natgillin/translations-raw huggingface dataset:
They must therefore be regarded, not as ‘operational functions’ within the meaning of Recital (11) of that directive, but as ‘regulatory functions’.
Niitä ei siis ole pidettävä mainitun direktiivin 11 perustelukappaleessa tarkoitettuina toiminnallisina tehtävinä vaan sääntelytehtävinä.
Moreover, the referring court seems to be unsure whether the Framework Directive allows Member States to allocate, on the one hand, the regulatory functions, and on the other, the management functions involved in assigning national numbering resources and national numbering plans, to separate regulatory authorities.
Lisäksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin näyttää pohtivan sitä, annetaanko puitedirektiivissä jäsenvaltioille mahdollisuus osoittaa eri sääntelyviranomaisille yhtäältä sääntelytehtäviä ja toisaalta hallinnointitehtäviä, jotka liittyvät kansallisten numerovarojen tiettyyn käyttöön osoittamiseen ja kansallisiin numerointisuunnitelmiin.
In that regard, it is clear from Article 10(1) of the Framework Directive, read in conjunction with Article 3(2) thereof, that (i) Member States must allocate to one or more regulatory authorities control of the assignment of all national numbering resources, as well as the management of the national numbering plans; (ii) those regulatory authorities must be legally distinct from and functionally independent of all organisations providing electronic communications networks, equipment or services; and (iii) Member States which retain ownership or control of undertakings providing electronic communications networks and/or services must ensure effective structural separation of activities associated with ownership or control of those undertakings, on the one hand, and regulatory functions (including the assignment of national numbering resources and the management of the national numbering plans), on the other.
Tältä osin puitedirektiivin 10 artiklan 1 kohdasta ja 3 artiklan 2 kohdasta ilmenee, että jäsenvaltioiden on annettava yhden tai useamman sääntelyviranomaisen tehtäväksi valvoa kaikkien kansallisten numerovarojen tiettyyn käyttöön osoittamista ja kansallisten numerointisuunnitelmien hallinnointia, että kyseisten sääntelyviranomaisten on oltava oikeudellisesti erillisiä ja toiminnallisesti riippumattomia kaikista sähköisiä viestintäverkkoja, -laitteita tai -palveluja tarjoavista organisaatioista ja että niiden jäsenvaltioiden, joilla on omistusosuuksia tai päätäntävaltaa sähköisiä viestintäverkkoja ja/tai -palveluja tarjoavissa yrityksissä, on taattava, että näiden yritysten omistajuuteen tai päätäntävaltaan liittyvät toiminnat ja sääntelytehtävät, mukaan lukien kansallisten numerovarojen tiettyyn käyttöön osoittamista ja kansallisten numerointisuunnitelmien hallinnointia koskevat tehtävät, erotetaan rakenteellisesti tehokkaasti toisistaan.
That finding is substantiated both by Recital (11) of the Framework Directive, in accordance with which Member States should guarantee the independence of the national regulatory authority or authorities, and by Article 3(4) of that directive, which provides that Member States must publish the tasks to be undertaken by those regulatory authorities, in particular where those tasks are assigned to more than one body.
Tätä toteamusta tukee sekä puitedirektiivin 11 perustelukappale, joka velvoittaa jäsenvaltiot takaamaan sääntelyviranomaisten riippumattomuuden, että saman direktiivin 3 artiklan 4 kohta, jossa säädetään, että jäsenvaltioiden on julkaistava tiedot näille sääntelyviranomaisille kuuluvista tehtävistä varsinkin silloin, kun tehtävistä vastaa useampi kuin yksi elin.
Moreover, the potentially pluralist nature of regulatory authorities is clear from the very definition of ‘national regulatory authority’ set out in Article 2(g) of the Framework Directive.
Lisäksi se, että sääntelyviranomaisia on mahdollisesti enemmän kuin yksi, käy ilmi mainitun direktiivin 2 artiklan g alakohdassa esitetystä ”kansallisen sääntelyviranomaisen” määritelmästä itsestään.
In contrast, it must be noted that there is no provision in the Framework Directive, under which the regulatory authority to which the tasks of assigning national numbering resources and management of national numbering plans have been assigned is required to be distinct from or independent of the other regulatory authorities and, in particular, from the authority with responsibility for adopting the national numbering plan or the control and management procedures of that plan.
Sitä vastoin on todettava, ettei yhdessäkään puitedirektiivin säännöksessä edellytetä, että sääntelyviranomainen, jolle on annettu kansallisten numerovarojen tiettyyn käyttöön osoittamista ja kansallisten numerointisuunnitelmien hallinnointia koskevat tehtävät, on erillinen ja riippumaton muista sääntelyviranomaisista ja erityisesti viranomaisesta, jonka tehtävänä on vahvistaa kansallinen numerointisuunnitelma tai mainitun suunnitelman valvonta- ja hallinnointimenettelyt.
In the light of all of the foregoing, the reply to the first question must be that Articles 3(2), 3(4) and 10(1) of the Framework Directive, read in conjunction with Recital (11) thereof, must be interpreted as meaning that the assignment of the national numbering resources and the management of the national numbering plans must be regarded as regulatory functions.
Kaiken edellä olevan perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että puitedirektiivin 3 artiklan 2 ja 4 kohtaa sekä 10 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä sen johdanto-osan 11 perustelukappaleen kanssa, on tulkittava siten, että kansallisten numerovarojen tiettyyn käyttöön osoittamista ja kansallisten numerointisuunnitelmien hallinnointia koskevia tehtäviä on pidettävä sääntelytehtävinä.
Member States are not required to allocate those different functions to separate regulatory authorities.
Jäsenvaltiot eivät ole velvollisia antamaan näitä erilaisia tehtäviä eri sääntelyviranomaisille.
By its second question, the referring court wishes to know whether a Member State may allocate the regulatory functions referred to in Article 10(1) of the Framework Directive to a number of regulatory authorities.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää toisella kysymyksellään vastausta siihen, voiko jäsenvaltio antaa puitedirektiivin 10 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut sääntelytehtävät useille sääntelyviranomaisille.
It is clear from the wording of Articles 2(g) and 10(1) of the Framework Directive that it is possible for more than one regulatory authority to have control over the assignment of national numbering resources and the management of national numbering plans.
Puitedirektiivin 2 artiklan g alakohdasta ja 10 artiklan 1 kohdasta ilmenee selvästi, että useat kansalliset sääntelyviranomaiset voivat valvoa kaikkien kansallisten numerovarojen tiettyyn käyttöön osoittamista ja kansallisten numerointisuunnitelmien hallinnointia.
Although the Member States enjoy institutional autonomy as regards the organisation and the structuring of their regulatory authorities within the meaning of Article 2(g) of the Framework Directive, that autonomy may be exercised only in accordance with the objectives and obligations laid down in that directive.
Vaikka jäsenvaltioilla on tällä alalla institutionaalinen itsemääräämisoikeus puitedirektiivin 2 artiklan g alakohdassa tarkoitettujen sääntelyviranomaistensa organisoinnin ja rakenteen osalta, tätä itsemääräämisoikeutta voidaan kuitenkin käyttää ainoastaan noudattamalla täysimääräisesti kyseisessä direktiivissä vahvistettuja tavoitteita ja velvollisuuksia.
Thus, in accordance with Article 3(2), (4) and (6) of the Framework Directive, the Member States must not only guarantee the functional independence of regulatory authorities in relation to the organisations providing electronic communications networks, equipment or services, but must also publish, in an easily accessible form, the tasks to be undertaken by the national regulatory authorities, and notify to the Commission the names of the regulatory authorities entrusted with carrying out those tasks, and their respective responsibilities.
Mainitun direktiivin 3 artiklan 2, 4 ja 6 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on siten varmistettava näiden sääntelyviranomaisten toiminnallinen riippumattomuus sähköisiä viestintäverkkoja, -laitteita tai -palveluja tarjoaviin organisaatioihin nähden, ja niiden on tämän lisäksi myös julkaistava tiedot mainituille sääntelyviranomaisille kuuluvista tehtävistä helposti saatavilla olevassa muodossa ja ilmoitettava komis -siolle niiden sääntelyviranomaisten nimi, joille on osoitettu näitä tehtäviä, sekä näiden viranomaisten vastuualueet.
As a consequence, where those functions are to be discharged, even partially, by ministerial authorities, each Member State must ensure that those authorities are neither directly nor indirectly involved in ‘operational functions’ within the meaning of the Framework Directive.
Näin ollen silloin kun kyseiset tehtävät on osoitettu – vaikkakin osittain – ministeriön viranomaisille, kunkin jäsenvaltion on huolehdittava siitä, että viimeksi mainitut eivät suoraan tai välillisesti ota osaa puitedirektiivissä tarkoitettuihin ”toiminnallisiin tehtäviin”.
It follows from all of the foregoing that the reply to the second question referred must be that Article 10(1) and Article 3(2), (4) and (6) of the Framework Directive must be interpreted as not precluding the functions of assigning national numbering resources or of managing national numbering plans from being shared by a number of independent regulatory authorities, provided that the allocation of the tasks is made public and easily accessible, and notified to the Commission.
Kaiken edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että puitedirektiivin 10 artiklan 1 kohtaa sekä 3 artiklan 2, 4 ja 6 kohtaa on tulkittava siten, että ne eivät estä sitä, että kansallisten numerovarojen tiettyyn käyttöön osoittamista koskevat tehtävät ja kansallisten numerointisuunnitelmien hallinnointia koskevat tehtävät jaetaan useiden riippumattomien sääntelyviranomaisten kesken, kunhan tehtäväjako julkaistaan, siihen on helppo tutustua ja se ilmoitetaan komissiolle.
Case C-98/07
Asia C-98/07
Nordania Finans A/S and BG Factoring A/S v Skatteministeriet
Nordania Finans A/S ja BG Factoring A/S vastaan Skatteministeriet
(Reference for a preliminary ruling from the Højesteret)
(Højesteretin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)
(Sixth VAT Directive — Article 19(2) — Calculation of the deductible proportion — Exclusion of amounts of turnover attributable to the supplies of capital goods used by the taxable person for the purposes of his business — Notion of ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ — Vehicles purchased by a leasing company to be leased and subsequently sold on termination of the respective leasing contracts)
Kuudes arvonlisäverodirektiivi – Direktiivin 19 artiklan 2 kohta – Vähennyksen suhdeluvun laskeminen – Liikevaihdon määrää, joka muodostuu niiden investointitavaroiden luovutuksista, jotka verovelvollinen käyttää yrityksessään, ei oteta huomioon – Sellaisten investointitavaroiden käsite, jotka verovelvollinen käyttää yrityksessään – Ajoneuvot, jotka leasingyhtiö hankkii vuokratakseen niitä ja myydäkseen ne leasingsopimuksen päätyttyä
Tax provisions — Harmonisation of laws — Turnover taxes — Common system of value added tax — Deduction of input tax
Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen
SUMMARY — CASE C-98/07
TIIVISTELMÄ – ASIA C-98/07
Article 19(2) of Sixth Directive 77/388 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes is to be interpreted as meaning that the notion of ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ does not include vehicles which a leasing undertaking purchases with a view to leasing them and subsequently selling them upon termination of the respective leasing contracts, as the sale of such vehicles at the end of those contracts is an integral part of the usual business activities of that undertaking.
Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 19 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että käsitteen ”investointitavarat, jotka verovelvollinen käyttää yrityksessään,” alaan eivät kuulu ajoneuvot, jotka leasingyritys hankkii vuokratakseen niitä ja myydäkseen ne sitten leasingsopimusten päätyttyä, silloin kun näiden ajoneuvojen myynti sopimusten päätyttyä kuuluu erottamattomana osana tämän yrityksen tavanomaiseen taloudelliseen toimintaan.
for that proportion to reflect as accurately as possible the division of use, in respect of those activities, of the goods and services put to mixed use, since otherwise there would be a failure to have regard to the objective of the neutrality of the common system of value added tax.
suhdelukua, jotta suhdeluku kuvaisi parhaalla mahdollisella tavalla sekakäytössä olevien tavaroiden ja palvelujen käyttöä sen toiminnassa, muussa tapauksessa sivuutettaisiin yhteisen arvonlisäverojärjestelmän neutraalisuuden tavoite.
Therefore, if the sale, on termination of the leasing contracts, of the vehicles covered by those contracts is in the nature of a normal activity for the taxable person concerned, who carries out that activity by way of business and as a matter of course, it would be contrary to that objective of neutrality if that taxable person were not actually relieved of the portion of value added tax imposed on the overall costs incurred to effect that sale and thus to carry on its usual taxable business activity.
Näin ollen jos leasingsopimusten kohteena olevien ajoneuvojen myynti näiden sopimusten päätyttyä on katsottava asianomaisen verovelvollisen tavanomaiseksi toiminnaksi, jota se harjoittaa ammattimaisesti ja järjestelmällisesti, olisi neutraalisuuden tavoitteen vastaista, ettei tätä verovelvollista todellisuudessa vapautettaisi siitä osasta arvonlisäveroa, joka kohdistuu niihin yleisiin kustannuksiin, joiden avulla tämä myynti on toteutettu, eli sen tavanomaiseen verolliseen liiketoimintaan.
For the party concerned, the purchase and subsequent sale of such goods means that it has to use goods and services for mixed use on an everyday basis.
Asianomaisen verovelvollisen osalta on sekakäytössä olevien tavaroiden käyttämisen oltava tavanomaista, kun se hankkii ja myy tällaisia tavaroita.
Since that sale is part of the normal taxable activities of the taxable person, the turnover attributable to it must be taken into account in the calculation of the deductible proportion in order
Silloin kun myynti kuuluu verovelvollisen tavanomaiseen verolliseen toimintaan, on siitä muodostuva liikevaihto otettava huomioon laskettaessa vähennyksen
The purpose of this reference for a preliminary ruling is to determine the right to deduct value added tax (VAT) enjoyed by a leasing company which carries on two activities, namely leasing of cars, on the one hand, and the provision of financial services, on the other.
Käsiteltävänä olevassa ennakkoratkaisuasiassa on tarkoitus määritellä sellaisen leasingyhtiön oikeus arvonlisäveron vähennyksiin, joka harjoittaa autojen osamaksukauppaa ja tarjoaa rahoituspalveluja.
In so far as only the first of these activities is subject to VAT, the company concerned can deduct the tax paid by it on acquisition of the goods and services necessary for carrying on its professional activities only in the proportion represented by the amount of the turnover of its taxable activities as against its total turnover.
Näistä toiminnoista ainoastaan ensimmäinen on arvonlisäveron alaista, joten asianomainen yhtiö voi vähentää ammattitoiminnan harjoittamisessa tarvittavien tavaroiden ja palvelujen hankinnan yhteydessä maksamastaan verosta vain sen osuuden, joka vastaa verollisesta toiminnasta saatavan liikevaihdon osuutta kokonaisliikevaihdosta.
The national court is therefore asking the Court of Justice whether the notion of ‘capital goods’ referred to in Article 19(2) of the Sixth Directive is to be construed as covering goods which a leasing undertaking purchases with a view to both lease and subsequent resale upon termination of the corresponding leasing contracts.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyykin yhteisöjen tuomioistuimelta, onko kuudennen direktiivin 19 artiklan 2 kohdassa käytetty käsite ”investointitavarat” ymmärrettävä siten, että se kattaa tavarat, jotka leasingyritys ostaa vuokratakseen ne ja myydäkseen ne leasingsopimusten päätyttyä.
In this Opinion I shall demonstrate that this notion must, in my view, be interpreted as not covering goods which a leasing under-
Tässä ratkaisuehdotuksessa esitän, että käsite on mielestäni ymmärrettävä siten, että se ei kata tavaroita, jotka yritys ostaa vuokratakseen ne ja myydäkseen ne sen jälkeen,
In the case in the main proceedings, the question is whether the amount of the turnover corresponding to the sale of vehicles at the end of the leasing contracts is to be taken into account in the calculation of the deductible proportion.
Tässä yhteydessä on selvitettävä, otetaanko vähennyksen suhdeluvun laskennassa huomioon liikevaihto, joka on peräisin ajoneuvojen myynnistä vuokrasopimusten päätyttyä.
2 — Directive of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment (OJ 1977 L 145, p.
2 – Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annettu direktiivi (EYVL L 145, s.
1) (‘the Sixth Directive’).
1; jäljempänä kuudes direktiivi).
OPINION OF MR BOT — CASE C-98/07 taking purchases with a view to both lease and subsequent resale, where the sale of the goods upon termination of the corresponding leasing contracts forms an integral part of the company’s usual economic activity.
JULKISASIAMIES BOTIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-98/07 koska kyseisten tavaroiden myynti vuokrauksen päätyttyä on erottamaton osa yrityksen tavallista taloudellista toimintaa.
deduct from the tax recovered by them from their customers, and in respect of which they are liable towards the Member State, the input tax which they themselves paid when they purchased the goods and services necessary for carrying on their business.
maksamaan jäsenvaltiolle, arvonlisäveron, joka heiltä on peritty, kun he ovat ostaneet ammattitoimintansa harjoittamisessa tarvitsemiaan tavaroita ja palveluja.
A — The Sixth Directive
A Kuudes direktiivi
However, the right to deduct presupposes that the taxable person uses the goods or services for activities that are themselves subject to VAT.
Vähennysoikeus kuitenkin edellyttää, että verovelvollinen käyttää kyseisiä tavaroita tai palveluja toimintaan, joka on arvonlisäveron alaista.
The Sixth Directive contains various provisions intended to guarantee the application of this system in the case where a taxable person uses the same goods or service for both his taxable and exempt activities.
Kuudennessa direktiivissä on useita säännöksiä, joilla pyritään varmistamaan järjestelmän soveltaminen tapauksissa, joissa verovelvollinen käyttää samaa tavaraa tai palvelua sekä verolliseen että verottomaan toimintaan.
These provisions give effect to the objective laid down in the 12th recital in the preamble to the Sixth Directive, which states that the rules governing deductions should be harmonised to the extent that they affect the actual amounts collected and that the deductible proportion should be calculated in a similar manner in all the Member States.
Näillä säännöksillä pannaan täytäntöön kuudennen direktiivin joh-danto-osan 12. perustelukappaleessa esitetyt tavoitteet, jotka ovat vähennysjärjestelmän yhdenmukaistaminen, siltä osin kuin sillä on vaikutusta kannon todelliseen kertymään, ja vähennyksen suhdeluvun laskeminen samalla tavalla kaikissa jäsenvaltioissa.
VAT is a tax on consumption which is intended to apply generally to goods and services.
Arvonlisävero on kulutukseen kohdistuva vero, jota sovelletaan yleisesti tavaroihin ja palveluihin.
The Community system of VAT consists in applying to goods and services a tax that is exactly proportionate to their price, payable on any transaction entered into as part of the production or distribution circuit, the burden of which falls on the end consumer only.
Yhteisön arvonlisäverojärjestelmässä tavaroihin ja palveluihin sovelletaan veroa, joka on tarkasti suhteellinen kyseisten tavaroiden ja palvelujen hintaan nähden, ja se peritään jokaisesta tuotanto- tai jakeluprosessin liiketapahtumasta, mutta sen tarkoitus on rasittaa ainoastaan lopullista kuluttajaa.
Article 17(5) of the Sixth Directive thus provides that, where a taxable person uses goods and services for taxable transactions, in respect of which VAT is deductible, and for exempt transactions, in respect of which VAT is not deductible, the deduction is available only for such proportion of the VAT as is attributable to the former transactions.
Kuudennen direktiivin 17 artiklan 5 kohdassa säädetään, että kun verovelvollinen käyttää tavaroita ja palveluja sekä vähennykseen oikeuttaviin liiketoimiin että vähennykseen oikeuttamattomiin liiketoimiin, vähennys voidaan myöntää vain siitä arvonlisäveron osasta, joka vastaa ensin mainittujen liiketoimien suhteellista osuutta.
That article also provides that the proportion is to be determined for all the transactions carried out by the taxable person in accordance with Article 19 of the Sixth Directive.
Saman artiklan mukaan tämä suhdeluku on laskettava kuudennen direktiivin 19 artiklan mukaisesti kaikista verovelvollisen suorittamista liiketoimista.
Article 19(1) of the Sixth Directive provides as follows:
Kuudennen direktiivin 19 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
Article 19(2) of the Sixth Directive, which is at the heart of the present reference for a preliminary ruling, provides as follow:
Kuudennen direktiivin 19 artiklan 2 kohdassa, joka on käsiteltävänä olevan ennakkoratkaisuasian kannalta keskeinen, säädetään seuraavaa:
‘The proportion deductible under the first subparagraph of Article 17(5) shall be made up of a fraction having:
”Edellä 17 artiklan 5 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu vähennyksen suhdeluku muodostuu murtoluvusta, jonka
— as numerator, the total amount, exclusive of value added tax, of turnover per year attributable to transactions in respect of which value added tax is deductible …
– osoittaja on sellaisen vuotuisen liikevaihdon arvonlisäveroton kokonaismäärä, joka muodostuu – – arvonlisäveron vähentämiseen oikeuttavista liiketoimista,
‘By way of derogation from the provisions of paragraph 1, there shall be excluded from the calculation of the deductible proportion amounts of turnover attributable to the supplies of capital goods used by the taxable person for the purposes of his business.
”Edellä 1 kohdan säännöksistä poiketen vähennyksen suhdelukua laskettaessa on jätettävä ottamatta huomioon liikevaihdon määrä, joka muodostuu investointitavaroiden luovutuksista, jos verovelvollinen käyttää nämä tavarat yrityksessään.
Amounts of turnover attributable to transactions specified in Article 13B(d), in so far as these are incidental transactions, and to incidental real estate and financial transactions shall also be excluded.
Samoin on jätettävä ottamatta huomioon liitännäisistä kiinteistö- ja rahoitusliiketoimista sekä liitännäisistä 13 artiklan B kohdan d alakohdassa tarkoitetuista liiketoimista muodostuva liikevaihdon määrä.
Where Member States exercise the option provided under Article 20(5) not to require adjustment in respect of capital goods, they may include disposals of capital goods in the calculation of the deductible proportion.’
Jos jäsenvaltiot käyttävät hyväkseen 20 artiklan 5 kohdan mukaista mahdollisuutta olla vaatimatta oikaisua investointitavaroiden osalta, ne voivat sisällyttää näiden tavaroiden luovutuksesta saadun tuoton vähennyksen suhdeluvun laskelmaan.”
Article 20 of the Sixth Directive lays down the rules on adjustments of deductions. It provides as follows:
Kuudennen direktiivin 20 artiklassa vahvistetaan vähennysten oikaisemiseen liittyviä sääntöjä.