natgillin/translations-raw huggingface dataset:
They have no particular characteristic which would enable them to be recognised as having been allocated to a specific sales territory.
Tavaroilla ei ole mitään erityisiä tunnusmerkkejä, joiden perusteella ne voitaisiin lukea kuuluvaksi jollekin tietylle myyntialueelle.
Under a dealership agreement of 1 May 1995, Van Doren has exclusive distribution rights in respect of Stussy Inc's products in Germany.
Van Dorenilla on 1.5.1995 tehdyn jälleenmyyntisopimuksen mukaan yksinoikeus myydä Stussy Inc:n tavaroita Saksassa.
Stussy Inc. authorised the claimant to bring legal proceedings in its own name to obtain injunctions against, and claim damages from, third parties for infringement of the trade mark.
Stussy Inc. on valtuuttanut Van Dorenin esittämään tuomioistuimissa kolmansia vastaan omissa nimissään tavaramerkkiin perustuvien oikeuksien loukkaamisen lopettamista koskevia vaatimuksia sekä vahingonkorvausvaatimuksia.
According to Van Doren there is in each country of the European Economic Area ('EEA') only one exclusive distributor and general importer for 'Stussy· articles and that distributor is contractually bound not to sell the goods to intermediaries for resale outside his contractual territory.
Van Dorenin mukaan jokaisessa Euroopan talousalueeseen kuuluvassa maassa on vain yksi Stüssymerkkisten tavaroiden yksinmyyjä ja päämaahantuoja, joka on sopimuksen nojalla velvollinen olemaan antamatta kyseisiä tavaroita välittäjille jälleenmyytäväksi oman sopimusalueensa ulkopuolelle.
Lifestyle markets in Germany 'Stussy* articles which it has not acquired from Van Doren.
Lifestyle myy Saksassa Stüssy-merkkisiä tavaroita, joita se ei ole hankkinut Van Dorenilta.
Van Doren brought proceedings against Lifestyle and Michael Orth before the German courts.
Van Doren nosti saksalaisissa tuomioistuimissa kanteen Lifestylea ja Michael Orthia vastaan.
It sought an injunction prohibiting such marketing, disclosure of information concerning their activities since 1 January 1995, and a declaration of liability for damages as from 1 January 1995.
Kanteessaan se vaati, että vastaajat velvoitetaan lopettamaan Stussy-merkkisten tavaroiden myyminen ja toimittamaan tiedot 1.1.1995 lähtien toteuttamistaan liiketoimista ja että niiden todettaisiin olevan
States, and that their distribution in the Federal Republic of Germany and other Member States had not been authorised by the trade mark proprietor.
Kantaja väitti, että Lifestylen myymät tavarat oli alun perin saatettu markkinoille Yhdysvalloissa ja että tavaramerkin haltija ei ollut antanut lupaa niiden myynnille Saksan liittotasavallassa tai muussa jäsenvaltiossa.
At first instance, the court upheld most of the claims in the action.
Suurin osa kanteessa esitetyistä vaatimuksista hyväksyttiin ensimmäisessä oikeusasteessa.
However, on appeal by Lifestyle and Michael Orth most of the claims made by Van Doren were dismissed.
Lifestylen ja Michael Orthin muutoksenhaku johti sitä vastoin Van Dorenin vaatimusten hylkäämiseen.
The court hearing the appeal held that it had been for Van Doren to plead circumstances which established it as to some extent probable that the goods in question originated from imports which were put on the market in the EEA without the consent of the trade mark proprietor.
Muutoksenhakutuomioistuin katsoi, että Van Dorenin olisi pitänyt esittää sellaisia seikkoja, jotka olisivat osoittaneet tietyssä määrin todennäköiseksi, että asianomaiset tavarat oli tuotu Euroopan talousalueelle ja saatettu markkinoille siellä ilman tavaramerkin haltijan suostumusta.
As it considers that, against that background, the resolution of the dispute in the main proceedings turns on the interpretation of Articles 28 EC and 30 EC and Article 7(1) of the Directive, the Bundesgerichtshof has stayed proceedings and referred the following question to the Court for a preliminary ruling:
Bundesgerichtshof, joka katsoo, että pääasiassa kyseessä olevan riidan ratkaisu riippuu EY 28 ja EY 30 artiklan sekä direktiivin 7 artiklan 1 kohdan tulkinnasta, on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
'Are Articles 28 EC and 30 EC to be interpreted as meaning that they permit the application of national legislation under which an infringer against whom proceedings are brought on the basis of a trade mark for marketing original goods, and who claims that the trade mark right has been exhausted within the meaning of Article 7 of Directive 89/104/EEC ... has to plead and, if necessary, prove that the goods marketed by him have already been put on the market in the European Economic Area for the first time by the trade mark owner himself or with his consent?'
"Onko EY 28 ja EY 30 artiklaa tulkittava siten, että niiden perusteella sellaisten kansallisten säännösten soveltaminen on sallittua, joiden mukaan tavaramerkkiin perustuvan oikeuden loukkaajan, jota vastaan on nostettu kanne tietyllä tavaramerkillä varustettujen alkuperäistavaroiden myynnin vuoksi, ja joka vetoaa ensimmäisen direktiivin 89/104/ETY 7 artiklassa tarkoitettuun tavaramerkkioikeuden sammumiseen, on tuotava esiin ja tarvittaessa näytettävä toteen se, että tavaramerkin haltija itse tai hänen suostumuksellaan joku muu on saattanut hänen myymänsä tavarat jo aiemmin ensimmäistä kertaa markkinoille Euroopan talousalueella?"
Article 5 of the Directive confers on the trade mark proprietor exclusive rights entitling him, inter alia, to prevent all third parties not having his consent from importing goods bearing the mark.
Direktiivin 5 artiklassa tavaramerkin haltijalle annetaan yksinoikeus, jonka perusteella haltija saa muun muassa kieltää muita ilman hänen suostumustaan maahantuomasta tai saattamasta markkinoille tavaramerkin haltijan tavaramerkillä varustettuja tavaroita.
Article 7(1) contains an exception to that rule in that it provides that the trade mark proprietor's rights are exhausted where goods have been put on the market in the EEA by the proprietor or with his consent.
Direktiivin 7 artiklan 1 kohdassa säädetään poikkeuksesta tähän pääsääntöön, koska siinä säädetään, että tavaramerkin haltijan oikeus sammuu, kun hän tai hänen suostumuksellaan joku muu on saattanut tavarat markkinoille Euroopan talousalueella.
It therefore appears that the extinction of the exclusive right results either from the consent of the proprietor, given either expressly or impliedly, to goods being placed on the market within the EEA, or from their being placed on the market by the proprietor himself.
Näin ollen yksinoikeuden sammuminen on seurausta joko siitä, että tavaramerkin haltija antaa nimenomaisesti tai hiljaisesti suostumuksensa siihen, että tavarat saatetaan markkinoille Euroopan talousalueella, tai että hän itse saattaa tavarat markkinoille Euroopan talousalueella.
The consent of the proprietor or the placing of goods on the market within the EEA by the proprietor, which are tantamount to renunciation of his exclusive right, each constitute decisive factors in the extinction of that right.
Tavaramerkin haltijan antama suostumus tai se, että hän saattaa tavarat markkinoille Euroopan talousalueella, eli seikat, jotka vastaavat yksinoikeudesta luopumista, ovat siis kummatkin ratkaisevia tekijöitä tämän oikeuden sammumisen kannalta.
The referring court observes that, under German law, the exhaustion of the trade mark right constitutes a plea in defence for a third party against whom the trade mark proprietor brings an action, so that the conditions for such exhaustion must, as a rule, be proved by the third party who relies on it.
Kansallinen tuomioistuin esittää, että Saksan oikeuden mukaan kolmas, jota vastaan tavaramerkin haltija on nostanut kanteen, voi puolustuksekseen vedota tavaramerkkiin perustuvan oikeudensammumiseen, joten lähtökohtaisesti sammumiseen vetoavan kolmannen on näytettävä toteen sammumisedellytysten täyttyminen.
Such a rule of evidence is consistent with Community law and, in particular, with Articles 5 and 7 of the Directive.
Tällainen todistelusääntö on sopusoinnussa yhteisön oikeuden ja erityisesti direktiivin 5 ja 7 artiklan kanssa.
However, the requirements deriving from the protection of the free movement of goods enshrined, inter alia, in Articles 28 EC and 30 EC may mean that that rule of evidence needs to be qualified.
Tämän todistelusäännön muuttaminen voi kuitenkin olla tarpeen, jotta turvattaisiin tavaroiden vapaa liikkuvuus, josta määrätään erityisesti EY 28 ja EY 30 artiklassa.
Accordingly, where a third party against whom proceedings have been brought succeeds in establishing that there is a real risk of partitioning of national markets if he himself bears the burden of proving that the goods were placed on the market in the EEA by the proprietor of the trade mark or with his consent, it is for the proprietor of the trade mark to establish that the products were initially placed on the market outside the EEA by him or with his consent.
Tästä on siis seurattava, että kun kolmas, jota vastaan on nostettu kanne, onnistuu näyttämään toteen, että on olemassa todellinen vaara kansallisten markkinoiden eristämisestä, jos todistustaakka siitä, että tavaramerkin haltija tai hänen suostumuksellaan joku muu on saattanut tavarat markkinoille Euroopan
'A rule of evidence according to which exhaustion of the trade mark right constitutes a plea in defence for a third party against whom the trade mark proprietor brings an action, so that the existence of the conditions for such exhaustion must, as a rule, be proved by the third party who relies on it, is consistent with Community law and, in particular, with Articles 5 and 7 of First Council Directive 89/104/EEC of 21 December 1988 to approximate the laws of the Member States relating to node marks, as amended by the Agreement on the European Economic Area of 2 May 1992.
Todistelusääntö, jonka mukaan kolmas, jota vastaan tavaramerkin haltija on nostanut kanteen, voi puolustuksekseen vedota tavaramerkkiin perustuvan oikeuden sammumiseen, joten lähtökohtaisesti hänen on sammumiseen näin vedotessaan näytettävä toteen sa m m u m i se de U y t y s te n täyttyminen, on sopusoinnussa yhteisön oikeuden ja erityisesti jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21 päivänä joulukuuta 1998 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 89/104/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan talousalueesta 2 päivänä toukokuuta 1992 tehdyllä sopimuksella, 5 ja 7 artiklan kanssa.
Advocate General C. Stix-Hackl delivered her Opinion at the sitting of the Full Court on 18 June 2002.
Julkisasiamies C. Stix-Hackl on esittänyt ratkaisuehdotuksensa täysistunnossa 18 päivänä kesäkuuta 2002.
She proposed that the Court should answer as follows:
Julkisasiamies ehdotti, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa esitettyyn kysymykseen seuraavasti:
'Article 28 EC and Article 30 EC and Article 7(1) of First Council Directive 89/104/EEC of 21 December 1988 to approximate the laws of the Member States relating to trade marks are to be interpreted as in principle not precluding the application of national rules on the burden of proving exhaustion under Article 7 of Directive 89/104/EEC.
EY 28 ja EY 30 artiklaa sekä jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21 päivänä joulukuuta 1988 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 89/104/ETY 7 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että direktiivin 7 artiklassa tarkoitetun oikeuksien sammumisen edellytysten toteen näyttämistä koskevien kansallisten todistustaakkaa koskevien sääntöjen soveltaminen ei lähtökohtaisesti ole ristiriidassa niiden kanssa.
However, where this means that a trader against whom proceedings are brought on the basis of a trade mark for marketing original goods, and who claims that the trade-mark right has been exhausted within the meaning of Article 7 of Directive 89/104/EEC, has to plead and, if necessary, prove that the goods marketed by him have already been put on the market in the European Economic Area for the first time by the trade-mark owner himself or with his consent, it is necessary to ensure that such national rules
Mikäli tästä kuitenkin seuraa, että taloudellisen toimijan, joka on vastaajana tavaramerkillä varustettujen alkuperäistavaroiden myyntiä koskevassa asiassa ja joka vetoaa direktiivin 89/104/ETY 7 artiklassa tarkoitettuun tavaramerkkiin kuuluvien oikeuksien sammumiseen, on esitettävä ja mahdollisesti näytettävä toteen, että tavaramerkin haltija tai hänen suostumuksellaan joku muu on jo aikaisemmin saattanut hänen myymänsä tavarat ensimmäistä kertaa markkinoille ETA:ssa, on varmistettava, että tällaisilla kansallisilla oikeussäännöillä
- do not make it impossible for the defendant trader to prove exhaustion or so difficult that he is able to prove exhaustion only under unreasonable conditions, in particular by revealing his supply sources with the consequent risk of having them cut off.'
— ei anneta tavaramerkin haltijalle mahdollisuutta eristää kansallisia markkinoita ja edistää tällä tavoin jäsenvaltioiden välisten hintaerojen säilymistä
Preliminary ruling (Approximation of laws — Directives 84/450/EEC and 97/55/EC — Misleading advertising — Conditions for comparative advertising to be lawful) (Full Court)
Ennakkoratkaisu Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen — Direktiivit 84/450/ETY ja 97/55/EY Harhaanjohtava mainonta — Vertailevan mainonnan sallittavuuden edellytykset (täysistunto)
By order of 19 December 2000 the Oberster Gerichtshof (Supreme Court, Austria) referred to the Court for a preliminary ruling four questions on the interpretation of Council Directive 84/450/EEC of 10 September 1984.
Oberster Gerichtshof on esittänyt 19.12.2000 tekemällään päätöksellä yhteisöjen tuomioistuimelle neljä ennakkoratkaisukysymystä 10.9.1984 annetun neuvoston direktiivin 84/450/ETY tulkinnasta.
Pippig operates three specialist opticians' shops in Linz (Austria), in which it markets spectacles.
Pippigillä on kolme Linzissä (Itävalta) sijaitsevaa optiikka-alan erikoisliikettä, joissa se myy silmälaseja.
It obtains its supplies from around 60 different manufacturers and has a representative assortment of the collection of each of its suppliers.
Noin 60 eri valmistajaa toimittaa sille tavaraa ja sillä on edustava varasto kunkin sen toimittajan valikoimasta.
Hartlauer is a commercial company whose branches, spread throughout the whole of Austria, have optical shelves where the spectacles sold are, in the great majority of cases, of little-known brands and sold at low prices.
Hartlauer on yhtiö, jonka kaikkialle Itävaltaan sijoittautuneilla tytäryhtiöillä on optisen alan tuotteiden osastoja, joissa hyvin suurelta osin myydään vähän tunnettuja silmälasimerkkejä edulliseen hintaan.
As far as spectacles of better-known brands are concerned, Hartlauer is not supplied directly by the same suppliers as opticians, but obtains them outside normal distribution channels, particularly by parallel imports.
Tunnetumpia merkkejä olevia silmälaseja eivät toimita Hartlauerille suoraan samat toimittajat kuin optikoille, vaan tämä hankkii ne normaalien jakelukanavien ulkopuolelta erityisesti rinnakkaistuontina.
At the beginning of September 1997, Hartlauer circulated throughout the whole of Austria an advertising leaflet stating that 52 price comparisons for spectacles carried out over six years had shown a total price differential of ATS 204 777, or ATS 3 900 on average per pair of spectacles, between the prices charged by Hartlauer and those of traditional opticians.
Hartlauer jakoi syyskuussa 1997 koko Itävallan alueella mainosesitettä, jossa se väitti, että kuuden vuoden aikana toteutetut silmälasien 52 hintavertailua osoittivat yhteensä 204 777 Itävallan Sillingin (ATS) suuruisen eron eli keskimäärin 3 900 ATS:n suuruisen eron silmälasiparia kohti Hartlauerin ja perinteisten optikkojen laskuttamien hintojen välillä.
The leaflet claimed in particular that, for a clear Zeiss lens, opticians made a profit of 717%.
Esitteessä ilmoitettiin lisäksi, että optikkojen Zeiss-merkkisten kirkkaiden linssien myynnistä saama kate oli 717 prosenttia.
The advertising leaflet also contained a direct comparison between the price of ATS 5 785 charged by Pippig for Titanflex Eschenbach spectacles with Zeiss lenses and the price of ATS 2 000 charged by Hartlauer for spectacles of the same model but with lenses of the Optimed brand.
Esitteessä vertailtiin myös suoraan Pippigin Zeiss-merkkisillä linsseillä varustetuista Titanflex Eschenbach -silmälaseista perimää 5 785 ATS:n hintaa 2 000 ATS:n hintaan, jota Hartlauer peri samanmallisista silmälaseista, jotka oli varustettu Optimed-merkkisillä linsseillä.
That price comparison was also announced in advertisements on various Austrian radio and television channels, in which, by contrast with the advertising leaflet, it was not stated that the spectacles compared had lenses of different brands.
Tämä hintavertailu sisältyi myös muutamiin mainoksiin, joita esitettiin Itävallassa eri radio- ja televisiokanavilla, kuitenkin sillä erotuksella esitteeseen, että näissä mainoksissa ei täsmennetty, että vertailluissa silmälaseissa oli erimerkkiset linssit.
The television advertisements showed the shop front of the applicant in the main proceedings, with the sign 'Pippig'.
Televisiomainoksessa näytettiin myös pääasian kantajan liikehuoneiston julkisivu "Pippig"-tunnuksineen.
Pippig brought legal proceedings against Hartlauer and the successors of Franz Josef Hartlauer, demanding that Hartlauer refrain from all comparative advertising on price, on the grounds that such advertising was misleading and discrediting.
Pippig haastoi Hartlauerin ja Franz Josef Hartlauerin kuolinpesän oikeuteen ja vaati Hartlauerin velvoittamista pidättäytymään hintavertailuun perustuvasta mainonnasta, koska tällainen mainonta on harhaanjohtavaa ja Pippigiä vähättelevää.
It also sought damages against the defendants and the publication of the judgment at their expense.
Se vaati myös vastaajien velvoittamista suorittamaan vahingonkorvausta sekä tuomion julkaisemista vastaajien kustannuksella.
The first instance and appeal courts having accepted most, but not all, of Pippig's claims, the applicant and the defendants both brought an appeal for 'Revision' before the Oberster Gerichtshof.
Koska ensimmäisen asteen tuomioistuin ja muutoksenhakutuomioistuin hyväksyivät useimmat, mutta eivät kaikkia Pippigin vaatimuksia, sekä kantaja että vastaavat hakivat muutosta (Revision) Oberster Gerichtshofissa.
Taking the view that interpretation of Directive 84/450 was necessary in order to resolve the dispute before it, the Oberster Gerichtshof decided to stay the proceedings and refer a number of questions to the Court of Justice for a preliminary ruling.
Koska Oberster Gerichtshof katsoi, että direktiivin 84/450/ETY tulkinta on välttämätöntä sen käsiteltävänä olevan asian ratkaisemiseksi, se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksiä.
In its first question, the referring court asks, first, whether Article 7(2) of Directive 84/450 applies to all elements of the comparison, namely statements regarding the product offered by the advertiser, statements regarding the product offered by the competitor, and statements regarding the relationship between the two products, or whether it applies only to that latter element.
Kansallinen tuomioistuin haluaa ensimmäisellä kysymyksellään tietää ensinnäkin, sovelletaanko direktiivin 84/450/ETY 7 artiklan 2 kohtaa kaikkiin vertailun osatekijöihin eli mainostajan tarjousta koskeviin tietoihin, kilpailijan tarjousta koskeviin tietoihin ja näiden tarjousten välisiin suhteisiin vai ainoastaan viimeksi mainittuun osatekijään.
Second, it asks whether Article 3a(l)(a) of Directive 84/450 must be interpreted as allowing stricter, national, provisions on protection against misleading advertising to be applied to comparative advertising.
Se kysyy toiseksi, onko direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että sen mukaan vertailevaan mainontaan on sallittua soveltaa harhaanjohtavalta mainonnalta suojaavia ankarampia kansallisia säännöksiä.
Third, it asks whether Article 3a(l)(a) of Directive 84/450 should be interpreted as authorising the comparison of branded products with unbranded ones, where the names of the manufacturers are not indicated.
Se kysyy kolmanneksi, onko direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että sen mukaan merkkituotteiden ja muiden kuin merkkituotteiden vertailu on sallittua, kun valmistajien nimiä ei ole ilmoitettu.
The Community legislature having carried out only a minimal harmonisation of national rules on misleading advertising, Article 7(1) of Directive 84/450 allows Member States to apply stricter national provisions in that area, to ensure greater protection of consumers in particular.
Koska yhteisön lainsäätäjä on harhaanjohtavan mainonnan alalla toteuttanut jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistamisen vain vähimmäistason mukaisesti, direktiivin 84/450/ETY 7 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat soveltaa täällä alalla ankarampia kansallisia säännöksiä, joiden tarkoituksena on taata laajempi suoja muun muassa kuluttajille.
However, Article 7(2) of Directive 84/450 expressly provides that Article 7(1) does not apply to comparative advertising so far as the comparison is concerned.
Direktiivin 84/450/ETY 7 artiklan 2 kohdassa säädetään kuitenkin nimenomaisesti, että saman artiklan 1 kohtaa ei sovelleta vertailevaan mainontaan vertailun osalta.
Thus, the provisions of Directive 84/450 on the conditions for comparative advertising to be lawful on the one hand refer to Article 7(1), as regards the definition of misleading advertising (Article 3a(l)(a)) and, on the other hand, exclude the application of that same provision (Article 7(2)).
Direktiivin 84/450/ETY vertailevan mainonnan sallittavuuden edellytyksiä koskevat säännökset yhtäältä harhaanjohtavan mainonnan määritelmän osalta viittaavat 7 artiklan 1 kohtaan (3 a artiklan 1 kohdan a alakohta) ja toisaalta poissulkevat tämän saman säännöksen soveltamisen (7 artiklan 2 kohta).
Faced with that apparent textual contradiction, those provisions must be interpreted in such a way as to take account of the objectives of Directive 84/450 and in the light of the case-law of the Court according to which the conditions required of comparative advertising must be interpreted in the sense most favourable to it.
Kun otetaan huomioon tämä ilmeinen sanamuodon ristiriita, näitä säännöksiä on tulkittava ottaen huomioon direktiivin 84/450/ETY tarkoitus ja yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö, jonka mukaan vertailevalle mainonnalle asetettuja edellytyksiä on tulkittava tällaisen mainonnan kannalta kaikkein edullisimmalla tavalla.
Directive 84/450 carried out an exhaustive harmonisation of the conditions under which comparative advertising in Member States might be lawful.
Direktiivillä 84/450/ETY yhdenmukaistettiin kattavasti ne edellytykset, joiden nojalla vertaileva mainonta on sallittua jäsenvaltioissa.
Such a harmonisation implies by its nature that the lawfulness of comparative advertising throughout the Community is to be assessed solely in the light of the criteria laid down by the Community legislature.
Tällainen yhdenmukaistaminen merkitsee jo luonteensa vuoksi sitä, että vertailevan mainonnan sallittavuutta on koko yhteisössä arvioitava yksinomaan yhteisön lainsäätäjän vahvistamien arviointiperusteiden valossa.
Therefore, stricter national provisions on protection against misleading advertising cannot be applied to comparative advertising as regards the form and content of the comparison.
Näin ollen ankarampia kansallisia säännöksiä, jotka suojaavat harhaanjohtavalta mainonnalta, ei voida soveltaa vertailevaan mainontaan siltä osin kuin kysymys on vertailun muodosta ja sisällöstä.
In the context of comparative advertising, therefore, it is open to an advertiser to state the trade mark of a competitor.
Mainostajalla on mahdollisuus ilmoittaa kilpailijan tavaramerkki vertailevassa mainonnassa.