natgillin/translations-raw huggingface dataset:
For the 1991 tax year, it did the same with another of its subsidiaries that was involved in the real estate sector, Ampliare Srl, formed in November 1990, which resulted in a significant VAT credit being transferred to it.
Vuoden 1991 osalta se toimi samalla tavoin toisen, kiinteistöalalla toimivan tytäryhtiönsä Ampliare Srl:n, joka oli perustettu marraskuussa 1990, osalta, ja se siirsi tällä tavoin hyväkseen huomattavan arvonlisäverosaatavan.
The Milan VAT office took the view that Amplifin was not entitled to submit the contested declarations, since Article 2 of the 1979 Decree provides that, in order for the simplified VAT payment scheme to be applicable, the link between the parent company or body and the subsidiary company must have existed ‘from the beginning of the calendar year’ preceding the year in which the declaration was made.
Milanon arvonlisäverotoimisto katsoi, että Amplifinilla ei ollut lain nojalla oikeutta jättää riidanalaisia veroilmoituksia, koska vuonna 1979 annetun asetuksen 2 §:ssä säädetään sellaisten siteiden osalta, joiden nojalla on mahdollista soveltaa yksinkertaistettua arvonlisäveron maksamista koskevaa järjestelmää, että emoyksikön tai -yhtiön ja tytäryhtiön välisen sidoksen on oltava olemassa veroilmoitusta ”edeltävän kalenterivuoden alusta alkaen”.
It therefore issued notices of additional assessment for 1990 (in respect of the VAT debt of Ampliscientifica) and 1991 (in respect of the VAT credit of Ampliare Srl).
Se teki näin ollen oikaisupäätökset vuoden 1990 (Ampliscientifican alv-velka) ja vuoden 1991 (Ampliare Srl:n alv-saatava) osalta.
Ampliscientfica and Amplifin challenged those notices before the Commissione tribuatria provinciale di Milano (Provincial Tax Court, Milan), which granted their applications in separate judgments on 5 November 1996.
Ampliscientifica ja Amplifin valittivat näistä oikaisupäätöksistä Commissione tributaria provinciale di Milanon, joka hyväksyi niiden vaatimukset 5.11.1996 antamillaan kahdella erillisellä tuomiolla.
The Milan VAT office appealed before the Commissione tributaria della Lombardia (Tax Court, Lombardy), which granted its appeals by judgements of 31 May and 17 November 1999, taking the view that, under the 1979 Decree, Amplifin had failed to comply with the condition stipulating the period for which share capital must be held in subsidiary companies and was not at that time entitled to submit the contested declarations.
Milanon arvonlisäverotoimisto valitti asiassa Commissione tributaria della Lombardiaan, joka hyväksyi valituksen 31.5. ja 17.11.1999 päivätyllä tuomiolla ja katsoi vuonna 1979 annetun asetuksen perusteella, että Amplifin ei ollut täyttänyt tytäryhtiöiden osakkeiden omistukselle asetettua määräaikaa koskevaa edellytystä, joten sillä ei ollut vielä oikeutta jättää riidanalaisia ilmoituksia.
Ampliscientifica and Amplifin lodged appeals before the Corte Suprema di Cassazione, which decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Ampliscientifica ja Amplifin saattoivat asian Corte suprema di cassazioneen, joka päätti lykätä ratkaisun antamista ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
‘(1) Must the [second subparagraph] of Article 4(4) of the Sixth Directive … be construed as a rule that is insufficiently precise, with the effect that the Member States are permitted to apply the VAT scheme set out in that rule to specific situations involving economic, financial or legal links among different persons, or as a rule that is sufficiently precise and which, therefore, once a Member State has decided to adopt that scheme, requires provision to be made for it to be applied in all cases involving the links set out in that rule?
”1) Onko – – [kuudennen] direktiivin 4 artiklan 4 kohdan toista alakohtaa tulkittava siten, että se ei ole riittävän täsmällinen säännös ja että siinä annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus soveltaa siinä vahvistettua järjestelmää eri oikeussubjektien välisissä taloudellisia, rahoituksellisia ja oikeudellisia suhteita käsittävissä erityistapauksissa, vai onko sitä tulkittava niin, että se on riittävän täsmällinen säännös ja velvoittaa jäsenvaltion, joka on päättänyt ottaa käyttöön siinä tarkoitetun järjestelmän, säätämään sen soveltamisesta kaikissa tapauksissa, joissa on kyse tässä säännöksessä mainituista sidossuhteista?
(2) (i) Regardless of the reply to be given to the question (1), is the imposition of a temporal restriction — in the sense that the link must have existed for a significant period of time — as a precondition for the application of the scheme, where the persons concerned are not permitted to demonstrate that there is a valid economic reason for the link being forged, disproportionate in relation to the objectives of the directive and to the need for compliance with the principle prohibiting the abuse of rights? (ii) Is that legislation to be regarded in any event as contrary to the principle of the neutrality of VAT?’
2) Edelliseen kysymykseen annettavasta vastauksesta riippumatta, onko sellaisen ajallisen rajoituksen asettaminen, joka edellyttää tällaisen sidoksen olleen olemassa huomattavan ajanjakson, jotta järjestelmää voitaisiin soveltaa, ilman että asianomaiset oikeussubjektit saisivat esittää näytön hyväksyttävistä taloudellisista syistä kyseisen sidossuhteen perustamiselle, suhteeton keino direktiivillä tavoiteltuihin päämääriin ja oikeuden väärinkäytön kiellon periaatteen noudattamiseen nähden, ja onko tätä sääntelyä pidettävä lisäksi arvonlisäveron neutraalisuuden periaatteen vastaisena?”
The first question is based on the premiss that the 1979 Decree, under which the reminders for VAT non-payment at issue in the main proceedings were issued, constitutes an implementation of the authority conferred on all Member States by the second subparagraph of Article 4(4) of the Sixth Directive to treat as a single taxable person for VAT purposes different persons who are established in the territory of the country but are legally independent where those persons are closely bound to one another by financial, economic and organisational links.
Ensimmäinen kysymys perustuu oletukseen, jonka mukaan vuonna 1979 annetulla asetuksella, jonka perusteella pääasian kohteena olevat arvonlisäveron oikaisupäätökset on tehty, pannaan täytäntöön kuudennen direktiivin 4 artiklan 4 kohdan toisessa alakohdassa kaikille jäsenvaltioille tunnustettu mahdollisuus käsitellä yhtenä verovelvollisena sellaisia maan alueelle sijoittautuneita henkilöitä, jotka ovat oikeudellisesti itsenäisiä mutta joilla on läheiset rahoitukselliset, taloudelliset ja hallinnolliset suhteet toisiinsa.
In other words, the 1979 Decree is, at least in part, a measure transposing the second subparagraph of Article 4(4) of the Sixth Directive.
Toisin sanoen vuonna 1979 annettu asetus on tämän oletuksen mukaan, ainakin osittain, kuudennen direktiivin 4 artiklan 4 kohdan toisen alakohdan täytäntöönpanotoimi.
It should be noted, first of all, as the very wording of that provision makes clear, that it can be implemented only after the Advisory Committee on VAT has been consulted.
Tämän osalta on korostettava ensinnäkin, että kuten tämän säännöksen sanamuodosta käy ilmi, sitä voidaan soveltaa vasta, kun neuvoaantavaa arvonlisäverokomiteaa on kuultu.
However, it is not disputed that, in the case of the 1979 Decree, the Italian Republic did not consult that committee.
On selvää, että Italian tasavalta ei ole toteuttanut tällaista kuulemista vuonna 1979 annetun asetuksen osalta.
It is to be observed, secondly, that the effect of implementing the scheme established in the second subparagraph of Article 4(4) of the Sixth Directive is that national legislation adopted on the basis of that provision allows persons, in particular companies, which are bound to one another by financial, economic and organisational links no longer to be treated as separate taxable persons for the purposes of VAT but to be treated as a single taxable person.
Toiseksi on huomautettava, että kuudennen direktiivin 4 artiklan 4 kohdan toisessa alakohdassa säädetyn järjestelmän täytäntöönpano edellyttää, että tämän säännöksen perusteella annetussa kansallisessa lainsäädännössä mahdollistetaan se, että sellaisia henkilöitä ja erityisesti yhtiöitä, joilla on läheiset rahoitukselliset, taloudelliset ja hallinnolliset suhteet toisiinsa, lakataan käsittelemästä arvonlisäveron osalta erillisinä verovelvollisina ja niitä käsitellään yhtenä verovelvollisena.
Thus, where that provision is implemented by a Member State, the closely linked person or persons within the meaning of that
Näin ollen kun jäsenvaltio soveltaa kyseistä säännöstä, tässä säännöksessä tarkoitetulla tavalla alisteisuussuhteessa olevia henkilöitä ei voida käsitellä kuudennen direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuina erillisinä verovelvollisina (ks. tämän osalta asia C-355/06,
JUDGMENT OF 22. 5.
TUOMIO 22.5.2008 – ASIA C-162/07 van der Steen, tuomio 18.10.2007, Kok. 2007, s. I-8863, 20 kohta).
It follows that treatment as a single taxable person precludes persons who are thus closely linked from continuing to submit VAT declarations separately and from continuing to be identified, within and outside their group, as individual taxable persons, since the single taxable person alone is authorised to submit such declarations.
Tästä seuraa, että käsittely yhtenä verovelvollisena estää sen, että kyseiset alisteisuussuhteessa olevat henkilöt voisivat jatkossa antaa erikseen arvonlisäveroilmoitukset, ja sen, että niitä voitaisiin käsitellä konsernin sisällä tai ulkopuolella erillisinä verovelvollisina, koska vain kyseisellä verovelvollisryhmällä on oikeus antaa kyseiset veroilmoitukset.
The second subparagraph of Article 4(4) of the Sixth Directive therefore necessarily requires, where that provision is implemented by a Member State, the national implementing legislation to provide that the taxable person is a single taxable person and that a single VAT number be allocated to the group.
Kuudennen direktiivin 4 artiklan 4 kohdan toisessa alakohdassa edellytetään näin ollen välttämättä, että kun jäsenvaltio soveltaa sitä, kansallisessa täytäntöönpanoa koskevassa lainsäädännössä on huolehdittava, että verovelvollisia on vain yksi ja että konsernille myönnetään vain yksi arvonlisäverotunniste.
The fact that express reference was made in the Sixth Directive to an individual VAT identification number only after the introduction of Article 28h of that directive, which forms the basis of the new Article 22(1)(c) to (e) of the directive, by Council Directive 91/680/EEC of 16 December 1991 (OJ 1991 L 376, p.
Tämän osalta on todettava, että sillä seikalla, että kuudennessa direktiivissä on nimenomaisesti mainittu erillinen arvonlisäverotunniste vasta kyseisen direktiivin 28 h artiklaa – jossa on säädetty tämän direktiivin uusista 22 artiklan 1 kohdan c–e alakohdasta – annettaessa 16.12.1991 annetulla neuvoston direktiivillä 91/680/ETY (EYVL L 376, s.
1), namely after the tax years in question in the main proceedings, can have no bearing on the foregoing consideration, since the use of such a number is dictated by the need, both for the economic operators and the tax authorities of the Member States, to identify with a degree of certainty those effecting transactions subject to VAT.
1) eli pääasian kyseessä olevien verovuosien jälkeen, ei voi olla merkitystä edellä esitettyyn toteamukseen, koska tällaisen tunnisteen käyttö johtuu sekä taloudellisten toimijoiden että jäsenvaltioiden veroviranomaisten tarpeesta voida tunnistaa varmuudella arvonlisäverollisten toimien toteuttajat.
The clarifications brought about by Article 28h thus simply confirm a pre-existing rule that is integral to the proper functioning of the common system of VAT.
Näin ollen tästä 28 h artiklasta seuraavat täsmennykset vain vahvistavat jo olemassa olleen säännön, joka liittyy luonnostaan yhteisen arvonlisäverojärjestelmän asianmukaiseen toimintaan.
The transposition of the second subparagraph of Article 4(4) of the Sixth Directive must therefore be distinguished from the setting up of a mechanism to simplify VAT declarations and payments which enables, inter alia, companies within the same group to remain separate taxable persons, even where VAT may be consolidated in the accounts of the parent company.
Kuudennen direktiivin 4 artiklan 4 kohdan toisen alakohdan täytäntöönpano on näin ollen erotettava yksinkertaistetusta arvonlisäveron suoritus- ja ilmoituksentekomenettelystä, jossa sallitaan muun muassa samaan konserniin kuuluvien yhtiöiden säilyvän erillisinä verovelvollisina, vaikka arvonlisävero voidaan konsolidoida emoyhtiön kirjanpitoon.
It is in the light of those considerations and of the view expressed by the Italian Government at the hearing and in its letter of 24 July 2003 to the Commission in the context of infringement proceeding No 2002/5456 that the 1979 Decree does not constitute a measure transposing the second subparagraph of Article 4(4) of the Sixth Directive that the Corte Suprema di Cassazione must determine whether the national legislation applicable to the contested declarations satisfies the criteria referred to at paragraphs 19 and 20 above. It must be stressed that, should that be the case, such legislation would have been adopted in breach of the procedural requirement laid down in the second subparagraph of Article 4(4) of the Sixth Directive, namely consultation of the Advisory Committee on VAT.
Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen on ratkaistava näiden toteamusten sekä Italian hallituksen istunnossa samoin kuin kilpailusääntöjen rikkomista koskevan menettelyn nro 2002/5456 yhteydessä komissiolle 24.7.2003 osoittamassaan kirjeessä ilmaiseman näkemyksen perusteella, jonka mukaan vuonna 1979 annettu asetus ei ole kuudennen direktiivin 4 artiklan 4 kohdan toisen alakohdan täytäntöönpanotoimi, täyttääkö riidanalaisiin veroilmoituksiin sovellettava kansallinen lainsäädäntö tämän tuomion 19 ja 20 kohdassa selostetut edellytykset, kun otetaan erityisesti huomioon, että mikäli näin olisi, kyseessä olisi kuudennen direktiivin 4 artiklan 4 kohdan toisessa alakohdassa asetetun menettelyä koskevan edellytyksen eli neuvoaantavan arvonlisäverokomitean kuulemista koskevan edellytyksen vastaisesti toteutettu täytäntöönpano.
The answer to the first question must therefore be that the second subparagraph of Article 4(4) of the Sixth Directive is a provision which, in order to be implemented by a Member State, requires prior consultation by that State of the Advisory Committee on VAT and the adoption of national legislation authorising persons, in particular companies, established in the territory of the country who, while legally independent, are closely bound to one another by financial, economic and organisational links, no longer to be treated as separate taxable persons for the purposes of VAT in order to be treated as a single taxable person to whom a single VAT identification number is allocated and, accordingly, the sole person entitled to submit VAT declarations.
Näin ollen ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että kuudennen direktiivin 4 artiklan 4 kohdan toinen alakohta on säännös, jonka soveltamisen edellytyksenä on, että jäsenvaltio kuulee etukäteen neuvoaantavaa arvonlisäverokomiteaa ja antaa kansallista lainsäädäntöä, jossa mahdollistetaan se, että sellaisia maan alueelle sijoittautuneita henkilöitä ja erityisesti yhtiöitä, jotka ovat oikeudellisesti itsenäisiä mutta joilla on läheiset rahoitukselliset, taloudelliset ja hallinnolliset suhteet toisiinsa, voidaan lakata käsittelemästä arvonlisäveron osalta erillisinä verovelvollisina ja niitä näin käsitellään yhtenä verovelvollisena, jolle yksin voidaan myöntää erillinen arvonlisäverotunniste ja jolla on tämän seurauksena yksin oikeus antaa arvonlisäveroilmoitukset.
It is for the national court to determine whether national legislation, such as that at issue in the main proceedings, satisfies those criteria, subject to the qualification that, where there has been no prior consultation of the Advisory Committee on VAT, national legislation which meets those criteria constitutes legislation adopted in breach of the procedural requirement laid down in the second subparagraph of Article 4(4) of the Sixth Directive.
Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on selvittää, täyttääkö pääasian kohteena olevan kaltainen kansallinen lainsäädäntö nämä edellytykset, erityisesti kun otetaan huomioon, että jos neuvoaantavaa arvonlisäverokomiteaa ei ole kuultu, kansallisella lainsäädännöllä, joka täyttää nämä edellytykset, olisi toteutettu täytäntöönpano kuudennen direktiivin 4 artiklan 4 kohdan toisessa alakohdassa asetetun menettelyä koskevan edellytyksen vastaisesti.
In essence, the second question concerns whether the temporal restriction imposed by the 1979 Decree in order for a parent company or body to be able to make VAT
Toinen kysymys koskee pääasiallisesti sitä, loukataanko vuonna 1979 annetussa asetuksessa säädetyllä ajallisella rajoituksella, joka on edellytyksenä sille, että
In order to qualify for that provision, the parent company or body must have held more than 50% of the share capital or stock of the persons with whom it is closely linked, such as subsidiary companies, since at least the beginning of the calendar year preceding that in which the declaration is made.
Tämän menettelyn soveltamisen edellytyksenä on, että emoyksikön tai -yhtiön on täytynyt omistaa niihin alisteisuussuhteessa olevien henkilöiden, esimerkiksi tytäryhtiöidensä, osakkeista tai osuuksista yli 50 prosenttia viimeistään veroilmoitusta edeltävän kalenterivuoden alusta alkaen.
As regards, first, the principle of fiscal neutrality, it is a fundamental principle of the common system of VAT (see, inter alia, Case C-454/98 Schmeink & Cofreth and Strobel [2000] ECR I-6973, paragraph 59) which precludes, on the one hand, treating similar goods, which are thus in competition with each other, differently for VAT purposes (Case C-283/95 Fischer [1998] ECR I-3369, paragraphs 21 and 27, and Case C-481/98 Commission v France [2001] ECR I-3369, paragraph 22) and, on the other, treating similar economic transactions, which are therefore in competition with each other, differently for VAT purposes (Case C-109/02 Commission v Germany [2003] ECR I-12691, paragraph 20; Case C-382/02 Cimber Air [2004] ECR I-8379, paragraph 24; and Case C-97/06 Navicon [2007] ECR I-8755. paragraph 21). 26
Ensinnäkin verotuksen neutraalisuuden periaatteesta on muistettava, että se on yhteisen arvonlisäverojärjestelmän perusperiaate (ks. erityisesti asia C-454/98, Schmeink & Cofreth ja Strobel, tuomio 19.9.2000, Kok. 2000, s. I-6973, 59 kohta), jonka vastaista on yhtäältä se, että keskenään samankaltaisia ja näin ollen kilpailevia tavaroita kohdellaan arvonlisäverotuksessa eri tavalla (asia C-283/95, Fischer, tuomio 11.6.1998, Kok. 1998, s. I-3369, 21 ja 27 kohta ja asia C-481/98, komissio v. Ranska, tuomio 3.5.2001, Kok. 2001, s. I-3369, 22 kohta), ja toisaalta se, että keskenään samankaltaisia ja näin ollen kilpailevia liiketoimia kohdellaan arvonlisäverotuksessa eri tavalla (asia C-109/02, komissio v. Saksa, tuomio 23.10.2003, Kok. 2003, s. I-12691, 20 kohta; asia C-382/02, Cimber Air, tuomio 16.9.2004, Kok. 2004, s. I-8379, 24 kohta ja asia C-97/06, Navicon, tuomio 18.10.2007, Kok. 2007, s. I-8755, 21 kohta). 26
National legislation which simply treats taxable persons wishing to opt for a mechanism to simplify VAT declarations and payments differently according to whether the persons in question have had a link established by a specific holding in the capital of a subsidiary for a longer or shorter period than that referred to at paragraph 24 above applies to all economic operators equally, regardless of whether they are competing with each other in connection with their operations or their goods.
Kansallista lainsäädäntöä, jossa rajoitutaan kohtelemaan eri tavalla sellaisia verovelvollisia, jotka haluavat, että niihin sovelletaan yksinkertaistettua arvonlisäveron suoritus- ja ilmoituksentekomenettelyä, sen mukaan, onko kyseisten henkilöiden välillä yhtiöpääoman osalta täsmällinen sidossuhde, joka on kestänyt tämän tuomion 24 kohdassa säädettyä aikaa enemmän tai vähemmän, sovelletaan kuitenkin kaikkiin taloudellisiin toimijoihin samalla tavalla siitä riippumatta, kilpailevatko ne keskenään liiketoimiensa tai tuotteidensa osalta.
The principle of fiscal neutrality does not preclude such legislation, which makes a distinction that is objectively justified in order that the economic reality underlying a legal transaction may be established so that recourse may be had to simplified VAT declaration and
Verotuksen neutraalisuuden periaate ei ole esteenä tällaiselle lainsäädännölle, jossa säädetään erilaisesta kohtelusta, joka on objektiivisesti perusteltavissa sen oikeustoimen taloudellisen todellisuuspohjan selvittämiseksi, jonka nojalla arvonlisäveron yksinkertaistettuja suoritus- ja ilmoituksentekotapoja voidaan soveltaa.
AMPLISCIENTIFICA AND AMPLIFIN payment procedures. As was observed at paragraph 22 above, it is for the referring court to determine whether the national legislation applicable to the contested declarations constitutes such a provision.
AMPLISCIENTIFICA JA AMPLIFIN riidanalaisiin veroilmoituksiin sovellettava kansallinen lainsäädäntö tällainen toimenpide.
Moreover, preventing possible tax evasion, avoidance and abuse is an objective recognised and encouraged by the Sixth Directive (Halifax, paragraph 71).
Lisäksi on korostettava, että mahdollisten veropetosten, veronkierron ja väärinkäytösten estäminen on päämäärä, joka on kuudennessa direktiivissä tunnustettu ja johon siinä rohkaistaan (em. asia Halifax ym., tuomion 71 kohta).
Clearly, national legislation, such as that at issue in the main proceedings, which requires economic operators to demonstrate, by means of a certain continuity in their activities and operations, that recourse to a mechanism to simplify VAT declarations and payments is not simply motivated by the intention to obtain a tax advantage, inter alia by entering a VAT debit or credit in the accounts of the parent company
Tämän osalta on todettava, että pääasian kohteena olevan kaltaisella kansallisella lainsäädännöllä, jossa edellytetään, että taloudellisten toimijoiden on osoitettava toimintansa ja liiketoimiensa tietyllä jatkuvuudella, että arvonlisäveron yksinkertaistetun suoritus- ja ilmoituksentekomenettelyn käyttöä ei ole toteutettu yksinomaan veroetuuden saamiseksi erityisesti siten, että emoyksikön tai -yhtiön kirjanpitoon siirretään arvonlisäverovelka, jolloin sen verotettavat tulot pienenevät, tai
Lastly, as regards the principle of proportionality, national legislation which, in the same way as the 1979 Decree, lays down a timelimit of between one and two years in order for taxpayers to be able to make VAT declarations and payments in accordance with simplified procedures is, in the light of the objective of combating tax evasion and bogus legal arrangements, consistent with the principle of proportionality.
Lopuksi suhteellisuusperiaatteen osalta on todettava, että kansallinen lainsäädäntö, jossa, kuten vuonna 1979 annetussa asetuksessa, asetetaan määräaika, joka on pituudeltaan yhdestä kahteen vuotta ja jonka noudattaminen on edellytyksenä sille, että verovelvolliset voivat tehdä arvonlisäveroilmoituksen ja suorittaa veron yksinkertaistettujen sääntöjen mukaisesti, on, kun otetaan huomioon petosten ja täysin keinotekoisten oikeudellisten järjestelyjen estämistä koskeva tavoite, suhteellisuusperiaatteen mukainen.
Conversely, if no timelimit had been imposed, the effect might have been to permit individual operations to be carried out justifying the ad hoc formation of legal structures.
Tämän osalta on todettava, että tällaisen määräajan puuttuessa olisi päinvastoin saattanut olla mahdollista toteuttaa sellaisia yksittäisiä toimia, joilla voitaisiin perustella tätä tarkoitusta varten toteutettu tietty oikeudellinen järjestely.