natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, here the only issue can be whether the concept of serious negligence in relation to events in the territorial sea, where the interpretation of that concept is not restricted to the standard of liability laid down in Marpol 73/78, is compatible with the principle of legal certainty.
Tässä tapauksessa voi kuitenkin olla kyse vain siitä, onko törkeän huolimattomuuden käsite aluemerellä toteutettavien toimenpiteiden osalta oikeusvarmuuden periaatteen mukainen, sillä siellä sen tulkintaa ei rajoita Marpol 73/78:n mukainen vastuun peruste.
82 — Advocaten voor de Wereld, cited in footnote 81, paragraph 50, with reference to the European Court of Human Rights judgment of 22 June 2000 in Coëme and Others v Belgium, Reports 2000-VII, p. 1, § 145.
82 – Edellä alaviitteessä 81 mainittu asia Advocaten voor de Wereld, tuomion 50 kohta, jossa viitataan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen asiassa Coëme ym. v. Belgia 22.6.2000 antamaan tuomioon (Recueil des arrêts et décisions, 2000VII, s. 1, § 145).
See also the European Court of Human Rights judgments of 29 March 2006 in Achour v France, § 41, and of 15 November 1996 in Cantoni v France, Reports 1996-V, p. 1627, § 29.
Ks. myös Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen asiassa Achour v. Ranska 29.3.2006 antama tuomio (§ 41) ja asiassa Cantoni v. Ranska 15.11.1996 antama tuomio (Recueil des arrêts et décisions, 1996-V, s. 1627, § 29).
The principle of legal certainty requires, in particular, that rules should be clear and precise, so that individuals may ascertain unequivocally what their rights and obligations are and may take steps accordingly.
Oikeusvarmuuden periaate on yhteisön oikeuden perusperiaate, joka edellyttää erityisesti, että säännösten on oltava selviä ja täsmällisiä, jotta oikeussubjektit voivat ilman epävarmuutta saada tiedon oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan ja ryhtyä asianmukaisiin toimenpiteisiin.
80In connection with criminal offences and penalties it is given concrete expression by the principle of legality (nullum crimen, nulla
80Rikosten ja rikkomusten yhteydessä laillisuusperiaate (nullum crimen,
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-308/06 rectify the situation at the time of implementation in the light of the circumstances of the national legal system.
JULKISASIAMIES KOKOTTIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-308/06 on kansallisen lainsäätäjän tehtävänä korjata tämä täytäntöönpanossa siten, että kansal- lisen oikeusjärjestyksen ominaispiirteet otetaan huomioon.
84It is not the validity of the directive but at most its harmonising effect that is thereby brought into question.
84Direktiivin pätevyyttä ei kyseenalaisteta tällä, vaan mahdollisesti sen yhdenmukaistamisvaikutus.
associated with lawful navigation.
yhteydessä noudatettava varmasti suurta varovaisuutta.
Therefore, where duties of care are not expressly laid down in special bodies of rules, they must be accepted as unanimously as possible within the circles concerned (lege artis) before they can have criminal implications.
Jos siis huolellisuusvelvoitteita ei ole vahvistettu nimenomaisesti erityisissä säännöissä, ne on tunnustettava asianomaisten liikennöitsijöiden piireissä mahdollisimman yksimielisesti (lege artis), ennen kuin niillä voi olla rikosoikeudellista merkitystä.
This applies especially in connection with Article 4 of Directive 2005/35 since the standard of liability of serious negligence used therein requires a greater degree of misfeasance than does simple negligence.
Tämä pätee erityisesti direktiivin 2005/35 4 artiklan yht -eydessä, koska siinä käytetty törkeää huolimattomuutta koskeva vastuun edellytys verrattuna tavanomaiseen huolimattomuuteen edellyttää korostuneesti velvoitteiden vastaista menettelyä.
However, even if it were desired to apply the principle of legality to provisions of a directive that were not directly applicable, Article 4 of Directive 2005/35 would satisfy the requirements of that principle.
Vaikka laillisuusperiaatetta haluttaisiinkin soveltaa direktiivin säännöksiin, jotka eivät ole välittömästi sovellettavia, direk -tiivin 2005/35 4 artikla täyttäisi sen edellytykset.
It requires that the standard of liability of serious negligence be laid down and applied in the territorial sea.
Tämä periaate edellyttää aluemeren osalta törkeään huolimattomuuteen perustuvan vastuun perusteen vahvistamista ja soveltamista.
It is not disputed that at least the notion of negligence exists in the various legal systems and can, in different forms, also form a basis for criminal liability.
On kiistatonta, että ainakin huolimattomuuden käsite on tuttu oikeusjärjestelmissä ja että se voi olla eri tilanteissa myös rangaistavuuden perusteena.
The breach of duties of care, which is also highlighted by the claimants, is the decisive factor.
Sama pätee myös kantajien korostamaan huolellisuusvelvoitteiden laiminlyöntiin.
As the Court has ruled with regard to obvious negligence, duties of care must be established on two bases: firstly, on the basis of an objective criterion which applies to all persons of the category concerned and, secondly, on the basis of what can be expected of the person responsible for the action, in particular with regard to his experience. 85
Kuten yhteisöjen tuomioistuin on esittänyt ilmeisen huolimattomuuden osalta, huolellisuusvelvoitteilla on oltava kaksi perustetta eli yhtäältä objektiivinen peruste, jota sovelletaan kaikkiin asianomaisen ryhmän henkilöihin, ja toisaalta peruste, joka koskee sitä, mitä toimijalta voidaan subjektiivisesti odottaa erityisesti tämän kokemuksen perusteella. 85
Great prudence certainly has to be exercised when assuming such duties of care in relation to maritime transport and in particular to the transport of dangerous substances. In principle society accepts the risks
Merenkulun, erityisesti vaarallisten aineiden kuljetusten, yhteydessä on tällaisia huolellisuusvelvoitteita koskevien oletusten
Therefore, merely reading the directive is not sufficient to identify the duties of care to be met.
Tästä syystä ei riitä katsaus direktiiviin, jotta kyettäisiin yksilöimään sovellettavat huolellisuusvelvoitteet.
That is, however, not necessary to satisfy the requirement of foreseeability.
Tämä ei ole tosin myöskään välttämätöntä, jotta ennakoitavuus täyttyisi.
This notion depends to a considerable degree on the content of the provisions in issue, the field they are designed to cover and the number and status of those to whom they are addressed.
Tämän käsitteen merkitys riippuu suureksi osaksi asianomaisten säännösten sisällöstä, niillä säännellystä alasta sekä niiden henkilöiden lukumäärästä ja ominaisuuksista, joihin säännöksiä sovelletaan.
The requirement of foreseeability may still be satisfied even if the person concerned has to take expert advice to assess, to a degree that is reasonable in the circumstances, the consequences which a given activity may entail.
Se, että asianomainen henkilö on pakotettu hakemaan asiantuntevaa apua kyetäkseen konkreettiseen tapaukseen liittyvissä olosuhteissa arvioimaan asianmukaisesti, mitä seurauksia tietystä menettelystä saattaisi aiheutua, ei estä ennakoitavuutta.
This is particularly true in relation to persons carrying on a professional activity, for example those working in professional maritime transport, who are used to having to proceed with a high degree of caution when pursuing their occupation.
Tämä pätee erityisesti ammattitoimijoihin, esimerkiksi ammattimaisessa merenkulussa toimiviin, jotka ovat tottuneet siihen, että niiden on toimintaansa harjoittaessaan käyttäydyttävä erittäin harkitsevasti.
They can on this account be expected to exercise special care in assessing the risks that such an activity entails. 86
Niiltä voidaan siis odottaa, että ne arvioivat toimintaansa liittyvät vaarat erityisen huolellisesti. 86
84 — The obvious course of action with regard to liability outside the territorial sea would be to make direct use of the wording in Marpol 73/78 rather than of the unclear wording of Article 4 of Directive 2005/35.
84 – Vaikuttaisi siis asianmukaiselta soveltaa direktiivin 2005/35 4 artiklan harhaanjohtavan sanamuodon sijasta aluemeren ulkopuolisen vastuun osalta suoraan Marpol 73/78:n sanamuotoa.
86 — Dansk Rørindustri and Others v Commission, cited in footnote 81, paragraph 219, with reference to the European Court of Human Rights judgment in Cantoni, cited in footnote 82, § 35.
86 – Edellä alaviitteessä 81 mainitut yhdistetyt asiat Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 219 kohta, jossa viitataan alaviitteessä 82 mainittuun Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen asiassa Cantoni antamaan tuomioon (§ 35).
85 — See point 103 above.
85 – Ks. edellä 103 kohta.
INTERTANKO AND OTHERS national Convention on Civil Liability for Oil Pollution. 88
riippumattomia siviilioikeudellisia vastuuriskejä, jotka perustuvat öljyn aiheuttamasta pilaantumisvahingosta johtuvasta siviilioikeudellisesta vastuusta tehtyyn kansainväliseen yleissopimukseen. 88
Although it must consequently be concluded that ultimately only the courts are able to define precisely duties of care, this is none the less compatible with Article 7 of the ECHR.
On näin ollen katsottava, että vaikka viime vaiheessa ainoastaan tuomioistuimet kykenevät rajaamaan täsmällisesti huolellisuusvelvoitteet, tämä on Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklan mukaista.
That provision cannot be read as outlawing the gradual clarification of the rules on criminal liability and the ongoing development of criminal law through judicial interpretation on a case-by-case basis, provided that the resultant development is consistent with the essence of the offence and is sufficiently foreseeable.
Tätä määräystä ei siten voida tulkita siten, että rikosoikeudellista vastuuta koskevien säännösten vähittäinen selkeyttäminen ja rikosoikeuden kehittäminen tuomioistuinten tapauskohtaisilla tulkinnoilla olisi sen perusteella mahdotonta, sillä edellytyksellä, että kehityksen lopputulos on rikostunnusmerkistön ydinsisällön kanssa yhteensopiva ja riittävällä tavalla ennakoitavissa.
87 I know of no case in which the European Court of Human Rights has objected to the application of the terms ‘negligence’ or ‘serious negligence’ in criminal law.
87Tiedos-sani ei ole yhtn tapausta, jossa Euroopan ihmisoikeustuomioistuin olisi kyseenalaistanut huolimattomuuden tai törkeän huolimattomuuden käsitteiden soveltamisen rikosoikeudessa.
In so far as the referring court is concerned about non-uniform implementation and application in the Member States, it should first be borne in mind that under Article 1(2) of Directive 2005/35 the Member States are free to adopt more stringent protective measures in conformity with international law.
Siltä osin kuin kansallinen tuomioistuin pelkää direktiivin epäyhtenäistä täytäntöönpanoa ja soveltamista jäsenvaltioissa, on aluksi muistutettava siitä, että jäsenvaltiot voivat direktiivin 2005/35 1 artiklan 2 kohdan nojalla vapaasti antaa ankarampia suojasäännöksiä, jotka ovat kansainvälisen oikeuden kanssa yhteensopivia.
Consequently, the directive does not lay down a definitive, uniform standard but merely minimum requirements which by their nature do not call for uniform transposition in the Member States.
Direktiivissä ei siten säädetä tyhjentävästä, yhtenäisestä normista, vaan ainoastaan vähimmäisvaatimuksista, joita ei luonnollisestikaan tarvitse panna jäsenvaltioissa yhdenmukaisesti täytäntöön.
Moreover, seamen can be expected not to stretch their conduct to the limits of what is permitted under criminal law but rather to exercise greater care than is required under that law.
Merityöntekijöiltä voidaan lisäksi odottaa, että he eivät pyrkisi toiminnassaan menemään rikosoikeudessa sallitun rajoille saakka, vaan että he pikemminkin toimisivat huolellisemmin kuin rikosoikeudellisesti edellytettäisiin.
This is indicated by the risks to body, life, ship and the cargo entrusted to them, which are associated with seafaring and were highlighted at the hearing.
Tätä puoltavat jo merenkulkuun liittyvät ja suullisessa käsittelyssä korostetut riskit, jotka koskevat henkeä, elämää, laivaa ja heille uskottua rahtia.
Furthermore, in the case of damage caused by oil pollution at least, there are risks as regards largely no-fault civil liability under the Inter-
Myös ainakin öljyn aiheuttamasta pilaantumisesta johtuviin vahinkoihin liittyy huomattavia, suureksi osaksi tuottamuksesta
Furthermore, the present case helps define more specifically the concept of serious negligence contained in Article 4 of Directive 2005/35.
Lisäksi jo tämä oikeudenkäynti edistää direktiivin 2005/35 4 artiklaan sisältyvän törkeän huolimattomuuden käsitteen täsmentämistä.
If the Court concurs with my view, it will be made clear in particular that this concept can have a different meaning in the territorial sea to that which it has in other sea areas, in respect of which it must be interpreted in line with Marpol 73/78.
Mikäli yhteisöjen tuomioistuin noudattaa tässä esitettyä näkemystä, selvennetään erityisesti, että tällä käsitteellä voi olla aluemeren osalta eri merkitys kuin muiden merialueiden osalta, joita koskevaa sääntelyä on tulkittava Marpol 73/78:n mukaisesti.
87 — Judgments of the European Court of Human Rights in S.W., cited in footnote 83, § 36, and C.R., cited in footnote 83, § 34, Streletz, Keßler and Krenz v Germany, 22 March 2001, Reports 2001-II, § 50, and Radio France and Others v France, 30 March 2004, Reports 2004-II, § 20.
87 – Alaviitteessä 83 mainittu Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen asiassa S. W. v. Yhdistynyt kuningaskunta antama tuomio (§ 36); alaviitteessä 83 mainittu asiassa C. R. v. Yhdistynyt kuningaskunta antama tuomio (§ 34); asiassa Streletz, Keßler ja Krenz v. Saksa 22.3.2001 antama tuomio (Recueil des arrêts et décisions, 2001-II, § 50) ja asiassa Radio France ym. v. Ranska 30.3.2004 antama tuomio (Recueil des arrêts et décisions, 2004-II, § 20).
88 — See point 91 above.
88 – Ks. edellä 91 kohta.
In particular, the more recent examples from France and Spain cited as evidence demonstrate that it does not take Directive 2005/35 to subject seamen to prosecution which they consider to be excessive.
JULKISASIAMIES KOKOTTIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-308/06 direktiivi 2005/35 ei ole tarpeen, jotta merenkulkijaan voidaan kohdistaa toimenpiteitä, joita he pitävät liiallisina.
Under Article 234 EC, the courts of the Member States may also bring a matter before the Court where they are uncertain in other respects.
Jäsenvaltioiden tuomioistuimet voivat EY 234 artiklan nojalla kääntyä yhteisöjen tuomioistuimen puoleen, mikäli epätietoisuutta vielä ilmenee.
Under certain circumstances, the courts of last instance are actually required to do so, for example where the caselaw of the higher national courts is inconsistent. 89
Tietyissä olosuhteissa ylimmillä tuomioistuimilla on tähän jopa velvollisuus, esimerkiksi silloin, jos jäsenvaltion ylimpien tuomioistuinten oikeuskäytäntö on epäyhtenäistä. 89
This judicial safeguarding of the uniform implementation and application of Directive 2005/35 is complemented by the Commission’s duty under Article 211 EC to ensure compliance with secondary law and, where necessary, to bring Treaty-infringe-ment proceedings under Article 226 EC.
Lisäksi direktiivin 2005/35 yhtenäisen täytäntöönpanon ja soveltamisen tuomioistuinvalvonnan varmistaa EY 211 artiklassa komissiolle annettu tehtävä valvoa johdetun oikeuden noudattamista ja tarvittaessa panna vireille EY 226 artiklan mukainen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva menettely.
In so far as the claimants allege a de -fective statement of reasons, no examination is necessary since these doubts have already been rejected by the referring court.
Siltä osin kuin kantajat vetoavat perustelujen puuttumiseen, tutkiminen on tarpeetonta, koska kansallinen tuomioistuin on hylännyt tämän epäilyn.
90 Since Directive 2005/35 is a measure having general application and the preamble may therefore be limited to indicating the general situation which led to its adoption, on the one hand, and the general objectives which it is intended to achieve, 91on the other, a defective statement of reasons would also appear to be rather unlikely in this case.
90Koska direktiivi 2005/35 on yleisesti sovellettava säädös, perustelut voivat rajoittua sen kokonaistilanteen esittämiseen, joka johti sen antamiseen, ja niiden yleisten tavoitteiden kuvaamiseen, joihin sillä pyritään, 91joten perustelujen puuttuminen ei tässä tapauksessa myöskään näytä paikkansapitävältä.
Therefore, examination of the fourth question referred to the Court has also disclosed no factor of such a kind as to bring into question the validity of provisions of Directive 2005/35.
Siten myöskään neljännen ennakkoratkaisukysymyksen tutkimisen yhteydessä ei ole ilmennyt mitään sellaista, mikä voisi kyseenalaistaa direktiivin 2005/35 säännösten pätevyyden.
Finally, the argument put forward by the claimants and Greece that liability for serious negligence in the case of grave accidents could be open to abuse does not demonstrate that the principle of legal certainty or of the legality of criminal law has been
Myöskään kantajien ja Kreikan esittämä väite, joka koskee mahdollista törkeään huolimattomuuteen perustuvan vastuun väärinkäyttöä vakavien onnettomuuksien yhteydessä, ei osoita oikeusvarmuuden tai rikosoikeuden laillisuusperiaatteen loukkaamista.
91 — IATA and ELFAA, cited in footnote 13, paragraph 67.
I-8151, 38 ja 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
I accordingly propose that the Court give the following answer to the questions referred to it for a preliminary ruling:
Näin ollen ehdotan yhteisöjen tuomioistuimelle, että se vastaisi ennakkoratkaisupyyntöön seuraavasti:
‘Examination of the questions referred has disclosed no factor of such a kind as to bring into question the validity of Directive 2005/35/EC of the European Parliament and of the Council of 7 September 2005 on shipsource pollution and on the introduction of penalties for infringements.’
Esitettyjen kysymysten tutkimisen yhteydessä ei ole ilmennyt mitään sellaista, mikä asettaisi kyseenalaiseksi alusten aiheuttamasta ympäristön pilaantumisesta ja säännösten rikkomisista määrättävistä seuraamuksista 7.9.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/35/EY pätevyyden.
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the High Court of Justice of England and Wales, Queen’s Bench Division (Administrative Court), made by decision of 4 July 2006, received at the Court on 14 July 2006, in the proceedings
Asiassa C-308/06, jossa on kyse EY 234 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 4.7.2006 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 14.7.2006, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa The Queen,
International Salvage Union, v
International Salvage Unionin hakemuksesta, vastaan
THE COURT (Grand Chamber), composed of V. Skouris, President, P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, L. Bay Larsen, Presidents of Chambers, K. Schiemann, J. Makarczyk, P. Kūris, J. Malenovský (Rapporteur), A. Ó Caoimh, P. Lindh and J.-C. Bonichot, Judges,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (suuri jaosto), toimien kokoonpanossa: presidentti V. Skouris, jaostojen puheenjohtajat P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts ja L. Bay Larsen sekä tuomarit K. Schiemann, J. Makarczyk, P. Kūris, J. Malenovský (esittelevä tuomari), A. Ó Caoimh, P. Lindh ja J.-C. Bonichot, julkisasiamies: J. Kokott, kirjaajat: johtava hallintovirkamies L. Hewlett ja hallintovirkamies C. Strömholm, ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 25.9.2007 pidetyssä istunnossa esitetyn, ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
— the United Kingdom Government, by C. Gibbs, acting as Agent, assisted by C. Lewis and S. Wordsworth, barristers,
– Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus, asiamiehenään C. Gibbs, avustajinaan barrister C. Lewis ja barrister S. Wordsworth,
— the Danish Government, by J. Bering Liisberg and B. Weis Fogh, acting as Agents,
– Tanskan hallitus, asiamiehinään J. Bering Liisberg ja B. Weis Fogh,
— the Estonian Government, by L. Uibo, acting as Agent,
– Viron hallitus, asiamiehenään L. Uibo,
— the Greek Government, by A. Samoni-Rantou, S. Khala and G. Karipsiadis, acting as Agents,
– Kreikan hallitus, asiamiehinään A. Samoni-Rantou, S. Chala ja G. Karipsiadis,
— the Spanish Government, by M. Sampol Pucurull, acting as Agent,
– Espanjan hallitus, asiamiehenään M. Sampol Pucurull,
— the French Government, by G. de Bergues, L. Butel and C. Jurgensen, acting as Agents,
– Ranskan hallitus, asiamiehinään G. de Bergues, L. Butel ja C. Jurgensen,
— the Cypriot Government, by D. Lisandrou and N. Kharalampidou, acting as Agents,
– Kyproksen hallitus, asiamiehinään D. Lysandrou ja N. Charalampidou,
— the Maltese Government, by S. Camilleri, acting as Agent,
– Maltan hallitus, asiamiehenään S. Camilleri,
— the Swedish Government, by K. Wistrand and A. Falk, acting as Agents,
– Ruotsin hallitus, asiamiehinään K. Wistrand ja A. Falk,
— the European Parliament, by M. Gómez-Leal and J. Rodrigues, acting as Agents,
– Euroopan parlamentti, asiamiehinään M. Gómez-Leal ja J. Rodrigues,
— the Council of the European Union, by E. Karlsson and E. Chaboureau, acting as Agents,
– Euroopan unionin neuvosto, asiamiehinään E. Karlsson ja E. Chaboureau,
— the Commission of the European Communities, by K. Simonsson, H. Ringbom and F. Hoffmeister, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 20 November 2007,
– Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään K. Simonsson, H. Ringbom ja F. Hoffmeister,
This reference for a preliminary ruling concerns the validity of Articles 4 and 5 of Directive 2005/35/EC of the European Parliament and of the Council of 7 September 2005 on shipsource pollution and on the introduction of penalties for infringements (OJ 2005 L 255, p.
Ennakkoratkaisupyyntö koskee alusten aiheuttamasta ympäristön pilaantumisesta ja säännösten rikkomisista määrättävistä seuraamuksista 7.9.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/35/EY (EUVL L 255, s.
11; corrigenda at OJ 2006 L 33, p.
11, ja oikaisut EUVL 2006, L 33, s.
87, and OJ 2006 L 105, p. 65).
87 ja EUVL 2006, L 105, s. 65) 4 ja 5 artiklan pätevyyttä.
The reference was made in the course of proceedings brought by the International Association of Independent Tanker Owners (Intertanko), the International Association of Dry Cargo Shipowners (Intercargo), the Greek Shipping Cooperation Committee, Lloyd’s Register and the International Salvage Union against the Secretary of State for Transport concerning implementation of Directive 2005/35.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä International Association of Independent Tanker Owners (Intertanko), International Association of Dry Cargo Shipowners (Intercargo), Greek Shipping Co-operation Committee, Lloyd’s Register ja International Salvage Union ja toisaalta Secretary of State for Transport (liikenneministeri) ja joka koskee direktiivin 2005/35 täytäntöönpanoa.
The United Nations Convention on the Law of the Sea, signed in Montego Bay on 10 December 1982 (‘UNCLOS’), entered into force on 16 November 1994.
Montego Bayssa 10.12.1982 allekirjoitettu Yhdistyneiden Kansakuntien merioikeusyleissopimus (jäljempänä Montego Bayn yleissopimus) tuli voimaan 16.11.1994.
It was approved on behalf of the European Community by Council Decision 98/392/EC of 23 March 1998 (OJ 1998 L 179, p. 1).
Se hyväksyttiin Euroopan yhteisön puolesta 23.3.1998 tehdyllä neuvoston päätöksellä 98/392/EY (EYVL L 179, s. 1).
Article 2 of UNCLOS refers to the legal status of the territorial sea in the following terms:
Montego Bayn yleissopimuksen 2 artiklassa vahvistetaan aluemeren oikeudellinen asema seuraavasti:
The sovereignty over the territorial sea is exercised subject to this Convention and to other rules of international law.’
Aluemerta koskevaa täysivaltaisuutta harjoitetaan [Montego Bayn] yleissopimuksen ja muiden kansainvälisen oikeuden sääntöjen mukaisesti.”
Article 17 of UNCLOS provides:
Tämän yleissopimuksen 17 artiklassa määrätään seuraavaa: