natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The fourth recital in the preamble to that directive is worded as follows:
Tämän direktiivin johdantoosan neljännessä perustelukappaleessa todetaan, että
‘… account should be taken of the objective of abolishing the imposition of tax on the importation and the remission of tax on exportation in trade between Member States; … it should be ensured that the common system of turnover taxes is nondiscriminatory as regards the origin of goods and services, so that a common market permitting fair competition and resembling a real internal market may ultimately be achieved’.
”olisi kiinnitettävä huomiota tavoitteeseen, joka koskee maahantuonnin verollisuuden ja viennin verottomuuden lakkauttamista jäsenvaltioiden välisessä kaupassa, sekä yhteisen liikevaihtoverojärjestelmän tasapuolisuuteen suhteessa tavaroiden ja palvelujen alkuperään, jotta voitaisiin toteuttaa lopultakin todellisten sisämarkkinoiden kaltaiset yhteismarkkinat, joilla harjoitetaan tasapuolista kilpailua”.
The 14th recital in the preamble to that directive reads as follows:
Mainitun direktiivin johdantoosan 14 perustelukappaleessa todetaan, että
‘… the obligations of taxpayers must be harmonised as far as possible so as to ensure the necessary safeguards for the collection of taxes in a uniform manner in all the Member States; … taxpayers should, in particular, make a periodic aggregate return of their transactions, relating to both inputs and outputs where this appears necessary for establishing and monitoring the basis of assessment of own resources’.
”veronmaksuvelvollisten velvoitteita on mahdollisimman suuressa määrin yhdenmukaistettava yhtenäisen veronkannon varmistamiseksi kaikissa jäsenvaltioissa; veronmaksuvelvollisten olisi tehtävä määräajoin ilmoitus liiketoimiensa panosten ja tuotosten kokonaismäärästä, jos tämä vaikuttaa tarpeelliselta omien varojen määräytymisperusteen toteamiseksi ja valvomiseksi”.
Under Article 2 of the Sixth Directive, both the supply of goods or services effected for consideration within the territory of the country by a taxable person acting as such and the importation of goods are to be subject to VAT.
Kuudennen direktiivin 2 artiklan mukaan arvonlisäveroa on kannettava verovelvollisen tässä ominaisuudessaan maan alueella suorittamasta vastikkeellisesta tavaroiden luovutuksesta ja palvelujen suorituksesta sekä tavaroiden maahantuonnista.
Article 22 of the Sixth Directive provides:
Kuudennen direktiivin 22 artiklassa säädetään seuraavaa:
Every taxable person shall submit a return within an interval to be determined by each Member State ….
Verovelvollisen on tehtävä ilmoitus jäsenvaltion vahvistamassa määräajassa. – –
Every taxable person shall pay the net amount of the [VAT] when submitting the return.
Verovelvollisen on maksettava arvonlisäveron nettomäärä ilmoituksen tekemisen yhteydessä.
The Member States may, however, fix a different date for the payment of the amount or may demand an interim payment.
Jäsenvaltiot voivat kuitenkin asettaa maksun suoritukselle eri määräpäivän tai vaatia ilmoituksen ennakkomaksun.
Articles 8 and 9 of Law No 289/2002, which govern the ‘Supplementary return in respect of past years’ and the ‘Automatic settlement in respect of past years’, respectively, relate both to VAT and to other taxes and compulsory levies.
Lain nro 289/2002 8 ja 9 §, joissa säännellään ”veroilmoituksen täydentämistä aikaisempia vuosia koskevilla verotustiedoilla” ja ”aiempien vuosien verojen automaattista määrittämistä”, koskevat sekä arvonlisäveroa että muita veroja ja pakollisia pidätyksiä.
Article 8 of Law No 289/2002 essentially allows taxable persons to submit a supplementary VAT return in order to correct returns which have already been filed in respect of tax periods falling between 1998 and 2001.
Lain nro 289/2002 8 §:ssä säädetään pääasiallisesti verovelvollisten mahdollisuudesta esittää täydentävä arvonlisäveroilmoitus vuosien 1998–2001 verokausia koskevien aikaisempien ilmoitusten korjaamiseksi.
Under Article 8(3), the supplementary return must be accompanied by payment of the additional VAT due before 16 April 2003, the amount of which is calculated by ‘applying the provisions in force during each of the tax periods’.
Tämän ilmoituksen yhteydessä on 8 §:n 3 momentin mukaan maksettava 16.4.2003 mennessä maksettavan arvonlisäveron lisämäärä, laskettuna ”kunakin verokautena voimassa olleiden säännösten mukaan”.
That return is valid only if it shows additional sums due of at least EUR 300 for each tax year.
Mainittu ilmoitus on pätevä vain silloin, kun sen mukaiset lisäsummat ovat vähintään 300 euroa kultakin verokaudelta.
Payments may be made in two equal instalments if they exceed EUR 3 000 for individuals or EUR 6 000 for legal persons.
Maksut voidaan suorittaa kahdessa samansuuruisessa erässä, jos ne ovat yksityishenkilöiden osalta yli 3 000 euroa tai oikeushenkilöiden osalta yli 6 000 euroa.
Article 8(4) of Law No 289/2002 provides for the possibility of filing a supplementary VAT return under a confidential procedure.
Lain nro 289/2002 8 §:n 4 momentissa säädetään mahdollisuudesta esittää täydentävä arvonlisäveroilmoitus luottamuksellista menettelyä käyttäen.
However, that option is not available if the taxable person has not filed any returns for the tax years in question.
Verovelvollinen, joka ei ole tehnyt ilmoitusta miltään asianomaiselta verokaudelta, ei voi kuitenkaan käyttää tätä mahdollisuutta.
Under Article 8(6) of Law No 289/2002, the effect of submitting a supplementary VAT return is that, in respect of amounts equivalent to the additional VAT due under that return increased by 100% — in other words, a VAT amount due which is double that declared by the taxable person — fiscal administrative penalties lapse, criminal penalties may no longer be applied to the taxable person concerned for certain offences under tax law or ordinary law, and no more tax verifications may be carried out.
Tämän lain 8 §:n 6 momentin mukaan täydentävän arvonlisäveroilmoituksen esittämisestä seuraa, että kyseiseen verovelvolliseen ei kohdisteta verotukseen liittyviä hallinnollisia seuraamuksia, rikosoikeudellisia seuraamuksia tietyistä vero-oikeudessa tai yleisessä rikosoikeudessa sanktioiduista teoista tai minkäänlaista verovalvontaa sellaisten arvonlisäveron lisämäärien osalta, jotka vastaavat tähän ilmoitukseen perustuvaa arvonlisäveron lisämäärää korotettuna 100 prosentilla eli verovelvollisen ilmoittamaa arvonlisäveron määrää kahdella kerrottuna.
Article 8(9) of Law No 289/2002 allows taxpayers who have used the confidential procedure under Article 8(4) of that law to be exempted from all verification save that of the consistency of their supplementary returns.
Mainitun lain 8 §:n 9 momentin mukaan verovelvolliset, jotka ovat käyttäneet saman lain 8 §:n 4 momentissa tarkoitettua luottamuksellista menettelyä, välttyvät tarkastuksilta lukuun ottamatta sellaista tarkastusta, jossa selvitetään niiden antamien täydentävien ilmoitusten johdonmukaisuutta.
Article 8(10) of Law No 289/2002 provides, however, that the benefit of Article 8 is not to be available to the following:
Lain nro 289/2002 8 §:n 10 momentissa säädetään, että tämän 8 §:n säännöksiä ei kuitenkaan voida soveltaa niihin verovelvollisiin,
— taxable persons who, on the date of entry into force of Law No 289/2002, had already been served with a formal report finding an infringement, a correction notice or a notice to attend adversarial proceedings;
– joille on lain voimaantulohetkellä annettu tiedoksi lainvastaisuuden toteava tarkastuspöytäkirja, verotuksen oikaisu tai kutsu kontradiktoriseen menettelyyn
— taxable persons in respect of whom criminal proceedings had already been brought for the offences referred to in Article 8(6)(c) of Law No 289/2002 and of which they had been formally informed before the date on which they filed the supplementary VAT return.
– joita vastaan on saman lain 8 §:n 6 momentin c kohdassa tarkoitetun lainvastaisuuden vuoksi aloitettu rikosoikeudenkäynti, josta he ovat asianmukaisesti saaneet tiedon ennen täydentävän arvonlisäveroilmoituksen esittämistä.
Under Article 8(12) of Law No 289/2002, submission of a supplementary VAT return cannot constitute information of a criminal offence.
Lain nro 289/2002 8 §:n 12 momentin mukaan täydentävän arvonlisäveroilmoituksen tekemistä ei voida pitää rikosta koskevana ilmiantona.
Article 9 of Law No 289/2002 concerns ‘Automatic settlement in respect of past years’.
Lain nro 289/2002 9 § koskee ”aiempien vuosien verojen automaattista määrittämistä”.
According to Bulletin No 12/2003 of 21 February 2003 of the Agenzia delle Entrate — Direzione centrale normativa e contenzioso (Revenue Authority — Direct orate-General for Legislation and Legal Affairs), the point of the return for the purposes of automatic settlement, provided for in Article 9 of Law No 289/2002, as opposed to the supplementary VAT return provided for under Article 8 thereof, is not to declare additional taxable amounts, but rather to provide the information needed to determine the amounts which have to be paid in order to obtain the tax amnesty.
Agenzia delle Entrate – Direzione centrale normativa e contenzioson (Vero- ja maksuhallinnon sääntelyn ja riita-asioiden pääosasto) 21.2.2003 päivätyn yleiskirjeen nro 12/2003 mukaan lain nro 289/2002 9 §:ssä tarkoitetun automaattista määrittämistä koskevan ilmoituksen tavoitteena ei saman lain 8 §:n mukaisesta täydentävästä arvonlisäveroilmoituksesta poiketen ole lisäverojen määrän ilmoittaminen vaan sellaisten tietojen esittäminen, joiden avulla voidaan laskea määrät, jotka veroarmahduksen saamiseksi on maksettava.
Although the tax periods covered by the automatic settlement are the same as those under Article 8 of Law No 289/2002, the return submitted under Article 9 of that law must, by contrast, relate to ‘all tax periods, failing which it will be null and void’ (Article 9(1) of the law).
Mainitun automaattisen määrittämisen kattamat verokaudet ovat tosin samat kuin ne, joita lain nro 289/2002 8 §:ssä tarkoitetaan, mutta tämän lain 9 §:n nojalla tehdyn ilmoituksen on 9 §:n 1 momentin mukaan käsitettävä ”mitättömyyden uhalla kaikki verokaudet”.
Under Article 9(2)(b) of Law No 289/2002, the automatic settlement for the purposes of VAT involves, for each of the tax periods, payment in the aggregate of (i) ‘an amount equal to 2% of the VAT on supplies of goods or services carried out by the taxable person, in respect of which the VAT has become chargeable during the tax period’ and (ii) an amount equal to 2% of the VAT on supplies of goods or ser -vices ‘deducted during the same period’.
Lain nro 289/2002 9 §:n 2 momentin b kohdan mukaan arvonlisäveron automaattinen määrittäminen tapahtuu siten, että kultakin verokaudelta maksetaan summa, ”jonka suuruus on 2 prosenttia verovelvollisen tavaroiden toimituksista ja palvelujen suorituksista suoritettavasta arvonlisäverosta, joka on tullut maksettavaksi kyseisen verokauden aikana”, ja 2 prosenttia ”samana verokautena vähennetystä tavaroiden ja palvelujen ostoihin sisältyvästä arvonlisäverosta” ja joka saadaan mainittujen määrien yhteenlaskemisen jälkeen.
That percentage is fixed at 1.5% for input or output tax which exceeds EUR 200 000 and 1% for amounts over EUR 300 000.
Prosenttiosuus on 1,5 prosenttia, kun myynteihin sisältyvä vero tai ostoihin sisältyvä vero on suurempi kuin 200 000 euroa, ja 1 prosenttia, kun se on suurempi kuin 300 000 euroa.
Where application of Article 9(2)(b) of Law No 289/2000 entails payment of a sum in excess of EUR 11 600 000, the portion exceeding that figure is reduced by 80%.
Jos säännöksen soveltamisen seurauksena maksettava summa on yli 11 600 000 euroa, kyseisen määrän ylittävää osuutta alennetaan 80 prosentilla.
Article 9(6) of that law, however, sets a minimum figure for each year’s payments of EUR 500 where turnover does not exceed EUR 50 000; EUR 600 where turnover is between EUR 50 000 and EUR 180 000; and EUR 700 where turnover exceeds EUR 180 000.
Mainitun lain 9 §:n 6 momentissa asetetaan kuitenkin kunkin verokauden maksujen alaraja, joka on 500 euroa, kun kyseisen verovelvollisen liikevaihto on enintään 50 000 euroa; 600 euroa, kun liikevaihto yli 50 000 mutta enintään 180 000 euroa, ja 700 euroa, kun liikevaihto ylittää 180 000 euroa.
For each tax year in respect of which no returns have been submitted at all, Article 9(8) of Law No 289/2002 requires a flatrate payment of EUR 1 500 for natural persons, and EUR 3 000 for companies and associations.
Lain nro 289/2002 9 §:n 8 momentissa edellytetään, että luonnollisten henkilöiden on suoritettava 1 500 euron sekä yhtiöiden ja yhdistysten 3 000 euron suuruinen kiinteämääräinen maksu kultakin verokaudelta, jolta ei ole toimitettu mitään ilmoitusta.
Under Article 9(10)(b) and (c) of Law No 289/2002, the effect of the automatic settlement procedure for VAT purposes is that, for the taxable person concerned, fiscal administrative penalties lapse, criminal penalties may no longer be applied for certain related offences under tax law or non-tax law and no more tax verifications may be carried out.
Mainitun lain 9 §:n 10 momentin b ja c kohdan mukaan arvonlisäveron automaattisesta määrittämisestä seuraa, että kyseiseen verovelvolliseen ei kohdisteta verotukseen liittyviä hallinnollisia seuraamuksia, rikosoikeudellisia seuraamuksia tietyistä vero-oikeudessa tai yleisessä rikosoikeudessa sanktioiduista teoista edellisiin liittyen eikä mitään verovalvontaa.
Under Article 9(14) of Law No 289/2002, automatic settlement is not available to the following:
Lain nro 289/2002 9 §:n 14 momentin mukaan automaattista määrittämistä ei voida soveltaa niihin verovelvollisiin,
— taxable persons in respect of whom criminal proceedings had already been brought for the offences referred to in Article 9(10)(c) of Law No 289/2002 and of which they had been formally informed before the date on which they filed the supplementary VAT return;
– joita vastaan on saman lain 8 §:n 6 momentin c kohdassa tarkoitetun lainvastaisuuden vuoksi aloitettu rikosoikeudenkäynti, josta he ovat asianmukaisesti saaneet tiedon ennen täydentävän arvonlisäveroilmoituksen esittämistä
— taxable persons who failed to submit returns in respect of every tax referred to in Article 9(2) and every tax period referred to in Article 9(1).
– jotka ovat laiminlyöneet esittää kaikki 9 §:n 2 momentissa tarkoitettuja veroja koskevat ilmoitukset kaikkien 9 §:n 1 momentissa tarkoitettujen verokausien osalta.
On the view that Articles 8 and 9 of Law No 289/2002 are incompatible with Art -icles 2 and 22 of the Sixth Directive and with Articles 10 EC and 249 EC, the Commission, pursuant to the procedure provided for in Article 226 EC, sent a letter of formal notice, dated 16 December 2003, to the Italian Republic.
Komissio, joka arvioi lain nro 289/2002 8 ja 9 §:n olevan ristiriidassa kuudennen direktiivin 2 ja 22 artiklan ja EY 10 ja EY 249 artiklan kanssa, osoitti 16.12.2003 päivätyllä kirjeellään Italian tasavallalle virallisen huomautuksen EY 226 artiklan mukaisesti.
By letter of 30 March 2004, that Member State denied the incompatibility alleged by the Commission.
Italia kiisti 30.3.2004 päivätyssä kirjeessään komission väittämän ristiriidan.
Not satisfied with the response from the Italian Republic, the Commission sent that Member State a reasoned opinion by letter of 18 October 2004, calling upon it to comply with that opinion within two months of receipt thereof.
Tyytymättömänä Italian vastaukseen komissio lähetti sille 18.10.2004 perustellun lausunnon, jossa se kehotti Italiaa toteuttamaan lausunnon noudattamisen edellyttämät toimenpiteet kahden kuukauden määräajassa sen vastaanottamisesta.
In its reply of 31 January 2005 to that reasoned opinion, the Italian Republic again denied that there was such an incompatibility.
Perusteltuun lausuntoon 31.1.2005 antamassaan vastauksessa Italia kiisti edelleen tällaisen ristiriitaisuuden olemassaolon.
It was in those circumstances that the Commission decided to bring the present action.
Komissio päätti näissä olosuhteissa nostaa nyt käsiteltävänä olevan kanteen.
The Commission claims that, by explicitly providing in Articles 8 and 9 of Law No 289/2002 for a general waiver of verification of taxable transactions effected in a series of tax years, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Art -icles 2 and 22 of the Sixth Directive and Article 10 EC.
Komissio väittää, että Italian tasavalta ei ole noudattanut kuudennen direktiivin 2 ja 22 artiklan sekä EY 10 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on nimenomaisesti säätänyt lain nro 289/2002 8 ja 9 §:ssä, että tiettyjen verokausien aikana suoritettujen verollisten liiketoimien osalta luovutaan yleisesti tarkastuksista.
The Commission states that Articles 2 and 22 of the Sixth Directive and Article 10 EC impose a twofold obligation on Member States, in that they are required to adopt not only all the national legislation necessary to give effect to the Sixth Directive, but also all the administrative measures necessary to ensure that persons liable to pay VAT comply with the obligations arising under that directive, in particular with the obligation to pay in a timely manner the VAT payable following a taxable transaction.
Komissio täsmentää, että kuudennen direktiivin 2 ja 22 artiklassa sekä EY 10 artiklassa asetetaan kaksinkertainen velvollisuus jäsenvaltioille, joiden pitää yhtäältä toteuttaa kaikki kuudennen arvonlisäverodirektiivin oikeusvaikutusten toteuttamiseksi välttämättömät kansalliset lainsäädäntötoimet ja toisaalta kaikki hallinnolliset toimenpiteet, jotka ovat välttämättömiä sen takaamiseksi, että arvonlisäverovelvolliset noudattavat tämän direktiivin mukaisia velvoitteitaan, erityisesti velvoitetta suorittaa tietyssä määräajassa verollisista liiketoimista aiheutuva vero.
According to the Commission, Articles 8 and 9 of Law No 289/2002 derogate from the general legislation governing VAT and transposing the Community VAT direct -ives into Italian law.
Komission mukaan lain nro 289/2002 8 ja 9 § muodostavat poikkeuksen yleiseen arvonlisäveroa koskevaan lainsäädäntöön, jolla pannaan arvonlisäveroa koskevat yhteisön direktiivit täytäntöön Italian lainsäädännössä.
The Commission considers that such derogation is contrary to Articles 2 and 22 of the Sixth Directive.
Komissio katsoo, että tällainen poikkeus on kuudennen direktiivin 2 ja 22 artiklan vastainen.
Regarding the obligation imposed on Member States by Article 2 of the Sixth Direct- ive to make all supplies of goods and services subject to VAT, it is inconceivable, according to the Commission, that a Member State may unilaterally release itself from the obligation to make certain categories of taxable transactions subject to VAT, either by introducing tax exemptions not provided for by the Community legislature, or by excluding from the scope of the Sixth Directive taxable transactions which ought properly to be covered by it.
Siltä osin kuin kuudennen direktiivin 2 artiklassa asetetaan jäsenvaltioille velvoite saattaa kaikki tavaroiden luovutukset ja palvelujen suoritukset arvonlisäveron alaisiksi, komissio huomauttaa olevan poissuljettua, että jäsenvaltio voisi yksipuolisesti jättää tietyn osan verotettavasta liiketoiminnasta arvonlisäveron ulkopuolelle joko myöntämällä verovapautuksia, joista yhteisön lainsäätäjä ei ole säätänyt, tai jättämällä tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle sellaisia verotettavia liiketoimia, joiden päinvastoin tulisi kuulua siihen.
As regards the obligations referred to in Article 22 of the Sixth Directive, the Commission maintains that, as those obligations are framed in unequivocal and imperative terms, Member States may exempt taxable persons from one or other of those obligations only if a specific provision in Article 22 expressly empowers them to derogate from those obligations.
Kuudennen direktiivin 22 artiklan mukaisten velvoitteiden osalta komissio väittää, että koska nämä velvoitteet on muotoiltu yksiselitteisellä ja pakottavalla tavalla, jäsenvaltiot eivät voi vapauttaa verovelvollisia mistään niistä, ellei jokin tämän 22 artiklan erityinen säännös nimenomaisesti anna niille oikeutta poiketa mainituista velvoitteista.
According to the Commission, Article 22(8) of that directive is intended to ensure that the national tax authorities possess the necessary means of enforcement through controls, whilst making taxable persons subject to the obligations arising from those enforcement requirements, and to place Member States under an obligation to ensure ‘the correct levying and collection of the tax’ through an effective strategy of verification and combating tax evasion.
Komission mukaan mainitun direktiivin 22 artiklan 8 kohdassa pyritään antamaan kansallisille veroviranomaisille välttämättömät valvontakeinot ja asettamaan verovelvollisille näitä valvontavaatimuksia vastaavat velvoitteet sekä asettamaan jäsenvaltioille velvollisuus ”varmistaa veron kannon oikea toimittaminen” tehokkaan tarkastustoiminnan ja veropetosten vastaisen taistelun ansiosta.
According to the Commission, Article 22 of the Sixth Directive does not confer on the Member States a measure of discretion enabling them to exempt all taxable persons from their obligation to keep accounts, to issue invoices and to submit VAT returns.
Komission mukaan mainitussa 22 artiklassa ei anneta jäsenvaltioille harkintavaltaa, jonka perusteella ne voisivat vapauttaa tietyn joukon verovelvollisia niille kuuluvasta velvollisuudesta kirjanpitoon, laskujen antamiseen ja arvonlisäveron maksamista koskevan ilmoituksen esittämiseen.
The Commission acknowledges that when Member States check the accuracy of VAT returns and the related payments made by taxable persons, they enjoy a measure of discretion enabling them to adjust their controls according to the human resources and technical means at their disposal for that purpose.
Komissio myöntää, että jäsenvaltioilla on tiettyä harkintavaltaa, jonka perusteella ne voivat säädellä valvontatoimintaansa henkilöstöresurssiensa ja tätä tarkoitusta varten käytettävissä olevien teknisten välineidensä mukaan, kun ne tutkivat arvonlisäveroilmoitusten paikkansapitävyyttä ja ilmoituksia vastaavia verovelvollisten suorittamia maksuja.
However, the Commission argues that Articles 8 and 9 of Law No 289/2002 go above and beyond the discretion granted to Member States by the Community legislature, in that the Italian Republic has introduced a general, indiscriminate and prior renunciation of the right of verification and enforcement through controls in the matter of VAT.
Se huomauttaa kuitenkin, että lain nro 289/2002 8 ja 9 §:ssä ylitetään yhteisön lainsäätäjän jäsenvaltioille myöntämä harkintavalta, sillä Italia on luopunut yleisesti, erotuksettomasti ja etukäteisesti kaikesta valvontatoiminnasta sekä arvonlisäveroa koskevista tarkastuksista.
On the view that there is no link whatsoever between the tax debt calculated in accordance with the ordinary VAT rules and the amounts to be paid by the taxable persons wishing to take advantage of the amnesty arrangements provided for in Art -icles 8 and 9, respectively, of Law No 289/2002, the Commission maintains that the provisions laid down in those articles are liable seriously to disrupt the proper functioning of the common system of VAT, to distort the principle of fiscal neutrality inherent in that system and to infringe the obligation to ensure that VAT is collected in a uniform manner in all the Member States.
Komissio toteaa lisäksi, että tavanomaisten arvonlisäverosäännösten mukaan lasketun verovelan ja määrien, jotka sellaisten verovelvollisten, jotka haluavat käyttää lain nro 289/2002 8 ja 9 §:ssä säänneltyä armahdusjärjestelmää, on maksettava, välillä ei ole mitään yhteyttä, ja komissio katsoo, että mainittujen pykälien säännökset ovat omiaan häiritsemään vakavasti yhteisen arvonlisäverojärjestelmän moitteetonta toimintaa, vääristämään tähän järjestelmään kuuluvaa verotuksen neutraalisuuden periaatetta ja loukkaamaan velvoitetta varmistaa yhtenäinen veron kanto kaikissa jäsenvaltioissa.