natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Statewatch claimed that the failure to publish the report on time was a clear case of maladministration.
EPSO hylkäsi kantelijan väitteet viittaamalla erityisesti syihin, joiden perusteella edellä mainittu järjestelmä otettiin käyttöön. öön.
In its opinion, the Commission stated that it was well aware of the obligation to publish an annual report.
Oikeusasiamies totesi ensinnäkin, että hakijoiden tai mahdollisten hakijoiden tasavertaisen kohtelun periaate kilpailumenettelyissä on yhteisön toimielimiä ja laitoksia sitova perusperiaate.
However, the draing of the report had been delayed because of a major turnover of sta�in the service dealing with access to documents issues. Furthermore, priority had been given to the launching of the public consultation on the review of the access to documents regulation.
Oikeusasiamies katsoi, että käsiteltävänä oleva vaatimus ei periaatteessa ole syrjivä eikä epäoikeudenmukainen (i) niiden tiettyjen tilastotietojen perusteella, jotka koskevat Internetin käyttöä ja pääsyä Internetiin ja jotka osapuolet ovat toimittaneet tai jotka Eurostatin Internetsivustolta ovat löytyneet, (ii) koska ei ole todisteita siitä, että huomattava määrä EPSOon hakemisesta ja EPSOn kilpailuihin osallistumisesta kiinnostuneita henkilöitä ei ole voinut tehdä niin, koska heillä on ollut rajallinen pääsy Internetiin, (iii) koska on yleisesti tiedossa ja yleisen kokemuksen mukaista, että pääsy Internetiin lisääntyy jatkuvasti, ja (iv) EPSOn järjestelmää koskevien perustelujen eli avoimuuden lisääntymisen ja tiedonsaannin paranemisen perusteella.
In the Ombudsman’s view, the reasons given by the Commission to explain its failure were not convincing.
Tällaisissa tapauksissa edellä mainittu syrjimättömyyden periaate vaatii, että EPSO myöntää poikkeuksen online-rekisteröintiä ja -viestintää koskevaan vaatimukseen.
He found that the Commission’s failure to publish the 2005 report before the end of 2006 was an instance of maladministration and made a critical remark.
Oikeusasiamies katsoi näin ollen, että se, että EPSO ei tehnyt näin, oli hallinnollinen epäkohta, ja osoitti EPSOlle tätä koskevan suositusluonnoksen.
The Ombudsman emphasised that citizens can hardly trust the institutions if they are not able to respect the deadlines they themselves set.
Hän ehdotti myös analyysin perusteella, että EPSO voisi vaatia, että poikkeusta koskevien pyyntöjen tueksi olisi esitettävä sellaiset todisteet, jollaisia kyseessä olevan henkilön voidaan olosuhteet huomioon ottaen kohtuudella odottaa toimittavan. avan.
The Ombudsman also made a further remark, in which he pointed out that the publication of reports is a key mechanism of accountability to, and communication with, European citizens.
EPSO ei hyväksynyt oikeusasiamiehen suositusluonnosta.
The Ombudsman further encouraged the Commission to set a good example to the many new Community agencies which have recently been established, by giving high priority in future to ensuring the timely publication of reports.
Se vetosi väitteisiin, joita oikeusasiamies ei pitänyt vakuuttavina.
Since, in September 2007, the Commission finally published the report in question, the Ombudsman closed the case.
Hän totesi muun muassa, että – ottaen huomioon hänen asiaa koskeva analyysinsa suositusluonnoksessa – hallinnolliset mukavuussyyt, joiden mukaan pyritään välttämään hankaluuksia poikkeusta koskevien pyyntöjen arvioimisessa oikeudenmukaisesti ja tasapuolisesti, eivät riitä oikeuttamaan sitä, mikä muutoin on hakijoiden tai mahdollisten hakijoiden tasavertaisen kohtelun periaatteen rikkomista.
Regulation (EC) No 1049/2001 of the European Parliament and of the Council of 30 May 2001 regarding public access to European Parliament, Council and Commission documents, OJ 2001 L 145, p. 43.
Oikeusasiamies piti näin ollen ennallaan edellä mainitun toteamuksensa hallinnollisesta epäkohdasta ja päätti asian käsittelyn esittämällä kriittisen huomautuksen.
Linguistic requirements of candidates in open competitions
Hakijoiden kielitaitovaatimukset avoimissa kilpailuissa
Summary of decision on complaint 3114/2005/MHZ against the European Personnel Selection O ce (EPSO)
Tiivistelmä päätöksestä kanteluun 3114/2005/MHZ Euroopan henkilöstövalintatoimistoa (EPSO) vastaan
The complaint concerned the language regime for recruitment competitions, following the enlargement of 1 May 2004, when ten new Member States joined the Union.
Kantelu koski kielijärjestelyjä, joita alettiin soveltaa toimielinten palvelukseenottokilpailuissa sen jälkeen, kun unioni laajentui kymmenellä uudella jäsenvaltiolla 1. toukokuuta 2004.
The Regulation also provides for competitions to continue to be held, up to the year 2010, for the recruitment of o cials whose main language is one of the 11 languages of the old Member States.
Asetuksen mukaan voidaan vuoteen 2010 saakka järjestää yleisiä kilpailuja sellaisten virkamiesten ottamiseksi palvelukseen, joiden pääkielenä on jokin vanhojen jäsenvaltioiden 11 virallisesta kielestä.
EPSO then organised two sets of competitions.
EPSO järjesti kahdenlaisia kilpailuja.
The first set of competitions was restricted to nationals of the new Member States.
Ensimmäisen ryhmän kilpailut oli tarkoitettu ainoastaan uusien jäsenvaltioiden kansalaisille.
Candidates had to have one of the 10 languages of the new Member States as their main language.
Hakijoiden pääkielenä tuli olla yksi uusien jäsenvaltioiden 10 kielestä.
They also had to demonstrate a satisfactory knowledge of one of the 11 languages of the old Member States.
Hakijoiden oli myös osoitettava, että heillä on riittävä kielitaito jossakin vanhojen jäsenvaltioiden 11 kielestä.
Furthermore, they were obliged to take part of the tests in English, French, or German.
Lisäksi heidät velvoitettiin suorittamaan osa kokeista englanniksi, ranskaksi tai saksaksi.
The second set of competitions was open to nationals of all 25 Member States.
Toisen ryhmän kilpailuihin saivat osallistua kaikkien 25 jäsenvaltion kansalaiset.
Candidates had to have one of the 11 languages of the old Member States as their main language and demonstrate a satisfactory knowledge of another of those 11 languages.
Hakijoilla tuli olla pääkielenään yksi vanhojen jäsenvaltioiden 11 kielestä sekä riittävä kielitaito jossakin toisessa näistä 11 kielestä.
They were not, however, obliged to demonstrate knowledge of English, French, or German.
Heiltä ei kuitenkaan vaadittu englannin, ranskan tai saksan kielen taitoa.
The Association of Graduates of the Polish National School of Public Administration complained that, by organising the competitions in this way, EPSO had discriminated against citizens of the new Member States.
Puolan julkishallinnon oppilaitoksen virkamiesyhdistys väitti EPSOn syrjineen uusien jäsenvaltioiden kansalaisia näillä kilpailujärjestelyillä.
In its opinion, EPSO took the view that each competition has its own objectives and, therefore, discrimination or unfair treatment could not be alleged on the basis of a comparison of one notice of competition with another.
Kantelusta antamassaan lausunnossa EPSO vastasi, että jokaisella kilpailulla on omat tavoitteensa ja ettei syrjintään tai epäoikeudenmukaiseen kohteluun voida näin ollen vedota pelkästään kilpailuilmoituksia vertaamalla.
EPSO also pointed to Regulation 401/2004 (“the Regulation”) as the legal basis for the competitions in question.
EPSO myös korosti, että kyseisten kilpailujen oikeusperustana on asetus N:o 401/2004 (jäljempänä ”asetus”).
The Ombudsman asked EPSO to explain why only the 11 “old” languages were acceptable as the second language and why only candidates from new Member States were required to have knowledge of English, French, or German.
Oikeusasiamies pyysi EPSOa selittämään, millä perusteella toiseksi kieleksi hyväksyttiin vain 11 ”vanhaa” kieltä ja miksi ainoastaan uusien jäsenvaltioiden hakijoilta edellytettiin englannin, ranskan tai saksan kielen taitoa.
In reply, EPSO stated that the knowledge of one of the 11 languages was “be4 er suited to the realities of the administrative organisation of the institutions during the transitional period”, and that “there is no possible obligation to take account of the immense variety of individual choices that candidates could make when choosing a second language.”
EPSO vastasi, että riittävä kielitaito yhdessä näistä 11 kielestä ”vastasi paremmin toimielinten hallinto-organisaation tarpeita siirtymäkauden aikana”, ja ettei sillä ”ole mitään velvollisuutta ottaa huomioon niitä lukemattomia valinnanmahdollisuuksia, joita hakijoilla on valitessaan toista kieltä”.
The Ombudsman’s analysis of the case began by recalling Article 12 of the EC Treaty, which forbids discrimination on grounds of nationality, and the case-law of the Community Courts concerning the principle of non-discrimination.
Tapauksen analyysissä oikeusasiamies viittasi aluksi EY:n perustamissopimuksen 12 artiklaan, jossa kielletään kaikki kansalaisuuteen perustuva syrjintä, sekä syrjintäkiellon periaatetta koskevaan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön.
He pointed out that legislation must be interpreted in the light of these legal principles and that language requirements for employment may constitute indirect discrimination on the grounds of nationality, unless they are justified. ed.
Hän korosti, että lainsäädännön tulkinnassa on pidettävä lähtökohtana näitä oikeudellisia periaatteita ja että työnhakijalle asetetut kielitaitovaatimukset voivat merkitä välillistä kansalaisuuteen perustuvaa syrjintää, jolleivät ne ole perusteltuja.
The Ombudsman considered that the requirements as regards the main languages of the competitions were authorised by the Regulation.
Oikeusasiamies katsoi, että kilpailujen pääkieliä koskevat vaatimukset ovat asetuksen mukaan sallittuja.
However, the Regulation said nothing about requirements for second languages, nor did it require knowledge of English, French, or German.
Asetuksessa ei kuitenkaan ole mainintaa toista kieltä koskevista vaatimuksista, eikä siinä myöskään edellytetä englannin, ranskan tai saksan kielen taitoa.
The Ombudsman also accepted that it might be justifiable to require knowledge of specific languages to ensure e cient internal communication. But EPSO had not explained why it considered it was essential for candidates from the new Member States to know English, French, or German, but not
Vaikka periaatteessa voi olla olemassa vakuuttaviakin syitä, joiden perusteella kielitaito jossakin tietyssä yhteisön kielessä on tarpeen virkamiehen tulevien tehtävien hoitamisessa, EPSO ei kyennyt tyydyttävästi selittämään, miksi se hyväksyi toiseksi kieleksi ainoastaan jonkin 11 vanhasta kielestä.
Council Regulation (EC, EURATOM) 401/2004 of 23 February 2004 introducing, on the occasion of the accession of Cyprus, the Czech Republic, Estonia, Hungary, Latvia, Lithuania, Malta, Poland, Slovakia, and Slovenia, special temporary measures for the recruitment of o cials of the European Communities, OJ 2004 L 67, p. 1.
Kyproksen, Tšekin tasavallan, Viron, Unkarin, Latvian, Liettuan, Maltan, Puolan, Slovakian ja Slovenian Euroopan unioniin liittymisen vuoksi käyttöön otettavista Euroopan yhteisöjen virkamiesten palvelukseen ottamista koskevista väliaikaisista erityistoimenpiteistä 23 päivänä helmikuuta 2004 annettu neuvoston asetus (EY, Euratom) N:o 401/2004 (EUVL 2004 L 67, s. 1).
ANNUAL REPORT 2007 necessary for candidates in the second set of competitions to demonstrate knowledge of one of those languages, even though the two groups of candidates would carry out substantially identical functions.
EPSO ei kuitenkaan osannut selittää, miksi se katsoi, että uusien jäsenvaltioiden hakijoiden tuli osata englantia, ranskaa tai saksaa, mutta ei pitänyt tarpeellisena vaatia toisen ryhmän kilpailuihin osallistuneilta hakijoilta riittävää kielitaitoa yhdessä näistä kielistä, vaikka molemmista ryhmistä valittujen virkamiesten oli tarkoitus toimia pitkälti samanlaisissa tehtävissä.
The Ombudsman therefore concluded that EPSO had infringed the principle of non-discrimination and made a critical remark.
Näin ollen oikeusasiamies totesi EPSOn loukanneen syrjintäkiellon periaatetta ja esitti sille kriittisen huomautuksen.
Failure to ensure compliance of river reconstruction works with EU law
EU:n lainsäädännön noudattamisen varmistamatta jättäminen tulvajoen jälleenrakennustöissä
Summary of decision on complaint 1807/2006/MHZ against the European Investment Bank (EIB)
Tiivistelmä päätöksestä kanteluun 1807/2006/MHZ Euroopan investointipankkia (EIP) vastaan
Two Polish environmental NGOs complained to the Ombudsman that, contrary to its “Environmental Statement”, the EIB failed to ensure compliance of 2001 flood reconstruction and repair works with the Environmental Impact Assessment Directive.
Kaksi puolalaista ympäristöjärjestöä valitti oikeusasiamiehelle, että EIP oli vastoin ympäristökäsikirjaansa (Environmental Statement) jättänyt varmistamatta, oliko vuonna 2001 tehdyissä tulvan jälkeisissä jälleenrakennus- ja korjaustöissä noudatettu ympäristövaikutusten arviointia koskevaa direktiiviä.
The complainants also alleged that the EIB failed to exercise due diligence in its October 2004 monitoring mission to Poland, and claimed that it should ensure that all projects that it agrees to finance in non-Member States comply with the Directive.
Kantelijat myös väittivät, että EIP toimi huolimattomasti Puolaan vuoden 2004 lokakuussa tekemällään tarkastuskäynnillä, ja vaativat EIP:tä varmistamaan, että kaikki sen EU:n ulkopuolisissa maissa rahoittamat hankkeet täyttävät direktiivin vaatimukset.
Finally, the complainants complained that the EIB refused access to the Project’s Finance Contract and related documents.
Lopuksi kantelijat valittivat, ettei EIP ollut antanut niiden tutustua hankkeen rahoitussopimukseen ja muihin siihen liittyviin asiakirjoihin.
In its opinion, the EIB took the view that, on the basis of (i) its assessment of the relevant Reports sent by the Polish authorities and (ii) its monitoring visits to Poland, including the 2004 visit, the relevant procedures applied by the Polish authorities were acceptable.
Kantelua koskevassa lausunnossaan EIP totesi, että kun otetaan huomioon (i) sen Puolan viranomaisten lähettämistä selonteoista laatima arvio ja (ii) sen Puolaan tekemät tarkastuskäynnit, vuoden 2004 käynti mukaan luettuna, voitiin Puolan viranomaisten soveltamia menettelyjä pitää hyväksyttävinä.
The EIB refused access to the Finance Contract and implied that finance contracts were covered by professional secrecy as a ma4 er of principle.
EIP kieltäytyi antamasta rahoitussopimusta nähtäväksi ja perusteli tätä sillä, että rahoitussopimukset kuuluvat periaatteessa salassapitovelvollisuuden piiriin.
However, in the course of the inquiry, it disclosed the related documents.
Tutkimuksen aikana se kuitenkin luovutti muut hankkeeseen liittyvät asiakirjat.
The Ombudsman found that the EIB failed to react to relevant Polish Reports which appeared to suggest that the Polish authorities did not consider the relevant Directive procedure necessary for the works.
Oikeusasiamies havaitsi, ettei EIP ollut reagoinut asianmukaisesti Puolan selontekoihin, joista kävi ilmi, etteivät Puolan viranomaiset olleet katsoneet tarpeelliseksi noudattaa direktiivissä säädettyä menettelyä kyseisten töiden osalta.
This approach appeared to be contrary to the interpretation of the European Court of Justice of the Directive26.
Tällainen toimintatapa oli vastoin yhteisöjen tuomioistuimen tulkintaa kyseisestä direktiivistä26.
The Ombudsman found that this constituted an instance of maladministration and made a critical remark.
Oikeusasiamies piti sitä hallinnollisena epäkohtana ja esitti asiasta kriittisen huomautuksen.
However, as regards the allegation concerning the 2004 monitoring mission to Poland, he considered that no further inquiries were justified, given that the EIB appeared to have given a reasonable followup to the complaints received from various NGOs during that mission.
Puolaan vuonna 2004 tehtyä tarkastuskäyntiä koskevien väitteiden osalta hän kuitenkin katsoi, ettei tutkimuksia ollut enää syytä jatkaa, koska EIP näytti ryhtyneen asianmukaisiin toimiin eri kansalaisjärjestöjen tarkastuskäynnillä esittämien valitusten johdosta.
The Ombudsman made the same finding as regards the complainants’ claim because it appeared that the EIB had taken some initiatives to improve its procedure and disseminate EU best practice.
Oikeusasiamies totesi samoin kantelijan EIP:lle kohdistamasta vaatimuksesta, koska ilmeni, että EIP oli käynnistänyt tiettyjä aloitteita menettelytapojensa parantamiseksi ja EU:n parhaiden käytäntöjen levittämiseksi. ämiseksi.
As regards access to the Finance Contract, the Ombudsman, relying on an earlier decision, found that it was reasonable to accept that the EIB, in its role as a banking institution, was obliged to respect professional secrecy.
Siltä osin kuin oli kyse rahoitussopimuksen antamisesta nähtäväksi, oikeusasiamies katsoi erään aikaisemman päätöksen perusteella kohtuulliseksi myöntää, että EIP:n kuuluu rahoituslaitoksena noudattaa salassapitovelvollisuutta.
He also noted that the EIB had disclosed the other documents during the inquiry.
Hän pani myös merkille, että EIP oli toimittanut muut asiakirjat nähtäväksi tutkimuksen aikana.
For these reasons, no further inquiries were justified regarding access to documents.
Näistä syistä asiakirjojen luovuttamista koskevaa kysymystä ei ollut syytä tutkia enempää.
The Ombudsman made a further remark noting that the complainants had played a valuable role in bringing to the EIB’s a4 ention relevant information which it was previously unaware of.
Oikeusasiamies huomautti vielä, että kantelijat olivat toimineet oikein ilmoittaessaan EIP:lle kyseiset tiedot, joista tämä ei ollut sitä ennen ollut tietoinen.
He went on to say that he trusted that, in the future, the Bank would continue to engage constructively with NGOs in the di� erent Member States and also outside the EU.
Edelleen hän totesi luottavansa siihen, että EIP
The European Anti-Fraud O ce
Euroopan petostentorjuntavirasto
Request for access to a list creates a “disproportionate burden”
Pyyntö saada tutustua luetteloon muodostaa “kohtuuttoman taakan”
Summary of decision on complaint 2350/2005/GG against the European Anti-Fraud O ce
Päätös kanteluun 2350/2005/GG Euroopan petostentorjuntavirastoa vastaan
A German journalist asked the European Anti-Fraud O ce (OLAF) for access to a complete list of its correspondence with the German federal government and the governments of the German Länder in the years 2000 to 2004.
Saksalainen toimittaja pyysi Euroopan petostentorjuntavirastolta (jäljempänä “OLAF”) saada tutustua täydelliseen luetteloon viraston kirjeenvaihdosta Saksan hallituksen sekä Saksan osavaltioiden hallitusten kanssa vuosina 2000–2004.
He based his request on Article 11 of Regulation 1049/2001 regarding public access to European Parliament, Council and Commission documents27.
Hän perusti pyyntönsä Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi annetun asetuksen 1049/200127
OLAF o� ered that it was ready to help as much as possible if the complainant narrowed down his request, which, however, the la4 er refused to do.
OLAF tarjoutui auttamaan mahdollisimman paljon, jos kantelija supistaisi pyyntöään, mistä viimeksi mainittu kuitenkin kieltäytyi.
In the course of the Ombudsman’s inquiry, OLAF maintained its position.
Oikeusasiamiehen tutkimuksen aikana OLAF pitäytyi kannassaan.
It argued that the complainant’s request would require it to review some 8 000 documents.
Se väitti, että kantelijan pyyntö vaatisi noin 8 000 asiakirjan tarkastelua.
Most of its heads of unit would have to be involved in order to check the correspondence falling under their responsibility.
Useimpien viraston yksikönpäälliköiden olisi osallistuttava työhön tarkistaakseen omalle vastuualueelleen kuuluvan kirjeenvaihdon.
In addition, a German lawyer and the data protection o cer would have to ensure that data protection requirements were met.
Lisäksi saksalaisen lakimiehen ja tietosuojavaltuutetun olisi varmistettava, että tietosuojavaatimukset täyttyvät.
According to OLAF, this would distract its limited human resources from their core task of deterring and detecting fraud.
OLAFin mukaan tämä häiritsisi sen vähäisten henkilöstöresurssien varsinaista tehtävää eli petosten vastustamista ja havaitsemista.
However, as proof of its good will, OLAF provided the complainant with a list covering the relevant correspondence that had been exchanged in the last three months of 2004.
Osoituksena hyvästä tahdostaan OLAF toimitti kuitenkin kantelijalle luettelon asiaankuuluvasta kirjeenvaihdosta, jota oli käyty vuoden 2004 kolmen viimeisen kuukauden kuluessa.
The Ombudsman noted that OLAF did not deny the complainant’s right to receive information of the type he requested, but only contended that compiling all the information would require a disproportionate e� ort.
Oikeusasiamies totesi, että OLAF ei kiistänyt kantelijan oikeutta saada pyytämiensä kaltaisia tietoja vaan ainoastaan väitti, että kaiken tämän tiedon kokoaminen merkitsisi kohtuutonta vaivannäköä.
He recalled that, according to case-law of the Community courts, a request for access to documents could only be rejected on this basis in exceptional cases.
Hän muistutti, että yhteisön tuomioistuinten oikeuskäytännön mukaan pyyntö saada tutustua asiakirjoihin voidaan evätä tällä perusteella vain poikkeustapauksissa.
In the Ombudsman’s view, this case-law was also relevant in the present case.
Oikeusasiamiehen näkemyksen mukaan tällä oikeuskäytännöllä oli merkitystä myös tässä tapauksessa.
The Ombudsman was not convinced that complying with the complainant’s request would require a disproportionate e� ort by OLAF.
Oikeusasiamies ei ollut vakuuttunut siitä, että kantelijan pyynnön noudattaminen edellyttäisi OLAFilta kohtuutonta vaivannäköä.
Only around one-fi h of the documents on the list provided by OLAF were relevant.
Vain noin viidennes OLAFin toimittamassa luettelossa olevista asiakirjoista oli asiaankuuluvia.
It thus appeared that the overall number of documents concerned was far smaller than OLAF had indicated.
Näin ollen vaikutti siltä, että kyseeseen tulevien asiakirjojen kokonaismäärä oli paljon pienempi kuin mitä OLAF oli ilmoittanut.
The Ombudsman accepted that the remaining list was still very long and that, therefore, ascertaining that it did not include confidential data was likely to require a considerable amount of work.
Oikeusasiamies myönsi, että jäljelle jäävä luettelo oli edelleen hyvin pitkä ja että siksi sen varmistaminen, ettei luettelo sisältänyt luottamuksellisia tietoja, vaatisi todennäköisesti huomattavasti työtä.
However, and with a view to the data that needed to be checked in doing so, he concluded that OLAF had not established that this work was disproportionate.
Kuitenkin, ottaen huomioon tarkistettavat tiedot, oikeusasiamies katsoi, että OLAF ei ollut osoittanut työn olevan kohtuuton.
The Ombudsman pointed out that, if citizens are to be able to make use of their rights under Regulation 1049/2001, they need to know what documents are in the possession of the administration concerned.
Oikeusasiamies huomautti, että kansalaiset eivät voi käyttää asetuksen 1049/2001 mukaisia oikeuksiaan, elleivät he tiedä, mitä asiakirjoja kyseisen hallintoelimen hallussa on.
He took the view that, as long as there is no easily accessible register or as long as this register is not su ciently complete, the EU institutions must be prepared to provide citizens with ad-hoc lists, even if their preparation constitutes a considerable burden.
Hän katsoi, että niin kauan kuin asiakirjoista ei ole helposti käytettävää rekisteriä tai rekisteri on puutteellinen, EU:n toimielinten on oltava valmiita toimittamaan kansalaisille kulloistakin tilannetta varten laadittuja luetteloita, vaikka niiden laatiminen merkitsisikin huomattavaa taakkaa.