natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the same judgment, the Cour du travail de Mons designated an expert to assess whether the restoration of Ms Descamps's health in March 1990 necessitated hospital treatment which could be provided in better medical conditions abroad than in Belgium.
Belgiassa asuva Belgian kansalainen Descamps, joka kärsi eräästä polvinivelsairaudesta ja joka oli vakuutettu ANMCssä, pyysi helmikuussa 1990
Ms Descamps, a Belgian national residing in Belgium and insured under the ANMC, suffered from bilateral gonarthrosis.
Descamps valitti tästä tuomiosta Cour du travail de Monsiin, joka totesi 8.10.1993 tekemässään välipäätöksessä kohtuuttomaksi Tribunal du travail de Tournain hyväksymän edellytyksen siitä, että luvan saamiseksi oli hankittava belgialaisen yliopiston professorin lausunto.
In February 1990, she sought authorisation from the ANMC to undergo orthopaedic surgery in France, to be paid for by the ANMC.
Tässä välipäätöksessään Cour du travail de Mons nimesi myös asiantuntijalääkärin arvioimaan, edellyttikö Descampsin paraneminen sellaista sairaalahoitoa maaliskuussa 1990, joka voitiin
relevant points of law and facts to enable the Member States effectively to exercise their right to lodge written observations before the Court.
b) antaa paremmissa lääketieteellisissä olosuhteissa ulkomailla kuin Belgiassa.
expert's report, reimbursement of the medical costs incurred by Ms Descamps came to a total of FRF 38 608.99 using the formula for calculating reimbursement laid down in the French legislation and to a total of FRF 49 935.44 using the formula laid down in the Belgian legislation.
Niistä väitteistä, joita Cour du travail de Monsissa esitettiin asiantuntijalausunnon jättämisen jälkeen, ilmenee, että vireillä olevan asian olosuhteissa Descampsille aiheutuneiden korvauskelpoisten sairaanhoitokulujen määrä olisi 38 608,89 Ranskan frangia (FRF), jos otetaan huomioon Ranskan lainsäädännön mukainen korvausprosentti, ja 49 935,44 FRF, jos sovelletaan Belgian lainsäädännön mukaista korvausprosenttia.
Ms Descamps died in the course of the proceedings, on 10 August 1996.
Descamps kuoli 10.8.1996 oikeudenkäynnin ollessa vielä kesken.
Her heirs, namely her husband, Mr Vanbraekel, and her six children, are pursuing this action.
Hänen oikeudenomistajansa, eli hänen puolisonsa Vanbraekel ja heidän kuusi lastaan, ovat tulleet Descampsin sijaan oikeudenkäynnissä.
In regard to that argument, it should be observed that the Court has consistently ruled that the need to provide an interpretation of Community law which will be of use to the national court makes it necessary that the national court define the factual and legislative context of the questions it is asking or, at the very least, explain the factual circumstances on which those questions are based.
Tältä osin vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että jotta yhteisön oikeutta voitaisiin tulkita siten, että tulkinta olisi kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen, sen on määritettävä esittämiinsä kysymyksiin liittyvät tosiseikat ja oikeussäännöt tai ainakin selostettava ne tosiseikkoja koskevat lähtökohdat, joihin nämä kysymykset perustuvat.
The Court has also repeatedly emphasised the importance for the referring court to state the precise reasons which prompted it to question the interpretation of Community law and to consider it necessary to refer questions to the Court of Justice for a preliminary ruling.
Yhteisöjen tuomioistuin on myös useaan kertaan korostanut, että kansallisen tuomioistuimen on tärkeää ilmoittaa täsmällisesti ne syyt, joiden perusteella se on päättänyt pyytää yhteisön oikeuden tulkintaa ja katsonut tarpeelliseksi esittää yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksiä.
In view of the report of the designated expert, the Cour du travail de Mons held that the ANMC would be ordered to pay the costs connected with Ms Descamps's hospital treatment 'in accordance with Article 22 of Regulation [No] 1408/71 and Articles 59 and 60 of the Treaty'.
Cour du travail de Mons totesi asiantuntijalausuntoon nojautuen, että ANMC velvoitetaan korvaamaan Descampsin sairaalahoidosta aiheutuneet kulut "asetuksen 1408/71 22 artiklan ja perustamissopimuksen 59 ja 60 artiklan mukaisesti".
It held that the only question still to be resolved was the amount of the costs assumed and decided to stay proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
Todettuaan, että asiassa oli jäänyt avoimeksi ainoastaan korvauksen määrää koskeva kysymys, Cour du travail de Mons päätti lykätä asian ratkaisemista ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
The referring court's judgment indicates the applicable national provisions and gives a description of the facts which, although concise, is sufficient to enable the Court to adjudicate on the matter.
On kuitenkin todettava, ettei kansallinen tuomioistuin ole nyt käsiteltävänä olevassa asiassa jättänyt täyttämättä näitä edellytyksiä.
'Where, in the context of proceedings before it, a national court has acknowledged that hospital treatment in a Member State other than that of the competent institution was necessary, although the prior authorisation provided for in Article 22 of Regulation No 1408/71 was refused:
"Kun kansallinen tuomioistuin on sen käsiteltäväksi saatetussa asiassa todennut, että sairaalahoito muussa valtiossa kuin siinä, jossa toimivaltainen laitos on, on ollut tarpeen, vaikka asetuksen N:o 1408/71 22 artiklassa tarkoitettu lupa on evätty,
Must the costs of hospital treatment be reimbursed in accordance with the scheme of the State of the competent institution or in accordance with that organised by the State on whose territory the hospital treatment has taken place?
On katsottava, että ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevassa päätöksessä on mainittu sovellettavat kansalliset säännökset ja riittävällä tavalla—tosin suppeasti — kuvailtu asiaan liittyvät tosiseikat, jotta yhteisöjen tuomioistuin voi antaa ennakkoratkaisun.
Furthermore, as previously observed, the national court has already held that, in the circumstances of the case before it, the conditions to which Community law subjects the existence of a right to reimbursement of the costs of treatment received in a Member State other than the State in which the person concerned is insured were satisfied.
Kuten edellä on todettu, ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin on jo katsonut, että sen käsiteltävänä olevassa asiassa ne edellytykset täyttyivät, jotka yhteisön oikeudessa on asetettu onko sairaalahoidosta aiheutuneet kulut korvattava sen valtion järjestelmän mukaan, jossa toimivaltainen laitos on, vai sen valtion järjestelmän mukaan, jossa sairaalahoitoa on annettu;
the circumstances in which such authorisation may be granted pursuant to Article 22(l)(c).
Näin ollen ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen esittämä kysymys on tutkittava.
It follows that, where permission is granted on the basis of a national rule which, like the legislation at issue in the main proceedings, provides that authorisation is to be granted where it is established that hospital treatment can be provided under better medical conditions abroad, such permission constitutes an authorisation within the meaning of Article 22(1)(c) of Regulation No 1408/71.
Kysymyksensä ensimmäisessä osassa kansallinen tuomioistuin pyytää vastausta siihen, että kun vakuutettu on hakenut asetuksen N:o 1408/71 22 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaista lupaa, jonka toimivaltainen laitos on evännyt, ja kun tämä epääminen on myöhemmin todettu perusteettomaksi, onko toimivaltaisen laitoksen tällöin korvattava hoidosta aiheutuneet kulut sen valtion korvaussäännösten mukaan, jossa asianomainen henkilö on vakuutettu, vai sen valtion säännösten mukaan, jossa sairaalahoitoa on annettu.
person who has requested authorisation on the basis of Article 22(l)(c) of Regulation No 1408/71 has been refused by the competent institution and it is subsequently established that that refusal was unfounded, the reimbursement by the competent institution of the costs of the treatment should be made according to the relevant rules in force in the Member State in which the person concerned is insured or according to those laid down in the legislation of the Member State on whose territory the treatment was provided.
Asetuksen 1408/71 22 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan sanamuodosta nimittäin ilmenee, että sen ainoa tarkoitus on yksilöidä ne tilanteet, joissa toimivaltainen kansallinen laitos ei voi evätä 22 artiklan 1 kohdan c alakohdan perusteella haettua lupaa. Säännöksen tarkoituksena ei sitä vastoin ole millään tavalla rajoittaa niitä tilanteita, joissa tällainen lupa voidaan myöntää 22 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti.
In answering that question, it should be noted at the outset that, although the national court does not say so, the Community provisions whose interpretation appears to be relevant for the purpose of answering the question are, first, Article 22(l)(c) and (i) of Regulation No 1408/71 and, second, Article 59 of the Treaty.
Tähän kysymykseen vastaamiseksi on aluksi todettava, että asian ratkaisun kannalta merkitykselliset yhteisön säännökset ja määräykset ovat asetuksen N:o 1408/71 22 artiklan 1 kohdan c alakohta ja sen i alakohta sekä perustamissopimuksen 59 artikla, vaikkei kansallinen tuomioistuin tätä olekaan täsmentänyt.
As already observed, the national court states that it has held that the medical costs at issue in the main proceedings must be paid by the ANMC 'in accordance with Article 22 of Regulation No 1408/71 and Articles 59 and 60 of the Treaty'.
Kuten edellä on todettu, ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin on muilta osin todennut itse katsoneensa, että ANMC:n on korvattava pääasiassa kyseessä olevat sairaanhoitokulut "asetuksen 1408/71 22 artiklan ja perustamissopimuksen 59 ja 60 artiklan mukaisesti".
Article 22 of Regulation No 1408/71
Asetuksen 1408/71 22 artikla
As regards the extent of the rights conferred by Article 22(1)(c) on an insured person who has been granted such authorisation, it follows from paragraph l(i) that the insured person must in principle be entitled to the benefits in kind provided on behalf of the competent institution by the institution of the place where the insured person is staying, in accordance with the provisions of the legislation of the State in which the benefits are provided, as if the covered person were insured in that State. Only the length of the period during which benefits are provided remains to be governed by the legislation of the competent State.
Niiden oikeuksien laajuudesta, jotka asetuksen N:o 1408/71 22 artiklan 1 kohdan c alakohdassa on myönnetty luvan saaneelle vakuutetulle, tämän artiklan 1 kohdan i alakohdassa todetaan, että oleskeluvaltion laitoksen on periaatteessa annettava tällaisellevakuutetulle luontoisetuuksia toimivaltaisen laitoksen puolesta sen valtion lainsäädännön mukaan, jossa etuudet annetaan, ikään kuin hänet olisi vakuutettu siinä valtiossa; ainoastaan sen kauden pituus, jonka aikana etuuksia annetaan, määräytyy toimivaltaisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan.
It follows from the foregoing that, as regards the basis on which costs are borne, the legislation of the Member State in which the treatment is given is to be applied, while the competent institution remains responsible for subsequently reimbursing the institution of the place of stay, as provided for in Article 36 of Regulation No 1408/71.
Koska tällä säännöksellä turvataan se, että tietyn jäsenvaltion lainsäädännön soveltamisalaan kuuluvat luvan saaneet vakuutetut pääsevät hoitoon muissa jäsenvaltioissa samoilla edellytyksillä kuin ne
Both the practical effect and the spirit of those provisions require, moreover, that the request of an insured person for authorisation on the basis of Article 22(l)(c) of Regulation No 1408/71 has been refused by the competent institution and it is subsequently established, either by the competent institution itself or by a court decision, that that refusal was unfounded, that person is entitled to be reimbursed directly by the competent institution by an amount
Ensinnäkin sen osalta, voidaanko asetuksen 1408/71 22 artiklaa soveltaa kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevaan asiaan, on
equivalent to that which it would ordinarily have borne if authorisation had been properly granted in the first place.
vakuutetut, jotka kuuluvat viimeksi mainittujen lainsäädännön soveltamisalaan, tällä säännöksellä edistetään vakuutettujen vapaata liikkuvuutta.
The rules on freedom to provide sen-ices
tarjoamisen vapautta koskevat
It must be determined first of all whether the situation at issue in the main proceedings falls within the scope of freedom to provide services within the meaning of Article 59 of the Treaty.
Aluksi on tutkittava, kuuluuko kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa kyseessä oleva tilanne perustamissopimuksen 59 artiklassa tarkoitetun palvelujen tarjoamisen vapauden soveltamisalaan.
It should be remembered that the Court has held that it cannot be excluded that the risk of seriously undermining the financial balance of a social security system might constitute an overriding reason in the general interest capable of justifying a barrier to the principle of freedom to provide services.
On todettava, että yhteisöjen tuomioistuin on aikaisemmin katsonut, että sosiaaliturvajärjestelmän taloudellisen tasapainon vakavan järkkymisen vaara saattaa kuitenkin olla sellainen yleisen edun mukainen pakottava syy, jonka vuoksi palvelujen tarjoamisen vapauden rajoittamista voidaan pitää perusteltuna.
It is settled case-law that medical activities fall within the scope of Article 60 of the Treaty, there being no need to distinguish in that regard between care provided in a hospital environment and care provided outside such an environment.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sairaanhoitopalvelut kuuluvat perustamissopimuksen 60 artiklan soveltamisalaan, eikä tässä yhteydessä ole syytä tehdä eroa sen mukaan, onko kyse sairaalassa vai muualla annettavasta hoidosta.
It is also settled case-law that the special nature of certain services does not remove them from the ambit of the fundamental principle of freedom of movement.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan myöskään tiettyjen palvelusuoritusten erityinen luonne ei voi estää vapaan liikkuvuuden perusperiaatteen soveltamista niihin.
The Court has likewise recognised, as regards the objective of maintaining a balanced medical and hospital service open to all, that even if that objective is intrinsically linked to the method of financing the social security system, it may also fall within the derogations on grounds of public health under Article 56 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 46 EC) in so far as it contributes to the attainment of a high level of health protection.
Yhteisöjen tuomioistuin on myös todennut riittävän monipuolisten ja kaikkien saatavilla olevien sairaanhoito- ja sairaalapalvelujen turvaamistavoitteen osalta, että vaikka tämä tavoite liittyy oleellisesti siihen, millä tavoin sosiaaliturvajärjestelmää rahoitetaan, se voi myös johtaa poikkeusten soveltamiseen kansanterveyden perusteella perustamissopimuksen 56 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 46 artikla) mukaisesti, koska se vaikuttaa osaltaan korkeatasoisen terveydensuojelun toteuttamiseen.
The Court has also stated that Article 56 of the Treaty allows Member States to restrict the freedom to provide medical and hospital services in so far as the maintenance of treatment capacity or medical competence on national territory is essential for the public health, and even the survival, of the population.
Yhteisöjen tuomioistuin on lisäksi täsmentänyt, että perustamissopimuksen 56 artiklassa jäsenvaltioille annetaan mahdollisuus rajoittaa sairaanhoito- ja sairaalapalvelujen tarjoamisen vapautta, silloin kun tietyn hoitokapasiteetin tai lääketieteellisen pätevyydenylläpitäminen tietyssä
In the present case, there is no doubt that the fact that a person has a lower level of cover when he receives hospital treatment in another Member State than when he undergoes the same treatment in the Member State in which he is insured may deter, or even prevent, that person from applying to providers of medical services established in other Member States and constitutes, both for insured persons and for service providers, a barrier to freedom to provide services.
Koska kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa kyseessä olevien sairaalapalvelujen on todettu kuuluvan palvelujen tarjoamisen vapauden soveltamisalaan, seuraavaksi on tutkittava, onko sitä, että kansallisessa lainsäädännössä ei taata kyseisessä valtiossa vakuutetulle henkilölle, joka on saanut luvan sairaalahoitoon toisessa jäsenvaltiossa
reimbursement of all the medical costs which he incurred in the Member State in which he received treatment once it is established that the rejection of his request for authorisation was unfounded.
jäsenvaltiossa on välttämätöntä kansanterveydellisistä syistä tai paikallisen väestön eloonjäämisen kannalta.
Furthermore, since such additional reimbursement, which is a function of the system of cover applying in the State of registration, does not in theory impose any additional financial burden on the sickness insurance scheme of that State by comparison with the reimbursement to be made if hospital treatment had been provided in that latter State, it cannot be argued that making that sickness insurance fund bear such additional reimbursement would be liable to have a significant effect on the financing of the social security system.
myöskään katsoa, että lisäkorvausvelvollisuuden asettaminen kyseiselle sairausvakuutusjärjestelmälle voisi vaikuttaa merkittävästi sosiaaliturvajärjestelmän rahoitukseen.
Second part of the question referred to the Court
Ennakkoratkaisukysymyksen toinen osa
Consequently, as observed in paragraphs 32 and 33 above, that refund applies only to benefits in kind for which the assumption of costs by the institution of the place of stay is provided for by the legislation applied by that institution, and in precise proportion to which that assumption of costs is stipulated.
Kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa kyseessä olevassa tilanteessa on kuitenkin todettava, ettei kyseistä rajoitusta voida perustella millään tämän tuomion 47—49 kohdassa mainitulla pakottavalla syyllä.
By the second part of its question, the national court asks essentially whether Article 36 of Regulation No 1408/71 is to be interpreted as meaning that an insured person who has requested authorisation on the basis of Article 22(l)(c) of Regulation No 1408/71 and been refused by the competent institution is entitled to
Kysymyksensä toisessa osassa kansallinen tuomioistuin pyytää ennakkoratkaisua lähinnä siitä, onko asetuksen N:o 1408/71 36 artiklaa on tulkittava siten, että kun vakuutettu on hakenut asetuksen N:o 1408/71 22 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaista lupaa, jonka toimivaltainen laitos on evännyt, hänellä on oikeus täysimääräiseen korvaukseen niistä sairaanhoitokuluista, jotka hänelle on aiheutunut hoitoa antaneessa jäsenvaltiossa, kun on todettu, että hänen lupahakemuksensa on perusteettomasti hylätty.
Where the request of an insured person f or authorisation on the basis of Article 22(1)(c) of that regulation has been refused by the competent institution and it is subsequently established that such refusal was unfounded, the person concerned is entitled to be reimbursed directly by the competent institution by an amount equivalent to that which would have been borne by the institution of the place o f stay under the rules laid down by the legislation applied by the latter institution if authorisation had been property granted in the first place.
Tällä tavalla uudelleen muotoiltuun kysymykseen vastaamiseksi riittää, kun todetaan, että asetuksen N:o 1408/71 36 artiklan sanamuodosta ilmenee, että tässä säännöksessä tarkoitettu täysimääräinen korvaus laitosten kesken koskee ainoastaanluontoisetuuksia,jotka oleskeluvaltion laitos antaa toimivaltaisen laitoksen puolesta asetuksen III osaston 1 luvun säännösten mukaisesti. Näin ollen tämä korvaus koskee ainoastaan sellaisia luontoisetuuksia, jotka oleskelupaikan laitoksen on korvattava soveltamansa lainsäädännön mukaan täsmälleen siinä suhteessa kuin siitä on säädetty, kuten edellä tämän tuomion 32 ja 33 kohdassa on esitettv.
As Article 22 of that regulation is not intended to regulate any reimbursement at the tariffs in force in the Member State of registration, it does not have the effect of preventing or prescribing payment by that State of additional reimbursement covering the difference between the system of cover laid down by the legislation ofthat State and the system applied by the Member State of stay, where the former is more advantageous than
Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.6.1983 annetulla neuvoston asetuksella N:o 2001/83, 22 artiklan 1 kohdan c alakohtaa ja sen i alakohtaa on tulkittava siten, että kun toimivaltainen laitos on antanut vakuutetulle luvan mennä toisen jäsenvaltion alueelle saadakseen siellä hoitoa, oleskeluvaltion laitoksen on annettava hänelle luontoisetuuksia sovehamiensa terveyspalvelujen korvaamista koskevien säännösten mukaisesti, ikään kuin asianomainen henkilö olisi vakuutettu tässä valtiossa.
Article 59 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 49 EC) is to be interpreted as meaning that, if the reimbursement of costs incurred on hospital services provided in a Member State of stay, calculated under the rules in force in that State, is less than the amount which application of the legislation in force in the Member State of registration would afford to a person receiving hospital treatment in that State, additional reimbursement covering that difference must be granted to the insured person by the competent institution.
Perustamissopimuksen 59 artiklaa (josta on muutettuna tullut EY 49 artikla) on tulkittava siten, että vaikka oleskeluvaltiossa annetuista sairaalapalveluista aiheutuvien kulujen korvaus, joka perustuu kyseisessä valtiossa voimassa olevien säännösten soveltamiseen, on pienempi kuin se korvaus, joka siinä jäsenvaltiossa, jossa potilas on vakuutettu, maksettaisiin siellä voimassa olevan lainsäädännön mukaan sen alueella annetusta sairaalahoidosta, toimivaltaisen laitoksen on myönnettävä vakuutetulle tätä erotusta vastaava lisäkorvaus.
Article 36 of Regulation No 1408/71, in the version amended and updated by Regulation No 2001/83, cannot be interpreted as meaning that it follows from that provision that a covered person who has requested authorisation on the basis of Article 22(l)(c) ofthat regulation and been refused by the competent institution is entitled to reimbursement of all the medical costs which he incurred in the Member State in which he received treatment once it is established that the rejection of his request for authorisation was unfounded.'
Asetuksen N:o 1408/71 36 artiklaa, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 2001/83, ei voida tulkita niin, että kun vakuutettu on hakenut asetuksen 22 artiklani kohdan c alakohdan mukaista lupaa, jonka toimivaltainen laitos on evännyt, hänellä olisi oikeus saada täysimääräinen korvaus näsiä sairaanhoitokuluista, jotka hänelle on aiheutunut hoitoa antaneessa jäsenvaltiossa, kun on todettu, että hänen lupahakemuksensa on perusteettomasti hylätty.
Advocate General A. Saggio delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 18 May 2000.
Julkisasiamies A. Saggio on esittänyt ratkaisuehdotuksensa täysistunnossa 18 päivänä toukokuuta 2000.
He proposed that the Court should declare the reference from the Cour du travail, Mons, to be admissible and that it reply as follows to the questions referred for preliminary ruling:
Julkisasiamies ehdottaa, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa esitettyihin kysymyksiin seuraavasti: