole toteutettu tai niitä ei ole toteutettu kokonaan; b. tuensaaja ei ole noudattanut tukeen liittyviä velvollisuuksia;
(a) there are facts or circumstances of which it could not reasonably have been aware at the time the subsidy was determined and which would have resulted in a lower subsidy being determined than that in the order on the granting of the subsidy;
Hallintoelin voi peruuttaa tuen vahvistamispäätöksen tai muuttaa sitä tuensaajan vahingoksi a. sellaisten tosiseikkojen tai olosuhteiden vuoksi, joista sen ei voida kohtuudella olettaa olleen tietoinen tuen vahvistamishetkellä ja joiden perusteella tuen määrä olisi vahvistettu tuen myöntämispäätöksessä määrättyä pienemmäksi; b. jos tuen vahvistamispäätös oli virheellinen ja tuensaaja tiesi tai sen olisi pitänyt tietää tästä, tai
(c) after the determination of the subsidy, the recipient has not fulfilled the obligations attached thereto.
TUOMIO 13.3.2008 – YHDISTETYT ASIAT C-383/06–C-385/06 c. jos tuensaaja ei ole tuen vahvistamisen jälkeen noudattanut kyseiseen tukeen liittyviä velvollisuuksia.
Save as otherwise provided, withdrawal or alteration has effect retroactively to the date on which the subsidy was determined.
Peruuttamista tai muuttamista sovelletaan taannehtivasti tuen vahvistamispäivästä lukien, jollei niitä koskevissa päätöksissä toisin määrätä.
The decision determining the subsidy may not be withdrawn or altered to the detriment of the recipient once five years have elapsed from the date on which the decision was made known or, in the case referred to in paragraph 1(c), from the date of the infringement of the obligation or the date on which that obligation should have been fulfilled.
Tuen vahvistamispäätöstä ei voida enää peruuttaa eikä muuttaa tuensaajan vahingoksi sen jälkeen, kun sen tiedoksiantamispäivästä tai 1 momentin c kohdassa tarkoitetussa tapauksessa päivästä, jona toiminta on ollut velvollisuuden vastaista, tai päivästä, jona tämä velvollisuus olisi pitänyt täyttää, on kulunut viisi vuotta.
Any amounts of subsidy or advances unduly paid may be recovered in so far as five years have not elapsed from the day on which the subsidy was fixed or an act as referred to in paragraph 1(c) of Article 4.49 took place.
Aiheettomasti suoritetut tuet ja ennakot voidaan määrätä palautettaviksi sillä edellytyksellä, että tuen vahvistamispäivästä tai päivästä, jona 4:49 §:n 1 momentin c kohdassa tarkoitettu toiminta on tapahtunut, on kulunut alle viisi vuotta.
The facts at issue in the main proceedings, as they appear in the national court’s decision, are as follows.
Pääasioiden tosiseikat, sellaisina kuin ne käyvät ilmi ennakkoratkaisupyynnöistä, ovat seuraavat:
Case C­383/06
Asia C­383/06
In the course of 1998, the Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening applied for a subsidy for a project entitled ‘Training of sheltered employment partners’ in the framework of the ESF’s apprenticeship and training programmes.
Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening haki vuonna 1998 tukea ”suojatyössä olevien henkilöiden koulutus” -nimiselle hankkeelle, joka liittyi Euroopan sosiaalirahaston oppisopimusjärjestely- ja koulutushankkeisiin.
That project was provided for in Annex 1 to the ESF Regulation, which deals with the return to the labour market by providing training for unemployed persons who were excluded from it.
Tämä hanke mainittiin ESF Regelingin liitteessä 1, joka koskee syrjäytyneiden työttömien saattamista työmarkkinoille koulutuksen avulla.
By decision of 8 December 1998 the Directorate General granted subsidies of a maximum of NLG 3 000 000 for 1998 and of a maximum of NLG 4 140 849 for 1999.
Työvoimaviranomainen myönsi 8.12.1998 tekemällään päätöksellä tukia, joiden enimmäismäärä oli 3 000 000 Alankomaiden guldenia (NLG) vuodelle 1998 ja 4 140 849 NLG vuodelle 1999.
By decision of 3 December 1999, the amount of the subsidy for 1999 was amended and increased to NLG 6 686 850.
Sittemmin 3.12.1999 tehdyllä päätöksellä vuodelle 1999 myönnetyn tuen määräksi muutettiin 6 686 850 NLG.
Finally, by decision of 16 June 2000, the amount of the subsidy was fixed at NLG 2 900 000 for 1999 and at NLG 3 786 850 for 2000 on the basis that the activities for which the subsidy had been granted continued during 2000.
Lopuksi 16.6.2000 tehdyllä päätöksellä tukien määräksi vahvistettiin 2 900 000 NLG vuodelle 1999 ja 3 786 850 NLG vuodelle 2000 sillä perusteella, että tuetut toiminnat jatkuivat vuonna 2000.
The three decisions specified that the subsidies were granted subject to an obligation to implement the abovementioned project in accordance with the application and in compliance with the rules laid down in the ESF Regulation.
Kyseisissä kolmessa päätöksessä täsmennettiin, että tukiin liittyi velvollisuus toteuttaa kyseinen hanke hakemuksessa esitetyn mukaisesti sekä velvollisuus noudattaa ESF Regelingin säännöksiä.
By decision of 28 January 2002, adopted on the basis of Article 4.46(2) of the AWB, the Ministry determined the subsidy in respect of the years 1998, 1999 and 2000 at zero and claimed back the amount of NLG 6 434 469.80.
Ministeriö teki Awb:n 4:46 §:n 2 momentin nojalla 28.1.2002 päätöksen, jossa se vahvisti vuosille 1998, 1999 ja 2000 myönnetyn tuen määrän nollaksi ja vaati palautettavaksi 6 434 469,80 NLG:n suuruisen summan.
The Ministry considered that no precise and consistent final declaration summarising the data for 1998, 1999 and 2000 had been submitted, contrary to Article 11(2) of the ESF Regulation.
Ministeriö katsoi, ettei sille ollut toimitettu mitään sellaisia täsmällisiä ja yhtäpitäviä loppuilmoituksia, joista kävisivät ilmi vuosia 1998, 1999 ja 2000 koskevat tiedot, mikä on vastoin ESF Regelingin 11 §:n 2 momenttia.
Moreover, no summary of the effects of the activity carried out had been made, contrary to the rules laid down in that regulation.
Kyseisen hankkeen vaikutuksista ei myöskään ollut tehty mitään yhteenvetoa, mikä oli vastoin tässä säännöstössä vahvistettuja sääntöjä.
Finally, the Ministry considered that the project was not directed at the movement from sheltered employment to the normal labour market, contrary to the terms of the application for the subsidy, and that the
Lopuksi ministeriö totesi, että toisin kuin tukihakemuksessa todettiin, hanke ei koskenut suojatyössä olevien henkilöiden siirtymistä normaaleille työmarkkinoille, ja että
The Ministry declared unfounded the complaint lodged by Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening against the decision of 28 January 2002.
Ministeriö totesi, että Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorzieningin 28.1.2002 tehdystä päätöksestä tekemä valitus oli perusteeton.
The Ministry indicated, in particular, that the failure to fulfil the obligation to implement the project in accordance with the application was not rectified by the subsequent regularisation of the rules relating to form.
Ministeriö katsoi erityisesti, että sitä, että velvollisuutta toteuttaa hanke hakemuksessa esitetyn mukaisesti ei ollut noudatettu, ei voitu jälkikäteen korjata, ikään kuin kyseessä olisi ollut muotovirhe.
Since the appeal lodged against that decision was dismissed by the Rechtbank te’s-Gravenhage (The Hague District Court), Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening lodged an appeal with the court making the reference.
Rechtbank te’s-Gravenhagen hylättyä tästä päätöksestä tehdyn valituksen Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening saattoi asian ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen käsiteltäväksi.
The Raad van State states that, under Article 4.46 of the AWB, the administrative authority ascertains, generally at the time that the subsidy is determined, whether the subsidised activity has been correctly carried out and whether the obligations linked to the subsidy have been fulfilled.
Raad van State huomauttaa, että Awb:n 4:46 §:n nojalla hallintoelimen on yleensä tarkastettava tukien maksuvaiheessa, onko tuettu toiminta toteutettu asianmukaisesti ja onko tukiin liittyviä velvollisuuksia noudatettu.
In the case of subsidies granted under the ESF Regulation, the national court considers that Article 4.46(2) of the AWB does not give the administrative authority any discretion and that the subsidy must be determined at zero if it appears that the provisions of the ESF Regulation have not been complied with.
ESF Regelingin yhteydessä myönnettyjen tukien osalta kyseinen tuomioistuin katsoo, että Awb:n 4:46 §:n 2 momentissa ei myönnetä hallintoelimelle harkintavaltaa ja että tuen määrä on vahvistettava nollaksi, jos osoittautuu, ettei ESF Regelingin säännöksiä ole noudatettu.
The Raad van State considers that that is so in this case because the objective set out in the project has not been achieved.
Raad van State katsoo, että esillä olevassa asiassa on näin, koska hankkeessa kuvattua tavoitetta ei ole saavutettu.
However, the national court considers that Article 4.46 of the AWB merely authorises determination of the subsidy and not the recovery of an amount already paid.
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt kansallinen tuomioistuin katsoo kuitenkin, että Awb:n 4:46 §:n nojalla on ainoastaan mahdollista vahvistaa tuen määrä nollaksi mutta ei periä takaisin jo suoritettua summaa.
Similarly, it considers that only Article 4.57 of the AWB permits such recovery by conferring on the administrative authority which is to do so a discretionary power in that regard, and therefore, a discretion to balance the interests of the administration and the recipient of the subsidy.
Lisäksi se katsoo, että ainoastaan Awb:n 4:57 §:ssä mahdollistetaan takaisinperiminen, sillä siinä myönnetään hallintoelimelle tämän osalta harkintavaltaa, ja se voi näin ollen punnita keskenään hallintoviranomaisen ja tuensaajan intressejä.
However, in the view of the Raad van State, no rule of national law prohibits the decision fixing the subsidy at zero and the decision recovering amounts already paid from being incorporated into a single decision. The
Raad van State toteaa, ettei missään kansallisessa säännöksessä kuitenkaan kielletä sitä, että tuen määrän vahvistamisesta nollaksi ja jo suoritettujen määrien takaisinperimisestä määrätään samassa päätöksessä.
VERENIGING NATIONAAL OVERLEGORGAAN SOCIALE WERKVOORZIENING AND OTHERS national court states that the Ministry admitted that it should have been aware from the outset that the objective could not be attained and the court considers, consequently, that the failure to comply with the rules laid down in the ESF Regulation, which flow from Community rules, is imputable to that administrative authority.
Kansallinen tuomioistuin täsmentää, että ministeriö on myöntänyt, että sen oli täytynyt olla alusta asti tietoinen siitä, ettei hankkeen tavoitetta voitu saavuttaa, ja se katsoo näin ollen, että tämä viranomainen on vastuussa yhteisön säännöksistä johdettujen ESF Regelingin säännösten noudattamatta jättämisestä.
It concludes that in the light of the national law principle of the protection of legitimate expectations, the Ministry should not have sought to claim back the unduly paid amounts in full and that, consequently, in the present case, national law provides no basis for recovery.
Se päättelee tästä, että kansalliseen oikeuteen sisältyvän luottamuksensuojan periaatteen nojalla ministeriön olisi pitänyt luopua tukien koko määrän takaisinperimisestä, ja että näin ollen kansalliseen oikeuteen ei esillä olevien asioiden osalta sisälly mitään oikeusperustaa takaisinperinnälle.
The Raad van State considers that there has been negligence within the meaning of Article 23(1) of Regulation No 4253/88.
Raad van State katsoo kuitenkin, että kyseessä on asetuksen N:o 4253/88 23 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu laiminlyönti.
After noting that the Kingdom of the Netherlands has adopted no measure to recover amounts lost within the meaning of Article 23(1), the national court states that it is uncertain whether that provision of Community law confers a direct power on a Member State or an administrative authority to recover such losses.
Todettuaan, että Alankomaiden kuningaskunta ei ole toteuttanut mitään 23 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä periäkseen takaisin varat, jotka on menetetty, kyseinen tuomioistuin pohtii, myönnetäänkö tässä yhteisön oikeuden säännöksessä jäsenvaltiolle tai sen hallintoelimelle välitöntä toimivaltaa periä kyseiset varat takaisin.
In addition, it is uncertain whether the principle of the protection of legitimate expectations in national law can go further than the same principle as understood in Community law.
Lisäksi se pohtii, voiko kansallinen luottamuksensuojan periaate mennä vastaavaa yhteisön oikeuden periaatetta pidemmälle.
Case C­384/06
Asia C­384/06
In 1998, Gemeente Rotterdam applied for a subsidy for a training project under the ESF Regulation.
Gemeente Rotterdam haki vuonna 1998 ESF Regelingin nojalla tukea koulutushankkeelle.
A subsidy of NLG 483 108 was granted and was subject to an obligation that the project be administered by its own project administration.
Tukea myönnettiin 483 108 NLG, ja edellytyksenä oli velvollisuus pitää hankkeesta erillistä hallinnollista seurantaa.
By decision of 28 May 1999, the subsidy for 1998 was determined in the amount of NLG 122 612.81, subject to the condition that the project was administered in accordance with the provisions of the ESF Regulation. Gemeente Rotterdam lodged
Sittemmin 28.5.1999 tehdyllä päätöksellä vuodelle 1998 myönnetyn tuen määräksi vahvistettiin 122 612,81 NLG, kuitenkin sillä edellytyksellä, että hankkeiden seurannan oli oltava ESF Regelingin säännösten mukaista.
JUDGMENT OF 13. 3.
TUOMIO 13.3.2008 – YHDISTETYT ASIAT C-383/06–C-385/06
The Ministry declared unfounded the complaint lodged by Gemeente Rotterdam against the decisions of 28 May 1999 and 18 July 2001.
Ministeriö totesi, että Gemeente Rotterdamin 28.5.1999 ja 18.7.2001 tehdyistä päätöksistä tekemät valitukset olivat perusteettomia.
Since the appeal against the latter decision was dismissed by the Rechtbank te Rotterdam, Gemeente Rotterdam appealed to the court making the reference.
Rechtbank Rotterdamin hylättyä tästä päätöksestä tehdyn valituksen Gemeente Rotterdam saattoi asian ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen käsiteltäväksi.
The Raad van State considers, first, that the determination of the subsidy cannot be conditional and that failure to fulfil such a condition cannot constitute the basis for the withdrawal.
Raad van State katsoo ensinnäkin, että tuen vahvistaminen ei voinut olla ehdollista ja että kyseisen edellytyksen noudattamatta jättäminen ei voi toimia perustana toteutetulle tuen peruuttamiselle.
Secondly, it finds that Gemeente Rotterdam did not have the project administered by its own project administration, as required by the provisions of the ESF Regulation.
Se toteaa toiseksi, että Gemeente Rotterdam ei ole pitänyt hankkeestaan erillistä hallinnollista seurantaa ESF Regelingin säännösten mukaisesti.
The national court considers that the administration deliberately failed to carry out close supervision and considers, consequently, that there are no facts or circumstances of which the Ministry was unaware before it adopted the decision determining the subsidy within the meaning of Article 4.49(1)(a) of the AWB.
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt kansallinen tuomioistuin toteaa, että hallintoviranomainen on tarkoituksellisesti jättänyt tekemättä perusteellisia tarkastuksia, ja katsoo näin ollen, ettei asiaan liittynyt mitään sellaisia Awb:n 4:49 §:n 1 momentin a kohdassa tarkoitettuja tosiseikkoja tai olosuhteita, joista ministeriön ei voida kohtuudella olettaa olleen tietoinen tuen vahvistamishetkellä.
The Raad van State considers that the withdrawal decision cannot therefore be based on Article 4.49(1)(a) of the AWB nor on any of the other cases falling under paragraph 1 of that article.
Raad van State katsoo, että tuen peruuttamista koskeva päätös ei näin ollen voinut perustua Awb:n 4:49 §:n 1 momentin a kohtaan eikä mihinkään muuhun tämän pykälän 1 momentissa tarkoitetuista tapauksista.
Case C­385/06
Asia C­385/06
A subsidy was granted in the amount of NLG 410 772 and was
Tukea myönnettiin 410 772 NLG, ja edellytyksenä oli velvollisuus pitää
By decision of 22 July 1999, the subsidy was determined in the amount of NLG 185 892, then determined at zero by decision of the Directorate General dated 21 September 2000 on the basis of Article 4.46 of the AWB.
hankkeesta erillistä hallinnollista seurantaa. Sittemmin 22.7.1999 tehdyllä päätöksellä tuen määräksi vahvistettiin 185 892 NLG, ja tämän jälkeen työvoimaviranomaisen 21.9.2000 tekemällä päätöksellä, joka perustui Awb:n 4:46 §:ään, tuen määrä vahvistettiin nollaksi.
The Directorate General also claimed back the amounts already paid.
Lisäksi työvoimaviranomainen vaati jo suoritettuja summia takaisin.
By decision of 23 November 2001, the Directorate General dismissed as unfounded the complaint lodged by Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant, although it stated that the decision to determine the subsidy at zero was no longer based on Article 4.46 of the AWB but on Article 4.49 thereof.
Työvoimaviranomainen totesi 23.11.2001 tehdyllä päätöksellä, että Sociaal Economische Samenwerking West-Brabantin tekemä valitus oli perusteeton, mutta se täsmensi kuitenkin, että päätös tuen määrän vahvistamisesta nollaksi perustui vastedes Awb:n 4:49 §:ään eikä saman lain 4:46 §:ään.
The decision of 23 November 2001 is based on the fact that, at the date of the decision of 22 July 1999, the Directorate General was unaware that the rules in the ESF Regulation had not been complied with.
Sen mukaan 23.11.2001 tehdyn päätöksen perusteluna oli se, että 22.7.1999 tehdyn päätöksen tekohetkellä työvoimaviranomainen ei ollut tietoinen siitä, ettei ESF Regelingin säännöksiä ollut noudatettu.
Since the appeal against the decision of 23 November 2001 was dismissed by the Rechtbank Breda, Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant appealed to the court making the reference.
Rechtbank Breda hylkäsi 23.11.2001 tehdystä päätöksestä tehdyn valituksen, minkä jälkeen Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant saattoi asian ennakkoratkaisupyynnön esittäneen kansallisen tuomioistuimen käsiteltäväksi.
The Raad van State considers that Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant did not fulfil the obligation to provide the project with its own project administration, as required by the provisions of the ESF Regulation.
Raad van State toteaa, että Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant ei ole noudattanut velvollisuutta pitää erillistä hallinnollista seurantaa ESF Regelingin säännösten mukaisesti.
However, that court considers that the Directorate General could not have been unaware that the abovementioned obligation had not been fulfilled at the time of the determination decision.
Kyseinen tuomioistuin katsoo kuitenkin, ettei työvoimaviranomaisen voida kohtuudella katsoa olleen tietämätön tämän velvollisuuden noudattamatta jättämisestä tuen vahvistamishetkellä.
In fact, the Directorate General deliberately determined the subsidy without examining the documents supplied by Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant.
Sen mukaan työvoimaviranomainen on täysin tietoisesti vahvistanut tuen Sociaal Economische Samenwerking West-Brabantin toimittamia asiakirjoja tarkastamatta.
The Raad van State concludes that the Directorate General cannot base its withdrawal decision either on one of the cases referred to in Article 4.49 of the AWB or on Article 15 of the ESF Regulation.
Raad van State päättelee tästä, että työvoimaviranomainen ei voinut perustaa tuen peruuttamista koskevaa päätöstään johonkin Awb:n 4:49 §:ssä tarkoitetuista tapauksista eikä ESF Regelingin 15 §:ään.
Consequently, it considers that national law does not contain any basis for withdrawing the subsidy after it had been determined.
Se katsoo näin ollen, että kansalliseen oikeuteen ei sisältynyt mitään mahdollisuutta peruuttaa tukea sen vahvistamisen jälkeen.
Those limitations on recovery laid down in national law flow from the domestic law principles of legal certainty and the protection of legitimate expectations.
Nämä kansalliseen oikeuteen perustuvat rajoitukset mahdollisuuteen periä tuet takaisin ovat sen mukaan seurausta kansallisista oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteista.
However, the Raad van State considers failure to comply with the rules in the ESF Regulation constitutes negligence within the meaning of Article 23(1) of Regulation No 4253/88.
Raad van State katsoo kuitenkin, että ESF Regelingin säännösten noudattamatta jättäminen on asetuksen N:o 4253/88 23 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu laiminlyönti.
That court also points out that the Kingdom of the Netherlands has
Kyseinen tuomioistuin toteaa myös, että Alankomaiden kuningaskunta ei
The national court is unsure, on the one hand, whether a Member State can derive a power directly from the abovementioned Community regulation and, on the other, whether any such power permits a Member State or one of its administrative authorities to recover amounts already paid.
Se pohtii yhtäältä, voiko kyseinen jäsenvaltio johtaa toimivaltaa välittömästi yhteisön asetuksesta, ja toisaalta, mahdollistaako tällä tavoin ehkä johdettu toimivalta sen, että jäsenvaltio tai sen hallintoelin voi periä jo suoritetut varat takaisin.
Finally, it is unsure as to whether the principle of the protection of legitimate expectations in national law can go further that the same principle in Community law.
Lopuksi se pohtii sitä, voiko kansallinen luottamuksensuojan periaate mennä vastaavaa yhteisön oikeuden periaatetta pidemmälle.
It was in those circumstances that the Hoge Raad der Nederlanden decided to stay the proceedings and to refer to the Court the following questions for a preliminary ruling:
Näissä olosuhteissa Raad van State on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
Questions which are identical in the three cases
Kaikissa kolmessa asiassa esitetyt samat kysymykset
‘(1) ( a) Can a Member State or an administrative authority of that State derive a power directly — that is to say without a basis in national law — from a regulation?
”1) a) oiko jäsenvaltio tai sen hallintoelin johtaa toimivallan välittömästi – ja täten ilman kansallisessa oikeudessa olevaa perustaa – asetuksesta?