natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It is thus lawful for a Member State to restrict, by means of conditions related to the nationality or to the place of residence of the person concerned, the compensation granted to civilian victims of war or repression to persons who are regarded as showing a certain degree of connection to the society of that Member State.
Täten on perusteltua, että jäsenvaltio rajoittaa asianomaisen henkilön kansalaisuutta tai asuinpaikkaa koskevilla edellytyksillä sodan tai sortotoimien siviiliuhreille myönnettävää korvausta siten, että sitä myönnetään vain henkilöille, joiden katsotaan olevan tietyssä määrin sidoksissa tämän jäsenvaltion yhteiskuntaan.
However, while the restriction found in paragraph 33 of the present judgment is capable of being justified by objective considerations of public interest such as those mentioned in the previous paragraph, that restriction must also not be disproportionate in the light of the objective pursued.
Vaikka tämän tuomion 33 kohdassa tarkoitettu rajoitus saattaakin olla perusteltavissa edellisessä kohdassa mainittujen kaltaisilla yleisen edun mukaisilla objektiivisilla syillä, on rajoituksen oltava lisäksi oikeasuhteinen sillä tavoiteltuun päämäärään nähden.
First, as regards the condition of continued residence in national territory throughout the period of payment of the benefit which is considered a factor connecting civilian victims of war or repression to Polish society, it must be held that, although it is true that residence constitutes a criterion capable of showing that there is such a connection, the fact remains that, in circumstances such as those of the main proceedings, such a condition goes beyond what is necessary to achieve the objective pursued.
Siltä osin kuin ensimmäiseksi on kyse edellytyksestä, jonka mukaan edunsaajan on asuttava valtion alueella keskeytyksettä koko sen ajan, jolta kyseistä etuutta maksetaan, koska tämän asuinpaikan katsotaan osoittavan sodan tai sortotoimien siviiliuhrien sidosta puolalaiseen yhteiskuntaan, on todettava, että vaikka asuinpaikka on arviointiperuste, joka on omiaan tuomaan esiin tällaisen sidoksen, on kuitenkin siten, että pääasian kaltaisissa olosuhteissa tällainen edellytys ylittää sen, mikä on tarpeen tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi.
It is common ground that Ms Nerkowska has Polish nationality and lived in Poland for more than 20 years, during which time she studied and worked there.
On nimittäin selvää, että Nerkowska on Puolan kansalainen ja että hän asui Puolassa yli 20 vuotta, jona aikana hän opiskeli ja oli työssä siellä.
The fact that a person is a national of the Member State granting the benefit at issue in the main proceedings and lived in that State for more than 20 years studying and working may be sufficient to establish a connection between that State and the recipient of the benefit.
Se seikka, että henkilö on sen jäsenvaltion kansalainen, joka myöntää pääasiassa kyseessä olevan etuuden, ja että hän on asunut tässä maassa yli 20 vuotta opiskellen ja työskennellen, voi olla riittävä osoitus kyseisen valtion ja tämän etuuden saajan välisestä sidoksesta.
Secondly, as regards the argument that the residence condition is the sole means of verifying that the recipient of a disability pension continues to satisfy the conditions for the grant of that pension, it is sufficient to reply that it cannot be reasonably claimed that the objective pursued cannot be achieved by other means which, although less restrictive, are just as effective.
Siltä osin kuin toiseksi on kyse väitteestä, jonka mukaan asuinpaikkaa koskeva edellytys on ainoa keino tarkastaa, että työkyvyttömyyseläkkeen saaja täyttää edelleen sen myöntämiselle asetetut edellytykset, riittää, kun todetaan, ettei voida pätevästi väittää, että asetettua tavoitetta ei voida saavuttaa muilla, vähemmän rajoittavilla mutta yhtä tehokkailla keinoilla.
If medical or administrative checks make it necessary for the recipient of a benefit such as that at issue in the main proceedings to be in the territory of the Member State concerned, nothing precludes that Member State from requesting that the recipient go to that State for the purpose of undergoing such a check, including on pain of suspension of payment of the benefit if there is an unwarranted refusal on the part of the recipient.
Vaikka lääkärintarkastus tai hallinnollinen tarkastus edellyttää pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen etuuden saajan läsnäoloa kyseessä olevan jäsenvaltion alueella, mikään ei estä tätä jäsenvaltiota kehottamasta tätä edunsaajaa saapumaan tähän maahan tällaista tarkastusta varten, myös sillä uhalla, että etuuden maksaminen keskeytetään, jos mainittu edunsaaja kieltäytyy tästä perusteettomasti.
Consequently, a residence condition such as that at issue in the main proceedings goes beyond what is necessary to achieve the objective of verifying that the recipient of a benefit continues to satisfy the conditions for grant of the benefit and, therefore, it fails to comply with the principle of proportionality referred to in paragraphs 34 and 40 of this judgment.
Näin ollen pääasiassa kyseessä olevan kaltainen asuinpaikkaa koskeva edellytys ylittää sen, mikä on tarpeen sen tavoitteen saavuttamiseksi, jonka mukaan on tarkastettava, että etuuden saaja täyttää edelleen etuuden myöntämiselle asetetut edellytykset, eikä tämä edellytys ole näin ollen tämän tuomion 34 ja 40 kohdassa mainitun suhteellisuusperiaatteen mukainen.
In view of the foregoing considerations, the answer to the question referred must be that Article 18(1) EC is to be interpreted as precluding legislation of a Member State under which it refuses, generally and in all circumstances, to pay to its nationals a benefit granted to civilian victims of war or repression solely because they are not resident in the territory of that State throughout the period of payment of the benefit, but in the territory of another Member State.
Edellä esitetty huomioon ottaen esitettyyn kysymykseen on vastattava, että EY 18 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka nojalla tämä viimeksi mainittu kieltäytyy yleisesti ja kaikissa tilanteissa maksamasta omille kansalaisilleen etuutta, joka myönnetään sodan tai sortotoimien siviiliuhreille, vain siitä syystä, että he eivät asu koko sitä aikaa, jolta tätä etuutta maksetaan, tämän valtion alueella vaan toisen jäsenvaltion alueella.
Case C-162/07
Asia C-162/07
(Sixth VAT directive — Taxable persons — Second subparagraph of Article 4(4) — Parent companies and subsidiaries — Implementation by the Member State of the single taxable person scheme — Conditions — Consequences)
Kuudes arvonlisäverodirektiivi – Verovelvolliset – 4 artiklan 4 kohdan toinen alakohta – Emoyhtiöt ja tytäryhtiöt – Jäsenvaltion toteuttama järjestelmä, jossa henkilöitä käsitellään yhtenä verovelvollisena – Edellytykset – Seuraukset
Judgment of the Court (Third Chamber), 22 May 2008 . . . . . . . . . . . .
Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 22.5.2008 . . . . . . . .
Tax provisions — Harmonisation of laws — Turnover taxes — Common system of value added tax — Taxable persons
Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Verovelvolliset
(Council Directive 77/388, Art. 4(4), second subpara.)
(Neuvoston direktiivin 77/388 4 artiklan 4 kohdan toinen alakohta)
SUMMARY — CASE C-162/07
TIIVISTELMÄ – ASIA C-162/07
Tax provisions — Harmonisation of laws — Turnover taxes — Common system of value added tax — Mechanism to simplify declarations and payments of value added tax
Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Yksinkertaistettu arvonlisäveron suoritus­ ja ilmoituksentekomenettely
The principle of fiscal neutrality does not preclude national legislation which simply treats taxable persons wishing to opt for a mechanism to simplify value added tax declarations and payments differently according to whether the parent company or body has held more than 50% of the share capital or stock of the persons with whom it is linked since at least the beginning of the calendar year preceding that in which the declaration was made or, on the contrary, satisfies those conditions only after that date.
Verotuksen neutraalisuuden periaate ei ole esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa rajoitutaan kohtelemaan eri tavalla sellaisia verovelvollisia, jotka haluavat, että niihin sovelletaan yksinkertaistettua arvonlisäveron suoritus- ja ilmoituksentekomenettelyä, sen mukaan, omistaako emoyksikkö tai -yhtiö yli 50 prosenttia niihin alisteisuussuhteessa olevien henkilöiden osakkeista tai osakkuuksista viimeistään veroilmoitusta edeltävän kalenterivuoden alusta alkaen vai täyttääkö se päinvastoin nämä edellytykset vasta tuon päivän jälkeen.
Moreover, neither the principle prohibiting the abuse of rights nor the principle of proportionality precludes such legislation.
Myöskään oikeuden väärinkäytön kiellon periaate tai suhteellisuusperiaate eivät ole esteenä tällaiselle lainsäädännölle.
The second subparagraph of Article 4(4) of Sixth Directive 77/388 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes is a provision which, in order to be implemented by a Member State, requires prior consultation by that State of the Advisory Committee on value added tax and the adoption of national legislation authorising persons, in particular companies, established in the territory of the country who, while legally independent, are closely bound to one another by financial, economic and organisational links, no longer to be treated as separate taxable persons for the purposes of value added tax in order to be treated as a single taxable person to whom a single value added tax identification number is allocated and, accordingly, the sole person entitled to submit value added tax declarations.
Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 4 artiklan 4 kohdan toinen alakohta on säännös, jonka soveltamisen edellytyksenä on, että jäsenvaltio kuulee etukäteen neuvoaantavaa arvonlisäverokomiteaa ja antaa kansallista lainsäädäntöä, jossa mahdollistetaan se, että sellaisia maan alueelle sijoittautuneita henkilöitä ja erityisesti yhtiöitä, jotka ovat oikeudellisesti itsenäisiä mutta joilla on läheiset rahoitukselliset, taloudelliset ja hallinnolliset suhteet toisiinsa, voidaan lakata käsittelemästä arvonlisäveron osalta erillisinä verovelvollisina, jolloin niitä käsitellään yhtenä verovelvollisena, jolle yksin voidaan myöntää erillinen arvonlisäverotunniste ja jolla on tämän seurauksena yksin oikeus antaa arvonlisäveroilmoitukset.
Where there has been no prior consultation of the Advisory Committee on value added tax, national legislation which meets those criteria constitutes legislation adopted in breach of the procedural requirement laid down in the second subparagraph of Article 4(4) of Sixth Directive 77/388.
Jos neuvoaantavaa arvonlisäverokomiteaa ei ole kuultu, kansallisella lainsäädännöllä, joka täyttää nämä edellytykset, olisi toteutettu täytäntöönpano kuudennen direktiivin 77/388 4 artiklan 4 kohdan toisessa alakohdassa asetetun menettelyä koskevan edellytyksen vastaisesti.
In Case C-162/07,
22 päivänä toukokuuta 2008 *
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Corte Suprema di Cassazione (Italy), made by decision of 30 November 2006, received at the Court on 26 March 2007, in the proceedings
Asiassa C-162/07, jossa on kyse EY 234 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Corte suprema di cassazione (Italia) on esittänyt 30.11.2006 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 26.3.2007, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
— the Cypriot Government, by E. Syméonidou, acting as Agent,
– Kyproksen hallitus, asiamiehenään E. Syméonidou,
— the United Kingdom Government, by C. Gibbs, acting as Agent, and I. Hutton, Barrister,
– Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus, asiamiehenään C. Gibbs, avustajanaan barrister I. Hutton,
— the Commission of the European Communities, by A. Aresu and M. Afonso, acting as Agents, having decided, after hearing the Advocate General, to proceed to judgment without an Opinion,
– Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään A. Aresu ja M. Afonso, päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
AMPLISCIENTIFICA AND AMPLIFIN gives the following
AMPLISCIENTIFICA JA AMPLIFIN on antanut seuraavan tuomion
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of the second subparagraph of Article 4(4) of the Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment (OJ 1977 L 145, p.
Ennakkoratkaisupyyntö koskee jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL L 145, s.
1, the ‘Sixth Directive’).
1; jäljempänä kuudes direktiivi) 4 artiklan 4 kohdan toisen alakohdan tulkintaa.
The reference was made in proceedings between Ampliscientifica Srl (‘Ampliscientifica’) and Amplifin SpA (‘Amplifin’) on the one hand and the Ministero dell’Economia e delle Finanze (Ministry of Finance) and the Agenzia delle Entrate (Revenue Authority) on the other concerning an additional assessment to value added tax (‘VAT’) which was addressed to Amplifin in respect of the years 1990 and 1991.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa valittajina ovat Ampliscientifica Srl (jäljempänä Ampliscientifica) ja Amplifin SpA (jäljempänä Amplifin) ja niiden vastapuolina Ministero dell’Economia e delle Finanze ja Agenzia delle Entrate ja joka koskee Amplifinille osoitettua, vuosia 1990 ja 1991 koskevaa jälkiverotuspäätöstä.
Article 4(1) of the Sixth Directive provides as follows:
Kuudennen direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
‘“Taxable person” shall mean any person who independently carries out in any place any economic activity specified in paragraph 2, whatever the purpose or results of that activity.’
”’Verovelvollisella’ tarkoitetaan jokaista, joka itsenäisesti harjoittaa missä tahansa jotakin 2 kohdassa tarkoitettua taloudellista toimintaa, riippumatta tämän toiminnan tarkoituksesta tai tuloksesta.”
The second subparagraph of Article 4(4) of the Sixth Directive is worded as follows:
Kuudennen direktiivin 4 artiklan 4 kohdan toisessa alakohdassa säädetään seuraavaa:
‘Subject to the consultations provided for in Article 29, each Member State may treat as a single taxable person persons established in the territory of the country who, while legally independent, are closely bound to one another by financial, economic and organisational links.’
”Jollei 29 artiklassa tarkoitetuista neuvotteluista muuta johdu, jäsenvaltio voi käsitellä yhtenä verovelvollisena sellaisia maan alueelle sijoittautuneita henkilöitä, jotka ovat oikeudellisesti itsenäisiä mutta joilla on läheiset rahoitukselliset, taloudelliset ja hallinnolliset suhteet toisiinsa.”
Article 27(1) of the Sixth Directive provides as follows:
Kuudennen direktiivin 27 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
‘The Council, acting unanimously on a proposal from the Commission, may authorise any Member State to introduce special measures for derogation from the provisions of this Directive, in order to simplify the procedure for charging the tax or to prevent certain types of tax evasion or avoidance.
”Neuvosto voi yksimielisesti komission ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja veron kiertämisen estämiseksi.
Measures intended to simplify the procedure for charging the tax, except to a negligible extent, may not affect the amount of tax due at the final consumption stage.’
Veronkannon yksinkertaistamiseksi tarkoitetut toimenpiteet saavat vaikuttaa ainoastaan vähäisessä määrin lopullisessa kulutusvaiheessa kannettavan veron määrään.”
Article 29 of the Sixth Directive sets up an Advisory Committee on VAT.
Kuudennen direktiivin 29 artiklassa perustetaan neuvoa-antava arvonlisäverokomitea.
The Decree of the President of the Republic No 6337
Tasavallan presidentin asetus nro 633
The third paragraph of Article 73 of the Decree of the President of the Republic No 633 of 26 October 1972 establishing and regulating value added tax (ordinary
Arvonlisäveron käyttöön ottamisesta ja sääntelystä 26.10.1972 annetun tasavallan presidentin asetuksen nro 633 73 §:n kolmannessa momentissa (GURI nro 292,
AMPLISCIENTIFICA AND AMPLIFIN supplement to GURI No 292 of 11 November 1972), as amended by the Decree of the President of the Republic No 24 of 29 January 1979 (GURI No 30 of 31 January 1979), provides as follows:
Supplemento ordinario 11.11.1972), sellaisena kuin se on muutettuna 29.1.1979 annetulla tasavallan presidentin asetuksella nro 24 (GURI nro 30, 31.1.1979), säädetään seuraavaa:
‘The Minister of Finance shall have authority to issue decrees laying down appropriate rules which provide that declarations of subsidiary companies may be submitted by the parent company or body to the office for the place at which it is registered for tax purposes and that payments … may be made to that office of the total amount due by the parent company or body and by the subsidiary companies, net of any deductible excess.
”Valtiovarainministeriö voi asetuksella säätää tarkemmin yksityiskohdista, joiden mukaan tytäryhtiöiden arvonlisäveroilmoituksen voi tehdä emoyksikkö tai -yhtiö oman kotipaikkansa verotoimistoon, ja – – verot voidaan suorittaa tähän samaan toimistoon sen kokonaissumman osalta, jonka emoyksikkö tai -yhtiö ja tytäryhtiöt ovat velvolliset suorittamaan vähennyskelpoisten erien vähentämisen jälkeen.
The declarations, which are also to be signed by the parent company or body, must also be submitted to the offices for the places at which the subsidiary companies are registered for tax purposes, without prejudice to the other obligations and liabilities of those companies.
Arvonlisäveroilmoitukset, joissa on oltava myös emoyksikön tai -yhtiön allekirjoitus, on toimitettava myös tytäryhtiöiden kotipaikan verotoimistoille, tämän kuitenkaan rajoittamatta kyseisille yhtiöille kuuluvia muita velvoitteita ja vastuita.
A company shall be regarded as a subsidiary where over 50% of the shares or stock in that company has been held by another company since the beginning of the previous calendar year.’
Tytäryhtiöksi katsotaan yhtiö, jonka osakkeista tai osuuksista yli 50 prosenttia on toisen yhtiön omistuksessa edeltävän kalenterivuoden alusta alkaen.”
The Ministerial Decree of 13 December 1979
13.12.1979 annettu ministeriön asetus
The authority provided for in the third paragraph of Article 73 was implemented by the Ministerial Decree of 13 December 1979 adopting rules on value added tax relating to payments and declarations by subsidiary companies (GURI No 344 of 19 December 1979), as amended by the Ministerial Decree of 18 December 1989 (GURI No 301 of 28 December 1989 (‘the 1979 Decree’).
Kyseisen 73 §:n kolmannessa momentissa säädettyä valtuutusta käytettiin tytäryhtiöiden verosuorituksista ja veroilmoituksista arvonlisäveron alalla 13.12.1979 annetulla ministeriön asetuksella (GURI nro 344, 19.12.1979), sellaisena kuin se on muutettuna 18.12.1989 annetulla ministeriön asetuksella (GURI nro 301, 28.12.1989; jäljempänä vuonna 1979 annettu asetus).
The 1979 Decree organises and facilitates the manner in which payments and declarations can be made by parent companies and subsidiaries by enabling the parent company, to a certain extent, to act on behalf of its subsidiary company or companies.
Vuonna 1979 annetussa asetuksessa säännellään ja helpotetaan emo- ja tytäryhtiöiden veronsuoritus- ja veroilmoituksentekotapoja siten, että siinä mahdollistetaan emoyhtiön toimivan tietyissä rajoissa tytäryhtiöidensä nimissä.
Article 2 of the 1979 Decree states that ‘only … companies in which the parent company or body or other subsidiary of that company or body within the meaning of this article has held more than 50% of the share capital or stock since the beginning of the previous calendar year shall be regarded as subsidiary companies’.
Vuonna 1979 annetun asetuksen 2 §:n mukaan ”tytäryhtiöitä ovat ainoastaan sellaiset – – yhtiöt, joiden osakkeista tai osuuksista yli 50 prosenttia on edeltävän kalenterivuoden alusta alkaen tässä pykälässä tarkoitetun emoyksikön tai -yhtiön omistuksessa tai näiden toisen tytäryhtiön omistuksessa”.
Article 3 of the 1979 Decree states accordingly that the declaration of the parent company ’also to be signed by the representatives of the subsidiary company, must indicate … the VAT number of the subsidiary companies as well as the competent (VAT) office for each of them’.
Vuonna 1979 annetun asetuksen 3 §:ssä täsmennetään tämän osalta, että emoyhtiön veroilmoituksessa, ”jossa on oltava myös tytäryhtiön edustajien allekirjoitus, on ilmoitettava – – tytäryhtiöiden arvonlisäverotunniste sekä kunkin tytäryhtiön osalta toimivaltainen arvonlisäverotoimisto”.
The first paragraph of Article 5 of the 1979 Decree provides as follows:
Vuonna 1979 annetun asetuksen 5 §:n 1 momentissa puolestaan säädetään seuraavaa:
‘A parent company or body wishing to rely on this decree must also submit the annual declarations of its subsidiaries to the [VAT] office for the place at which it is registered for tax purposes.
”Emoyksikön tai -yhtiön, joka haluaa käyttää tässä asetuksessa säädettyä mahdollisuutta, on lisäksi toimitettava tytäryhtiöidensä vuotuiset veroilmoitukset kotipaikkansa arvonlisäverotoimistolle.
Those declarations, which are also to be signed by the representative of the parent company or body, must also be submitted, together with their annexes, by the subsidiary companies to the competent VAT office for each of them.
Tytäryhtiöiden on toimitettava nämä veroilmoitukset, joissa on myös emoyksikön tai -yhtiön allekirjoitus, liitteineen kunkin tytäryhtiön osalta toimivaltaiseen arvonlisäverotoimistoon.
The name of the parent company or body along with the appropriate VAT number must be stated in the declarations of the subsidiary company.’
Tytäryhtiön veroilmoituksessa on ilmoitettava emoyksikkö tai -yhtiö sekä sen arvonlisäverotunniste.”
The dispute in the main proceedings concerns the tax declarations submitted by Ampliscientifica for 1990 and by Amplifin for 1990 and 1991 (‘the contetsted
Pääasia koskee Ampliscientifican vuodelta 1990 ja Amplifinin vuosilta 1990 ja 1991 jättämiä veroilmoituksia (jäljempänä riidanalaiset veroilmoitukset); Ampliscientifica
AMPLISCIENTIFICA AND AMPLIFIN declarations’). Ampliscientfica and Amplifin are companies incorporated under Italian law which formed part of the Amplifon group, which was engaged in the research and development of new scientific instruments.
AMPLISCIENTIFICA JA AMPLIFIN ja Amplifin ovat Italian oikeuden mukaan perustettuja yhtiöitä, jotka perustettiin Amplifon-konsernissa, jonka toimialaan kuuluu uusien tieteellisten välineiden tutkimus- ja kehitystoiminta.
More than 50% of the share capital of Amplifscientifica, which was formed in February 1989, was subscribed by Amplaid SpA, 99% of which was in turn controlled by Amplifin.
Ampliscientifican, joka oli perustettu helmikuussa 1989, yhtiöosuuksista yli 50 prosenttia oli Amplaid SpA:n omistuksessa, ja Amplaid SpA:n osakkeista puolestaan yli 99 prosenttia oli Amplifinin omistuksessa.
Ampliscientifica’s business ceased in February 1993.
Ampliscientifica lopetti toimintansa vuonna 1993.
For the 1990 tax year, Amplifin submitted to the Milan VAT office the declaration provided for under the 1979 Decree, after making an entry in its accounts transferring a VAT debt for which Ampliscientifica had previously been liable.
Amplifin jätti vuodelta 1990 Milanon arvonlisäverotoimistoon vuonna 1979 annetussa asetuksessa tarkoitetun ilmoituksen, siirrettyään kirjanpitoonsa arvonlisäverovelan, joka oli kuulunut aikaisemmin Ampliscientificalle.