natgillin/translations-raw huggingface dataset:
18), which entered into force on 1 September 1997, namely during the period covering the imports at issue, that ‘the customs authorities of the Member States of the Community and of [the Republic of] Turkey shall provide each other, through the Commission …, with specimen impressions of stamps used in their customs offices for the issue of A.TR. movement certificates’.
18), joka tuli voimaan 1.9.1997 eli riidanalaisen tuonnin kattavan ajanjakson kuluessa, ilmenee täysin selvästi, että ”yhteisön jäsenvaltioiden ja Turkin [tasavallan] tulliviranomaiset toimittavat toisilleen – – komission välityksellä tullitoimipaikkojensa A.TR.-tavara-todistusten antamiseen käyttämien leimasinten leimanäytteet – –”.
In any event, even before the entry into force of that decision, the Commission should, in order to facilitate the proper implementation of the Association Agreement, have requested that the Turkish authorities provide it with those specimens on the basis of Article 7(3) of Decision No 1/95 which authorises it to request ‘any information which may enable it to ensure that customs legislation is correctly applied’.
Joka tapauksessa komission olisi myös ennen tämän päätöksen voimaantuloa tullut assosiaatiosopimuksen asianmukaisen soveltamisen mahdollistamiseksi pyytää Turkin viranomaisia toimittamaan sille kyseiset näytteet päätöksen N:o 1/95 liitteessä 7 olevan 3 artiklan nojalla, jossa komissiolle annetaan oikeus pyytää ”kaikki tiedot, joiden avulla se voi varmistaa tullilainsäädännön oikean soveltamisen”.
The fact that the Republic of Turkey sent the impressions of stamps used for A.TR.1 certificates voluntarily, as stated by the Court of First Instance in paragraph 258 of the judgment under appeal, does not call in question the finding that the Commission failed to fulfil its obligation to request that the Turkish authorities provide it with specimen impressions of the stamps and signatures used in the Mersin customs office and to send them, in turn, to the customs authorities of the Member States.
Se seikka, että Turkin tasavalta on, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 258 kohdassa todennut, vapaaehtoisesti toimittanut A.TR.1-todistuksiin käytettävien leimasinten leimanäytteet, ei aseta kyseenalaiseksi sitä toteamusta, että komissio on laiminlyönyt sekä velvollisuutensa vaatia Turkin viranomaisilta, että Mersinin tullitoimipaikassa käytettävien leimasinten leimanäytteet ja allekirjoitusnäytteet toimitetaan komissiolle, että velvollisuutensa vuorostaan toimittaa nämä näytteet jäsenvaltioiden tulliviranomaisille.
Lastly, it is also apparent from paragraphs 153 to 160 of the judgment under appeal that the Commission merely observed that neither the Association Agreement nor the implementing provisions expressly required registers to be kept in Turkey for the entry of customs certificates and that, in any case, the possible existence of such registers did not imply that certificates were authentic, given that forgers would have every interest in using on forged certificates a registration number which corresponded with a lawful certificate.
Valituksenalaisen tuomion 153–160 kohdasta ilmenee vielä, että komissio on tyytynyt ainoastaan toteamaan, että assosiaatiosopimuksessa ja sen soveltamismääräyksissä ei nimenomaisesti määrätä velvollisuudesta tullitodistuksia koskevan rekisterin pitämiseen Turkissa ja että missään tapauksessa mahdollisten rekisterien olemassaolo ei merkitse sitä, että kyse on aidoista todistuksista, sillä väärentäjien intressissä olisi käyttää väärennetyissä todistuksissa rekisteröintinumeroa, joka vastaa sääntöjenmukaista todistusta.
That reasoning was accepted by the Court of First Instance in paragraphs 161 and 162 of the judgment under appeal.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on hyväksynyt tämän päättelyn valituksenalaisen tuomion 161 ja 162 kohdassa.
That argument cannot, however, succeed.
Tätä näkemystä ei kuitenkaan voida hyväksyä.
In that regard, it must be stated that the registration of certificates issued by the customs authorities is indispensable in international trade.
Tältä osin on korostettava, että tulliviranomaisten antamien todistusten rekisteröiminen on välttämätön käytäntö kansainvälisessä kaupankäynnissä.
Failure to keep such registers is likely to render worthless the effectiveness of any postclearance check on certificates issued by the respective customs authorities.
Tällaisten rekisterien puuttuminen olisi nimittäin vaarassa johtaa siihen, että vastaavien tulliviranomaisten antamien todistusten jälkikäteinen valvonta olisi käytännössä tehotonta.
Furthermore, the obligation on the Turkish authorities to register A.TR.1 certificates stems, contrary to what was held by the Court of First Instance in paragraph 161 of the judgment under appeal, from the implementing provisions of the Association Agreement.
Toisin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 161 kohdassa todennut, Turkin viranomaisten velvollisuus rekisteröidä A.TR.1-todistukset seuraa assosiaatiosopimuksen soveltamismääräyksistä.
Article 13 of Decision No 1/96 provides that, where there is division of certificates, box 12 of the extract must show, in particular, the registration number of the ‘initial certificate’.
Päätöksen N:o 1/96 13 artiklassa nimittäin määrätään, että silloin, kun todistukset jaetaan, otteen 12 kohdassa ilmoitetaan erityisesti ”alkuperäisen todistuksen” rekisteröintinumero.
Even though Article 13 applies to the specific case of division of certificates, it is clear that the registration number of the ‘initial certificate’ must appear in box 12 of the A.TR.1 certificate, that is to say that the initial certificate must, in any event, also be registered in the customs registers of the country of export.
Vaikka kyseistä 13 artiklaa sovelletaankin todistusten jakamista koskeviin erityistapauksiin, on selvää, että A.TR.1-todistuksen 12 kohdassa on ilmoitettava ”alkuperäi - sen todistuksen” rekisteröintinumero eli toisin sanoen alkuperäinen todistus on joka tapauksessa rekisteröitävä viejävaltion tullirekistereihin.
The Court of First Instance’s statement in paragraph 162 of the judgment under appeal, that forgers would have every interest in using a registration number which corresponded with a lawful certificate which had already been registered, is not such as to relieve the Commission of its obligation to ensure that the Association Agreement is properly implemented.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 162 kohdassa esittämän toteamuksen osalta, jonka mukaan väärentäjien intressissä olisi käyttää rekisteröintinumeroa, joka vastaa jo rekisteröityä sääntöjenmukaista todistusta, on todettava, että tämä ei poista komissiolta sille kuuluvaa velvollisuutta valvoa assosiaatiosopimuksen asianmukaista soveltamista.
On the contrary, given that that statement implies a double importation into the Community under cover of A.TR.1 certificates with the same registration number, one authentic and the other inauthentic, the Commission should have checked whether such a double importation into the Community under cover of A.TR.1 certificates bearing the same registration number had actually taken place.
Koska tämä toteamus viittaa tuontiin yhteisöön kahteen kertaan sellaisilla samalla rekisteröintinumerolla varustetuilla A.TR.1-todistuksilla, joista toinen on aito ja toinen ei ole aito, komission olisi päinvastoin tullut tutkia, onko tällaista kaksinkertaista tuontia yhteisöön tosiasiallisesti tapahtunut.
It may be inferred from the Commission’s arguments both before the Court of First Instance and before the Court of Justice that it did not do so.
Komission sekä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa että yhteisöjen tuomioistuimessa esittämien väitteiden perusteella voidaan kuitenkin päätellä, että asia ei ole näin.
Furthermore, given that neither of UCLAF’s two missions was carried out at the Mersin customs office, as was pointed out in paragraph 113 of this judgment, they
Koska lisäksi – kuten tämän tuomion 113 kohdassa on huomautettu – kumpaakaan UCLAFin suorittamista kahdesta tarkastuksesta ei ole tehty Mersinin
C.A.S. v COMMISSION were also not able to check whether there were such registers and whether the certificates at issue were entered in those registers or not.
C.A.S. v. KOMISSIO tullitoimipaikassa, niiden yhteydessä ei ole voitu tarkastaa, pidetäänkö tällaisia rekisterejä ja onko riidanalaisia todistuksia merkitty niihin vai ei.
It follows from all of the above considerations that the Commission failed to fulfil its obligations to supervise and monitor the proper implementation of the Association Agreement.
Kaiken edellä esitetyn perusteella on todettava, että komissio on laiminlyönyt assosiaatiosopimuksen asianmukaisen soveltamisen valvontaa ja tarkkailua koskevat velvollisuutensa.
Had the Commission not failed to fulfil its obligations, the forgeries of the certificates at issue could have been discovered and elucidated as soon as the first imports into the Community were made and the scale of the financial loss, both for the Community budget and for the appellant, could have been limited.
Jos komissio ei olisi syyllistynyt mainittuihin laiminlyönteihin, riidanalaisten todistusten väärennökset olisi voitu paljastaa ja selvittää jo ensimmäisen yhteisöön tapahtuneen tuontitoimen yhteydessä ja sekä yhteisön taloudelle että valittajalle aiheutuvien taloudellisten tappioiden määrää olisi voitu rajoittaa.
Furthermore, the Commission could, as soon as those forgeries were discovered, have warned importers in good time and, if necessary, have brought the matter before the Joint Committee.
Komissio olisi sitä paitsi voinut heti ensimmäiset väärennökset havaittuaan siten varoittaa maahantuojia ajoissa ja kääntyä mahdollisesti sekakomitean puoleen.
In any event, if the Commission had made full use of the rights and powers which it has under the Association Agreement, the doubts as to the inauthentic or irregular nature of the certificates at issue could have been dispelled and their authenticity or inauthenticity could have been established with certainty.
Jos komissio olisi joka tapauksessa käyttänyt assosiaatiosopimukseen perustuvia oikeuksiaan koko laajuudessaan, epäilyt siitä, että riidanalaiset todistukset eivät ole aitoja tai sääntöjenmukaisia, olisi voitu poistaa, ja olisi voitu saada varmuus joko siitä, että todistukset ovat aitoja, tai siitä, että ne eivät ole aitoja.
It follows that that failure to fulfil obligations on the part of the Commission constitutes a special situation for the purposes of Article 239 of the CCC.
Tästä seuraa, että komission laiminlyönti muodostaa yhteisön tullikoodeksin 239 artiklassa tarkoitetun erityistilanteen.
Therefore, in holding that it had not been proved that a special situation for the purposes of Article 239 of the CCC existed, the Court of First Instance misapplied that article and thus erred in law.
Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin sovelsi virheellisesti yhteisön tullikoodeksin 239 artiklaa ja teki siis oikeudellisen virheen, kun se katsoi, että kyseessä ei ollut mainitussa 239 artiklassa tarkoitettu erityistilanne.
Consequently, this plea is well founded.
Tämä valitusperuste on näin ollen perusteltu.
Having regard to the above, there is no need to examine the pleas alleging infringement of the right of access to the file and infringement of Article 220(2)(b) of the CCC.
Edellä todetun perusteella ei ole tarpeen tutkia valitusperusteita, jotka koskevat asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden loukkaamista ja yhteisön tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan virheellistä soveltamista.
The consequences of the setting aside of the judgment under appeal
Valituksenalaisen tuomion kumoamisen vaikutukset
In accordance with the first paragraph of Article 61 of the Statute of the Court of Justice, if the appeal is well founded, the Court of Justice must quash the decision of the Court of First Instance.
Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan silloin, jos muutoksenhaku todetaan aiheelliseksi, yhteisöjen tuomioistuin julistaa yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätöksen mitättömäksi.
It may then itself give final judgment in the matter, where the state of the proceedings so permits.
Se voi ratkaista asian lopullisesti itse, jos asia on ratkaisukelpoinen.
It follows from all the considerations set out in paragraphs 85 to 133 of this judgment that the Commission made a manifest error of assessment in finding that the conditions set out in Article 239 of the CCC had not been met and that, consequently, there was no need to repay or remit the import duty relating to the certificates at issue.
Kaikesta tämän tuomion 85–133 kohdassa esitetystä seuraa, että komissio teki ilmeisen arviointivirheen, kun se katsoi, että yhteisön tullikoodeksin 239 artiklassa säädetyt edellytykset eivät täyttyneet ja että riidanalaisiin todistuksiin liittyviä tuontitulleja ei näin ollen ollut palautettava tai peruutettava.
Article 2 of the contested decision must therefore be annulled.
Riidanalaisen päätöksen 2 artikla on täten kumottava.
Under the first paragraph of Article 122 of the Rules of Procedure, where the appeal is well founded and the Court of Justice itself gives final judgment in the case, the Court is to make a decision as to costs.
Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 122 artiklan ensimmäisessä kohdassa todetaan, että jos valitus on perusteltu ja yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee itse riidan lopullisesti, se päättää oikeudenkäyntikuluista.
Under Article 69(2) of the Rules of Procedure, which applies to appeal proceedings by virtue of Article 118 of those rules, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs, if they have been applied for in the successful party’s pleadings.
Saman työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan, jota sovelletaan sen 118 artiklan nojalla valituksen käsittelyyn, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
Since the appellant has applied for costs and the Commission has been unsuccessful, it must be ordered to pay the costs at both instances.
Koska valittaja on vaatinut komission velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska tämä on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan kummassakin oikeusasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Case C-237/07
Asia C-237/07
(Directive 96/62/EC — Ambient air quality assessment and management — Fixing of limit values — Entitlement of a third party, whose health has been impaired, to have an action plan drawn up)
Direktiivi 96/62/EY – Ilmanlaadun arviointi ja hallinta – Rajaarvojen vahvistaminen – Kolmannen henkilön, jonka terveydelle on aiheutunut haittaa, oikeus siihen, että toimintasuunnitelma laaditaan
Judgment of the Court (Second Chamber), 25 July 2008 . . . . . . . . . . .
Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 25.7.2008 . . . . . . . . .
Environment — Ambient air quality assessment and management — Directive 96/62 (Council Directive 96/62, as amended by Regulation No 1882/2003, Art. 7(3))
Ympäristö – Ilmanlaadun arviointi ja hallinta – Direktiivi 96/62
SUMMARY — CASE C-237/07
TIIVISTELMÄ – ASIA C-237/07
Article 7(3) of Directive 96/62 on ambient air quality assessment and management, as amended by Regulation No 1882/2003, must be interpreted as meaning that, where there is a risk that the emission limit values in respect of particulate matter PM10or alert thresholds may be exceeded, persons directly concerned must be in a pos -ition to require the competent national authorities to draw up an action plan, even though, under national law, those persons may have other courses of action available to them for requiring those authorities to take measures to combat atmospheric pollution.
Ilmanlaadun arvioinnista ja hallinnasta annetun direktiivin 96/62, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1882/2003, 7 artiklan 3 kohtaa on tulkit- tava niin, että pienten PM10-hiukkasten päästöjen rajaarvojen tai varoituskyn-
In the application of Article 7(3) of Directive 96/62 on ambient air quality assessment and management, as amended by Regulation No 1882/2003, the Member States are obliged, subject to judicial review by the national courts, to take such measures — in the context of an action plan and in the short term — as are capable of reducing to a minimum the risk that the emission limit values in respect of particulate matter PM10 or alert thresholds may be exceeded and of ensuring a gradual return to a level below those values or thresholds, taking into account the factual circumstances and all opposing interests.
Ilmanlaadun arvioinnista ja hallinnasta annetun direktiivin 96/62, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1882/2003, 7 artiklan 3 kohdan mukaan jäsenvaltioilla on, kansallisen tuomioistuimen valvonnan alaisena, velvollisuus toteuttaa toimintasuunnitelmassa lyhyellä aikavälillä toimenpiteet, joilla pienten PM10-hiukkasten päästöjen rajaarvojen tai varoituskynnysten ylitty- nysten ylittymisen uhatessa yksityisten oikeussubjektien, joita ylittymisen uhka koskee suoraan, on voitava saada toimivaltaiset kansalliset viranomaiset laatimaan toimintasuunnitelma, vaikka heillä olisi kansallisen oikeuden mukaan muita menettelymahdollisuuksia saada kyseiset viranomaiset toteuttamaan ilmansaasteiden torjumista koskevia toimenpiteitä.
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Bundesverwaltungsgericht (Germany), made by decision of 29 March 2007, received at the Court on 14 May 2007, in the proceedings
Asiassa C-237/07, jossa on kyse EY 234 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Bundesverwaltungsgericht (Saksa) on esittänyt 29.3.2007 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 14.5.2007, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
— the Netherlands Government, by C. Wissels and M. De Grave, acting as Agents,
– Alankomaiden hallitus, asiamiehinään C. Wissels ja M. De Grave,
— the Commission of the European Communities, by F. Erlbacher, A. Alcover San Pedro and D. Recchia, acting as Agents, having decided, after hearing the Advocate General, to proceed to judgment without an Opinion,
– Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään F. Erlbacher, A. Alcover San Pedro ja D. Recchia, päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
JANECEK gives the following
JANECEK on antanut seuraavan tuomion
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Article 7(3) of Council Directive 96/62/EC of 27 September 1996 on ambient air quality assessment and management (OJ 1996 L 296, p.
Ennakkoratkaisupyyntö koskee ilmanlaadun arvioinnista ja hallinnasta 27.9.1996 annetun neuvoston direktiivin 96/62/EY (EYVL L 296, s.
55), as amended by Regulation (EC) No 1882/2003 of the European Parliament and of the Council of 29 September 2003 (OJ 2003 L 284, p.
55), sellaisena kuin se on muutettuna 29.9.2003 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1882/2003 (EUVL L 284, s.
1; ‘Directive 96/62’).
1; jäljempänä direktiivi 96/62), 7 artiklan 3 kohdan tulkintaa.
The reference has been made in the course of proceedings between Mr Janecek and the Freistaat Bayern concerning an application for an order requiring the Freistaat Bayern to draw up an air quality action plan in the Landshuter Allee district in Munich, where the applicant lives, the plan in question to include the measures to be taken in the short term to ensure compliance with the limit set by Community legislation in respect of ambient air emissions of particulate matter PM₁₀.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Janecek ja Freistaat Bayern ja jossa on kyse vaatimuksesta, jolla pyritään siihen, että Freistaat Bayern velvoitettaisiin laatimaan Landshuter Alleen alueella Münchenissä, missä Janecek asuu, sellainen ilmanlaatua koskeva toimintasuunnitelma, joka sisältää toimenpiteet, jotka lyhyellä aikavälillä on toteutettava yhteisön lainsäätäjän hyväksymän sellaisen raja- arvon noudattamisen varmistamiseksi, joka koskee pienten PM10-hiukkasten päästöjä ilmassa.
According to the 12th recital in the preamble to Directive 96/62:
Direktiivin 96/62 johdantoosan 12. perustelukappaleen sanamuoto on seuraava:
‘… in order to protect the environment as a whole and human health, it is necessary that Member States take action when limit values are exceeded in order to comply with these values within the time fixed’.
”ympäristön kokonaisuudessaan ja ihmisten terveyden suojelemiseksi on tarpeen, että jäsenvaltioiden olisi rajaarvojen ylittyessä toteutettava tarvittavat toimenpiteet rajaarvojen saavuttamiseksi vahvistetun määräajan kuluessa”.
Annex I to Directive 96/62 contains a list of atmospheric pollutants to be taken into consideration in the assessment and management of ambient air quality.
Direktiivin 96/62 liitteessä I on luettelo ilmanlaadun arvioinnissa ja hallinnassa huomioon otettavista ilman epäpuhtauksista.
Item 3 in that list refers to ‘[f]ine particulate matter such as soot (including [PM]₁₀ )’.
Kyseisen luettelon 3 kohdassa mainitaan ”pienet hiukkaset kuten noki (10 mikrometrin hiukkaset mukaan lukien)”.
Article 7 of Directive 96/62, headed ‘Improvement of ambient air quality — General requirements’, provides:
Direktiivin 96/62 7 artiklassa, jonka otsikko on ”Ilmanlaadun parantamisen yleiset vaatimukset” säädetään seuraavaa:
Member States shall take the necessary measures to ensure compliance with the limit values.
Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen rajaarvojen noudattamisen.
Member States shall draw up action plans indicating the measures to be taken in the short term where there is a risk of the limit values and/or alert thresholds being exceeded, in order to reduce that risk and to limit the duration of such an occurrence. …’
Jäsenvaltioiden on laadittava toimintasuunnitelmia, joista ilmenevät toimenpiteet, jotka on toteutettava lyhyellä aikavälillä rajaarvojen ja/tai varoituskynnysten ylittymisen uhatessa, kyseisen uhan vähentämiseksi ja sen keston lyhentämiseksi. – –”
Article 8 of the directive, headed ‘Measures applicable in zones where levels are higher than the limit value’, provides:
Mainitun direktiivin 8 artiklassa, jonka otsikko on ”Sovellettavat toimenpiteet alueilla, joilla tasot ylittävät raja-arvon”, säädetään seuraavaa:
Member States shall draw up a list of zones and agglomerations in which the levels of one or more pollutants are higher than the limit value plus the margin of tolerance.
Jäsenvaltioiden on laadittava luettelo alueista ja taajamista, joissa yhden tai useamman epäpuhtauden tasot ylittävät ylitysmarginaalilla korotetun raja-arvon.
Where no margin of tolerance has been fixed for a specific pollutant, zones and agglomerations in which the level of that pollutant exceeds the limit value shall be treated in the same way as the zones and agglomerations referred to in the first subparagraph, and paragraphs 3, 4 and 5 shall apply to them.
Jos epäpuhtaudelle ei ole vahvistettu ylitysmarginaalia, alueet ja taajamat, joissa tämän epäpuhtauden taso ylittää raja-arvon, rinnastetaan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuihin alueisiin ja taajamiin, ja niihin sovelletaan 3, 4 ja 5 kohtaa.
Member States shall draw up a list of zones and agglomerations in which the levels of one or more pollutants are between the limit value and the limit value plus the margin of tolerance.
Jäsenvaltioiden on laadittava luettelo alueista ja taajamista, joissa yhden tai useamman epäpuhtauden taso on rajaarvon ja ylitysmarginaalin korotetun rajaarvon välissä.
In the zones and agglomerations referred to in paragraph 1, Member States shall take measures to ensure that a plan or programme is prepared or implemented for attaining the limit value within the specific time-limit.
Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen 1 kohdassa tarkoitetuilla alueilla ja taajamissa sellaisten suunnitelmien tai ohjelman laatimisen tai toteutuksen, joilla saavutetaan raja-arvo vahvistetussa määräajassa.
The said plan or programme, which must be made available to the public, shall incorporate at least the information listed in Annex IV.
Tässä suunnitelmassa tai ohjelmassa, jonka on oltava yleisön saatavilla, on oltava vähintään liitteessä IV luetellut tiedot.