natgillin/translations-raw huggingface dataset:
By its first ground of appeal, the appellant submits that the Court of First Instance made an error of law when it considered the Turkish authorities to have exclusive competence to determine whether the A.TR.1 movement certificates were authentic or correct.
Ensimmäisessä valitusperusteessaan valittaja katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen hyväksyessään Turkin viranomaisten yksinomaisen toimivallan A.TR.1-tavaratodis-tusten aitouden tai oikeellisuuden määrittämiseen.
In that regard, the appellant takes the view that where there are sufficient objective indications that the competent customs authorities of a third country were involved in the irregularities in question, or even where there is concrete suspicion of such conduct, the exclusive competence of those authorities ends.
Tältä osin valittaja pitää kiinni näkemyksestään, että jos on riittäviä objektiivisia viitteitä kolmannen maan toimivaltaisten tulliviranomaisten osallistumisesta kyseisiin sääntöjenvastaisuuksiin tai jos on olemassa edes konkreettinen epäily tämäntyyppisestä toiminnasta, mainittujen viranomaisten yksinomainen toimivalta päättyy.
C.A.S. v COMMISSION the applicant. The latter complied with its obligation to present evidence by pleading objective factors which justified serious doubts and established a degree of probability with regard to the irregularities in question.
C.A.S. v. KOMISSIO täyttäneensä näyttövelvollisuutensa esittämällä objektiivisia viitteitä, joilla voidaan perustella vakavat epäilyt ja tietty todennäköisyys kyseessä olevien sääntöjenvastaisuuksien osalta.
The Commission argues that the Court of First Instance was right to reject the appellant’s requests for measure of inquiry and offers of evidence as serving no purpose and irrelevant because the file already contained relevant and consistent evidence.
Komissio toteaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi perustellusti näytön esittämistä koskevat valittajan pyynnöt ja ehdotukset epätarkoituksenmukaisina ja merkityksettöminä, koska asiakirjoihin jo sisältyi merkityksellistä ja johdonmukaista näyttöä.
The fifth ground of appeal relates to errors which the Court of First Instance allegedly made in the classification in law of documents/facts in relation to the deficiencies attributable to the Turkish authorities and the Commission.
Viides valitusperuste koskee virhettä, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin valittajan mukaan teki luonnehtiessaan oikeudellisesti asiakirjoja ja tosiseikkoja Turkin viranomaisten ja komission laiminlyöntien osalta.
In the view of the Commission, this is not a question of allocation of the burden of proof.
Komission mukaan tältä osin ei ole kyse jaetusta todistustaakasta.
On the contrary, the question of allocation of the burden of proof arises only when a factual claim at issue is supported by at least prima facie documentary evidence.
Jaettua todistustaakkaa on sen mukaan syytä tarkastella vasta silloin, kun riidanalainen tosiseikkoja koskeva väite on ainakin periaatteessa mahdollista näyttää toteen.
However, to shift the burden of proof would be tantamount to placing the Commission and the customs authorities of the Member States and the third State a priori; under ‘general suspicion’ and imposing on them the — often impossible — burden of furnishing evidence in rebuttal.
Sitä vastoin käännetty todistustaakka merkitsisi komission sekä jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden tulliviranomaisten lähtökohtaista asettamista ”yleisen epäilyn” alaiseksi ja – usein mahdottoman – vastanäyttöä koskevan velvollisuuden asettamista niille.
In addition, the Commission reaffirms its view that these are mere presumptions on the part of the appellant and not objective indicia.
Lisäksi komissio vahvistaa, että kyseessä ovat ainoastaan valittajan olettamukset eivätkä objektiiviset viitteet.
With regard to the alleged deficiencies attributable to the Turkish authorities, the appellant is firstly of the view that the Court interpreted and classified the certificates at issue wrongly in law.
Väitettyjen Turkin viranomaisten laiminlyöntien osalta valittaja katsoo ensinnäkin, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tulkitsi ja luonnehti riidanalaisia todistuksia virheellisesti.
Secondly, it challenges the Court’s interpretation of the forging of A.TR.1 certificate D 437214.
Toiseksi se moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tulkintaa A.TR.1-todistuksen D 437214 väärentämisestä.
Thirdly, a comparison of the stamps on the certificates acknowledged as irregular with those considered to be forged reveals no difference, which shows that the certificates at issue were wrongly classified as forged.
Kolmanneksi vertailtaessa sääntöjenvastaisiksi todetuissa todistuksissa olevia leimoja väärennöksinä pidettyihin todistuksiin ei valittajan mukaan ole havaittavissa mitään eroja, mikä osoittaa, että riidanalaiset todistukset on virheellisesti luonnehdittu väärennetyiksi.
Fourthly, the appellant submits that the Court made an error of law in not acknowledging that Turkey is legally obliged, under various provisions of Decisions No 1/95 and No 1/96, to register the certificates issued.
Neljänneksi valittaja katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen jättäessään tunnustamatta sen, että Turkilla on oikeudellinen velvollisuus rekisteröidä annetut todistukset useiden päätöksiin N:o 1/95 ja N:o 1/96 sisältyvien säännösten perusteella.
Moreover, it challenges the Court’s consideration that forgers would have every interest in using on forged certificates a registration number which corresponded with a lawful certificate. It bases that view on the premise that a double importation under the same registration number would be noticed immediately,
Lisäksi valittaja moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen näkemystä, jonka mukaan väärentäjien intressissä olisi käyttää väärennetyissä todistuksissa rekisteröintinumeroa, joka vastaa sääntöjenmukaista
By its fourth ground of appeal, the appellant submits that, in refusing to admit the evidence offered by it and to order the measures of inquiry requested by it, the Court infringed Article 68(1) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance.
Neljännessä valitusperusteessaan valittaja katsoo, että hylätessään näytön esittämistä koskevat ehdotukset ja valittajan hakemat asian selvittämistoimet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin rikkoi työjärjestyksensä 68 artiklan 1 kohtaa.
That is a fortiori the case since the Court imposed very great demands on it in terms of the burden of proof.
Valittajan mukaan näin on sitäkin suuremmalla syyllä, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin asetti erittäin suuria vaatimuksia todistustaakalle.
Moreover, in view of the fact that its request referred, on the one hand, to all the documents in the file and, on the other, only illustratively to specific documents such as, for example, the OLAF report of 9 December 1998, the Court wrongly assumed that its request for the production of documents from the administrative file had no purpose (paragraph 313).
Ottaen huomioon, että valittajan vaatimus koski yhtäältä kaikkia hallintomenettelyn asiakirjoja ja toisaalta vain esimerkkeinä mainittuja tiettyjä asiakirjoja kuten 9.12.1998 päivättyä OLAFin kertomusta, valittaja katsoo lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olettaneen virheellisesti, että valittajan vaatimus hallintomenettelyn asiakirjoihin kuuluvien asiakirjojen esittämiseksi on vailla kohdetta (313 kohta).
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P particularly since the port of entry was Ravenna and on no occasion has a duplicate registration number been found.
JULKISASIAMIES TRSTENJAKIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-204/07 P todistusta. Valittaja perustaa kantansa olettamukseen, että tuonti samalla rekisteröintinumerolla kahteen kertaan pistäisi silmään heti varsinkin siksi, että Ravenna oli tuontisatama ja yhdessäkään tapauksessa ei ollut todettu saman rekisteröintinumeron käyttöä kahteen kertaan.
Fifthly, the appellant alleges involvement of the Turkish authorities in issuing the certificates at issue, since those authorities could have prevented the use of forged certificates at the time of export clearance by checking the certificates presented and the goods.
Viidenneksi valittaja väittää Turkin viranomaisten osallistuneen riidanalaisten todistusten laatimiseen, koska ne olisivat voineet vientiselvityksen yhteydessä estää väärennettyjen todistusten käytön tarkastamalla esitetyt todistukset ja tavarat.
Sixthly, the appellant challenges the Court’s legal assessment with regard to the alleged deficiency on the part of the Turkish authorities in providing administrative assistance and in particular the finding that those authorities did not contradict themselves.
Kuudenneksi valittaja moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeudellista arviota väitetystä Turkin viranomaisten laiminlyönnistä hallinnollisen avunannon alalla ja varsinkin toteamusta, jonka mukaan näiden viranomaisten välillä ei ollut ristiriitaa.
Finally, it submits that various other circumstances demonstrate the Turkish authorities’ involvement in issuing the certificates at issue.
Lopuksi valittaja esittää useita seikkoja, jotka sen mielestä osoittavat Turkin viranomaisten osallistuneen riidanalaisten todistusten laatimiseen.
With regard to the alleged deficiencies attributable to the Commission, the appellant submits that there were sufficient objective indications of systematic and deliberate infringements by the competent Turkish authorities, which should have justified an intensified review of preferential treatment by the Commission.
Valittaja on väitetyistä komission laiminlyönneistä sitä mieltä, että Turkin toimivaltaisten viranomaisten järjestelmällisistä ja tietoisista laiminlyönneistä on riittävästi objektiivisia viitteitä, joiden perusteella komission olisi pitänyt valvoa tullietuusjärjestelmää tehokkaammin.
Taking as its basis Article 93 of the CCC implementing regulation and Article 4 of Decision No 1/96, the appellant expresses the opinion that the Republic of Turkey and the Commission were legally obliged during the period in question (1995 to 1997) to communicate or require specimens of the stamps of the competent customs officials used by the Turkish customs authorities.
Valittaja katsoo yhteisön tullikoodeksin soveltamisasetuksen 93 artiklan ja päätöksen N:o 1/96 4 artiklan nojalla, että Turkin tasavallalla ja komissiol- la oli myös kyseisenä ajanjaksona (vuosina 1995–1997) oikeudellinen velvollisuus antaa tieto Turkin tulliviranomaisten käyttämien leimasimien leimanäytteistä tai vaatia ne toimitettaviksi toimivaltaisille tulliviranomaisille.
The Court of First Instance also made an error of law when it did not conclude that the Commission was obliged to warn importers of fruit juice concentrates by the end of 1994/beginning of 1995 at the latest of irregularities in Turkey in the issuing of A.TR.1 movement certificates.
Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen myös jättäessään tekemättä päätelmän, jonka mukaan komissiolla oli velvollisuus varoittaa hedelmämehutiivisteiden maahantuojia viimeistään vuoden 1994 lopussa tai vuoden 1995 alussa Turkissa ilmenneistä sääntöjenvastaisuuksista A.TR.1-tavaratodistusten laadinnassa.
Moreover, UCLAF failed to comply with its obligations under Articles 1 and 3 of Regulation (EC) No 1073/1999 to carry out a proper investigation in Turkey, since it did not adopt certain methods of investigation.
Lisäksi valittaja katsoo, että UCLAF laiminlöi asetuksen (EY) N:o 1073/99 1 ja 3 artiklan mukaiset asianmukaista tutkimusta Turkissa koskevat velvollisuutensa, sillä se ei soveltanut tiettyjä tutkimusmenetelmiä.
In the Commission’s view, the appellant is again merely contesting the findings and assessments of fact made by the Court of First Instance.
Komissio puolestaan katsoo, että valittaja tyytyy moittimaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamuksia ja arviointeja tosiseikoista.
Neither Turkey nor the Commission was obliged, under the provisions applicable here, to send specimens of stamps or signatures.
Komission mukaan Turkilla ja sillä ei tähän asiaan sovellettavien oikeusnormien mukaan ollut velvollisuutta toimittaa leima- tai allekirjoitusnäytteitä.
As a preliminary point, the Commission contends that the appellant misunderstands the nature of the Court’s findings in relation to the fifth ground of appeal.
Aluksi komissio katsoo, että valittaja ei ymmärrä viidennessä valitusperusteessa esille ottamiensa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamusten luonnetta.
That ground of appeal does not concern points of law, but contains assessments of fact which cannot be the subjectmatter of proceedings on an appeal on a point of law.
Komission mukaan tämä valitusperuste ei viittaa oikeuskysymyksiin vaan tosiseikkojen arviointeihin, jotka eivät voi olla muutoksenhakumenettelyn kohteena.
Moreover, in the fifth ground of appeal, the appellant has inadmissibly restated its submissions at first instance.
Lisäksi valittaja esitti komission mukaan viidennessä valitusperusteessa ensimmäisessä oikeusasteessa esittämänsä väitteen uudestaan, eikä sitä voida ottaa tutkittavaksi.
It is unable to show in what respect the Court of First Instance made an error of law in this connection.
Komissio katsoo, että valittaja ei pysty osoittamaan, miltä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen tässä asiassa.
Its allegations are unsubstantiated and without any probative value.
Valittajan väitteet ovat komission mukaan perusteettomia ja vailla todistusvoimaa.
The keeping of registers is not prescribed either in the Association Agreement or in any other provisions applicable here.
Rekisterien pitämisestä ei määrätä assosiaatiosopimuksessa eikä muissa tähän asiaan sovellettavissa määräyksissä.
C.A.S. v COMMISSION it had been repaid/remitted, by issuing a new notice of assessment.
C.A.S. v. KOMISSIO kantaa kertaalleen peruutettua tai palautettua tullimaksua uuden päätöksen nojalla.
imports at issue here dated from the period between April 1995 and November 1997, whereas doubts regarding the authenticity and the accuracy as to content of Turkish A.TR.1 certificates arose only subsequently, namely as of 1998.
tuojien varoittamisvelvollisuudesta komissio muistuttaa, että riidanalainen tuonti oli tapahtunut huhtikuun 1995 ja marraskuun 1997 välisenä aikana, kun taas epäilykset turkkilaisten A.TR.1-todistusten aitoudesta ja sisällöllisestä oikeellisuudesta ilmenivät vasta myöhemmin, nimittäin vuodesta 1998 lähtien.
In the Commission’s view, the appellant’s interpretation of Article 905 et seq. of the CCC implementing regulation and Article 218(3) of the CCC is incorrect, since the decision at issue here was adopted within the aforementioned periods and was not annulled by the Court of First Instance.
Komission mukaan valittajan esittämä tulkinta yhteisön tullikoodeksin soveltamisasetuksen 905 artiklasta ja sitä seuraavista artikloista sekä yhteisön tullikoodeksin 218 artiklan 3 kohdasta on virheellinen, koska riidanalainen päätös tehtiin mainituissa määräajoissa ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei kumonnut sitä.
By its sixth ground of appeal, the appellant submits that the Court of First Instance should have classified the Commission’s failure to call on the Customs Committee/Association Council as a fault.
Valittajan kuudes valitusperuste koskee sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei pitänyt virheellisenä menettelynä sitä, että komissio ei kääntynyt tullikomitean tai assosiaationeuvoston puoleen.
It refers in this respect to the judgment in ‘Turkish televisions’. 3
Tältä osin valittaja viittaa niin sanotussa Turkkilaiset televisiot -tapauksessa annettuun tuomioon. 3
By its eighth ground of appeal, the appellant complains that the Court of First Instance failed to recognise that, even on the assumption that the certificates at issue were false, having regard to the gross misconduct of the Turkish authorities and the Commission it was unfair, in view of the relationship between economic operators and the administration, to leave the appellant to bear a loss stemming from the decision at issue.
Kahdeksannessa valitusperusteessa valittaja moittii sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei edes riidanalaisten todistusten oletetun epäaitouden perusteella katsonut, että ottaen huomioon Turkin viranomaisten ja komission vakava laiminlyönti sekä taloudellisten toimijoiden ja viranomaisten välinen suhde oli kohtuutonta antaa valittajan kärsiä riidanalaisesta päätöksestä aiheutuva vahinko.
The Commission contends that, in view of the Turkish authorities’ consistent and impeccable willingness to cooperate, it had no reason to call on the Customs Committee or the Association Council.
Komissio toteaa, että ottaen huomioon Turkin viranomaisten johdonmukainen ja moitteeton yhteistyövalmius ei ollut mitään syytä kääntyä tullikomitean tai assosiaationeuvoston puoleen.
The Commission states out that it did not express a view in the decision at issue on the question of the appellant’s care or negligence, and that therefore the appellant’s submissions concerning this question are of no consequence.
Komissio muistuttaa, että se ei riidanalaisessa päätöksessä lausunut valittajan huolellisuutta tai huolimattomuutta koskevasta kysymyksestä, minkä vuoksi se pitää tätä kysymystä koskevaa valittajan väitettä tehottomana.
By its seventh ground of appeal, the appellant submits that the Court of First Instance failed to take into account the appellant’s legitimate interest in the annulment of the contested decision with respect to A.TR.1 certificate D437214 since, in view of the three-year period prescribed in Article 218(3) of the CCC and having regard to the Court’s judgment regarding an alleged ‘forging’ of certificate D437214, it was no longer permissible to charge the duty, once
Seitsemännessä valitusperusteessa valittaja moittii sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti huomiotta valittajan oikeutetun intressin saada riidanalainen päätös kumottua A.TR.1-todistuksen D 437214 osalta, koska ottaen huomioon yhteisön tullikoodeksin 218 artiklan 3 kohdan mukainen kolmen vuoden määräaika ei enää olisi ollut todistuksen D 437214 oletettua ”väärentämistä” koskevan ensimmäisen oi -keusasteen tuomion perusteella sallittua
By its ninth ground of appeal, the appellant complains that the Court of First Instance found that there was no active involvement on the part of the Turkish customs authorities in the issuing and use of the 32 A.TR.1 certificates in question in this case for the purposes of Article 220(2)(b) of the CCC.
Yhdeksännessä valitusperusteessaan valittaja moittii sitä, että ensimmäisen oi -keusasteen tuomioistuin katsoi, että Turkin tulliviranomaiset eivät osallistuneen aktiivisesti kyseessä olevien 32 A.TR.1-todistuksen laatimiseen ja käyttämiseen yhteisön tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisella tavalla.
In that regard, the Commission submits that, in view of the fact that this case concerns forged certificates which were not issued by the Turkish authorities, it is precisely any ‘active error’ on the part of the Turkish authorities for the purposes of Article 220(2)(b) of the CCC that is lacking.
Komissio toteaa, että koska käsiteltävänä olevassa asiassa on kyse väärennetyistä todistuksista, joita Turkin viranomaiset eivät ole antaneet, Turkin viranomaiset eivät ole tehneet mitään yhteisön tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b kohdassa tarkoitettua virhettä.
IV — Legal assessment other measures, including agricultural and commercial policy measures, introduced at Community level in connection with trade in goods between the Community and third countries.
IV Oikeudellinen arviointi maatalous- ja kauppapoliittisten – toimenpiteiden yhtenäinen soveltaminen yhteisön ja kolmansien maiden välisessä tavaroiden kaupassa.
The codification of Community customs legislation was not confined to the technical reproduction of existing customs legislation; amendments were also made, at the same time, with the aim of making the customs legislation more consistent, simplifying it and remedying existing omissions with a view to adopting complete Community legislation in this area.
Yhteisön tullilainsäädännön kodifiointi ei rajoittunut olemassa olevan tullilainsäädännön lakitekniseen esittämiseen; samalla tehtiin myös muutoksia, joilla pyrittiin tekemään tullilainsäädännöstä johdonmukaisempi ja yksinkertaisempi ja korjaamaan tietyt puutteet, jotta saataisiin aikaan kattava alaa koskeva yhteisön lainsäädäntö.
Accordingly, the Customs Code lays down new provisions for, inter alia, the postclearance recovery, repayment and remission of import and export duties, which in part carried forward the earlier legislation and in part introduced amendments. 4
Niinpä tullikoodeksiin sisältyykin muun muassa jälkitullausta sekä tuonti- ja vientitullien palauttamista ja peruuttamista koskevia uusia säännöksiä, joissa osittain pidettiin aiempi lainsäädäntö ennallaan, osittain tehtiin muutoksia. 4
A — Introductory observations
A Alustavia huomautuksia
The older Community provisions which were repealed in the course of introducing the Customs Code included, pursuant to Article 251 of the CCC, Regulation (EEC) No 1697/79, 5 Article 13 of which is regarded as the predecessor provision of the presentday Article 239 of the CCC 6and has been interpreted on several occasions by the Court.
Vanhempiin, tullikoodeksin käyttöönoton myötä kumottuihin yhteisön oikeussääntöihin kuului yhteisön tullikoodeksin 251 artiklan mukaan asetus (ETY) N:o 1697/79, 5jonka 13 artikla, jota yhteisöjen tuomioistuin on tulkinnut useaan otteeseen, on nykyisen yhteisön tullikoodeksin 239 artiklan 6edeltäjä.
Like that earlier provision, Article 239 of the CCC is also a general equitable provi-
Yhteisön tullikoodeksin 239 artikla on edeltäjänsä tapaan yleinen
5 — Council Regulation (EEC) No 1697/79 of 24 July 1979 on the postclearance recovery of import duties or export duties which have not been required of the person liable for payment on goods entered for a customs procedure involving the obligation to pay such duties
5 – Tuonti- tai vientitullien maksamisvelvoitteen sisältävään tullimenettelyyn ilmoitetuista tavaroista velalliselta kantamatta jääneiden tuonti- tai vientitullien kantamisesta jälkitullauksin 24.7.1979 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1697/79.
Regulation (EEC) No 2913/92 establishing the Community Customs Code entered into force on 22 October 1992 and, pursuant to Article 253 thereof, was to apply from 1 January 1994.
Yhteisön tullikoodeksista annettu asetus (ETY) N:o 2913/92, jota sen 253 artiklan mukaan sovelletaan 1.1.1994 alkaen, tuli voimaan 22.10.1992.
The customs provisions contained in a large number of Community regulations and directives were assembled, on the basis of the Customs Union, in a Customs Code containing the customs legislation including the implementing provisions to be adopted at Community and national level.
Lukuisiin yhteisön asetuksiin ja direktiiveihin sisältynyt tullilainsäädäntö koottiin tulliliiton myötä yhteen tullikoodeksiksi, joka yhteisön ja jäsenvaltioiden tasolla annettavat soveltamissäännökset mukaan luettuina käsittää tullilainsäädännön.
Based on the concept of an internal market, the general rules and procedures of the Customs Code were to ensure the common implementation of all tariff and
Tullikoodeksin yleisissä säännöissä ja menettelyissä on sisämarkkinoiden ajatuksen toteuttamiseksi varmistettava tariffitoimenpiteiden ja muiden – myös
9Both the Court in its caselaw and the Community legislature in the CCC implementing regulation have spe -cified when such ‘special situations’ within the meaning of Article 239 of the CCC exist.
9Sekä yhteisöjen tuomioistuin oikeuskäytännössään että yhteisön lainsäätäjä yhteisön tullikoodeksin soveltamisasetuksessa ovat täsmentäneet, milloin kysymyksessä on tällainen yhteisön tullikoodeksin 239 artiklassa tarkoitettu ”erityistilanne”.