natgillin/translations-raw huggingface dataset:
According to the Commission, the marketing under the name ‘Parmesan’ of cheese which does not comply with the specification for the PDO ‘Parmigiano Reggiano’ constitutes an infringement of Article 13(1)(b) of Regulation No 2081/92, since the term ‘Parmesan’ is the correct translation of the PDO ‘Parmigiano Reggiano’.
Komission mukaan se, että lasketaan liikkeeseen nimityksellä ”parmesan” juustoja, jotka eivät ole suojatun alkuperänimityksen ”Parmigiano Reggiano” eritelmän mukaisia, merkitsee asetuksen N:o 2081/92 13 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkomista, koska ilmaisu ”parmesan” on suojatun alkuperänimityksen ”Parmigiano Reggiano” oikea käännös.
The translation, like the PDO in the language of the Member State which obtained registration of that designation, is exclusively reserved for products which comply with the specification.
Käännös, kuten suojattu alkuperänimitys sen jäsenvaltion kielellä, joka on saanut tämän nimityksen rekisteröityä, on komission mukaan yksinoikeudella varattu niille tuotteille, jotka ovat eritelmän mukaisia.
The Commission adds that, as shown by the close connection which evolved historically between the specific geographic region of Italy where that type of cheese comes from and the term ‘Parmesan’, the term is not a generic name which can be distinguished from the PDO ‘Parmigiano Reggiano’.
Komissio lisää, että kuten Italian tietyn maantieteellisen alueen, jolta tämäntyyppinen juusto on peräisin, ja ilmaisun ”parmesan” läheisestä yhteydestä, jota histo -riallinen kehitys todistaa, ilmenee, kyseinen ilmaisu ei ole yleisnimi, joka voisi erottua suojatusta alkuperänimityksestä ”Parmigiano Reggiano”.
In any case, use of the name ‘Parmesan’ for a cheese which does not comply with the specification for the PDO ‘Parmigiano Reggiano’ constitutes an evocation of that PDO, which is prohibited by Article 13(1)(b) of Regulation No 2081/92.
Nimityksen ”parmesan” käyttö sellaisesta juustosta, joka ei ole nimityksen ”Parmigiano Reggiano” eritelmän mukainen, luo komission mukaan joka tapauksessa mielleyhtymän tästä nimityksestä, mikä kielletään asetuksen N:o 2081792 13 artiklan 1 kohdan b alakohdassa.
The Commission also submits that the term ‘Parmesan’ has not become a generic name.
Komissio väittää myös, että ilmaisusta ”parmesan” ei ole tullut yleisnimeä.
Of course, a geographical designation could, over time and through use, become a generic name in the sense that consumers cease to regard it as an indication of the geographical origin of the product, and come to regard it only as an indication of a certain type of product.
Maantieteellisestä nimityksestä voi tietysti tulla käytössä yleisnimi siinä mielessä, että kuluttaja lakkaa näkemästä siinä tavaran maantieteellistä alkuperää ilmaisevan merkinnän ja näkee siinä enää vain tietyntyyppistä tuotetta tarkoittavan merkinnän.
That shift in meaning occurred for instance in the case of the designations ‘Camembert’ and ‘Brie’.
Tämä merkityksen liukuminen on komission mukaan tapahtunut muun muassa ilmaisuille ”Camembert” ja ”Brie”.
Nevertheless, it is the Commission’s view that the term ‘Parmesan’ has never lost its geographical connotation.
Komissio esittää vielä, että ilmaisu ”parmesan” ei ole koskaan menettänyt maantieteellistä merkitystään.
Were ‘Parmesan’ really a neutral term without such a connotation, there would be no plausible explanation for the persistent efforts of manufacturers of imitations to establish through words or images a link between their products and Italy.
Jos ”parmesan” nimittäin olisi täysin neutraali ilmaisu ilman tällaista merkitystä, olisi mahdotonta selittää uskottavasti, miksi jäljitelmien valmistajat pyrkivät luomaan sanojen tai kuvien kautta yhteyden omien tuotteidensa ja Italian välille.
Moreover, according to the Commission, the fact that up until the year 2000 a cheese called ‘Parmesan’, which did not comply with the specification for the PDO ‘Parmigiano Reggiano’, was produced on Italian territory does not indicate that the term ‘Parmesan’ is the generic name in Italy for hard cheeses of diverse origin, because the cheese in question was exclusively intended for export to countries where the term ‘Parmesan’ did not enjoy any particular protection, in accordance with the principle of territoriality.
Lisäksi komissio esittää, että se seikka, että vuoteen 2000 saakka Italian alueella valmistettiin ”parmesaniksi” kutsuttua juustoa, joka ei ollut suojatun alkuperänimityksen ”Parmigiano Reggiano” sitovan eritelmän mukaista, ei tarkoita sitä, että tämä ilmaisu olisi Italiassa eri alueilta peräisin olevien raastettujen juustojen yleisnimi, sillä kyseessä oleva juusto oli tarkoitettu yksinomaan vietäväksi maihin, joissa ilmaisu ”parmesan” ei saanut mitään erityistä suojaa suojan aluekohtaisuutta koskevan periaatteen mukaisesti.
Moreover, it is only since 21 June 1996, the date when Regulation No 1107/96 entered into force, that the name ‘Parmigiano Reggiano’ has been protected at Community level.
Nimitys ”Parmigiano Reggiano” on ollut yhteisön tasolla suojattu vasta 21.6.1996 lähtien eli siitä päivämäärästä lähtien, jolloin asetus N:o 1107/96 tuli voimaan.
The Federal Republic of Germany contends that the use of the word ‘Parmesan’ does not infringe Article 13(1)(b) of Regulation No 2081/92, given that it is only a translation, in the opinion of the Commission, of the term ‘Parmigiano’, which, as illustrated by the situation in Italy and in other Member States and equally by national and Community legislation, is a generic name.
Saksan liittotasavalta esittää, että sanan ”parmesan” käyttö ei merkitse asetuksen N:o 2081/92 13 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkomista, koska se on komission mukaan vain käännös ilmaisusta ”Parmigiano”, joka on yleisnimi, kuten Italian ja muiden jäsenvaltioiden tilanteesta sekä kansallisesta lainsäädännöstä ja yhteisön lainsäädännöstä käy ilmi.
As a generic name, it cannot be protected under the regulation.
Yleisnimenä se ei voi saada kyseisen asetuksen mukaista suojaa.
In the alternative, the German Government submits that, even if the term ‘Parmigiano’ is not a generic name, to which therefore the provisions of the second indent of Article 13(1) of Regulation No 2081/92 do not apply, use of the term ‘Parmesan’ does not infringe the provisions concerning the protection of the designation of origin ‘Parmigiano Reggiano’.
Saksan liittotasavalta huomauttaa toissijaisesti, että vaikka ilmaisu ”Parmigiano” ei olisi yleisnimi ja vaikka tähän osatekijään ei tämän johdosta sovellettaisi asetuksen N:o 2081/92 13 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, ilmaisun ”parmesan” käyttäminen ei merkitse alkuperänimityksen ”Parmigiano Reggiano” suojaa koskevien säännösten rikkomista.
The name ‘Parmesan’ has evolved, over centuries, in a particular way and has become, in Germany, but also in other Member States, a generic name.
Nimi ”parmesan” on vuosisatojen ajan kehittynyt itsenäisesti, ja siitä on tullut Saksassa mutta myös joissakin muissa jäsenvaltioissa yleisnimi.
Its use does not therefore constitute a misuse or evocation of the PDO ‘Parmigiano Reggiano’.
Sen käyttö ei Saksan liittotasavallan mukaan näin ollen merkitse suojatun alkuperänimityksen ”Parmigiano Reggiano” väärinkäyttöä eikä aiheuta mielleyhtymää siihen.
COMMISSION v GERMANY the Court expressly left open the question whether the term ‘Parmesan’ is a generic designation, and third, to the fact that it is not sufficient to find that the name of a product is the translation of a designation of origin.
KOMISSIO v. SAKSA toiseksi edellä mainitussa asiassa Bigi annettuun tuomioon, jossa yhteisöjen tuomio -istuin nimenomaisesti jätti avoimeksi kysymyksen siitä, onko ilmaisu ”parmesan” yleisnimi, ja kolmanneksi siihen, ettei riitä, että todetaan, että tuotteen nimitys on alkuperänimityksen käännös.
It is necessary to examine in each particular case whether that translation really amounts to an evocation of the designation at issue.
Saksan liittotasavallan mukaan kaikissa yksittäista -pauksissa on tutkittava, luoko tämä käännös todellakin mielleyhtymän kyseessä olevaan nimitykseen.
That is not the case where the name at issue, while originally a translation, has, with the passage of time, taken on another meaning in the ordinary usage of consumers, thus becoming a generic name.
Näin ei ole tapauksessa, jossa riidanalainen nimitys on ajan kuluessa saanut toisen merkityksen kuluttajien yleisessä kielenkäytössä ja jossa siitä on näin tullut yleisnimi, vaikka se alun perin oli käännös.
Fourth, the Federal Republic of Germany relies on the fact that in Germany — the only Member State in which the generic quality of the term ‘Parmesan’ is decisive given the present infringement proceedings — the word ‘Parmesan’ has always been understood as the generic name of a hard cheese grated or intended to be grated.
Neljänneksi kyseinen jäsenvaltio viittaa siihen seikkaan, että Saksassa, joka on ainoa jäsenvaltio, jonka osalta ilmaisun ”parmesan” yleisnimen luonteisuuden arvioiminen on ratkaisevaa nyt esillä olevassa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen toteamista koskevassa menettelyssä, sana ”parmesan” on aina käsitetty raastetun tai raastetuksi tarkoitetun kovan juuston yleisnimeksi.
Moreover, that is also the situation in other Member States, including Italy.
Sitä paitsi tämä pitää paikkansa myös joidenkin muiden jäsenvaltioiden, mukaan lukien Italia, osalta.
It is necessary, first, to establish whether use of the name ‘Parmesan’ corresponds, with regard to the PDO ‘Parmigiano Reggiano’, to one of the situations referred to in Article 13(1) of Regulation No 2081/92.
Aivan ensimmäiseksi on määritettävä, vastaako nimityksen ”parmesan” käyttö suojatun alkuperänimityksen ”Parmigiano Reggiano” osalta jotain asetuksen N:o 2081/92 13 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuista tapauksista.
In that regard, it should be pointed out that, under Article 13(1)(b) of that regulation, registered names are protected against any misuse, imitation or evocation, even if the true origin of the product is indicated or if the protected name is translated.
Tältä osin on palautettava mieliin, että rekisteröidyt nimitykset ovat kyseisen asetuksen 13 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan suojattuja muun muassa väärinkäytöltä, jäljittelyltä tai mielleyhtymiltä, vaikka tuotteen oikea alkuperä on merkitty tai vaikka suojattu nimi on käännetty.
The Court has pointed out that it is possible for a PDO to be evoked where there is no likelihood of confusion between the products concerned and even where no Community protection extends to the parts of that designation which are echoed in the term or terms at issue (Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola, paragraph 26).
Yhteisöjen tuomioistuin on täsmentänyt, että kysymyksessä voi olla mielleyhtymä suojattuun alkuperänimitykseen, vaikka kyseisten tuotteiden välistä sekaannusvaaraa ei ole ja vaikka yhteisön suojaa ei ollenkaan sovellettaisi kyseisen nimityksen niihin osatekijöihin, jotka toistetaan riidanalaisessa ilmaisussa (em. asia Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola, tuomion 26 kohta).
In the present case, there is phonetic and visual similarity between the names ‘Parmesan’ and ‘Parmigiano Reggiano’, and that in a situation where the products at issue are hard cheeses, grated or intended to be grated, namely, where they have a similar appearance (see, to that effect, Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola, paragraph 27).
Nyt esillä olevassa asiassa nimitysten ”parmesan” ja ”Parmigiano Reggiano” lausuntatapa ja ulkoasu ovat samankaltaiset, ja näin on tilanteessa, jossa kyseessä olevat tuotteet ovat raastettuja tai raastetuiksi tarkoitettuja kovia juustoja eli tuotteita, joiden ulkoinen muoto vastaa toisiaan (ks. vastaavasti em. asia Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola, tuomion 27 kohta).
In addition, regardless whether the name ‘Parmesan’ is or is not an exact translation of the PDO ‘Parmigiano Reggiano’ or of the term ‘Parmigiano’, the conceptual proximity between those two terms emanating from different languages, which was revealed in discussions before the Court, must also be taken into account.
Lisäksi on todettava, että siitä riippumatta, onko nimitys ”parmesan” suojatun alkuperänimityksen ”Parmigiano Reggiano” tai ilmaisun ”Parmigiano” tarkka käännös, on otettava huomioon myös näiden kahden erikielisen ilmaisun merkityssisällön läheisyys, josta yhteisöjen tuomioistuimessa käydyt keskustelut ovat osoitus.
That proximity and the phonetic and visual similarities referred to in paragraph 46 above are such as to bring to the mind of the consumer the cheese protected by the PDO ‘Parmigiano Reggiano’, when he is confronted by a hard cheese, grated or intended to be grated, bearing the name ‘Parmesan’.
Tällainen merkityssisällön läheisyys samoin kuin tämän tuomion 46 kohdassa todettu lausuntatavan ja ulkoasun samankaltaisuus ovat omiaan johtamaan siihen, että kuluttajalla syntyy mielikuva juustosta, jolla on suojattu alkuperänimitys ”Parmigiano Reggiano”, sellaisen raastetun tai raastetuksi tarkoitetun kovan juuston yhteydessä, josta käytetään nimitystä ”parmesan”.
In those circumstances, the use of the name ‘Parmesan’ must be regarded, in the sense of Article 13(1)(b) of Regulation No 2081/92, as an evocation of the PDO ‘Parmigiano Reggiano’.
Näin ollen nimityksen ”parmesan” käyttämisen on katsottava luovan asetuksen N:o 2081/92 13 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun mielleyhtymän suojattuun alkuperänimitykseen ”Parmigiano Reggiano”.
The question whether the name ‘Parmesan’ is a translation of the PDO ‘Parmigiano Reggiano’ is therefore of no relevance for the assessment of the present action.
Sillä, onko nimitys ”parmesan” suojatun alkuperänimityksen ”Parmesan Reggiano” käännös, ei näin ollen ole vaikutusta tämän kanteen arvioinnin kannalta.
The Federal Republic of Germany nevertheless submits that, since the name ‘Parmesan’ has become a generic name, its use cannot amount to an unlawful evocation of the PDO ‘Parmigiano Reggiano’.
Saksan liittotasavalta esittää kuitenkin, että koska nimityksestä ”parmesan” on tullut yleisnimi, sen käyttämisellä ei voida katsoa luotavan laitonta mielleyhtymää suojattuun alkuperänimitykseen ”Parmigiano Reggiano”.
It is for the Federal Republic of Germany to prove that argument to be well founded, all the more so because the Court has already held that it is far from clear that the designation ‘Parmesan’ has become generic (Bigi, paragraph 20).
Saksan liittotasavallan tehtävänä oli esittää selvitys, jolla tämän perustelun paikkansapitävyys voidaan näyttää toteen, varsinkin kun yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut, että ei ole lainkaan selvää, että nimityksestä ”parmesan” on tullut yleisnimi (em. asia Bigi, tuomion 20 kohta).
As indicated by the Advocate General in points 63 and 64 of his Opinion, the Federal Republic of Germany restricted itself to providing quotations from dictionaries and specialist literature which do not provide any comprehensive view of how the word ‘Parmesan’ is perceived by consumers in Germany and other Member States, and
Kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 63 ja 64 kohdassa, Saksan liittotasavalta kuitenkin toimitti ainoastaan sanakirjoista ja erityisalan kirjallisuudesta poimittuja otteita, joista ei saa kattavaa käsitystä siitä, miten kuluttajat Saksassa ja muissa jäsenvaltioissa mieltävät sanan ”parmesan”, eikä se edes esittänyt mitään lukuja, jotka
According to the documents in the case, in Germany, certain producers of cheese called ‘Parmesan’ market that product with labels referring to Italian cultural traditions and landscapes.
Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyistä asiakirjoista ilmenee myös, että Saksassa tietyt nimityksellä ”parmesan” varustetun juuston tuottajat myyvät tätä tuotetta sellaisilla pakkausmerkinnöillä varustettuna, joissa viitataan Italian kulttuuriin ja maisemiin.
It is legitimate to infer from this that consumers in that Member State perceive ‘Parmesan’ cheese as a cheese associated with Italy, even if in reality it was produced in another Member State (see to that effect Germany and Denmark v Commission, paragraph 87).
Tästä voidaan tehdä se johtopäätös, että tämän jäsenvaltion kuluttajat mieltävät ”parmesan”-juuston juustoksi, joka yhdistetään Italiaan, vaikka todellisuudessa se on tuotettu jossain muussa jäsenvaltiossa (ks. vastaavasti em. yhdistetyt asiat Saksa ja Tanska v. komissio, tuomion 87 kohta).
Finally, at the hearing, the Federal Republic of Germany was also unable to provide information on the quantity of cheese produced in Italy under the PDO ‘Parmigiano Reggiano’ and imported into Germany, making it impossible for the Court to use the factors relating to the consumption of that cheese as indicators of the generic character of the name ‘Parmesan’ (see, to that effect, Germany and Denmark v Commission, paragraph 88).
Vielä on todettava, että suullisessa käsittelyssäkään Saksan liittotasavalta ei ole voinut esittää tietoja, jotka koskevat Italiassa suojatulla alkuperänimityksellä ”Parmigiano Reggiano” tuotetun, Saksaan tuodun juuston määriä, joten yhteisöjen tuomioistuin ei tämän vuoksi voi käyttää kyseisen juuston kulutusta koskevia tietoja indikaattoreina siitä, onko nimitys ”parmesan” luonteeltaan yleisnimi (ks. vastaavasti em. yhdistetyt asiat Saksa ja Tanska v. komissio, tuomion 88 kohta).
Since the Federal Republic of Germany has therefore failed to show that the name ‘Parmesan’ has become generic, use of the word ‘Parmesan’ for cheese which does not comply with the specification for the PDO ‘Parmigiano Reggiano’ must be regarded for the purposes of the present proceedings as infringing the protection provided for that PDO under Article 13(1)(b) of Regulation No 2081/92 .
Tästä seuraa, että koska Saksan liittotasavalta ei ole näyttänyt, että nimitys ”parmesan” olisi luonteeltaan yleisnimi, sanan ”parmesan” käyttämisen sellaisia juustoja varten, jotka eivät ole suojatun alkuperänimityksen ”Parmigiano Reggiano” eritelmän mukaisia, on nyt esillä olevassa tapauksessa katsottava loukkaavan asetuksen N:o 2081/92 13 artiklan 1 kohdan b alakohtaan perustuvaa suojaa.
Obligation on the Federal Republic of Germany to proceed against infringements of Article 13(1) of Regulation No 2081/92
Saksan liittotasavallan velvollisuus määrätä seuraamuksia asetuksen N:o 2081/92 13 artiklan 1 kohdan rikkomisesta
The Commission contends that the Federal Republic of Germany is bound, under Articles 10 and 13 of Regulation No 2081/92, to take on its own initiative the measures necessary to deal with conduct which infringes a PDO.
Komissio esittää, että Saksan liittotasavallan on asetuksen N:o 2081/92 10 ja 13 artiklan nojalla omasta aloitteestaan toteutettava toimenpiteet, jotka ovat tarpeen suojattuja alkuperänimityksiä loukkaavan toiminnan rankaisemiseksi.
According to the Commission, Member State intervention should include administrative and penal measures such as to enable the objectives referred to in that regulation concerning the protection of designations of origin to be achieved.
Komission mukaan jäsenvaltioiden toiminta käsittää hallinnollisella ja rikosoikeudellisella tasolla toimenpiteitä, joilla voidaan saavuttaa päämäärät, joita tällä asetuksella tavoitellaan alkuperänimitysten suojan osalta.
Products which do not comply with the requirements of the regulation cannot be marketed.
Tuotteita, jotka eivät vastaa kyseisen asetuksen vaatimuksia, ei komission mukaan saa laskea liikkeeseen.
The Commission points out that its complaints are directed not at the German legislation or at any lack of a right of action before the national courts, but at the administrative practice of the German authorities which is contrary to Community law.
Komissio täsmentää, että sen väitteet eivät koske Saksan lainsäädäntöä eivätkä oikeussuojakeinojen puuttumista kansallisissa tuomioistuimissa vaan Saksan viranomaisten yhteisön oikeuden vastaista hallintokäytäntöä.
If the Member States were exempted from their obligation to intervene and if, as a consequence, economic operators themselves had to bring legal proceedings each time their exclusive right to use the PDO at issue throughout the territory of the European Union were infringed, the objectives of Regulation No 2081/92 could not be achieved.
Jos jäsenvaltiot vapautettaisiin toimintavelvollisuudestaan ja jos taloudellisten toimijoiden pitäisi tämän johdosta itse saattaa asia tuomioistuimien käsiteltäväksi joka kerta, kun niiden yksinoikeutta käyttää kyseistä suojattua alkuperänimitystä koko Euroopan unionin alueella loukattaisiin, asetuksen N:o 2081/92 tavoitteita ei voitaisi saavuttaa.
Again from the point of view of the Commission, the central question in legal proceedings between private economic operators is that of compliance with the intellectual property rights enjoyed by the producers established in the region of origin of the product concerned, whereas the purpose of action by the public authorities against infringements of Article 13 of Regulation No 2081/92 is not to protect private economic interests but those of consumers, whose expectations as to the quality and geographic origin of that product should not be disappointed.
Komissio esittää vielä, että oikeusriidassa, jossa vastakkain on yksityisiä taloudellisia toimijoita, keskeinen kysymys on niiden immateriaalioikeuksien kunnioittaminen, joita on tuottajilla, jotka ovat sijoittautuneet alueelle, josta kyseinen tuote on peräisin, kun taas sen tavoitteena, että viranomaiset määräävät seuraamuksia asetuksen N:o 2081/92 13 artiklan rikkomisesta, ei ole yksityisten taloudellisten etujen suojaaminen vaan se, että suojataan kuluttajia, joiden odotuksia kyseisen tuotteen laadusta ja maantieteellisestä alkuperästä ei pidä pettää.
The protection of consumers intended by the regulation would be compromised if the enforcement of the prohibitions laid down by the regulation were completely dependent on the taking of legal action by private economic operators.
Tässä asetuksessa tavoiteltu kuluttajansuoja vaarantuisi, jos asetuksessa säädettyjen kieltojen täytäntöönpano riippuisi yksinomaan siitä, ryhtyvätkö yksityiset taloudelliset toimijat oikeustoimiin.
The Commission concludes that the Federal Republic of Germany’s conduct must be treated as an infringement of Community law by omission.
Komissio päättelee tästä, että Saksan liittotasavallan toiminta on rinnastettava siihen, että yhteisön oikeutta rikotaan laiminlyömällä toimintavelvoite.
For its part, the Federal Republic of Germany submits that Article 13 of Regulation No 2081/92 determines the scope of protection of registered geographical indications and designations of origin.
Saksan liittotasavalta väittää, että asetuksen N:o 2081/92 13 artiklassa määritetään rekisteröityjen maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojan soveltamisala.
Owing to the direct applicability of the regulation, that article confers rights on holders or legitimate users of the PDO which the national courts must protect.
Tämän asetuksen välittömän oikeusvaikutuksen takia tässä artiklassa annetaan suojattujen alkuperänimitysten haltijoille tai laillisille käyttäjille oikeuksia, joita kansallisten tuomioistuimien velvollisuutena on suojata.
The direct applicability of Regulation No 2081/92 admittedly does not release the Member States from the obligation to take national measures in order to ensure the application of the regulation.
Asetuksen N:o 2081/92 välitön sovellettavuus ei Saksan liittotasavallan mukaan tosin vapauta jäsenvaltioita velvollisuudesta toteuttaa kansallisia toimenpiteitä, joilla voidaan taata kyseisen asetuksen soveltaminen.
In fact, the Federal Republic of Germany has adopted numerous legislative provisions enabling action to be taken against the unlawful use of a PDO, in particular the Law against unfair competition (Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb) of 7 June 1909 and the Law on trade marks and other distinctive signs (Gesetz über den Schutz von Marken und sonstigen Kennzeichen) of 25 October 1994 (BGBl. 1994 I, p. 3085).
Saksan liittotasavalta on kuitenkin antanut lukuisia säädöksiä, joilla voidaan puuttua suojattujen alkuperänimitysten laittomaan käyttöön, muun muassa vilpillisen kilpailun estämisestä 7.6.1909 annetun lain (Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb) sekä tavaramerkkien ja muiden erottavien tunnusten suojasta 25.10.1994 annetun lain (Gesetz über den Schutz von Marken und sonstigen Kennzeichen; BGBl. 1994 I, s. 3085).