natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The applicants raise seven pleas in law in support of their application, namely, first, misapplication of Article 87(1) EC; second, misapplication of Article 86(2) EC; third, an error of law in failing to examine the legality of the RES under Article 86(1) EC in conjunction with Article 82 EC; fourth, an error of law in failing to examine the legality of the RES under Articles 43 EC and 49 EC; fifth, an error of law and a failure to state reasons regarding the failure to carry out a proper examination of the legality of the RES in the light of the third non-life insurance directive; sixth, unlawful failure to open a formal investigation procedure under Article 88(2) EC; and, seventh, breach of the obligation to state reasons under Article 253 EC.
Kantajat esittävät kanteensa tueksi seitsemän kanneperustetta, toisin sanoen ensimmäisen kanneperusteen, jonka mukaan EY 87 artiklan 1 kohtaa on sovellettu väärin, toiseksi kanneperusteen, jonka mukaan EY 86 artiklan 2 kohtaa on sovellettu väärin, kolmanneksi kanneperusteen, joka perustuu oikeudelliseen virheeseen, joka on tehty, kun riskintasausjärjestelmän laillisuutta EY 86 artiklan 1 kohtaan ja EY 82 artiklaan nähden ei ole tutkittu, neljänneksi kanneperusteen, joka perustuu oikeudelliseen virheeseen, joka on tehty, kun riskintasausjärjestelmän laillisuutta EY 43 ja EY 49 artiklaan nähden ei ole tutkittu, viidenneksi kanneperusteen, jonka mukaan asiassa on tehty oikeudellinen virhe siitä syystä, että riskintasausjärjestelmän laillisuutta kolmanteen vahinkovakuutusdirektiiviin nähden ei ole asianmukaisesti tutkittu, ja jonka mukaan perustelut ovat puutteelliset, kuudenneksi kanneperusteen, jonka mukaan EY 88 artiklan 2 kohdassa määrätty muodollinen tutkintamenettely on lainvastaisesti jätetty aloittamatta, ja seitsemänneksi kanneperusteen, jonka mukaan EY 253 artiklaan perustuvaa perusteluvelvollisuutta ei ole noudatettu.
The Court notes, by way of preliminary observation, that the arguments which the parties put forward in connection with the first and second pleas overlap to a significant extent.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa aluksi, että asianosaisten ensimmäisen ja toisen kanneperusteen yhteydessä esittämät lausumat ovat hyvin suuressa määrin yhteneväisiä.
They raise, in particular, the question of the existence of an SGEI mission and also the question whether the RES is necessary for the purpose of discharging that mission and whether it is proportionate.
Erityisesti ne esittävät kysymyksen siitä, onko julkisen palvelun tehtävä olemassa, ja siitä, onko riskintasausjärjestelmä välttämätön tämän tehtävän suorittamiseksi ja onko se oikeasuhteinen.
It is therefore appropriate to begin by setting out the substance of all of those arguments so that they can properly be taken into account in the examination of those two pleas.
Aluksi on siis kerrattava kaikkien näiden lausumien pääsisältö, jotta ne voitaisiin jäljempänä ottaa hyödyllisellä tavalla huomioon näitä kahta kanneperustetta käsiteltäessä.
B — First and second pleas
B Ensimmäinen ja toinen kanneperuste
(a) The plea alleging misapplication of Article 87(1) EC
Asianosaisten lausumat a) Kanneperuste, jonka mukaan EY 87 artiklan 1 kohtaa on sovellettu väärin i) Kantajien lausumat
(1) General observations
1) Yleisiä huomautuksia
The applicants submit, by way of preliminary observation, that by their first plea they take exception to Article 1 of the contested decision, which states that the RES ‘does not involve State aids in the sense of Article 87(1) EC’.
Kantajat toteavat aluksi, että ne riitauttavat ensimmäisellä kanneperusteellaan riidanalaisen päätöksen 1 artiklan, jonka mukaan riskintasausjärjestelmä ”ei ole [EY] 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu valtiontuki”.
They observe that the defendant puts forward no defence to that plea, so that the decision ought to be annulled on that ground alone.
Ne huomauttavat, ettei vastaaja esitä lausumia puolustautuakseen tätä perustetta vastaan, joten riidanalainen päätös pitäisi kumota jo tällä perusteella.
The applicants further observe that the Commission correctly stated, at recital 39 to the contested decision, that in principle the RES satisfies the criteria set out in Article 87(1) EC and could therefore be qualified as State aid.
Kantajat lisäävät, että komissio on riidanalaisen päätöksen 39 perustelukappaleessa perustellusti todennut, että riskintasausjärjestelmä täyttää lähtökohtaisesti EY 87 artiklan 1 kohdassa asetetut perusteet ja että sitä näin ollen voidaan pitää valtiontukena.
At recitals 61 and 62 to the contested decision, however, the Commission wrongly considered that the RES nevertheless did not constitute State aid within the meaning of that provision because it compensated for SGEI obligations.
Kyseisen päätöksen 61 ja 62 perustelukappaleessa komissio kuitenkin virheellisesti katsoo, että riskintasausjärjestelmä ei kuitenkaan ole tuossa määräyksessä tarkoitettu valtiontuki siitä syystä, että sillä korvataan julkisen palvelun velvoitteita.
In particular, in Altmark the Court of Justice held that where a State measure must be regarded as compensation for the services provided by the recipient undertakings in order to discharge public service obligations, so that those undertakings do not enjoy a real financial advantage and the measure thus does not have the effect of putting them in a more favourable competitive position than the undertakings competing with them, such a measure is not caught by Article 87(1) EC (Altmark, paragraph 87).
Yhteisöjen tuomioistuin on asiassa Altmark annetussa tuomiossa kantajien mukaan katsonut muun muassa, että siltä osin kuin valtion toimenpidettä on pidettävä korvauksena, joka on vastike edunsaajayritysten suorittamista sellaisista palveluista, jotka johtuvat julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä, siten, että kyseiset yritykset eivät todellisuudessa saa taloudellista etua ja että kyseinen toimenpide ei näin ollen aseta kyseisiä yrityksiä edullisempaan kilpailutilanteeseen suhteessa niiden kilpailijayrityksiin, tällaiseen toimenpiteeseen ei sovelleta EY 87 artiklan 1 kohtaa (asiassa Altmark annetun tuomion 87 kohta).
Furthermore, according to the Court of Justice, in that connection four cumulative conditions must be satisfied (Altmark, paragraphs 88 to 93; ‘the Altmark conditions’), and they are not satisfied in this case.
Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että tämä edellyttää neljän samanaikaisesti voimassa olevan edellytyksen täyttymistä (asiassa Altmark annetun tuomion 88–93 kohta) ja nämä edellytykset eivät täyty nyt esillä olevassa asiassa.
In that regard, the defendant’s attempt to avoid annulment of the contested decision by relying solely on Article 86(2) EC cannot succeed since the operative part of that decision makes no reference to Article 86(2) EC and the reason stated in that regard, at recital 61 to that decision, is not sufficient.
Vastaajan yritys välttää riidanalaisen päätöksen kumoaminen perustamalla väitteensä yksinomaan EY 86 artiklan 2 kohtaan ei voi menestyä, koska kyseisen päätöksen päätösosassa ei viitata EY 86 artiklan 2 kohtaan ja koska kyseisen päätöksen 61 perustelukappaleessa tähän esitetty perustelu ei ole riittävä.
Even to the extent to which the conditions for the application of Article 86(2) EC are equivalent to those applicable to Article 87(1) EC, which the defendant does not dispute, the defendant’s argument cannot succeed since it does not in any event demonstrate the existence of an SGEI obligation which would justify the RES or that the RES is proportionate within the meaning of Altmark and Article 86(2) EC.
Niiltäkin osin kuin EY 86 artiklan 2 kohdan soveltamisedellytykset ovat samoja EY 87 artiklan 1 kohdan vastaavien kanssa, mitä vastaaja ei kiistä, komission lausumat eivät voi menestyä, koska joka tapauksessa se ei osoita, että sellainen julkisen palvelun velvoite on olemassa, jolla riskintasausjärjestelmää ja riskintasausjärjestelmän oikeasuhteisuutta voidaan perustella niin asiassa Altmark annetussa tuomiossa kuin EY 86 artiklan 2 kohdassakin tarkoitetulla tavalla.
In that context, the applicants further claim that, unlike the defendant and the Kingdom of the Netherlands, Ireland and the VHI seek to defend the legality of the contested decision by asserting that the Altmark conditions are satisfied.
Kantajat väittävät tässä yhteydessä lisäksi, että, toisin kuin vastaaja ja Alankomaiden kuningaskunta, Irlanti ja YTL eivät yritä puolustaa riidanalaisen päätöksen laillisuutta vetoamalla siihen, että asiassa Altmark annetussa tuomiossa asetetut
BUPA AND OTHERS v COMMISSION
BUPA YM. v. KOMISSIO edellytykset täyttyvät.
However, since the defendant has failed to submit argument based on Article 87(1) EC, the framework of the dispute at the time of the intervention related only to Article 86(2) EC.
Koska vastaaja on luopunut EY 87 artiklan 1 kohtaan perustuvien lausumien esittämisestä, oikeudenkäynnin kohteena väliintulohetkellä on ollut yksinomaan EY 86 artiklan 2 kohta.
In the applicants’ submission, it follows that the arguments of Ireland and the VHI concerning Article 87(1) EC must be declared inadmissible.
Kantajien mukaan tästä seuraa, että Irlannin ja YTL:n EY 87 artiklan 1 kohtaa koskevat lausumat on jätettävä ottamatta tutkittavaksi.
On that ground, the arguments put forward by Ireland and the VHI must in any event be rejected as unfounded.
Tästä syystä Irlannin ja YTL:n lausumat on joka tapauksessa perusteettomina hylättävä.
The applicants maintain that in the present case the four cumulative Altmark conditions are not satisfied so far as the RES is concerned.
Kantajat korostavat, että asiassa Altmark annetussa tuomiossa asetetut neljä kumulatiivista edellytystä eivät täyty riskintasausjärjestelmän osalta.
They contend, moreover, that the Commission completely failed to examine the second, third and fourth conditions, after having accepted, without making a proper evaluation, the Irish authorities’ position on the first condition.
Komissio on lisäksi kokonaan jättänyt tutkimatta toisen, kolmannen ja neljännen edellytyksen hyväksyttyään ensin omaa arviota tekemättä Irlannin viranomaisten kannan ensimmäiseen edellytykseen.
(2) The first condition: there must be actual and clearlydefined SGEI obligations
2) Ensimmäinen edellytys, joka liittyy todellisiin ja selvästi määriteltyihin julkisen palvelun velvoitteisiin
The applicants refer to the first condition laid down by the Court of Justice in Altmark (paragraph 89), namely that the recipient undertaking must actually have public service obligations to discharge, and those obligations must be clearly defined.
Kantajat palauttavat mieliin yhteisöjen tuomioistuimen edellä 89 kohdassa mainitussa asiassa Altmark annetussa tuomiossa (89 kohta) asettaman ensimmäisen edellytyksen, jonka mukaan edunsaajayrityksen tehtäväksi on tosiasiassa annettava julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen ja nämä velvoitteet on määriteltävä selvästi.
The applicants maintain that, owing in particular to the close connection between Article 87(1) EC and Article 86(2) EC, the concept of public service obligation used by the Court of Justice is equivalent to that of an SGEI obligation (Opinion of Advocate General Tizzano in Ferring, paragraph 41 above, ECR I-9069, points 51 and 60, and Opinion of Advocate General Jacobs in Case C-126/01 GEMO [2003] ECR I-13769, at I-13772).
Kantajat katsovat, että koska EY 87 artiklan 1 kohta ja EY 86 artiklan 2 kohta ovat kiinteästi sidoksissa toisiinsa, yhteisöjen tuomioistuimen käyttämä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palveluvelvoitteen käsite vastaa julkisen palvelun velvoitteen käsitettä (julkisasiamies Tizzanon edellä 41 kohdassa mainitussa asiassa Ferring esittämän ratkaisuehdotuksen 51 ja 60 kohta, Kok. 2001, s.
The Commission itself recognised in the contested decision that those two concepts are equivalent.
I-9069 ja julkisasiamies Jacobsin asiassa C-126/01, GEMO, tuomio 20.11.2003, esittämä ratkaisuehdotus, Kok. 2003, s. I-13769, I-13772).
Moreover, the Commission has explained publicly that those two concepts refer to services with special characteristics which the public needs (Commission report on the state of play in the work on the guidelines for State aid and [SGEIs], section 2) which do not benefit specific categories of service users (Commission non-papers on services of general economic interest and State aid, 12 November 2002, p.
Lisäksi se on selittänyt julkisuudessa, että näillä kahdella käsitteellä viitataan palveluihin, joilla on erityisiä ominaispiirteitä, jotka vastaavat suuren yleisön tarpeita (komission kertomus yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviin palveluihin myönnettävää valtiontukea koskevien suuntaviivojen edistymisestä, 2. jakso), jotka eivät hyödytä tiettyjä käyttäjäryhmiä (komission epävirallinen kertomus yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvistä palveluista ja valtiontuesta, 12.11.2002, s.
21) and which, therefore, have the following common elements: universal service, continuity, quality of service, affordability, as well as user and consumer protection (Commission Green Paper on services of general interest, 21 May 2003, COM(2003) 270 final, paragraph 49).
21) ja joille ovat yhteisiä seuraavat tekijät: ”yleispalvelu, jatkuvuus, palvelun laatu, kohtuuhintaisuus – – käyttäjien ja kuluttajien suoja” (komission Vihreä kirja yleishyödyllisistä palveluista, 21.5.2003, KOM(2003) 270 lopullinen, 49 kohta).
The applicants further maintain that, in light of the specific and limited definition of the concept of an SGEI obligation, while any State regulation which imposes obligations on an undertaking may be regarded as being in the general or public interest, it does not follow that all such obligations are SGEI obligations in the strict sense, for which the State may legitimately compensate the undertakings concerned.
Lisäksi kantajat väittävät, että kun julkisen palvelun velvoitteen käsitteen erityinen ja rajoitettu määritelmä otetaan huomioon, vaikka koko sen kansallisen lainsäädännön, jolla jollekin yritykselle asetetaan velvoitteita, voitaisiin katsoa annetun yleishyödyllisessä tai julkisessa tarkoituksessa, siitä ei kuitenkaan seuraa, että kaikki nämä velvoitteet olisivat sellaisia julkisen palvelun velvoitteita sen suppeassa merkityksessä, joiden tarjoamisen valtio voi pätevästi korvata kyseisille yrityksille.
18); and Case T-266/97 Vlaamse Televisie Maatschappij v Commission [1999] ECR II-2329).
18, 14 perustelukappale) ja asia T-266/97, Vlaamse Televisie Maatschappij v. komissio, tuomio 8.7.1999, Kok. 1999, s. II-2329).
Although a Member State is free to determine, in the exercise of its discretion, the way in which it proposes to provide and regulate the provision of an SGEI (Report
Vaikka jäsenvaltio voikin harkintavaltaansa käyttäessään vapaasti päättää siitä tavasta, jolla se aikoo varmistaa yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun
In that regard, the applicants dispute the assertions of the defendant and the interveners that, first, the concept and application of an SGEI obligation are subject to control only for manifest error and, second, the definition of the scope of that concept is essentially a matter within the discretion of the Member States.
Kantajat kiistävät vastaajan ja väliintulijoiden tältä osin esittämät lausumat, joiden mukaan julkisen palvelun velvoitteen käsitettä ja sen soveltamista valvotaan vain ilmeisen virheen toteamiseksi ja joiden mukaan tämän käsitteen määritteleminen ja soveltamisala kuuluvat olennaisin osin jäsenvaltioiden harkintavaltaan.
Last, the applicants maintain that the interveners put forward no argument capable of calling in question the Community definition of the concept of an SGEI obligation.
Kantajien mukaan väliintulijat eivät ole esittäneet yhtään sellaista lausumaa, jolla julkisen palvelun velvoitteen käsitteen yhteisön määritelmä voitaisiin asettaa kyseenalaiseksi.
The applicants contend that in the present case the first Altmark condition is not satisfied because there are no SGEI obligations connected with the RES.
Kantajat katsovat, että asiassa Altmark annetussa tuomiossa asetettu ensimmäinen edellytys ei täyty nyt esillä olevassa asiassa siitä syystä, ettei riskintasausjärjestelmään liity julkisen palvelun velvoitteita.
The Commission’s finding to the contrary at recital 49 to the contested decision is incorrect in two respects.
Komission riidanalaisen päätöksen 49 perustelukappaleessa tekemä vastakkainen arviointi on virheellinen kahdesta syystä.
The applicants first of all maintain that the Commission did not undertake an assessment of whether the SGEI obligations invoked by the Irish authorities, namely the requirements of open enrolment, community rating, lifetime cover and minimum benefits (‘the PMI obligations’) actually and objectively constituted SGEI obligations.
Komissio ei ole arvioinut kysymystä siitä, ovatko Irlannin viranomaisten väittämät julkisen palvelun velvoitteet, toisin sanoen avointa liittymisoikeutta, yhteistä hinnoittelua, elinikäistä vakuutusturvaa ja vähimmäisetuuksia koskevat vaatimukset (jäljempänä YSV-velvoitteet), tosiasiallisesti ja objektiivisesti julkisen palvelun velvoitteita.
In reality, the Commission avoided that question by incorrectly taking the view that the matter came within the competence of the Irish authorities and that its control
Komissio on todellisuudessa vältellyt tätä kysymystä katsoessaan virheellisesti, että se kuuluu Irlannin viranomaisten toimivaltaan ja että komission valvonta rajoittuu siihen, olivatko nämä viranomaiset tehneet ilmeisiä virheitä tuota toimivaltaansa
BUPA AND OTHERS v COMMISSION was limited to a control of manifest errors on the part of those authorities in the exercise of their competence.
BUPA YM. v. KOMISSIO käyttäessään.
By adopting that approach, the Commission ignored the need for a strict and objective Community definition of SGEI obligations and unlawfully delegated to the Irish authorities the power to define what constituted such obligations.
Näin menetellessään komissio ei ole noudattanut sitä vaatimusta, jonka mukaan julkisen palvelun velvoitteet on määriteltävä yhteisön oikeudessa suppeasti ja objektiivisesti, ja se on lainvastaisesti siirtänyt Irlannin viranomaisille vallan määritellä nämä velvoitteet.
The Commission thus failed to exercise the degree of control required by Article 87(1) EC.
Komissio ei näin ollen ole harjoittanut EY 87 artiklan 1 kohdassa vaaditun tasoista valvontaa.
The applicants further maintain that the PMI obligations are not in the nature of an SGEI obligation, for the reasons set out below.
Kantajat väittävät, että YSV-velvoitteet eivät jäljempänä esitettävistä syistä ole julkisen palvelun velvoitteita.
First, in accordance with the caselaw and the Commission’s practice in taking decisions, the PMI obligations are simply normal regulatory obligations attached to the authorisation to provide a service and to the control by the public authorities of the activity of the operators concerned.
Ensinnäkin oikeuskäytännön ja komission ratkaisukäytännön mukaan YSV-velvoit-teet vastaavat vain niitä normaaleja, lakiin perustuvia velvoitteita, jotka liittyvät palvelujen tarjoamista koskevan luvan saamiseen ja viranomaisten kyseisten toimijoiden toimintaan kohdistuvaan valvontaan.
The regulations in issue do not impose on the operators concerned the obligation to provide PMI services, still less a minimum level of those services or a universal service.
Kyseisellä lainsäädännöllä ei nimittäin aseteta kyseisille toimijoille velvollisuutta YSV-palvelujen tarjoamiseen, ja vielä vähemmän siinä säädetään näiden palvelujen tai yleispalvelun vähimmäistasosta.
It is merely a matter of an authorisation to provide such services according to market demand subject to the condition that the operator concerned observes the principles of open enrolment, community rating, lifetime cover and minimum benefits.
Sillä annetaan vain lupa tarjota tällaisia palveluja markkinoiden kysynnän mukaan, ja edellytyksenä on se, että kyseinen toimija noudattaa avointa liittymisoikeutta, elinikäistä vakuutusturvaa, yhteistä hinnoittelua ja vähimmäisetuuksia koskevia periaatteita.
That is also true for the VHI, which, with the exception of Plan P, is not subject to any regulatory obligation to provide specific PMI services.
Tämä pätee myös YTL:aan, jolla P-suunnitelmaa lukuun ottamatta ei ole minkäänlaista lakiin perustuvaa velvollisuutta tarjota erityisiä YSV-palveluja.
Second, the Commission’s assertion that the PMI obligations seek to ensure a certain level of PMI services for all persons living in Ireland, at an affordable price and on similar quality conditions, is manifestly incorrect, as elderly persons and those suffering from pre-existing diseases may be excluded from PMI services.
Toiseksi komission toteamus, jonka mukaan YSV-velvoitteilla pyritään varmistamaan YSV-palvelujen tietty taso kaikille Irlannissa eläville henkilöille kohtuulliseen hintaan ja samojen laatuedellytysten täyttyessä, on ilmeisen virheellinen, kun otetaan huomioon, että YSV-palvelujen ulkopuolelle on mahdollista jättää iäkkäät henkilöt ja jo sairastuneet henkilöt.
In that regard, the Commission is incorrect to state that the ‘open enrolment’ rule avoids the exclusion of those persons.
Tässä suhteessa virheellinen on se komission toteamus, jonka mukaan avointa liittymisoikeutta koskevalla säännöllä estetään näiden henkilöiden ulkopuolelle jääminen.
On the contrary, PMI insurers are entitled to exclude persons over the age of 65, or approximately 8% of the Irish population, who are seeking cover for the first time (recital 34, third indent, to the contested decision)
YSV-toimijoilla on päinvastoin oikeus jättää ulkopuolelle ne yli 65-vuotiaat henkilöt, eli noin 8 prosenttia Irlannin väestöstä, jotka haluavat liittyä jäseneksi ensimmäistä kertaa (riidanalaisen päätöksen 34 perustelukappaleen kolmas
As regards persons suffering from pre-existing diseases, moreover, PMI insurers are entitled to limit cover by imposing ‘waiting periods’ of 5 to 10 years, depending on the age of the persons concerned, before they are covered, a possibility of which both VHI — except for Plan P — and BUPA Ireland make use in practice.
Lisäksi YSV-toimijoilla on oikeus rajoittaa jo sairastuneiden vakuutusturvaa määräämällä kyseisten henkilöiden iän mukaan määräytyvästä, 5–10 vuoden pituisesta odotusajasta ennen kuin he voivat saada vakuutusturvaa; tämä on mahdollisuus, jota niin YTL – paitsi P-suunnitelman osalta – kuin BUPA Irelandkin käytännössä käyttävät.
Last, according to current figures, approximately 49% of the Irish population do not benefit from PMI services.
Nykyisten lukujen mukaan noin 49 prosenttia Irlannin väestöstä ei kuulu YSV-palvelujen piiriin.
Furthermore, the regulations on minimum benefits provide for such a low level of cover that, in practice, they are immaterial, since the level specified is significantly exceeded even by the most basic plans on the market, such as the VHI’s ‘Plan A’.
Vähimmäisetuuksia koskevassa lainsäädännössä säädetty vakuutusturva on tasoltaan niin heikko, ettei siitä käytännössä ole juurikaan hyötyä siitä syystä, että markkinoilta saatavat suppeimmatkin vakuutussopimukset, kuten YTL:n niin kutsuttu ”A-suunnitelma”, ylittävät hyvin laajalti tuon tason.
Third, the applicants deny that the PMI obligations ensure uniformly affordable rates.
Kolmanneksi kantajat kiistävät sen, että YSV-velvoitteilla taattaisiin yhdenmukaisesti kohtuulliset hinnat.
Even for those persons for whom those services are available and who can thus benefit from community rating, rates, with the exception of those for Plan P, are exclusively fixed by market forces.
Niidenkin henkilöiden osalta, jotka voivat saada näitä palveluja ja jotka näin voivat hyötyä yhteisestä hinnoittelusta, markkinavoimat vahvistavat hinnat, lukuun ottamatta P-suunnitelman hintoja.
Thus, waivers or significant premium reductions are available, in particular for persons under the age of 18 or aged between 18 and 23.
Vakuutusmaksuista vapauttaminen tai niiden huomattava alentaminen on mahdollista vain alle 18-vuotiaille tai 18–23-vuotiaille henkilöille.
Accordingly, community rating allows only rates freely determined by insurers on the basis of market conditions to be made uniform.
Näin ollen yhteisellä hinnoittelulla voidaan yhdenmukaistaa vain vakuutuksenantajien markkinatilanteen mukaisesti vapaasti määräämät hinnat.