natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the disputes in the main proceedings Mr Van Calster, Mr Cleeren and Openbaar Slachthuis are seeking reimbursement of part of the charges on the ground that they were levied contrary to Community law.
Pääasioissa Van Calster ja Cleeren sekä Openbaar Slachthuis vaativat palauttamaan osan näistä maksuista sillä perusteella, että ne on peritty yhteisön oikeuden vastaisesti.
Those charges were levied both in respect of national animals and animal products and in respect of imported animals and animal products.
Kyseisiä maksuja on vaadittu sekä kotimaisista eläimistä ja eläintuotteista että maahan tuoduista eläimistä ja eläintuotteista.
Since the last sentence of Article 14 of the 1998 Law establishes a reimbursement scheme for charges levied on imported animals and animal products, the disputes in the main proceedings relate only to the charges levied on national animals or animal products.
Ottaen huomioon, että vuoden 1998 lain 14 §:n viimeisessä virkkeessä säädetään maasta viedyistä eläimistä ja eläintuotteista perittyjen maksujen palauttamista koskevasta järjestelmästä, pääasioissa rajoitutaan kotimaisista eläimistä ja eläintuotteista perittyihin maksuihin.
The decisions handed down by the national courts at first instance upheld the actions of Mr Van Calster and Mr Cleeren and of Openbaar Slachthuis.
Kansalliset tuomioistuimet, joiden käsiteltäväksi asiat oli saatettu ensimmäisenä oikeusasteena, hyväksyivät tekemillään päätöksillä Van Calsterin ja Cleerenin sekä Openbaar Slachthuisin kanteet.
However, the Belgian State has appealed against those decisions to the referring court
Belgian valtio kuitenkin valitti kyseisistä päätöksistä ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen.
In answer to Mr Van Calster, Mr Cleeren and Openbaar Slachthuis, the Belgian State has relied on the second paragraph of Article 17 of the 1998 Law.
Belgian valtio vetosi vuoden 1998 lain 17 §:n toiseen momenttiin Van Calsterin ja Cleerenin sekä Openbaar Slachthuisin esittämiä vaatimuksia vastaan.
It has submitted that, pursuant to that provision, sums owed in respect of the repayment of charges paid under the 1987 regime are offset against charges due retroactively under the 1998 regime.
Se esitti, että kyseisen säännöksen nojalla saatavat, jotka perustuvat vuoden 1987 järjestelmän mukaisesti suoritettujen maksujen palauttamiseen, ja maksut, jotka suoritetaan taannehtivasti vuoden 1998 järjestelmän nojalla, kuitataan keskenään.
However, Mr Van Calster, Mr Cleeren and Openbaar Slachthuis argue that the 1998 Law cannot constitute the basis for a retroactive charge.
Van Calster ja Cleeren sekä Openbaar Slachthuis väittivät kuitenkin, että vuoden 1998 laki ei voi olla perustana taannehtivalle verotukselle.
They rely, inter alia, on the argument that Community law precludes such a charge from being imposed retroactively.
Tässä tarkoituksessa ne vetosivat muun muassa argumenttiin, jonka mukaan tällainen taannehtivuus on yhteisön oikeuden vastaista.
In those circumstances, the referring court, taking the view that the outcome of the disputes pending before it requires an interpretation of certain Community rules, decided to stay proceedings and to refer several questions to the Court for a preliminary ruling.
Koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on tässä yhteydessä katsonut, että sen käsiteltävinä olevien oikeusriitojen ratkaisemiseksi on tulkittava tiettyjä yhteisön oikeuden sääntöjä, se on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle useita ennakkoratkaisukysymyksiä.
The first question in Cases C-261/01 and C-262/01
Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys asioissa C-261/01 ja C-262/01
By its first question in Cases C-261/01 and C-262/01 the national court is asking essentially whether Article 93(3) of the Treaty must be interpreted as precluding, in circumstances such as those in the main proceedings, the levying of charges which finance an aid scheme that has been declared compatible with the common market by a Commission decision, where those charges are imposed retroactively.
Asioissa C-261/01 ja C-262/01 esittämällään ensimmäisellä kysymyksellä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohtaa tulkittava niin, että siinä kielletään pääasioissa kyseessä olevien kaltaisissa olosuhteissa sellaisten maksujen periminen, joilla rahoitetaan tukijärjestelmää, joka on komission päätöksellä todettu yhteismarkkinoille soveltuvaksi, jos mainitut maksut peritään taannehtivasti.
The 1998 Law imposes charges with effect retroactively to 1 January 1988.
Vuoden 1998 laissa säädetään maksuista, jotka ovat vaikutukseltaan taannehtivia 1.1.1988 lukien.
Part of the charges provided for by the 1998 Law is therefore imposed in respect of a period which predates the 1996 Decision.
Osa vuoden 1998 lailla säädetyistä maksuista on näin ollen peritty vuoden 1996 päätöstä edeltävältä ajanjaksolta.
Accordingly, inasmuch as the 1998 Law imposes charges with retroactive effect in regard to the period from 1 January 1988 to 8 August 1996, it is illegal owing to the failure to observe the requirement for notification prior to putting the aid scheme into effect.
Näin ollen sikäli kuin vuoden 1998 laissa säädetään vaikutukseltaan taannehtivista maksuista 1.1.1988 ja 8.8.1996 väliseksi ajanjaksoksi, kyseinen laki on lainvastainen sen vuoksi, että tältä osin ei ole noudatettu vaatimusta, jonka mukaan tukijärjestelmän toteuttamisesta on ilmoitettava etukäteen.
Those charges are therefore levied in breach of the last sentence of Article 93(3) of the Treaty.
Kyseiset maksut on siis peritty EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan viimeisen virkkeen vastaisesti.
Furthermore, the 1998 Law abolished the 1987 Law, which had not been notified to the Commission, and replaced the scheme of aid and charges established by the 1987 Law by a new, essentially identical, scheme with retroactive effect to 1 January 1988, the date of entry into force of the 1987 Law.
Lisäksi vuoden 1998 lailla kumottiin vuoden 1987 laki, josta ei ollut ilmoitettu komissiolle, ja korvattiin viimeksi mainitussa laissa säädetty tukia ja maksuja koskeva järjestelmä uudella pääosin samanlaisella järjestelmällä, jonka taannehtiva vaikutus ulottui 1.1.1988 saakka eli vuoden 1987 lain voimaantulopäivään.
As the Advocate General has observed in paragraph 14 of his Opinion, the aim of the Belgian legislature was thereby to remedy the consequences of the breach of the obligation to make prior notification of the aid established by the 1987 Law.
Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 14 kohdassa korostanut, Belgian lainsäätäjä halusi korjata siten seuraukset, jotka johtuivat vuoden 1987 laissa säädettyjen tukitoimenpiteiden ennalta ilmoittamista koskevan velvollisuuden rikkomisesta.
That legislative method cannot be considered compatible with the obligation to notify under Article 93(3) of the Treaty.
Tällaista lainsäädäntötekniikkaa ei voida pitää yhteensoveltuvana EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdassa määrätyn ilmoitusvelvollisuuden kanssa.
If it were upheld, the Member States could immediately put a plan for State aid into effect without notifying it to the Commission and the consequences of a failure to notify could be avoided by abolishing the measure and reintroducing it simultaneously with retroactive effect.
Jos se hyväksyttäisiin, jäsenvaltiot voisivat nimittäin toteuttaa valtiontukisuunnitelman välittömästi siitä ilmoittamatta ja seuraukset ilmoittamatta jättämisestä voitaisiin välttää kumoamalla tukitoimenpide ja ottamalla se samanaikaisesti uudelleen käyttöön taannehtivin vaikutuksin.
Moreover, the illegality of an aid measure, or of part of that measure, owing to infringement of the obligation to notify prior to its implementation is not affected by the fact that the measure has been held to be compatible with the common market by a final decision of the Commission.
On vielä korostettava, että tukitoimenpiteen tai tällaisen toimenpiteen osan lainvastaisuuteen, joka johtuu siitä, että velvollisuutta ilmoittaa tuesta ennen sen toteuttamista ei ole noudatettu, ei vaikuta se, että kyseinen toimenpide on todettu yhteismarkkinoille soveltuvaksi komission lopullisessa päätöksessä.
The second question in Case C-262/01
Toinen ennakkoratkaisukysymys asiassa C-262/01
By its second question in Case C-262/01 the national court asks essentially whether the 1996 Decision must be interpreted as approving the retroactive effect of the 1998 Law.
Kansallinen tuomioistuin tiedustelee asiassa C-262/01 esittämässään toisessa kysymyksessä, onko vuoden 1996 päätöstä tulkittava niin, että se sisältää vuoden 1998 lain taannehtivan vaikutuksen hyväksymisen.
It must be observed, first of all, that the 19% Decision does not refer to the fact that the 1998 Law imposes charges with retroactive effect.
On syytä lähtökohtaisesti korostaa, että vuoden 1996 päätöksessä ei mainita, että vuoden 1998 laissa säädetään vaikutukseltaan taannehtivista maksuista.
In any event, even if the Commission did examine the compatibility with the common market of the charges imposed with retroactive effect, it does not have competence to decide that an aid scheme put into effect contrary to Article 93(3) of the Treaty is legal.
Joka tapauksessa siinäkään tilanteessa, että komissio olisi arvioinut taannehtivasti perittävien maksujen soveltuvuutta yhteismarkkinoille, sillä ei ole toimivaltaa päättää, että EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan vastaisesti toteutettu tukijärjestelmä on laillinen.
Whilst assessment of the compatibility of aid measures with the common market falls within the exclusive competence of the Commission, subject to review by the Court, it is for the national courts to ensure that the rights of individuals are safeguarded where the obligation to give prior notification of State aids to the Commission pursuant to Article 93(3) of the Treaty is infringed.
Sen arvioiminen, ovatko tukitoimenpiteet yhteensopivia yhteismarkkinoiden kanssa, kuuluu komission yksinomaiseen toimivaltaan, jonka käyttämistä yhteisöjen tuomioistuin valvoo, kun taas kansalliset tuomioistuimet huolehtivat yksityisten oikeuksien suojaamisesta siinä tapauksessa, että EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdassa säädettyä velvoitetta ilmoittaa valtiontuista etukäteen komissiolle on rikottu.
Article 93(3) of the EC Treaty (now Article 88(3) EC) must be interpreted as precluding, in circumstances such as those in the main proceedings, the levying of charges which finance specifically an aid scheme that has been declared compatible with the common market by a Commission decision, in so far as those charges are imposed retroactively in respect of a period prior to the date of that decision.
EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohtaa (josta on tullut EY 88 artiklan 3 kohta) on tuikittava niin, että siinä kielletään pääasiassa kyseessä olevien kaltaisissa olosuhteissa sellaisten maksujen periminen, joilla rahoitetaan nimenomaan tukijärjestelmää, joka on komission päätöksellä todettu yhteismarkkinoille soveltuvaksi, sikäli kuin mainitut maksut peritään taannehtivasti kyseisen päätöksen tekopäivää edeltävältä ajanjaksolta.
The Commission Decision of 9 August 1996 relating to aid measure No N 366/96 does not approve the retroactive effect of the Law of 23 March 1998 on the establishment of a budgetary fund f or the health and quality of animals and animal products.'
Tuesta nro N 366/96 9.8.1996 tehdyllä komission päätöksellä ei ole hyväksytty eläinten ja eläintuotteiden terveydenja laadun edistämiseksiperustettavasta talousarviorahastosta 23.3.1998 annetun lain taannehtivaa vaikutusta.
He proposed that the Court should answer as follows:
Julkisasiamies ehdottaa, että Antwerpenin Hof van Beroepin kysymyksiin vastattaisiin seuraavasti:
'(1) Where a tax or charge is levied specifically for the purpose of financing an aid, and the aid is illegal for lack of notification to the Commission pursuant to Article 88(3) EC, national courts must order reimbursement of the amounts levied.
1) ' Mikäli vero kannetaan tai maksu peritään nimenomaan tukijärjestelmän rahoittamiseksi ja tuki on sääntöjenvastainen, koska sitä ei ole ilmoitettu komissiolle EY 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti, kansallisten tuomioistuinten on määrättävä kannettujen tai perittyjen määrien palauttamisesta.
That is so even where a Member State introduces new legislation, notified to the Commission, in which the Member State purports to ratify retrospectively the imposition of the tax or charge.
Tämä pätee myös silloin, kun jäsenvaltio antaa uuden lain, joka ilmoitetaan komissiolle ja jossa jäsenvaltio pyrkii taannehtivasti vahvistamaan maksun tai veron määräämisen.
(2) The decision of the Commission of 9 August 1996, concerning aid No 366/96, did not approve the charges financing the aid regime or their retroactive effect.
Tuesta nro 366/96 9 päivänä elokuuta 1996 tehdyllä komission päätöksellä ei ole hyväksytty tukijärjestelmää rahoittavia maksuja eikä niiden taannehtivaa vaikutusta.
(3) A natural or legal person is precluded from challenging before national courts a decision of the Commission declaring an aid regime compatible with the common market only when the decision is addressed to that person or is clearly of direct and individual concern to that person within the meaning of the fourth paragraph of Article 230 EC and he can therefore challenge that decision directly before the Court of First Instance.
Luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi riitauttaa komission päätöksen, jolla tukijärjestelmä on julistettu yhteismarkkinoille soveltuvaksi, kansallisissa tuomioistuimissa, paitsi silloin kun päätös on osoitettu kyseiselle henkilölle tai koskee kyseistä henkilöä suoraan ja erikseen EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla ja hän voi näin ollen riitauttaa päätöksen suoraan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.
It is not clear beyond doubt that persons liable to pay the charges which partly finance an aid regime authorised by a Commission decision have standing under the fourth paragraph of Article 230 EC to challenge that decision.
Ei ole selvää, että henkilöillä, joiden on suoritettava maksuja, joilla osittain rahoitetaan komission päätöksellä hyväksyttyä tukijärjestelmää, on EY 230 artiklan neljännen kohdan mukainen asiavaltuus riitauttaa kyseinen päätös.
(4) In the context of a procedure under Article 88(3) EC, the Commission does not have the power to authorise the method of financing an aid regime.
Komissiolla ei ole EY 88 artiklan 3 kohdan mukaisessa menettelyssä toimivaltaa hyväksyä tukijärjestelmän rahoitusmenetelmää.
Any decision to that effect would therefore be invalid.'
Tätä koskeva päätös olisi näin ollen pätemätön.
Joined Cases C-317/01 and C-369/01 Eran Abatay and Others, Nadi Sahin ν Bundesanstalt für Arbeit External relations
Yhdistetyt asiat C-317/01 ja C-369/01 Eran Abatay ym., Nadi Sabin ν. Bundesanstalt für Arbeit Ulkosuhteet
Preliminary ruling (EEC-Turkey Association — Interpretation of Article 41(1) of the Additional Protocol and Article 13 of Decision No 1/80 —Abolition of restrictions on the freedom of movement for workers, on the freedom of establishment and on the freedom to provide services — Standstill clauses — Direct effect — Scope — Legislation of a Member State requiring a work permit in the international road haulage sector) (Full Court)
Ennakkoratkaisu ETY:n ja Turkin välinen assosiaatio — Lisäpöytäkirjan 41 artiklan 1 kohdan ja assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 13 artiklan tulkinta — Työntekijöiden liikkumisvapauden, sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden rajoitusten poistaminen — Standstill-lausekkeet — Välitön oikeusvaikutus — Ulottuvuus — Jäsenvaltion lainsäädäntö, jossa edellytetään työlupaa kansainvälisen maanteiden tavaraliikenteen alalla (täysistunto)
By orders of 20 June and 2 August 2001, the Bundessozialgericht referred to the Court for a preliminary ruling several questions on the interpretation of Article 41(1) of the Additional Protocol signed at Brussels on 23 November 1970 and concluded, approved and confirmed on behalf of the Community by Council Regulation (EEC) No 2760/72 of 19 December 1972 and of Article 13 of Decision No 1/80 of 19 September 1980 on the development of the Association ('Decision No 1/80').
Bundessozialgericht on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 20.6.2001 ja 2.8.2001 tekemillään päätöksillä useita ennakkoratkaisukysymyksiä Brysselissä 23.11.1970 allekirjoitetun ja yhteisön puolesta 19.12.1972 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2760/72 tehdyn, hyväksytyn ja vahvistetun lisäpöytäkirjan 41 artiklan 1 kohdan ja assosiaation kehittämisestä 19.9.1980 tehdyn assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 (jäljempänä päätös N:o 1/80) 13 artiklan tulkinnasta.
The main proceedings and the questions referred
Pääasiat ja ennakkoratkaisukysymykset
Case C-317/01
Asia C-317/01
According to the order for reference Mr Abatay and Others are Turkish nationals residing in Turkey and working as drivers engaged mainly in international haulage.
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että Abatay ym. ovat Turkissa asuvia Turkin kansalaisia, jotka työskentelevät kuorma-autonkuljettajina lähinnä kansainvälisessä tavaraliikenteessä.
They are employed by Baqir Dis Tic. Ve Paz.
Heidän työnantajansa on Mersiniin (Turkki) sijoittautunut Baqir Dis Tic. Ve Paz.
Ltd St ('Baquir Dis'), established in Mersin, Turkey, which is a subsidiary of Baqir GmbH, a company with its registered office in Stuttgart, Germany.
Ltd St (jäljempänä Baqir Dis), joka on Stuttgartissa (Saksa) sijaitsevan Baqir GmbH -nimisen yhtiön tytäryhtiö.
Baqir Dis and Baqir GmbH import fruit and vegetables, mostly self-grown in Turkey, into Germany.
Baqir Dis ja Baqir GmbH kuljettavat Saksaan hedelmiä ja vihanneksia, joista suurin osa on peräisin niiden omilta Turkissa sijaitsevilta viljelmiltä.
The goods are transported from Turkey to Germany in lorries registered in Germany in the name of Baqir GmbH and driven by, among others, Mr Abatay and Others.
Tavarat kuljetetaan Turkista Saksaan kuorma-autoilla, jotka on rekisteröity Saksassa Baqir GmbH:n nimiin ja joita ajavat muun muassa Abatay ym.
The Bundesanstalt had issued a work permit valid until 30 September 1996 to each of those drivers.
Bundesanstalt oli myöntänyt kullekin kuorma-autonkuljettajalle työluvan, jonka viimeinen voimassaolopäivä oli 30.9.1996.
However, after that date, it refused to issue further permits.
Tämän voimassaolon päätyttyä se kuitenkin kieltäytyi myöntämästä heille uusia työlupia.
In proceedings brought by Mr Abatay and Others, the Sozialgericht Nuremberg (Germany) held, by judgments of 27 October 1998, that the plaintiffs did not require work permits.
Abatay ym. nostivat asiasta kanteen Sozialgericht Nürnbergissä (Saksa), joka päätti 27.10.1998 antamillaan tuomioilla, etteivät kantajat tarvinneet työlupia.
By judgment of 25 July 2000, the Bayerisches Landessozialgericht (Germany) dismissed the appeals brought by the Bundesanstalt against those judgments.
Bayerisches Landessozialgericht (Saksa) hylkäsi 25.7.2000 antamallaan tuomiolla valitukset, jotka Bundesanstalt oli tehnyt kyseisistä tuomioista.
According to that Court, the 'standstill' clause in Article 13 of Decision No 1/80 maintained the legal position obtaining when the activity of the Turkish drivers in Germany began and also covered the activity in that Member State of Turkish drivers forming part of the employment market mentioned in that article.
Tämä tuomioistuin katsoi, että päätöksen N:o 1/80 13 artiklaan sisältyvässä niin sanotussa standstilllausekkeessa pysytetään voimassa se oikeustila, joka oli voimassa silloin, kun turkkilaisten kuormaautonkuljettajien toiminta Saksassa alkoi, ja että kyseinen lauseke koskee myös sitä työtä, jota kyseisessä määräyksessä mainituilla työmarkkinoilla työskentelevät turkkilaiset autonkuljettajat tekevät tässä jäsenvaltiossa.
In support of the appeal on a point of law which it brought against the judgment of the Bayerisches Landessozialgericht, the Bundesanstalt argues that there is no provision laying down a 'standstill' clause comparable to that in Article 41(1) of the Additional Protocol for the benefit of workers. Article 13 of
Bundesanstalt väittää Bayerisches Landessozialgerichtin antamasta tuomiosta tekemänsä valituksen (Revision) tueksi, että työntekijöiden hyväksi ei ole voimassa mitään sellaista standstill-lauseketta, joka
Decision No 1/80 expressly relates only to Turkish workers who are already legally resident in the territory of a Member State and therefore does not apply in the present case.
Bundesanstalt väittää, että päätöksen N:o 1/80 13 artikla koskee sanamuotonsa mukaan ainoastaan niitä turkkilaisia työntekijöitä, jotka jo oleskelevat säännönmukaisesti jäsenvaltion alueella, ja että kyseistä artiklaa ei siis voida soveltaa käsiteltävänä olevaan asiaan.
Taking the view that, in the circumstances, the dispute turned on the interpretation of Community law, the 11th Chamber of the Bundessozialgericht decided to stay proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Bundessozialgerichtin yhdestoista jaosto katsoi tässä tilanteessa käsiteltävänään olevan asian ratkaisun riippuvan yhteisön oikeuden tulkinnasta ja päätti siksi lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
Is Article 13 of Decision No 1/80 ... to be interpreted as prohibiting a Member State of the Community from introducing national provisions which, in comparison with the position under national law on 1 December 1980, lay down new restrictions on access to the employment market for Turkish workers generally, or does the prohibition on introducing new restrictions under Article 13 of Decision No 1/80 relate only to the time when a worker is first legally resident and employed?
"1) Onko päätöksen N:o 1/80 13 artiklaa tulkittava siten, että siinä kielletään unionin jäsenvaltiota antamasta sellaisia kansallisia säännöksiä, joilla otetaan 1.12.1980 voimassa olleisiin oikeussääntöihin verrattuina yleisesti käyttöön uusia turkkilaisten työntekijöiden työhön pääsyä koskevan oikeuden rajoituksia, vai viitataanko päätöksen N:o 1/80 13 artiklassa tarkoitetulla uusien rajoitusten käyttöönoton kiellolla ainoastaan ajankohtaan, jolloin työntekijä ensimmäistä kertaa oleskelee ja työskentelee säännönmukaisesti kyseessä olevassa jäsenvaltiossa?
Is Article 13 of Decision No 1/80 ... also to be applied to workers employed in Turkey, who, as long-distance lorry drivers engaged in international haulage, regularly pass through a Member State of the Community without belonging to the legitimate labour force of that Member State?
Sovelletaanko päätöksen N:o 1/80 13 artiklaa myös sellaisiin Turkissa työskenteleviiq työntekijöihin, jotka ajavat kansainvälisessä tavaraliikenteessä työskentelevinä kuorma-autonkuljettajina säännöllisesti unionin jäsenvaltion läpi kuulumatta tämän jäsenvaltion laillisiin työmarkkinoihin?
Is Article 41(1) of the Additional Protocol... to be interpreted as meaning that
Onko lisäpöytäkirjan 41 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, a) että turkkilaisella työntekijällä on oikeus vedota kyseisen pöytäkirjan vastaisesti käyttöön otettuun palvelujen tarjoamisen vapauden rajoitukseen ja, mikäli tähän kysymykseen vastataan myöntävästi, b) että palvelujen tarjoamisen vapauteen kohdistuu uusi rajoitus myös silloin, kun unionin jäsenvaltio rajoittaa lisäpöytäkirjan voimaan tultua turkkilaisten työntekijöiden oikeutta päästä työmarkkinoille ja vaikeuttaa siten kyseiset työntekijät palkanneiden turkkilaisten yritysten osallistumista palvelujen vapaaseen liikkuvuuteen?"
Case C-369/01
Asia C-369/01
According to the order for reference, Mr Sahin, who was originally a Turkish citizen but who acquired German nationality in 1991, runs the transport undertaking Sahin Internationale Transporte, established in Göppingen (Germany).
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että Sahinilla, joka oli alun perin Turkin kansalainen mutta joka sai Saksan kansalaisuuden vuonna 1991, on kansainvälistä kuljetustoimintaa harjoittava yritys nimeltään Sahin Internationale Transporte, jonka kotipaikka on Göppingenissä (Saksa).