natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Article 34(2) of that regulation departed from the requirement in Article 27(2) of the Brussels Convention that the document instituting the proceedings be duly served, in order to place the emphasis on effective observance of the rights of the defence, which are considered to have been observed when the defendant is aware of the pending legal action and has been able to commence proceedings to challenge a judgment entered against him (see, to that effect, ASML, paragraphs 20 and 21).
Tuon asetuksen 34 artiklan 2 kohdassa ei ole Brysselin yleissopimuksen 27 artiklan 2 kappaleessa tarkoitettua vaatimusta siitä, että haasteen on oltava asianmukainen, vaan siinä painotetaan puolustautumisoikeuksien tosiasiallista kunnioittamista, ja niitä katsotaan kunnioitetun silloin, kun vastaaja on saanut tiedon vireillä olevasta oikeudenkäynnistä ja kun hän on voinut hakea muutosta häntä vastaan tehtyyn päätökseen (ks. vastaavasti em. asia ASML, tuomion 20 ja 21 kohta).
That change in Regulation No 44/2201 by comparison with the Brussels Convention supports the interpretation of the term ‘document to be served’ — where that consists of a document instituting the proceedings — that such a document must include the essential information enabling a defendant to be aware primarily of the existence of legal proceedings but not of every item of documentary evidence which makes it possible to prove the various facts and points of law on which the application is based.
Tämä asetuksen N:o 44/2001 muuttaminen Brysselin yleissopimukseen nähden vahvistaa tiedoksiannettavan asiakirjan, kun se on haaste, käsitteen sellaista tulkintaa, jonka mukaan tämän asiakirjan on sisällettävä ne olennaiset tiedot, jotka ovat tarpeen, jotta vastaaja ymmärtäisi ennen kaikkea sen, että häntä vastaan on vireillä oikeudenkäynti, mutta sen ei tarvitse sisältää kaikkia niitä tositteita, joiden avulla hakemuksen perusteena olevat eri tosiseikat ja oikeudelliset seikat voidaan näyttää toteen.
It follows from the above considerations that the term ‘document to be served’ in Article 8 of Regulation No 1348/2000, where such a document consists of a document
Näistä seikoista seuraa, että asetuksen N:o 1348/2000 8 artiklassa tarkoitettua tiedoksiannettavan asiakirjan, kun se on haaste, käsitettä on tulkittava siten, että tositteet,
It is possible from an examination of the term ‘document’, as follows from the ECHR and, in particular, Article 6(3)(a) of that convention, referred to at paragraph 57 above, to reach a similar conclusion as regards criminal proceedings.
Kun asiakirjan käsitettä tutkitaan sellaisena kuin se ilmenee Euroopan ihmisoikeussopimuksesta ja etenkin sen 6 artiklan 3 kappaleen a alakohdasta, johon viitataan tämän tuomion 57 kohdassa, rikosoikeuden alalla voidaan tehdä samanlainen päätelmä.
According to the European Court of Human Rights, an indictment must enable the person charged to be informed not only of the cause of the accusation against him, that is the acts he is alleged to have committed and on which the accusation is based, but also of the detailed legal characterisation of those facts (see judgments of the European Court of Human Rights of 25 March 1999, Pélissier and Sassi v France, ECHR 1999-II, § 51, and of 19 December 2006, Mattei v France, No 34043/02, § 34).
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen mukaan syytetyn on voitava syytekirjelmästä saada tieto syytteen syystä, toisin sanoen hänen syykseen luettavista konkreettisista tosiseikoista, joihin syyte perustuu, ja tämän lisäksi hänen on voitava saada tieto siitä, miten näitä tosiseikkoja on oikeudellisesti luonnehdittu, ja näiden tietojen on oltava yksityiskohtaisia (ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin, asia Pélissier ja Sassi v. Ranska, tuomio 25.3.1999, Recueil des arrêts et décisions 1999-II, 51 §, ja asia Mattei v. Ranska, tuomio 19.12.2006, nro 34043/02, 34 §).
On the other hand, the rights of the defence are not undermined by the mere fact that the indictment does not include the evidence in support of the facts on which the accused stands charged.
A contrario on todettava, ettei puolustautumisoikeutta vaaranneta vain sillä seikalla, ettei syytekirjelmä sisällä tositteita syytetyn syyksi luettavista tosiseikoista.
Ruling in respect of Article 6(3)(e) of the ECHR, under which a person charged with a criminal offence has the right to an interpreter, the European Court of Human Rights has also held that that right does not go so far as to require a written translation of all items of written evidence or official documents in the procedure (judgment of 19 December 1989, Kamasinski v Austria, Series A, No 168, § 74).
Lausuessaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 3 kappaleen e alakohdasta, jossa syytetylle annetaan oikeus tulkkiin, Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on lisäksi katsonut, että tämä oikeus ei tarkoita sitä, että jokaisesta asiakirjoihin otetusta asiakirjatodisteesta tai virallisesta kirjoituksesta voitaisiin vaatia kirjallinen käännös (Euroopan ihmisoikeustuomioistuin, asia Kamasinski v. Itävalta, tuomio 19.12.1989, Recueil des arrêts et décisions, A-sarja, nro 168, 74 §).
As is apparent from the conclusion at paragraph 57 above, the requirements for the protection of the rights of the defence are not as stringent in civil and commercial matters as they are in criminal proceedings.
Kuten tämän tuomion 57 kohdassa esitetystä toteamuksesta ilmenee, puolustautumisoikeuksien suojelulle siviili- ja kauppaoikeuden alalla ei aseta yhtä suuria vaatimuksia kuin niiden suojelulle asetetaan rikosoikeuden alalla.
In the light of all the foregoing considerations, the term ‘document to be served’ in Article 8(1) of Regulation No 1348/2000, where such a document is a document instituting the proceedings, must be interpreted as meaning the document or documents
Kaikki nämä seikat huomioiden asetuksen N:o 1348/2000 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua ”tiedoksiannettavan asiakirjan” käsitettä, kun tämä asiakirja on haaste, on tulkittava siten, että sillä tarkoitetaan sitä asiakirjaa tai niitä asiakirjoja, joiden
WEISS UND PARTNER which must be served on the defendant in due time in order to enable him to assert his rights in legal proceedings in the State of transmission.
WEISS UND PARTNER hyvissä ajoissa tapahtuvalla tiedoksiantamisella vastaajalle annetaan tilaisuus vedota oikeuksiinsa lähettäneessä valtiossa vireillä olevassa oikeudenkäynnissä.
Documents which have a purely evidential function and are not necessary for the purpose of understanding the subjectmatter of the claim and the cause of action do not form an integral part of the document instituting the proceedings within the meaning of Regulation No 1348/2000.
Asiakirjat, joilla on vain todisteen tehtävä ja jotka eivät ole välttämättömiä vaatimuksen kohteen ja syyn ymmärtämiseksi, eivät ole asetuksessa N:o 1348/2000 tarkoitetun haasteen olennainen osa.
That interpretation is consistent with the objectives of Regulation No 1348/2000 to improve and expedite the transmission of documents.
Tällainen tulkinta on asetuksen N:o 1348/2000 sen tavoitteen mukainen, jonka mukaan asiakirjojen tiedoksiantoa on parannettava ja nopeutettava.
Indeed, it can take a long time to translate supporting documents and, in any event, such translation is not necessary for the purposes of the action which will take place before the court of the Member State of transmission and in the language of that State.
Tositteiden kääntäminen voi vaatia pitkän ajan, vaikka tällaisia käännöksiä ei missään tapauksessa tarvita oikeudenkäynnissä, joka on vireillä lähettävän valtion tuomioistuimessa tuon valtion kielellä.
It is for the national court to determine whether the content of the document instituting the proceedings enables the defendant to assert his rights in the Member State of transmission and, in particular, to identify the subjectmatter and the cause of action as well as to be aware of the existence of the legal proceedings.
Kansallisen tuomioistuimen on tarkistettava, kykeneekö vastaaja haasteen sisällön perusteella vetoamaan oikeuksiinsa lähettävässä valtiossa ja voiko hän sen perusteella yksilöidä etenkin häntä vastaan esitetyn vaatimuksen kohteen ja syyn sekä oikeudenkäynnin olemassaolon.
If the national court considers that the content is inadequate in that regard on the ground that certain necessary information relating to the application is to be found in the annexes, it must endeavour to resolve that problem in accordance with its national procedural law, taking care to ensure the full effectiveness of Regulation No 1348/2000, in compliance with its objective (see, to that effect, Leffler, paragraph 69), while according maximum protection to the interests of both parties to the dispute.
Jos kansallinen tuomioistuin katsoo, että sen sisältö on tässä suhteessa riittämätön siitä syystä, että tietyt olennaiset, vaatimukseen liittyvät seikat ovat liitteissä, sen tehtävänä on yrittää ratkaista ongelma kansallisen prosessioikeutensa puitteissa ja huolehtia siitä, että asetuksen N:o 1348/2000 tehokas oikeusvaikutus taataan sen tavoitteen mukaisesti (ks. vastaavasti em. asia Leffler, tuomion 69 kohta) ja että kysymyksessä olevan asian asianosaisten intressejä suojataan parhaalla mahdollisella tavalla.
The party issuing the document instituting the proceedings could thus be afforded the opportunity of remedying the lack of a translation of an essential annex by
Haasteen laatijalle voidaan näin varata mahdollisuus korjata se, ettei välttämätöntä liitettä ole käännetty, lähettämällä se asetuksessa N:o 1348/2000 säädettyjen
The Court has held that the effect that sending a translation has on the date of service should be determined by analogy with the double-date system developed in Article 9(1) and (2) of Regulation No 1348/2000 (Leffler, paragraphs 65 to 67) in order to protect the parties’ interests.
Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että käännöksen lähettämisen vaikutus tiedoksiantopäivään on ratkaistava noudattamalla asetuksen N:o 1348/2000 9 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädettyä kahden päivämäärän järjestelmää (em. asia Leffler, tuomion 65–67 kohta) kyseisen asian asianosaisten intressien suojaamiseksi.
In the light of all the foregoing considerations, the answer to the first question must be that Article 8(1) of Regulation No 1348/2000 is to be interpreted as meaning that the addressee of a document instituting proceedings which is to be served does not have the right to refuse to accept that document, provided that it enables the addressee to assert his rights in legal proceedings in the Member State of transmission, where annexes are attached to that document consisting of documentary evidence which is not in the language of the Member State addressed or in a language of the Member State of transmission which the addressee understands, but which has a purely evidential function and is not necessary for understanding the subjectmatter of the claim and the cause of action.
Kun kaikki nämä seikat otetaan huomioon, ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1348/2000 8 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että vastaajalla ei ole oikeutta kieltäytyä tiedoksiannettavan haasteen vastaanottamisesta, jos hän kykenee sen perusteella vetoamaan oikeuksiinsa lähettävässä jäsenvaltiossa vireillä olevassa oikeudenkäynnissä, kun tuon asiakirjan liitteinä olevia tositteita ei ole laadittu vastaanottavan jäsenvaltion kielellä tai sellaisella asiakirjan lähettäneen jäsenvaltion kielellä, jota vastaanottaja ymmärtää, ja kun ne ovat vain todisteita eivätkä ole välttämättömiä vaatimuksen kohteen ja syyn ymmärtämiseksi.
By its second question, posed in the event that the answer to the first is that the addressee of a document may refuse to accept it if the annexes to that document are not translated, the Bundesgerichtshof asks whether Article 8(1)(b) of Regulation No 1348/2000 must be interpreted as meaning that the addressee of a document to be served is deemed to ‘understand’ the language of a Member State of transmission
Toisessa kysymyksessään, joka on esitetty sen varalta, että yhteisöjen tuomioistuin vastaisi, että asiakirjan vastaanottaja voi kieltäytyä sen vastaanottamisesta, jos sen liitteitä ei ole käännetty, kansallinen tuomioistuin kysyy, onko asetuksen N:o 1348/2000 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että tiedoksiannetun asiakirjan vastaanottajan oletetaan ”ymmärtävän” asiakirjan lähettäneen jäsenvaltion kieltä tässä asetuksessa tarkoitetuin tavoin jo siksi, että se on sopinut elinkeinotoimintaansa
WEISS UND PARTNER within the meaning of that regulation where, in the course of his business, he agreed in a contract with the applicant that correspondence was to be conducted in the language of the Member State of transmission.
WEISS UND PARTNER harjoittaessaan tekemässään sopimuksessa kantajan kanssa, että kirjeenvaihto käydään asiakirjan lähettäneen jäsenvaltion kielellä.
In view of the reservation formulated to the answer to the first question, it is necessary to answer the second question.
Kun ensimmäiseen kysymykseen annetussa vastauksessa esitetty varauma otetaan huomioon, toiseen kysymykseen on vastattava.
In order to establish whether the addressee of a document served understands the language of the Member State of transmission in which the document is written, the court must examine all the relevant evidence submitted by the applicant.
Jotta tuomioistuin voisi päättää, ymmärtääkö tiedoksiannettavan asiakirjan vastaanottaja lähettävän jäsenvaltion kieltä, jolla tämä asiakirja on laadittu, sen on tutkittava kaikki ne seikat, jotka kantaja on sille tältä osin esittänyt.
The parties which have submitted observations are divided on the question whether the addressee of a document should be deemed to understand the language of the Member State of transmission because he has signed a clause agreeing to the use of that language, as described by the referring court.
Huomautuksia esittäneet asianosaiset ovat olleet eri mieltä kysymyksestä, oletetaanko asiakirjan vastaanottajan ymmärtävän lähettävän jäsenvaltion kieltä siitä syystä, että se on hyväksynyt kansallisen tuomioistuimen kuvaileman kaltaisen, käytettävää kieltä koskevan sopimuslausekkeen.
According to Grimshaw, it alone is in a position to say whether it understands the document served.
Grimshaw’n toimiston mukaan vain se itse pystyy sanomaan, ymmärtääkö se tiedoksiannetun asiakirjan.
IHK Berlin defends the opposite position, namely that signature of such a clause entails acceptance of that language as the language in which a judicial document is to be served, in the same way as a jurisdiction clause is valid between parties.
IHK Berlin on toista mieltä, se katsoo nimittäin, että tällaisen lausekkeen allekirjoittamisella hyväksytään tämä kieli oikeudenkäyntiasiakirjan tiedoksiantokieleksi samalla tavoin kuin oikeuspaikkalauseke on pätevä asianosaisten kesken.
The other parties which submitted observations are of the view that, while knowledge of the language of the document for the purpose of Article 8(1)(b) of Regulation No 1348/2000 cannot be inferred from such a clause, it is an indication of knowledge of that language.
Muut huomautuksia esittäneet asianosaiset katsovat, ettei asetuksen N:o 1348/2000 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun, asiakirjaa koskevan kielen osaamista voida päätellä tällaisesta lausekkeesta mutta että se on viite tuon kielen osaamisesta.
Weiss and the Czech and Slovak Governments point out, inter alia, that the degree of knowledge of a language required for correspondence is not the same as that needed to defend an action.
Weissin toimisto ja Tšekin ja Slovakian hallitukset korostavat erityisesti, että kirjeenvaihdossa tarvittava kielen osaamisen taso ei ole sama kuin tuomioistuimessa esiinnyttäessä välttämätön osaamisen taso.
Grimshaw’s interpretation cannot be accepted, as that would mean that whether service was effective was dependent on whether the addressee of the document was willing to accept it.
Grimshaw’n toimiston tulkintaa ei voida hyväksyä, koska tällöin tiedoksiannon tosiasiallisuus saatettaisiin riippuvaiseksi asiakirjan vastaanottajan hyvästä tahdosta.
Nor is it possible to accept IHK’s interpretation.
IHK Berlinin esittämää tulkintaa ei sitäkään voida hyväksyä.
In order for Article 8(1)(b) of Regulation No 1348/2000 to be effective, the competent court must verify that the requirements of that provision are in fact met.
Jotta asetuksen N:o 1348/2000 8 artiklan 1 kohdan b alakohdalle annettaisiin tehokas vaikutus, kansallisen tuomioistuimen on tarkistettava, että tässä säännöksessä asetetut edellytykset tosiasiallisesti täyttyvät.
The fact that a clause has been signed which provides that a particular language is to be used for correspondence and performance of the contract cannot give rise to a presumption of knowledge of the agreed language.
Sellaisen lausekkeen hyväksyminen, jossa määrätään tietyn kielen käyttämisestä kirjeenvaihdossa ja sopimuksen toimeenpanossa, ei voi tässä suhteessa olla presumptio siitä, että sovittua kieltä osataan.
On the other hand, the signature of such a clause must be regarded as evidence of knowledge of the language of the document served.
Sitä vastoin on syytä todeta, että tällaisen lausekkeen hyväksyminen on viite tiedoksiannetun asiakirjan kielen osaamisesta.
Greater weight will attach to that evidence where the clause refers not only to correspondence between the parties but also to correspondence with the authorities and public institutions.
Tällä viitteellä on sitäkin enemmän painoarvoa silloin, kun lauseke ei koske yksinomaan osapuolten välistä kirjeenvaihtoa vaan myös viranomaisten ja julkisten laitosten kanssa käytävää kirjeenvaihtoa.
It may be supported by other evidence, such as the fact that correspondence was actually conducted by the addressee of the document in the language of the document served, or the presence in the original contract of clauses conferring jurisdiction on the courts of the Member State of transmission in the event of dispute or making the contract subject to the law of that Member State.
Se voi saada tukea muista viitteistä, kuten siitä, että asiakirjan vastaanottaja käy tosiasiallisesti kirjeenvaihtoa tiedoksiannettavan asiakirjan kielellä, tai siitä, että alkuperäisessä sopimuksessa on lausekkeita, joilla toimivalta riitatilanteessa annetaan lähettävän valtion tuomioistuimille tai joilla kyseiseen sopimukseen on sovittu sovellettavaksi tuon jäsenvaltion lakia.
As stated by Weiss and the Czech and Slovak Governments, the degree of knowledge of a language required for correspondence is not the same as that needed to defend an action.
Kuten Weissin toimisto ja Tšekin ja Slovakian hallitukset ovat todenneet, kirjeenvaihdossa tarvittava kielen osaamisen taso ei ole sama kuin tuomioistuimessa esiinnyttäessä välttämätön kielen osaamisen taso.
However, that is a matter of fact to be taken into account by the court in determining whether the addressee of a document served is capable of understanding the document so as to be able to assert his rights.
Tämä on kuitenkin sellainen tosiseikka, joka tuomioistuimen on otettava huomioon, kun se tarkistaa, kykeneekö tiedoksiannetun asiakirjan vastaanottaja ymmärtämään asiakirjaa siten, että se voi vedota oikeuksiinsa.
It is necessary for the court, in accordance with the principle of equivalence, to take account of the extent to which an individual domiciled in the Member State of transmission would understand a judicial document written in the language of that State.
On tärkeää, että tuomioistuin ottaa vastaavuusperiaatteen mukaisesti vertailukohdaksi sen tavan, jolla lähettävässä valtiossa asuva oikeussubjekti voi ymmärtää tuon valtion kielellä laaditun oikeudenkäyntiasiakirjan.
The answer to the second question must be that Article 8(1)(b) of Regulation No 1348/2000 is to be interpreted as meaning that the fact that the addressee of a document served has agreed in a contract concluded with the applicant in the course of his business that correspondence is to be conducted in the language of the Member State of transmission does not give rise to a presumption of knowledge of that language, but is evidence which the court may take into account in determining whether that addressee understands the language of the Member State of transmission.
Toiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1348/2000 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että tiedoksiannetun asiakirjan vastaanottajan ei oleteta osaavan asiakirjan kieltä jo siksi, että se on sopinut elinkeinotoimintaansa harjoittaessaan tekemässään sopimuksessa kantajan kanssa, että kirjeenvaihto käydään asiakirjan lähettäneen jäsenvaltion kielellä, vaan se on vain viite, jonka tuomioistuin voi ottaa huomioon, kun se tarkistaa, ymmärtääkö vastaanottaja lähettävän jäsenvaltion kieltä.
By its third question, posed in the event that the second question referred by the Bundesgerichtshof is answered in the negative, that court asks whether Article 8(1) of Regulation No 1348/2000 must be interpreted as meaning that the addressee of a document served may not, in any event, rely on that provision in order to refuse acceptance of annexes to the document which are not in the language of the Member State addressed or in a language of the Member State of transmission which the addressee understands if the addressee concludes a contract in the course of his business in which he agrees that correspondence is to be conducted in the language of the Member State of transmission and the annexes concern that correspondence and are written in the agreed language.
Kolmannessa kysymyksessään, joka on esitetty sen varalta, että toiseen kysymykseen, sellaisena kuin kansallinen tuomioistuin on sen esittänyt, vastattaisiin kieltävästi, kansallinen tuomioistuin kysyy, onko asetuksen N:o 1348/2000 8 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että tiedoksiannetun asiakirjan vastaanottaja ei ainakaan tämän säännöksen perusteella saa kieltäytyä ottamasta vastaan asiakirjan liitteitä, jotka eivät ole vastaanottavan jäsenvaltion kielellä tai sellaisella asiakirjan lähettäneen jäsenvaltion kielellä, jota vastaanottaja ymmärtää, kun tämä on elinkeinotoimintaa harjoittaessaan tehnyt sopimuksen, jossa se on sopinut, että kirjeenvaihto käydään asiakirjan lähettäneen jäsenvaltion kielellä, ja kun liitteet yhtäältä koskevat tätä kirjeenvaihtoa ja ne on toisaalta laadittu sovitulla kielellä.
It follows from the answer given by the Court to the first question that it may be necessary to translate certain annexes to a document instituting proceedings which has been served if the content of that document which has been translated is insufficient to enable the subjectmatter of the claim and the cause of action to be identified, so that the defendant can assert his rights, on the ground that certain necessary information relating to the application is to be found in those annexes.
Yhteisöjen tuomioistuimen ensimmäiseen kysymykseen antamasta vastauksesta ilmenee, että tiedoksiannetun haasteen tiettyjen liitteiden kääntämistä voidaan vaatia, kun tuon haasteen, joka on käännetty, sisältö on riittämätön yksilöimään vaatimuksen kohteen ja syyn sekä mahdollistamaan näin sen, että vastaaja voi vedota oikeuksiinsa, siitä syystä, että tietyt vaatimukseen liittyvät olennaiset seikat on esitetty näissä liitteissä.
However, such a translation is not needed where it is apparent from the factual circumstances that the addressee of the document instituting the proceedings is familiar with the content of those annexes.
Tällainen käännös ei kuitenkaan ole tarpeen, jos tosiasiallisista olosuhteista ilmenee, että haasteen vastaanottaja tietää näiden liitteiden sisällön.