natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This is very pronounced in the case of the Greek, Portuguese and Irish regions and several regions in the UK.
Tämä on ominaista erityisesti Kreikan, Portugalin ja Irlannin alueille ja useille Yhdistyneen kuningaskunnan alueille.
Table 8: Motorway index per country and objective 1 regions, 1998 (EU=100)
Taulukko 8: Eri valtioiden ja tavoite 1 -alueiden moottoritieindeksit, 1998 (EU=100)
Objective 1 regions 304
Tavoite 1 -alueet 304
Belgium Denmark Germany Greece Spain France (a) Ireland Italy Luxembourg Netherlands Austria Portugal Finland Sweden United Kingdom EUR 15
Belgia Tanska Saksa Kreikka Espanja Ranska (a) Irlanti Italia Luxemburg Alankomaat Itävalta Portugali Suomi Ruotsi Yhdistynyt kuningaskunta
The low index for objective 1 regions in Finland and Sweden is due to a very vast territory in the northern and central part of both countries, each of them confronted with a low population density.
Suomen ja Ruotsin tavoite 1 -alueiden alhainen moottoritieindeksi johtuu siitä, että maiden pohjois-ja keskiosissa on hyvin laajoja harvaan asuttuja alueita.
1.4.4 INDEX OF ACIDIFYING
1.4.4 HAPPAMOITTA VIEN KAASUJEN INDEKSI
In the second report on Economic and Social Cohesion we find an interesting map based on an index of emissions of acidifying gases.
-päästöindeksien indeksiin.
It concerns an average
Se kuvaa arvioitujen alueellisten S02
2 of indices of regional emission estimates per km for S0 and NH
-, NO2- ja NH2 keskiarvoa neliökilometrin alueella.
9 shows the problem regions in the EU divided in three groups, a breakdown based on the degree of toxic emissions.
Taulukossa 9 esitellään EU:n ongelmaalueet, jotka on jaettu kolmeen ryhmään myrkyllisten päästöjen määrän mukaan.
Table 9: Regions with high toxic emissions, 1998 (EU27 = 100)
Taulukko 9: Alueet, joilla esiintyy suuria myrkkypäästöjä, 1998 (EU27 = 100)
Country United Kingdom
Yhdistynyt kuningaskunta
What can we conclude from this table?
Mitä tämä taulukko kertoo Euroopan tilanteesta?
Firstly, most of the regions belong to the so-called "central regions" (triangle North Yorkshire-Paris-Hamburg) (see section 1 of this chapter).
Suurin osa saastuneista alueista kuuluu ns. "keskusalueisiin" (North Yorkshiren, Pariisin ja Hampurin muodostama kolmio) (ks. tämän luvun ensimmäinen osa).
Secondly, several capital cities or big cities are affected by high emissions of acidifying gases.
Monissa pääkaupungeissa ja suurissa kaupungeissa esiintyy happamoittavien kaasujen korkeita päästöarvoja.
A consequence of this congestion and the concentration of economic activity is that toxic emissions in central area are 2.3 times greater than in peripheral ones (EC, 2001).
Ruuhkautumisesta ja taloudellisen toiminnan keskittymisestä seuraa, että keskusalueen myrkkypäästöt ovat 2,3 kertaa suurempia kuin syrjäisten alueiden päästöt (EC, 2001).
TYPES OF PROBLEM REGIONS IN THE EU
EUN ONGELMA-ALUETYYPIT UETYYPIT
After this first section about regional disparities in the EU, we will define a number of types of problem areas.
Edellä käsiteltiin EU:n alueellisia eroja. Seuraavaksi määritellään ongelmaaluetyypit.
The classification used is a synthesis of classifications proposed by many authors (e.g. Third Periodic Report, 1987).
Tässä tutkimuksessa käytetty luokittelu on yhdistelmä usean eri tekijän ehdottamista luokitteluista (esimerkiksi kolmas kausikertomus, 1987).
It is not our intention to summarise their different ideas but only to make a distinction between types of problem regions.
Tässä yhteydessä ei tehdä yhteenvetoa eri luokitteluiden perusideoista, vaan erotellaan ainoastaan ongelma-aluetyypit toisistaan.
For each type of problem region a corresponding regional policy must be implemented.
Jokaista ongelmaaluetyyppiä varten on oltava oma aluepolitiikkansa.
Seven types of problem regions can be identified:
On olemassa seitsemän ongelma-aluetyyppiä:
In the first group we have the peripheral regions of the EU, characterised by a predominance of agricultural activity.
Ensimmäisen ryhmän muodostavat EU:n maatalousvaltaiset syrjäalueet.
These regions have a double handicap: they are both peripheral and are geared to a stagnating sector as far as employment is concerned.
Nämä alueet ovat ongelmallisia kahdesta syystä: ne ovat syrjäisiä ja lisäksi niillä on hallitsevassa asemassa ala, jonka työllisyyskehitys on pysähtynyt.
Underdevelopment in the broad sense is a common characteristic.
Niille on ominaista laaja-alainen alikehittyneisyys.
Typical examples are southern Italy, most regions of
Tyypillisiä esimerkkejä ovat Etelä-Italia ja useimmat Espanjan, Portugalin ja Kreikan alueet.
Also Burgenland (Austria) and the northern part of Finland can be classified in this group.
Myös Burgenland (Itävalta) ja Pohjois-Suomi kuuluvat tähän ryhmään. 2.
A second group consists of other agricultural regions.
Toisen ryhmän muodostavat muut maatalousalueet.
These regions have, in comparison to the first group, the advantage that they are not peripheral.
Niiden etuna ensimmäiseen ryhmään verrattuna on se, että ne eivät ole sijainniltaan syrjäisiä.
Of course 'peripheral' is a relative notion.
Syrjäisyys on tietenkin suhteellinen käsite.
In general this type of region is not so far removed from big urban centres as the regions in the first group.
Tämäntyyppiset alueet eivät yleensä ole niin kaukana suurista kaupunkikeskuksista kuin ensimmäisen ryhmän alueet.
Furthermore, their population density is much higher than that of the regions of the first group.
Lisäksi niiden väestöntiheys on huomattavasti suurempi kuin ensimmäisessä ryhmässä.
Netherlands are typical members of this group (are not objective 1 regions).
Tyypillisiä esimerkkejä ovat Saksan Schleswig-Holstein ja Alankomaiden pohjoisosat (jotka eivät kuulu tavoite 1 -alueisiin).
A different kind of problem is the "stranded region" (depressed area, declining region).
Kolmannen ryhmän muodostavat "vaikeuksiin ajautuneet alueet" (taantuneet tai taantuvat alueet).
They may be coal-mining areas, textile regions or regions dominated by ship-building.
Ne voivat olla kaivos-, tekstiili- tai laivanrakennus teollisuuteen keskittyneitä alueita.
South Wales, the North of England, and
Esimerkkeinä voidaan mainita
development programme for these areas will be quite different from one elaborated for the peripheral and non-peripheral agricultural areas. 4.
Etelä-Wales, Englannin pohjoisosat ja Belgian Vallonia. Näiden alueiden tarkoituksiin suunniteltu aluekehitysohjelma eroaa huomattavasti maatalous valtaisten syrjä-ja keskusalueiden aluekehitysohjelmista. 4.
A special type of problem area is formed by the new Länder of Germany (former East-Germany).
Saksan uudet osavaltiot (entisen Itä-Saksan alueet) muodostavat erityisen ongelma-alueen.
In 1989 these regions were confronted with a completely different economic system.
Kyseiset alueet joutuivat vuonna 1989 aivan erilaisen talousjärjestelmän piiriin.
In the beginning of the 1990s they were all selected as objective 1 regions.
1990-luvun alussa niistä kaikista tehtiin tavoite 1 -alueita.
Some of these regions do have characteristics of the third group. 5.
Joillakin näistä alueista on myös kolmannen ryhmän piirteitä. 5.
In many documents of the European Commission, a few years ago, the frontier regions on either side of a border were looked upon as very important problem regions.
Muutama vuosi sitten monissa Euroopan komission asiakirjoissa raja-alueita pidettiin erittäin tärkeinä ongelma-alueina.
In fact, they are not in a very bad situationsince they are the first to benefit from economic integration.
Itse asiassa niiden tilanne ei ole kovin huono, koska ne hyötyvät ensimmäisinä taloudellisesta yhdentymisestä.
Areas on either side of borders formerly belonged to the same economic region.
Alueet rajan molemmin puolin kuuluivat ennen samaan talousalueeseen.
However, they have (or had) one common characteristic, namely the lack of - or in any case the insufficient coordination of - infrastructure (roads, railways, canals, etc.). 6.
Niillä on (tai oli) kuitenkin yksi yhteinen piirre: infrastruktuurin (tiet, rautatiet, kanavat jne.) puuttuminen tai ainakin sen riittämätön koordinointi. 6.
A sixth group comprises regions with a very low population density.
Kuudennen ryhmän muodostavat harvaan asutut alueet.
This is the case as regards northern regions of Sweden and Finland.
Esimerkiksi Ruotsin ja Suomen pohjoisosat kuuluvat tähän ryhmään.
However a number of Finnish regions could be classified in the first group (peripheral, agriculture-oriented). 7.
Muutamien Suomen alueiden voidaan kuitenkin katsoa kuuluvan ensimmäiseen ryhmään (maatalousvaltaiset syrjäalueet). 7.
The seventh group of problem regions are conurbation regions.
Seitsemännen ryhmän muodostavat asutuskeskukset.
It may be surprising that conurbation regions are classified as a special group since the income levels in these regions are amongst the highest in Europe.
Saattaa tuntua kummalliselta, että asutuskeskukset luokitellaan ongelma-alueiksi, vaikka niiden tulotasot ovat Euroopan korkeimpia.
With reference to the first chapter, it is clear that no real Community regional policy can be formulated without paying attention to the economic, social, and environmental problems of the big conurbation regions.
Kuten ensimmäisessä luvussa todettiin, todellista yhteisön aluepolitiikkaa ei kuitenkaan synny ilman että huomioon otetaan myös suurten asutuskeskusten taloudelliset, sosiaaliset ja ympäristöongelmat.
British and French regional policy sustains that thesis.
Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan aluepolitiikat tukevat tätä käsitystä.
But since the late 1970s, many agglomerations have been confronted with their own problems, grouped
1970-luvun lopulta lähtien monilla asutuskeskuksilla on ollut omia ongelmia, jotka voidaan luokitella "keskustojen ongelmiksi" (mm. korkeat työttömyysluvut).
EVOLUTION OF DISPARITIES IN THE EU
KEHITYS
EVOLUTION OF INCOME
KEHITYS kaavioiden
To measure income disparities, we make use of fig.
Tuloerojen mittaamiseen käytetään standardipoikkeamien mittausta.
1 & 2 and the measurement of the standard deviations. What can be learned from fig.
Mitä kaaviot 1 ja 2 sekä taulukko 10 kertovat Euroopan tilanteesta?
1 & 2 and the corresponding data in table 10? Before we interpret the data, we should make a preliminary remark.
Ennen tietojen tulkitsemista kannattaa kiinnittää huomiota erääseen seikkaan.
The 1995 and 1999 data are not fully comparable due to a change in the definition of NUTS 2 regions, especially in the UK and Ireland.
Vuosien 1995 ja 1999 tiedot eivät ole suoraan vertailtavissa, koska NUTS 2 -alueiden määritelmä on muuttunut erityisesti Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin osalta.
We work with the old definition as far as Greater London is concerned, but the impact on comparability is marginal.
Tässä tutkimuksessa käytetään Greater Londonin alueen yhteydessä vanhaa määritelmää, mutta tämän vaikutus lukujen vertailtavuuteen on lähes olematon.
Table 10: Population distribution in terms of per capita GDP in PPS for NUTS level 2 regions in the EU, 1995-1999 (EU=100)
Taulukko 10: Väestön jakautuminen EU:n NUTS 2 -alueilla vuosina 1995-1999 henkeä kohti ostovoimayksikköinä lasketun BKT:n perusteella (EU=100)
Surprising conclusions can be drawn from this table.
Taulukon tiedoista voidaan vetää yllättäviä johtopäätöksiä.
Firstly, the population shares of the two categories of the poorest regions ( < index 75) decreased from 19.1 % tol7.4 %. Secondly, the share of the central classes (85-115) decreased from 48.2% to 42.5%.
Köyhimpien alueiden kahden luokan (indeksi < 75) väestön osuudet laskivat 19,1 prosentista 17,4 prosenttiin. Keskitason luokkien (85-115) osuus pieneni 48,2 prosentista 42,5 prosenttiin.
Thirdly, the share of the very rich regions ( > 140) increased by 1.7 percentage points. Fourthly, the class showing the highest increase is the group with an index between 75 and 85.
Erittäin rikkaiden alueiden ( > 140) osuus kasvoi 1,7 prosenttia. Kaikkein voimakkaimmin kasvoi luokka, jonka indeksi on 75-85.
There is a move in population distribution according to GDP from the poor regions to less poor regions.
BKT:n muutoksia tarkasteltaessa huomataan, että väestö siirtyy köyhiltä alueilta vähemmän köyhille alueille.
Fifthly, the most striking conclusion is undoubtedly the decrease in the share of the very poor regions (index < 60) and the increase of the population share of the very rich regions (index > 140). The latter conclusion is in line with the conclusion of the Sixth Periodic Report.
Merkittävin johtopäätös on ehdottomasti se, että erittäin köyhien alueiden (indeksi < 60) väestön osuus on pienentynyt ja erittäin rikkaiden alueiden (indeksi > 140) väestön osuus on kasvanut. Viimeksi mainittu johtopäätös vastaa kuudennessa kausikertomuksessa esitettyjä johtopäätöksiä.
According to this report, the poorest regions were able to improve their situation between 1985 and 1995.
Kertomuksen mukaan köyhimpien alueiden tilanne parani vuosina 1985-1995.
The index of the bottom 10 regions as a whole moved from 44 % to 49 of the EU average (for the bottom 25 from 52% to 58%).
10 köyhimmän alueen kokonaisindeksi kasvoi 44 prosentista 49 prosenttiin EU:n keskiarvosta (25 köyhimmän alueen kokonaisindeksi kasvoi 52 prosentista 58 prosenttiin).
This is a clear improvement in the direction of the Community average.
Tämä on selkeä parannus kohti yhteisön keskiarvoa.
The data mentioned in table 2 relative to the period 19891999 confirms these trends.
Taulukon 2 vuosia 1989-1999 koskevat tiedot vahvistavat kyseiset suuntaukset.
The regions with the lowest per capita GDP , accounting for 10 % of total population, improved their index (GDP per capita as a % of EU average) from 55.6 in 1989 to 61.7 in 1999.
Niiden alueiden indeksi (henkeä kohti laskettu BKT ilmaistu prosentteina EU:n keskiarvosta), joilla on alhaisin asukaskohtainen BKT (10 prosenttia koko väestöstä), oli 55,6 vuonna 1989 ja 61,7 vuonna 1999.
However the regions with the highest GDP percapita, accounting for 10 % of total population, moved from an index of 153.5 in 1989 to 157.4 in 1999.
Korkeimman asukaskohtaisen BKT:n alueiden (10 prosenttia koko väestöstä) indeksi oli puolestaan 153,5 vuonna 1989 ja 157,4 vuonna 1999.
This means that the slight reduction in overall disparity figures breaks down into a sharp reduction below the mean and an increase above the mean.
Tämä tarkoittaa sitä, että erojen hienoinen kokonaisvähennys muodostuu indeksin selkeästä kasvusta keskiarvon alapuolella ja pienestä kasvusta keskiarvon yläpuolella.
Both the richest and the poorest regions have improved their score relative to the average.
Sekä rikkaimmat että köyhimmät alueet ovat onnistuneet parantamaan tilannettaan suhteessa keskiarvoon.
What can we learn from the standard deviation?
Mitä standardipoikkeamasta sitten voidaan päätellä?
We consider the period 19891999 (see table 11).
Seuraavassa käsitellään vuosia 1989-1999 (ks. taulukko 11).
In fig. 2 a longer period (1983-1999) is considered.
Kaaviossa 2 käsitellään pidempää ajanjaksoa (1983-1999).
We make a distinction between all NUTS 2 regions and regions within a number of larger countries.
Tässä tutkimuksessa erotetaan toisistaan kaikki NUTS 2 -alueet ja tiettyjen suurempien valtioiden alueet.
It is important to note that for a limited number of Member States (e.g. UK, Ireland) the data from 1995 onwards are not entirely comparable with those before 1995.
On tärkeää huomata, että joidenkin jäsen valtioiden osalta (esimerkiksi Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti) vuoden 1995 ja sen jälkeiset tiedot eivät ole suoraan verrattavissa ennen vuotta 1995 kerättyihin tietoihin.
Disparity in per capita GDP (by region)
Henkeä kohti lasketun BKT:n ero (alueet)
Disparity in per capita GDP (by Member State)
Henkeä kohti lasketun BKT:n ero (jäsenvaltiot)
Source: DG Regio and own calculations
Lähde: aluepolitiikan pääosastoja omat laskelmat
Table 11: Disparities (standard deviations) in per capita GDP in PPS by region in the EU and within Member States, 19891999
Taulukko 11: Ostovoimayksikköinä mitatun asukaskohtaisen (standardipoikkeamat) alueittain EU:ssa ja jäsenvaltioissa, 1989-1999
Source: DG Regio
Lähde: aluepolitiikan pääosasto
The period mid 1970s to mid 1980s was characterised by a divergence between the EU regions.
EU:n alueiden väliset erot korostuivat vuosina 1975-1985 (Vanhove, 1999).
(Vanhove, 1999) Evidence for divergence in this period can be found in figure 3 relative to unemployment.
Erot ilmenevät työttömyyttä koskevasta kaaviosta 2.1.
However, divergence in terms of unemployment started earlier than divergence in per capita GDP.
Eroja alkoi kuitenkin syntyä työttömyydessä aiemmin kuin asukaskohtaisessa BKT:ssa.
The economic crisis of the mid seventies (the 1970s' oil crisis) put an end to the wave of direct investment in less favoured regions.
1970-luvun puolivälin talouskriisin (1970-luvun öljykriisi) seurauksena suorat investoinnit heikommassa asemassa oleville alueille loppuivat.
At the same time, the growth of unemployment in the richer regions closed off the opportunities for emigration.
Samanaikaisesti rikkaampien alueiden työttömyyden kasvu sulki pois mahdollisuudet siirtolaisuuteen.
Regional disparities almost always widen during a recession and narrow again during upturns in the economy.
Alueelliset erot lisääntyvät lähes aina taloudellisen laskusuhdanteen myötä ja vähenevät noususuhdanteen aikana.
Convergence processes came back into line in the mid 1980s.
Lähentyminen alkoi jälleen 1980-luvun puolivälissä.
Indeed, convergence can be seen again during the period mid 1980s to 1995.
Itse asiassa lähentymistä tapahtui vuosien 1985 ja 1995 välisenä aikana.
The early 1990s are an exception. The early 1990s witnessed a new period of downturn in the economy of the EU.
1990-luvun alku oli poikkeuksellinen, koska silloin alkoi jälleen taloudellinen laskusuhdanne.
In some measurements the widening of disparities in the early 1990s was influenced by the entry into the EU of the new German Länder (data are not always comparable throughout the period considered).
Joidenkin mittausten mukaan Saksan uusien osavaltioiden tuleminen mukaan EU:hun lisäsi alueellisia eroja 1990-luvun alussa (tietyn tarkastelukauden tiedot eivät aina ole vertailukelpoisia).
The convergence rate during the last fifteen years is much slower than in the 1950s and 1960s.
1950-ja 1960-luvuilla lähentyminen oli paljon nopeampaa kuin viimeisten 15 vuoden aikana.
The second half of the 1990s was characterised by a rather high growth rate of GDP. This is a basic condition for more convergence between regions.
1990-luvun loppupuoliskolla BKT kasvoi nopeasti, mikä on alueiden lähentymisen perusedellytys.
Furthermore, one could expect the Structural Funds to exert a positive effect.
Myös rakennerahastojen toiminnan on tarkoitus edistää lähentymistä.
All these circumstances should lead to a decrease in the standard deviations by region.
Kaikkien näiden seikkojen tulisi johtaa aluekohtaisten standardipoikkeamien pienentymiseen.
However this has not been the case.
Näin ei kuitenkaan ole käynyt.
The development of the standard deviations by region (see table 11) show only a slight decrease in deviations for the period 1995-1999.
Aluekohtaisten standardipoikkeamien kehitystä kuvaavasta taulukosta (ks. taulukko 11) voidaan huomata, että poikkeamat pienenivät vain hieman vuosina 1995-1999.
This is a remarkable result, particularly as the standard
Tämä on huomion arvoinen tulos, varsinkin kun otetaan huomioon, että jäsenvaltiokohtaiset standardipoikkeamat pienenivät 12,4:stä 10,8:aan - eli todellista lähentymistä tapahtui.
In the past, the decrease in disparities was due mostly to the convergence of the development levels between EU countries (Molle and Boeckhout, 1995).
Ennen erojen vähentyminen johtui pääasiassa EU-maiden kehitystasojen lähentymisestä (Molle ja Boeckhout, 1995).
National GDP figures converged because the industrial and tertiary structures of the Member States became more alike.
Kansalliset BKT:t lähentyivät toisiaan, koska jäsenvaltioiden teollisuus- ja palvelurakenteet alkoivat muistuttaa toisiaan.
• migration flows in the 1950s and 1960s;
Lähentymistä edistivät monet tekijät:
• convergence in regional per capita income via three convergence processes :
• 1950-ja 1960-lukujen siirtolaisvirrat • aluekohtaisten henkeä kohti laskettujen tulojen lähentyminen kolmen lähentymisprosessin myötä:
• impact of European integration on trade;
* * * säästöt ja pääoman kasvu liikkuvuus teknologiasi irrot
• fiscal transfers at the national level (within country disparities);
• Euroopan yhdentymisen vaikutus kaupankäyntiin • verotulojen siirrot kansallisella tasolla (valtion sisäiset erot)
• impact of regional policy at national and EU levels.
• aluepolitiikan vaikutus kansallisellaja EU:n tasolla.
More convergence by Member States and stabilisation of the convergence process by region in the recent past is not a contradiction in terms.
Lähimenneisyydessä tapahtunut jäsenvaltioiden lähentyminen ja lähentymis prosessin vakiintuminen aluetasolla eivät ole välttämättä ristiriidassa toistensa kanssa.
Above we have seen that the poorer regions as a whole could improve their situation in terms of GDP.
Edellä nähtiin, että köyhimmät alueet ovat kokonaisuutena pystyneet parantamaan BKT-lukujaan.
But at the same time many rich regions have improved their score relative to the average.
Samaan aikaan monet rikkaat alueet ovat kuitenkin parantaneet tilannettaan suhteessa keskiarvoon.
Furthermore in two larger countries internal regional disparities increased.
Lisäksi kahden suuren valtion sisäiset alueelliset erot ovat kasvaneet.
This is the case (see table 11) for Spain and the
Näin on käynyt Espanjassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (ks. taulukko 11), mutta myös Portugalissa standardipoikkeamat ovat lisääntyneet.
One can also illustrate the above conclusion from another angle.
Edellä mainittua johtopäätöstä voidaan valottaa myös toisella tavalla.
What has been the trend in GDP in the cohesion countries and the corresponding objective 1 regions (see table 12)?
Mikä on ollut BKT:ta koskeva suuntaus koheesiomaissa ja vastaavilla tavoite 1 -alueilla (ks. taulukko 12)?
Table 12: The evolution of GDP in cohesion countries and corresponding objective 1 regions, 1988-1999. (EU = 100)
Taulukko 12: BKT: n kehitys koheesiomaissa ja vastaavilla tavoite 1 -alueilla vuosina 1988-1999 (EU = 100)
The Objective 1 regions of the cohesion countries as a whole could not improve their relative situation in their respective states.
Koheesiomaiden tavoite 1 -alueet eivät ole pystyneet parantamaan tilannettaan omissa valtioissaan.
(In Greece and Portugal all regions were Objective 1 before 1999.)
(Kaikki Kreikan ja Portugalin alueet olivat tavoite 1 -alueita vuoteen 1999 saakka.)
The most striking example is Spain.
Paras esimerkki tästä on Espanja.
We must admit that the performance of the individual Spanish Objective 1 regions is very unequal.
Espanjan yksittäisten tavoite 1 -alueiden BKT:t vaihtelevat melkoisesti.
Valencia and Canarias performed better than the national average.
Valencia ja Kanariansaaret ovat kansallisen keskiarvon yläpuolella.
Spain is in this respect not a unique case (see the relatively good performance of Lisboa and Madeira in Portugal, Kentriki Makedonia and Notio Aigao in Greece, Basilicata in Italy).
Myös muissa valtioissa on nähtävissä vastaavaa kehitystä (Lissabonin ja Madeiran suhteellisen hyvä tulos Portugalissa, Keski-Makedonian ja Etelä-Egean saaren tulos Kreikassa ja Basilicatan tulos Italiassa).
The weighted standard deviation is used as a good indicator for disparities in unemployment rates between regions.
Painotettu standardipoikkeama on hyvä alueiden välisten työttömyysasteiden erojen indikaattori.
It signals a constant disparity when individual regional unemployment rates increase by the same number of percentage points.
Se tuo erot esiin myös silloin, kun yksittäiset alueelliset työttömyysasteet nousevat prosenttimääräisesti saman verran.
This absolute measure attaches equal weight to any additional person unemployed.
Tässä tarkassa mittaustavassa jokaisella yhdenkin työttömän lisäyksellä on sama painoarvo.
1970s to 8% in 1981 and 11.2% in 1994.
Yhteisön työttömyysaste oli 1970-luvun alussa noin 2 prosenttia, vuonna 1981 8 prosenttia ja vuonna 1994 11,2 prosenttia.