natgillin/translations-raw huggingface dataset:
With regard to the nature and broad logic of the Convention on the Law of the Sea, the Council, in particular, emphasises its focus on global matters to be regulated at international level and in accordance with the principle of reciprocity.
Erityisesti neuvosto korostaa merioikeusyleissopimuksen laadun ja rakenteen kannalta sitä, että se kohdistuu kokonaisvaltaisiin kysymyksiin, joita pitäisi säännellä valtioiden välisellä tasolla ja vastavuoroisuuden periaatteen mukaisesti.
It contends that territorial questions and the functions assigned to States per se are also involved.
Lisäksi kyseessä ovat alueelliset kysymykset ja tehtävät, joita valtioille sellaisenaan tulee.
Finally, the Convention on the Law of the Sea provides for a variety of dispute resolution procedures which confer on the contracting States a degree of flexibility.
Merioikeusyleissopimuksessa määrätään vielä erilaisista riitojenratkaisumenettelyistä, joissa sopimusvaltioille myönnetään tiettyä joustavuutta.
In those cases, however, the Court did not examine either the nature or the broad logic of the Convention on the Law of the Sea or establish whether the provisions here in question are, as regards their content, unconditional and sufficiently precise.
Yhteisöjen tuomioistuin ei ole tosin kyseisissä tapauksissa tutkinut merioikeusyleissopimuksen laatua eikä rakennetta eikä myöskään todennut, ovatko tässä asiassa riidanalaiset määräykset sisällöltään ehdottomia ja riittävän täsmällisiä.
It is therefore necessary to examine the objections to the application of the provisions of the Convention on the Law of the Sea in this case.
Tästä syystä nyt käsiteltävässä asiassa on tutkittava väitteet, joita on esitetty merioikeusyleissopimuksen määräysten soveltamista vastaan.
37 — Case C-410/03 Commission v Italy [2005] ECR I-3507, paragraphs 53 and 54.
37 – Asia C-410/03, komissio v. Italia, tuomio 28.4.2005 (Kok. 2005, s. I-3507, 53 ja 54 kohta).
In brief, the submission seeks to apply the caselaw on the particular nature of the GATT and WTO Agreements to the Convention on the Law of the Sea.
Lyhyesti sanoen tällä toteamuksella pyritään siihen, että GATTin ja WTO-yleis-sopimuksen erityistä luonnetta koskevaa oikeuskäytäntöä sovellettaisiin myös merioikeusyleissopimukseen.
However, the argument concerning reciprocity in particular is at odds with the nature of the Conven-
Erityisesti vastavuoroisuutta koskevat väitteet ovat kuitenkin ristiriidassa sen suullisessa käsittelyssä toistuvasti esitetyn seikan kanssa, että merioikeusyleissopimus on ”meriä koskeva perustuslaki”.
38 — Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment (OJ 1977 L 145, p.
38 – Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annettu kuudes neuvoston direktiivi 77/388/ETY (EYVL L 145, s.
1), as amended by Council Directive 2002/93/EC of 3 December 2002 (OJ 2002 L 331, p. 27).
1), sellaisena kuin se on muutettuna 3.12.2002 annetulla neuvoston direktiivillä 2002/93/EY (EYVL L 331, s. 27).
INTERTANKO AND OTHERS to Article 280 of the Convention on the Law of the Sea rules out any exclusive powers.
280 artiklan mukainen sopimusvaltioiden vapaus sopia riitojen ratkaisemisesta vapaasti keskenään sulkee pois yksinomaiset valtuudet.
41 tion on the Law of the Sea as a ‘constitution of the sea’, which was repeatedly put forward at the hearing. According to the fourth recital in its preamble, the Convention seeks to establish an objective ‘legal order for the seas and oceans which will facilitate international communication, and will promote the peaceful uses of the seas and oceans, the equitable and efficient utilisation of their resources …’.
41 mukaan objektiivisesti ”perustaa – – kaikkien valtioiden täysivaltaisuutta kunnioittaen, meriä koskeva oikeusjärjestys helpottamaan kansainvälistä yhteydenpitoa sekä edistämään merten rauhanomaista käyttöä [ja] niiden luonnonvarojen tasapuolista ja tehokasta hyödyntämistä”.
Contrary to what is argued by some, the ‘flexibility’, or rather the possibility, of choosing the dispute-settlement procedure is by no means an indication of the flexibility of the other provisions of the Convention on the Law of the Sea.
Toisin kuin osittain on esitetty, ”joustavuus” eli tarkemmin sanoen riitojenratkaisumenettelyn valitsemisen mahdollisuus ei ole vielä minkäänlainen indisio merioikeusyleissopimuksen muiden määräysten joustavuudesta.
Neither the rules on dispute settlement nor any other provision of the Convention on the Law of the Sea provide the contracting States, in general terms, with flexibility or opportunities to derogate from the rules of the Convention.
Riitojenratkaisumenettelyjä koskevat määräykset sen enempää kuin merioikeusyleissopimuksen mitkään muutkaan mää -räykset eivät anna sopimusvaltioille yleisesti joustavuutta tai mahdollisuuksia poiketa yleissopimuksen määräyksistä.
The reference to peaceful use is directed precisely also at individuals involved in maritime transport.
Viittaus rauhanomaiseen käyttöön vaikuttaa juuri yksityisiin, jotka osallistuvat meriliikenteeseen.
This is emphasised by the rules on non-military shipping.
Siviilimerenkulkua koskevissa määräyksissä korostetaan tätä.
Traditionally such shipping is operated for the most part by private individuals who have a vital interest in States complying with the rules on maritime transport laid down in the Convention on the Law of the Sea.
Sitä harjoittavat perinteisesti lähinnä yksityiset, joilla on erittäin merkittävä intressi siihen, että valtiot noudattavat merioikeusyleissopimuksessa vahvistettuja meriliikennettä koskevia sääntöjä.
This is true, for example, of the rules on innocent passage, which will be addressed below, but also more generally of the rules on competence relating to shipsource pollution.
Tämä pätee esimerkiksi jäljempänä käsiteltäviin viatonta kauttakulkua koskeviin määräyksiin, mutta myös yleisemmin aluksista peräisin olevaa pilaantumista koskevien valtuuksien osalta annettuihin määräyksiin.
The Convention on the Law of the Sea therefore constitutes the criterion for the legality of the actions of Community institutions.
Merioikeusyleissopimus on siten yhteisön elinten toimien laillisuuden arviointiperuste.
The degree to which individuals can rely on it can consequently be determined solely on the basis of each respective relevant provision.
Se, miltä osin yksityiset voivat vedota siihen, voi näin ollen ilmetä vain kulloinkin sovellettavasta määräyksestä.
Such provisions must, as regards their content, be unconditional and sufficiently precise.
Sen on oltava sisällöltään ehdoton ja riittävän täsmällinen.
This case does not relate to the powers of Member States to adopt rules on ships flying their respective flags.
Nyt käsiteltävä asia ei koske jäsenvaltioiden toimivaltaa antaa säännöksiä, jotka koskevat niiden lippujen alla purjehtivia aluksia.
Rather, the first question concerns the rules which Article 4 and Article 5(2) of Directive 2005/35 lay
Ensimmäinen kysymys koskee pikemminkin säännöksiä, joita direktiivin 2005/35 4 artiklassa ja 5 artiklan 2 kohdassa
41 — See Kupferberg, cited in footnote 40, paragraph 20, on special institutional frameworks for the implementation of an agreement.
41 – Vrt. edellä alaviitteessä 40 mainittu asia Kupferberg, tuomion 20 kohta, joka koskee yleissopimuksen täytäntöönpanon erityisiä institutionaalisia edellytyksiä.
The dispute-settlement schemes provided for by the Convention on the Law of the Sea do not prevent the Court from referring to the provisions of the Convention to examine the legality of secondary Community law.
Merioikeusyleissopimuksen mukaiset riitojenratkaisumahdollisuudet eivät estä yhteisöjen tuomioistuinta nojautumasta yleissopimuksen määräyksiin tut -kiessaan johdetun oikeuden laillisuutta.
These rules do not establish exclusive competence on the part of other institutions to interpret the Convention on the Law of the Sea.
Näissä määräyksissä ei näet anneta muille toimielimille yksinomaista toimivaltaa merioikeusyleissopimuksen tulkitsemiseen.
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-308/06 tled to impose penalties for such discharges on the high seas.
JULKISASIAMIES KOKOTTIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-308/06 asianomainen valtio saa määrätä tällaisista aavalla merellä tapahtuneista päästöistä seuraamuksia.
down concerning all shipsource pollution in straits, in the exclusive economic zone or on the high seas, regardless of whether or not the ships involved are flagged to a Member State.
annetaan kaikista aluksista salmiin, jäsenvaltioiden talousvyöhykkeille ja aavalle merelle tyhjennettävistä pilaavista aineista riippumatta siitä, purjehtivatko alukset yhteisön jonkin lipun alla vai eivät.
The Court has already held that the power to make rules in these areas, that is to say, outside the sovereign territory of the Member States, must be determined in accordance with the Convention on the Law of the Sea.
Yhteisöjen tuomio -istuin on jo todennut, että sääntelytoimivalta on näillä alueilla eli jäsenvaltioiden lainkäyttövaltaan kuuluvan alueen ulkopuolella määritettävä merioikeusyleissopimuksen mukaisesti.
42 The rules relevant to the first question are laid down in Articles 87, 89, 218(1), 55, 58, 211(5) and 42(1)(b) of the Convention on the Law of the Sea.
42Ensimmäisen kysymyksen kannalta sovellettavat säännökset ovat merioikeusyleissopimuksen 87 ja 89 artikla sekä 218 artiklan 1 kappale, 55 artikla, 58 artikla ja 211 artiklan 5 kappale sekä 42 artiklan 1 kappaleen b kohta.
Under Article 58(1) of the Convention on the Law of the Sea, the freedom of navigation applies also in the exclusive economic zone.
Merioikeusyleissopimuksen 58 artiklan 1 kappaleen mukaan merenkulun vapaus on voimassa myös jäsenvaltion talousvyöhykkeellä.
The sovereignty of the coastal State over this zone is functional and under Article 55 of the Convention on the Law of the Sea is limited to the competence conferred on it by that convention.
Rantavaltion lainkäyttövalta tällä vyöhykkeellä on toiminnallista ja rajoittuu merioikeusyleissopimuksen 55 artiklan mukaan valtuuksiin, joita sille annetaan merioikeusyleissopimuksessa.
44 Under Article 211(5), coastal States, for the purpose of enforcement as provided for in Section 6 of the Convention on the Law of the Sea, may in respect of their exclusive economic zones adopt laws and regulations for the prevention, reduction and control of pollution from vessels which conform and give effect to generally accepted international rules and standards established through the competent international organisation or general diplomatic conference.
44Rantavaltiot voivat 211 artiklan 5 kappaleen mukaan merioikeusyleissopimuksen 6 osaston mukaista täytäntöönpanoa varten hyväksyä alusten aiheuttaman pilaantumisen ehkäisemiseksi, vähentämiseksi ja valvomiseksi talousvyöhykettään koskevia lakeja ja määräyksiä. Niiden on vastattava toimivaltaisessa kansainvälisessä järjestössä tai yleisessä diplomaattikonferenssissa laadittuja yleisesti hyväksyttyjä kansainvälisiä sääntöjä ja säännöksiä ja oltava tarkoitettu niiden toimeenpanemiseen.
Article 87(1)(a) guarantees freedom of navigation on the high seas.
Merenkulun vapaus aavalla merellä taataan 87 artiklan 1 kappaleen a kohdassa.
Article 89 prohibits States in principle from subjecting any part of the high seas to their sovereignty.
Merioikeusyleissopimuksen 89 artiklassa kielletään lähtökohtaisesti valtioita esittämästä minkään aavan meren kuuluvan täysivaltaisuutensa piiriin.
However, under Article 218(1), when a vessel is voluntarily within a port or at an off-shore terminal of a State, that State may undertake investigations.
Jos alus on kuitenkin vapaaehtoisesti jonkin valtion satamassa tai sen rannikon edustalla sijaitsevassa ulkosatamassa, tämä valtio voi 218 artiklan 1 kappaleen mukaan ryhtyä tutkimuksiin.
Where the evidence so warrants, the harbour State may institute proceedings in respect of any discharge from that vessel outside the internal waters, territorial sea or exclusive economic zone of that State, on condition that the discharge violates applicable international rules and standards established through the competent international organisation or general diplomatic conference.
Jos todisteet antavat aihetta, satamavaltio voi ryhtyä oikeudellisiin toimiin kaikkien sellaisten päästöjen johdosta, jotka ovat tapahtuneet kyseisestä aluksesta valtion sisäisten aluevesien, aluemeren tai talousvyöhykkeen ulkopuolella. Edellytyksenä on se, että päästöt rikkovat sovellettavia toimivaltaisessa kansainvälisessä järjestössä tai yleisessä diplomaattikonferenssissa hyväksyttyjä kansainvälisiä sääntöjä ja säännöksiä.
43Such proceedings presuppose that the State concerned is enti-
43Tällainen menettely edellyttää, että
42 — Aktiebolaget NN, cited in footnote 39, paragraph 59.
42 – Edellä alaviitteessä 39 mainittu asia Aktiebolaget NN, tuomio 59 kohta.
By reason of this function, straits used for international navigation are subject to special provisions set out in Part III of the Convention on the Law of the Sea.
Salmiin, joita käytetään kansainvälisessä merenkulussa, sovelletaan tämän tehtävän vuoksi merioikeusyleissopimuksen III osan erityismääräyksiä.
Under Article 42(1)(b), States bordering straits may adopt laws and regulations relating to transit passage through straits in respect of, inter alia, the prevention, reduction and control of pollution, by giving effect to applicable international regulations regarding the discharge of oil, oily wastes and other noxious substances in the strait.
Salmiin rajautuvat valtiot voivat 42 artiklan 1 kappaleen b kohdan mukaan hyväksyä lakeja ja mää -räyksiä, jotka liittyvät esteettömään kauttakulkuun salmissa ja koskevat muun muassa pilaantumisen ehkäisemistä, vähentämistä ja valvontaa, saattamalla voimaan asianomaisia öljyn, öljypitoisten jätteiden ja muiden haitallisten aineiden salmeen laskemista koskevia kansainvälisiä määräyksiä.
43 — However, this competence appears not yet or rarely to be utilised fully in practice between States and whether it is recognised as international customary law would appear to be a matter of dispute.
43 – Valtiot eivät tosin ilmeisesti käytännössä vielä käytä tätä toimivaltaa tai sitä käytetään vähän, ja on kiistanalaista, tunnustetaanko se kansainväliseksi tapaoikeudeksi.
INTERTANKO AND OTHERS necessary to examine whether the Community is entitled under the Convention on the Law of the Sea to adopt the contested provisions of Directive 2005/35.
tässä tapauksessa: on tutkittava, onko yhteisöllä merioikeusyleissopimuksen perusteella oikeus antaa direktiivin 2005/35 riidanalaiset säännökset.
Consequently, it is clear from these provisions that the Community, in the exercise of the powers assumed by Member States, may lay down penalties for discharges into the sea areas here in issue where they infringe generally recognised international rules.
Siten näistä määräyksistä ilmenee selvästi, että yhteisö saa käyttäessään jäsenvaltioilta siirtyneitä valtuuksia antaa tässä tarkoitettujen merialueiden osalta säännöksiä seuraamuksista, joita määrätään päästöistä, joilla rikotaan yleisesti hyväksyttyjä kansainvälisiä sääntöjä.
These provisions are not unconditional in so far as they require the adoption of corresponding international standards.
Nämä määräykset ovat siinä mielessä ehdollisia, että niissä edellytetään vastaavan kansainvälisen normin antamista.
However, the Commission correctly points out that this condition is satisfied by Marpol 73/78.
Komissio korostaa kuitenkin perustellusti, että Marpol 73/78 täyttää tämän edellytyksen.
As is clear in particular from recital (2) in the preamble to Directive 2005/35 and from Article 1(1) thereof, the generally recognised international rules are the requirements laid down in Marpol 73/78.
Kuten erityisesti direktiivin 2005/35 johdantoosan toisesta perustelukappaleesta ja 1 artiklan 1 kohdasta ilmenee, yleisesti hyväksytyillä kansainvälisillä säännöillä tarkoitetaan Marpol 73/78:n määräyksiä.
None of the parties contends that these requirements are not sufficiently clear and unconditional.
Yksikään osapuolista ei väitä, että nämä määräykset eivät olisi riittävän selkeitä ja ehdottomia.
However, even if the Court were to regard the rights of individuals as an essential prerequisite for the application of the abovementioned provisions as a test of legality, the situation would be no different.
Vaikka yhteisöjen tuomioistuin katsoisikin, että yksityisten oikeudet ovat välttämätön edellytys sille, että edellä mainittuja säännöksiä voidaan soveltaa laillisuuden arviointiperusteena, lopputulos ei kuitenkaan muuttuisi.
In Poulsen and Diva Navigation 46 it referred to the freedom of navigation under Article 87(1)(a) and Article 58(1) of the Convention on the Law of the Sea.
Se nimittäin viittasi jo asiassa Poulsen ja Diva Navigation antamassaan tuomiossa 46merioikeusyleissopimuksen 87 artiklan 1 kappaleen a kohdassa ja 58 artiklan 1 kappaleessa tarkoitettuun merenkulun vapauteen.
The Community may encroach on these rights outside the territorial sea only in so far as the Convention on the Law of the Sea confers rule-making powers on it.
Yhteisö saa puuttua näihin oikeuksiin aluemeren ulkopuolella ainoastaan siltä osin kuin merioikeusyleissopimuksessa annetaan sille sääntelyvaltuudet.
Since, under the Convention on the Law of the Sea, only rules on discharges which implement Marpol 73/78 are permitted outside the territorial sea, the Community may not, for the sea areas in question, adopt more extensive rules. 47
Koska aluemeren ulkopuolisten merialueiden osalta ovat merioikeusyleissopimuksen mukaan sallittuja ainoastaan sellaiset päästöjä koskevat säännökset, joilla saatetaan voimaan Marpol 73/78, tämän ylittävät asianomaisia merialueita koskevat yhteisön säännökset olisivat merioikeusyleissopimuksen kanssa yhteensopimattomia. 47
Whether or not the provisions in question are directly applicable and — correlatively — whether they confer rights on individuals is not conclusive for the purpose of responding to the request for a preliminary ruling.
Ennakkoratkaisupyyntöön vastaamisen kannalta ei ole merkityksellistä, ovatko kyseiset määräykset välittömästi sovellettavia ja – siihen liittyen – ovatko ne perusteena yksityisen oikeuksille.
Even the legal bases of the Treaties are in principle not directly applicable in the sense that individuals can derive from them rights or legal consequences to their benefit.
Myöskään sopimusten oikeudelliset perustat eivät ole lähtökohtaisesti siinä mielessä välittömästi sovellettavia, että yksityiset voisivat johtaa niistä oikeuksia tai oikeudellisia seurauksia omaksi edukseen.
Nevertheless, individuals may question the legality of rules of secondary law by contesting the legal basis thereof.
Yksityiset voivat silti kyseenalaistaa johdetun oikeuden säännösten lainmukaisuuden siten, että he riitauttavat niiden oikeudellisen perustan.
46 — Cited in footnote 22, paragraph 25.
46 – Mainittu alaviitteessä 22, tuomion 25 kohta.
47 — Naturally, rules may also be justified by other international standards.
I-10423, 52 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
In this case, however, Marpol 73/78 alone is relevant.
Nyt käsiteltävässä asiassa voidaan kuitenkin soveltaa vain Marpol 73/78:aa.
(c) Implementation of Marpol 73/78
JULKISASIAMIES KOKOTTIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-308/06 c) Marpol 73/78:n täytäntöönpano
The claimants in particular relied for the examination of Directive 2005/35 on the basis of Marpol 73/78 also on the fact that the directive is designed to harmonise implementation of that convention in the Member States.
Tutkiessaan direktiiviä 2005/35 Marpol 73/78:n perusteella erityisesti kantajat nojautuvat viime kädessä siihen, että direktiivillä on tarkoitus yhdenmukaistaa sopimuksen täytäntöönpano jäsenvaltioissa.
I will examine this argument at this juncture in the alternative in case the Court does not apply the Convention on the Law of the Sea as the criterion for the legality of the directive.
Tutkin tässä vaiheessa tämän näkemyksen toissijaisesti siltä varalta, että yhteisöjen tuomioistuin ei soveltaisi merioikeusyleissopimusta direktiivin laillisuuden perusteena.
By contrast, Italy’s view that more stringent protective measures could be adopted and applied outside the territorial sea in spite of these provisions is unconvincing.
Italian näkemys, jonka mukaan näistä määräyksistä huolimatta aluemeren ulkopuolella voitaisiin antaa ja soveltaa ankarampia suojasäännöksiä, ei sitä vastoin vakuuta.
It is true that States must protect the marine environment, as expressed in particular in Article 192 of the Convention on the Law of the Sea.
Pitää tosin paikkansa, että valtioiden on suojeltava meriympäristöä, kuten erityisesti merioikeusyleissopimuksen 192 artiklasta ilmenee.
However, this duty is given concrete expression outside the territorial sea by the abovementioned provisions, which give effect to the common international standards developed pursuant to Article 211(1).
Tämä tehtävä konkretisoituu kuitenkin aluemeren ulkopuolella edellä mainituilla mää -räyksillä, jotka tulevat voimaan 211 artiklan 1 kappaleen mukaisesti kehitettyjen yhteisten kansainvälisten normien välityksellä.
This reference to common standards is justified by the fact that unilateral measures could place an unreasonable burden on international shipping.
Tämä viittaus yhteisiin normeihin on perusteltavissa sillä, että yksipuoliset toimenpiteet saattaisivat rasittaa kansainvälistä merenkulkua kohtuuttomasti.
This is particularly true on the high seas, where it is possible to imagine a large number of different standards of protection applying in parallel.
Tämä pätee erityisesti aavalla merellä, jolla voitaisiin kuvitella useiden erilaisten suojanormien olevan samanaikaisesti voimassa.
As the claimants and the Danish, Greek, Maltese, Swedish and Cypriot Governments point out, there are a number of factors which suggest that Directive 2005/35 should not derogate from Marpol 73/78.
Kuten kantajat sekä Tanskan, Kreikan, Maltan, Ruotsin ja Kyproksen hallitukset korostavat, on olemassa useita perusteita sille, että direktiivillä 2005/35 ei pitäisi poiketa Marpol 73/78:sta.
According to Article 1(1), the purpose of the directive is to incorporate international standards for shipsource pollution into Community law.
Direktiivin 1 artiklan 1 kohdan mukaan sen tarkoituksena on saattaa alusten aiheuttamaa ympäristön pilaantumista koskevat kansainväliset normit osaksi yhteisön lainsäädäntöä.
According to recital (2) in the preamble, these standards are set out in Marpol 73/78, to which Article 2(1) 48 of the directive refers in the form of a dynamic reference.
Nämä normit ilmenevät johdantoosan toisen perustelukappaleen mukaan Marpol 73/78:sta, joka otetaan direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa 48huomioon dynaamisen viittauk- sen muodossa.
According to recital (3) in the preamble, implementation of this convention by the Member States is to be harmonised by the directive.
Johdantoosan kolmannen perustelukappaleen mukaan yleissopimuksen täytäntöönpano jäsenvaltioissa pitäisi yhdenmukaistaa direktiivillä.
In particular, according to recital (15), 49penalties for violations of these international standards are to be established. However, no
Direktiivin johdantoosan 15 perustelukappaleen 49 mukaan niiden pitäisi erityisesti vahvistaa seuraamuksia
48 — In the German version this provision is incomplete and also barely comprehensible as the first line of the definition is missing.
48 – Tämä säännös on saksankielisessä versiossa epätäydellinen ja hädin tuskin ymmärrettävissä, koska määritelmän ensimmäiset rivit puuttuvat.
49 — In the German version of the directive this is incorrectly designated recital (14) since the actual recital (14) on comitology is missing in the German version.
49 – Direktiivin saksankielisessä versiossa tämä on virheellisesti johdantoosan 14 perustelukappale, koska komiteamenettelyä koskeva oikea 14 perustelukappale puuttuu saksankielisestä versiosta.