natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It is appropriate to consider whether the Sixth Directive precludes a reassessment and recovery practice which penalises an accounting irregularity consisting, as described in paragraph 36 of this judgment, of the incorrect recording of the relevant transactions only in the register of purchases exempt from VAT, that irregularity also affecting the tax returns drawn up by Ecotrade, by denying the right to deduct where the reverse charge procedure applies.
On tarkasteltava kysymystä siitä, onko kuudennen direktiivin kanssa ristiriidassa oikaisu- ja perintäkäytäntö, jossa käännetyn verovelvollisuuden järjestelmää sovellettaessa evätään vähennysoikeus, kun on tapahtunut kirjanpidollinen sääntöjenvastaisuus, joka muodostuu, kuten tämän tuomion 36 kohdassa on todettu, kyseessä olevien liiketoimien virheellisestä kirjaamisesta ainoastaan arvonlisäverosta vapautettujen ostojen rekisteriin ja joka on vaikuttanut myös Ecotraden laatimiin veroilmoituksiin.
It must be pointed out in that regard that, in accordance with the reverse charge procedure introduced by Article 21(1)(b) of the Sixth Directive, Ecotrade, as the recipient of services supplied by taxable persons established abroad, was liable for VAT on the transactions effected, that is to say the input tax, although it could, in principle, deduct exactly the same amount of tax so that no tax was due to the Exchequer.
Tältä osin on täsmennettävä, että kuudennen direktiivin 21 artiklan 1 kohdan b alakohdassa käyttöön otetun käännetyn verovelvollisuuden järjestelmän mukaisesti Ecotrade oli ulkomaille sijoittautuneen verovelvollisen toimittamien palvelujen vastaanottajana velvollinen maksamaan suoritetuista liiketoimista arvonlisäveron, toisin sanoen ostoihin sisältyvän arvonlisäveron, mutta se saattoi lähtökohtaisesti vähentää juuri tämän saman veron niin, että valtiolle ei jäänyt mitään saatavaa.
However, where the reverse charge procedure is applicable, as in the cases in the main proceedings, Article 18(1)(d) of the Sixth Directive authorises the Member States to establish the formalities with which the taxable person must comply in order to be able to exercise his right to deduct.
Kun käännetyn verovelvollisuuden järjestelmää sovelletaan, kuten pääasioissa, kuudennen direktiivin 18 artiklan 1 kohdan d alakohdassa annetaan kuitenkin jäsenvaltioille mahdollisuus vahvistaa ne muodollisuudet, jotka verovelvollisen on täytettävä voidakseen käyttää vähennysoikeuttaan.
It follows from the application of such a formality, introduced into Italian law by Article 47(1) of Decree-Law No 331/93, that Ecotrade should have invoiced itself for the relevant transactions and recorded that invoice separately, together with the invoice issued by the supplier of the relevant services, in the register of invoices issued and in the register of purchases, so that it would have had a VAT credit corresponding precisely to the tax due.
Italian lainsäädännössä erityisesti lain nro 331/93 47 §:n 1 momentissa käyttöön otetun tällaisen muodollisuuden soveltamisesta johtuu, että Ecotraden olisi pitänyt laatia kyseisiä liiketoimia koskeva ”sisäinen lasku” ja kirjata erikseen tämä sisäinen lasku ja kyseisten palvelujen suorittajan laatima lasku sekä lähetettyjen laskujen rekisteriin että ostojen rekisteriin niin, että sille olisi syntynyt arvonlisäverosaatava, joka vastaa täsmälleen maksettavan veron määrää.
Furthermore, according to Article 22(2) and (4) of the Sixth Directive, every taxable person is to keep accounts in sufficient detail for VAT to be applied and inspected by the tax authority and to submit a return which must set out all the information needed to calculate the tax that has become chargeable and the deductions to be made.
Lisäksi kuudennen direktiivin 22 artiklan 2 ja 4 kohdan mukaan verovelvollisen on pidettävä riittävän yksityiskohtaista kirjanpitoa arvonlisäveron soveltamisen ja veroviranomaisen suorittaman tarkastuksen mahdollistamiseksi, sekä tehtävä ilmoitus, jossa on esitettävä kaikki tiedot, jotka ovat tarpeen syntyneen verosaatavan määrän ja suoritettavien vähennysten määrän toteamiseksi.
In order to ensure that every taxable person complies with those obligations, Article 22(7) authorises Member States to take the necessary measures for that purpose, including in the case of the reverse charge procedure.
Sen varmistamiseksi, että kaikki verovelvolliset noudattavat näitä velvollisuuksia, saman 22 artiklan 7 kohdassa velvoitetaan jäsenvaltiot toteuttamaan tätä varten tarvittavat toimenpiteet myös käännetyn verovelvollisuuden tapauksissa.
The cases in the main proceedings concern the fact that Ecotrade failed to comply with its obligations arising, first, from the formalities laid down by the national legislation pursuant to Article 18(1)(d) of the Sixth Directive, and, second, its obligations relating to accounts and tax returns under Article 22(2) and (4) respectively (‘failure to comply with accounting obligations’).
Pääasioissa kyse on kuitenkin siitä, että Ecotrade ei yhtäältä ollut tietoinen velvoitteistaan, jotka johtuivat kansallisessa lainsäädännössä kuudennen direktiivin 18 artiklan 1 kohdan d alakohdan nojalla vahvistetuista muodollisuuksista, eikä toisaalta tämän saman direktiivin 22 artiklan 2 ja 4 kohdasta johtuvista kirjanpito- sekä ilmoitusvelvoitteistaan (jäljempänä tietämättömyys kirjanpitovelvoitteista).
It is therefore appropriate to consider whether such a failure may validly be penalised by denying the right to deduct in the case of a reverse charge procedure.
On siis tutkittava, voidaanko tällaisesta tietämättömyydestä pätevästi asettaa sanktio epäämällä vähennysoikeus käännetyn verovelvollisuuden järjestelmää sovellettaessa.
As far as concerns the obligations arising from Article 18(1)(d) of the Sixth Directive, although it is true that that provision allows Member States to lay down the formal-
Kuudennen direktiivin 18 artiklan 1 kohdan d alakohdasta johtuvien velvoitteiden osalta on todettava, että vaikka on totta, että tässä säännöksessä annetaan
Therefore, where the tax authority has the information necessary to establish that the taxable person is, as the recipient of the supply of services in question, liable to VAT, it cannot, in relation to the right of that taxable person to deduct that tax, impose additional conditions which may have the effect of rendering that right ineffective for practical purposes (see Bockemühl, paragraph 51).
Jos veroviranomaisilla näin ollen on tarvittavat tiedot sen todentamiseksi, että verovelvollinen on kyseisen palvelun vastaanottajana velvollinen maksamaan arvonlisäveroa, ne eivät voi määrätä kyseisen verovelvollisen vähennysoikeuden osalta lisäedellytyksiä, joiden seurauksena tätä oikeutta ei voida käyttää (ks. em. asia Bockemühl, tuomion 51 kohta).
The same is true of Article 22(7) and (8) of the Sixth Directive, pursuant to which the Member States are to take the necessary measures to ensure that taxable persons comply with their obligations relating to declaration and payment or impose other obligations which they deem necessary for the correct collection of the tax and for the prevention of evasion.
Sama pätee kuudennen direktiivin 22 artiklan 7 ja 8 kohtaan, joiden nojalla jäsenvaltiot toteuttavat tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että verovelvolliset täyttävät ilmoitus- ja maksuvelvoitteet, tai säätävät muista veronkannon oikean toimittamisen varmistamiseksi ja veropetosten estämiseksi välttämättöminä pitämistään velvoitteista.
Although those provisions allow Member States to take certain measures, they must not however go further than is necessary to attain the objectives mentioned in the preceding paragraph.
Vaikka näissä säännöksissä annetaankin jäsenvaltioille oikeus toteuttaa tiettyjä toimenpiteitä, ne eivät kuitenkaan saa mennä pidemmälle kuin on edellisessä kohdassa mainittujen tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeen.
Such measures may not therefore be used in such a way that they would have the effect of systematically undermining the right to deduct VAT, which is a fundamental principle of the common system of VAT established by the
Tällaisia toimenpiteitä ei näin ollen voida soveltaa siten, että niiden johdosta arvonlisäveron vähennysoikeus järjestelmällisesti asetettaisiin kyseenalaiseksi, sillä kyseinen vähennysoikeus on
A reassessment and recovery practice, such as that at issue in the main proceedings, which penalises noncompliance on the part of the taxable person with the obligations relating to accounts and tax returns by a denial of the right to deduct, clearly goes further than is necessary to attain the objective of ensuring the correct application of such obligations within the meaning of Article 22(7) of the Sixth Directive, since Community law does not prevent Member States from imposing, where necessary, a fine or a financial penalty proportionate to the seriousness of the offence in order to sanction a failure to comply with those obligations.
Pääasiassa kyseessä olevan kaltainen oikaisu- ja perintäkäytäntö, jolla sanktioidaan vähennysoikeuden menettämisellä siitä, että verovelvollinen ei ole noudattanut kirjanpito- ja ilmoitusvelvoitteita, menee kuitenkin selvästi pidemmälle kuin mitä on välttämätöntä kuudennen direktiivin 22 artiklan 7 kohdassa tarkoitettujen tällaisten velvoitteiden oikean soveltamisen varmistamiseksi, koska yhteisön oikeudessa ei estetä jäsenvaltioita määräämästä tarvittaessa sakkoa tai rikkomisen vakavuuteen suhteutettua rahamääräistä seuraamusta mainittujen velvoitteiden noudattamatta jättämisen sanktioimiseksi.
That practice also goes further than is necessary for the correct collection of the tax and for the prevention of evasion within the meaning of Article 22(8) of the Sixth Directive, since it may even lead to the loss of the right to deduct if the reassessment of the tax return by the tax authorities is made after the expiry of the limitation period available to the taxable person in which to make the deduction (see, by analogy, Gabalfrisa and Others, paragraphs 53 and 54).
Mainittu käytäntö menee myös pidemmälle kuin on välttämätöntä kuudennen direktiivin 22 artiklan 8 kohdassa tarkoitetun asianmukaisen veronkannon varmistamisen ja veropetosten estämisen tavoitteen saavuttamiseksi, koska se saattaa johtaa jopa vähennysoikeuden menettämiseen, jos veroviranomaiset oikaisevat ilmoituksen vasta sen preklusiivisen määräajan päätyttyä, joka verovelvollisella on vähennyksen tekemiseksi (ks. analogisesti em. yhdistetyt asiat Gabalfrisa ym., tuomion 53 ja 54 kohta).
Nor can such a reassessment and recovery practice be justified under Article 17(6) and (7) of the Sixth Directive.
Tällaista oikaisu- ja perintäkäytäntöä ei myöskään voida perustella kuudennen direktiivin 17 artiklan 6 ja 7 kohdan nojalla.
Those two provisions are not applicable to a situation such as that at issue in the cases in the main proceedings, since they govern the existence of the right to deduct itself and not the procedure for exercising it.
Näitä kahta säännöstä ei voida soveltaa pääasioissa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, koska ne sääntelevät itse vähennysoikeuden olemassaoloa eivätkä sen käyttämisen yksityiskohtia.
Moreover, Article 17(6) applies only to expenditure which is not strictly business expenditure, such as luxuries, amusements or entertainment, whereas it is common ground that no such expenditure is involved in the cases in the main proceedings.
Mainittua 6 kohtaa sovelletaan vain kustannuksiin, jotka eivät luonteeltaan ole selvästi liiketoimintaan liittyviä, kuten ylellisyys-, huvi- tai edustuskustannuksiin, ja on selvää, että pääasiassa ei ole kyse tällaisista kustannuksista.
2008 — JOINED CASES C-95/07 AND C-96/07 procedure provided for in Article 29 (see, to that effect, Case C-409/99 Metropol and Stadler [2002] ECR I-81, paragraphs 61 to 63, and Case C-228/05 Stradasfalti [2006] ECR I-8391, paragraph 29), which, according to the file, is not the case in the Italian Republic.
I-8391, 29 kohta), mitä Italian tasavalta ei asiakirjaaineiston mukaan ole tehnyt.
Furthermore, it is not apparent from the orders for reference, nor indeed was it alleged before the Court, that Ecotrade’s failure to comply with its accounting obligations was the result of bad faith or evasion.
Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevista päätöksistä ei myöskään ilmene eikä yhteisöjen tuomioistuimessa ole väitetty, että Ecotraden tietämättömyys sen kirjanpitovelvoitteista johtuu tämän yhtiön vilpillisestä mielestä tai petoksesta.
In any event, the good faith of a taxable person is relevant for the answer to be given to the national court only in so far as there is, on account of the conduct of that taxable person, a risk of a loss of tax revenues for the Member State concerned (see, to that effect, Collée, paragraphs 35 and 36).
Verovelvollisen vilpittömällä mielellä on merkitystä ennakkoratkaisupyynnön esittäneelle tuomioistuimelle annettavan vastauksen kannalta joka tapauksessa vain siltä osin kuin tämän verovelvollisen menettelyn vuoksi kyseessä olevalle jäsenvaltiolle saattaa syntyä verotulojen menettämisen riski (ks. vastaavasti em. asia Collée, tuomion 35 ja 36 kohta).
However, a failure to comply with accounting obligations, such as that at issue in the main proceedings, cannot be regarded as giving rise to a risk of loss of tax revenues, since, as stated in paragraph 56 of this judgment, in the context of the application of the reverse charge procedure, no tax is due in principle to the Exchequer.
Verotulojen menettämisen riskin aiheuttavana ei kuitenkaan voida pitää pääasiassa kyseessä olevan kaltaista tietämättömyyttä kirjanpidollisista velvoitteista, koska kuten tämän tuomion 56 kohdassa on todettu, käännetyn verovelvollisuuden järjestelmän soveltamisen yhteydessä valtiolle ei lähtökohtaisesti ole syntynyt mitään saatavaa.
For those reasons, such a failure also cannot be treated as a transaction designed to evade tax or as a misuse of Community rules, since it was not intended to obtain a tax advantage to which there was no entitlement (see, to that effect, Collée, paragraph 39).
Näistä syistä tällaista tietämättömyyttä ei voida myöskään rinnastaa liiketoimeen, jossa on kyse petoksesta, eikä liioin yhteisön oikeuden väärinkäyttöön, koska sitä ei ole suoritettu perusteettoman veroedun saamiseksi (ks. vastaavasti em. asia Collée, tuomion 39 kohta).
Therefore the answer to be given to the national court must be that Articles 18(1)(d) and 22 of the Sixth Directive do preclude a reassessment and recovery practice which penalises a failure to comply, first, with obligations arising from formalities laid down in national legislation pursuant to Article 18(1)(d) and, second, with the obligations
Ennakkoratkaisupyynnön esittäneelle tuomioistuimelle on näin ollen vastattava, että kuudennen direktiivin 18 artiklan 1 kohdan d alakohdan ja 22 artiklan kanssa on ristiriidassa sellainen arvonlisäveron oikaisu- ja perintäkäytäntö, jossa pääasioissa kyseessä olevan kaltainen tietämättömyys, joka koskee yhtäältä velvoitteita, jotka johtuvat kansallisessa lainsäädännössä kuudennen direktiivin 18 artiklan 1 kohdan d alakohdan nojalla vahvistetuista muodollisuuksista, ja toisaalta kirjanpito- ja
ECOTRADE relating to accounts and tax returns under Article 22(2) and (4) respectively, such as that at issue in the main proceedings, by denying the right to deduct in the case of a reverse charge procedure.
ECOTRADE ilmoitusvelvoitteita, jotka johtuvat vastaavasti mainitun 22 artiklan 2 ja 4 kohdasta, sanktioidaan epäämällä vähennysoikeus käännetyn verovelvollisuuden järjestelmää sovellettaessa.
Having regard to the answer given in paragraph 54 of this judgment, there is no need to give a ruling on the Cypriot Government’s proposal to limit the temporal effects of this judgment.
Kun otetaan huomioon tämän tuomion 54 kohdassa annettu vastaus, ei ole tarpeen lausua Kyproksen hallituksen ehdotuksesta rajoittaa tämän tuomion vaikutuksia ajallisesti.
The principle of effectiveness is not infringed merely because the tax authority has a longer period in which to recover unpaid value added tax than the period granted to taxable persons for the exercise of their right to deduct.
Tehokkuusperiaatetta ei loukata yksin siitä syystä, että veroviranomaisilla on maksamattoman arvonlisäveron perimiseksi käytettävissään määräaika, joka on pidempi kuin verovelvollisille vähennysoikeuden käyttämiseksi annettu määräaika.
Case C-109/07
Asia C-109/07
(Reference for a preliminary ruling from the Prud’homie de pêche de Martigues)
(prud’homie de pêche de Martiguesin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)
(Meaning of court or tribunal of a Member State — Lack of jurisdiction of the Court of Justice)
Kansallisen tuomioistuimen käsite – Yhteisöjen tuomioistuimen toimivallan puuttuminen
Order of the Court (First Chamber), 14 May 2008 . . . . . . . . . . .
Yhteisöjen tuomioistuimen määräys (ensimmäinen jaosto) 14.5.2008 . . . . .
Preliminary rulings — Reference to the Court — National court or tribunal for the purposes of Article 234 EC — Meaning
Ennakkoratkaisukysymykset – Asian saattaminen yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi – EY 234 artiklassa tarkoitetun kansallisen tuomioistuimen käsite
SUMMARY — CASE C-109/07 it.
TIIVISTELMÄ – ASIA C-109/07
In that regard, in order to consider the condition regarding the independence of the body making the reference as met, the caselaw requires, inter alia, that dismissals of members of that body should be determined by express legislative provisions.
Jotta voidaan katsoa, että ennakkoratkaisupyynnön esittäneen elimen riippumattomuutta koskeva edellytys täyttyy, oikeuskäytännössä edellytetään tältä osin muun muassa, että tapaukset, joissa tämän elimen jäsenet voidaan erottaa, määritetään nimenomaisissa lainsäädännön säännöksissä.
In order to determine whether a body making a reference is a court or tribunal for the purposes of Article 234 EC, which is a question governed by Community law alone, the Court takes account of a number of factors, such as whether the body is established by law, whether it is permanent, whether its jurisdiction is compulsory, whether its procedure is inter partes, whether it applies rules of law and whether it is independent
Arvioitaessa sitä, onko ennakkoratkaisua pyytävä elin EY 234 artiklassa tarkoitettu ”tuomioistuin”, mikä on pelkästään yhteisön oikeuden perusteella ratkaistava kysymys, yhteisöjen tuomioistuin ottaa huomioon useita seikkoja, joita ovat muun muassa elimen lakisääteisyys, pysyvyys, sen tuomiovallan pakottavuus, menettelyn kontradiktorisuus, toimiminen oikeussääntöjen soveltajana ja riippumattomuus.
The Prud’homie de pêche de Martigues (France) cannot be regarded as meeting the condition as to the independence of the body making a reference and, therefore, it is not a court or tribunal within the meaning of Article 234 EC.
Prud’homie de pêche de Martiguesin (Ranska) ei voida katsoa täyttävän ennakkoratkaisupyynnön esittäneen elimen riippumattomuutta koskevaa edellytystä, mistä seuraa, että se ei ole EY 234 artiklassa tarkoitettu tuomioistuin.
First, the members of the Industrial Tribunals are subject, at least for some of their activities, to supervision by the administration.
Yhtäältä prud’homie de pêchen tuomarit ovat ainakin joidenkin toimintojensa osalta hallinnollisen valvonnan alaisuudessa.
Second, it does not appear that the process of dismissing a Member of the Industrial Tribunals is subject to specific guarantees which remove any reasonable doubt as to the imperviousness of that body to external factors.
Toisaalta ei ole käynyt ilmi, että prud’homie de pêchen tuomareiden erottamiseen sovellettaisiin erityisiä takeita, joiden avulla voidaan sivuuttaa perustellut epäilyt siitä, onko kyseinen elin täysin ulkopuolisen vaikutusvallan ulottumattomissa.
As regards, more specifically, the independence of the body making a reference, that condition presumes that the body is protected against external intervention or pressure liable to jeopardise the independent judgment of its members as regards proceedings before them.
Siltä osin kuin erityisemmin on kyse ennakkoratkaisupyynnön esittäneen elimen riippumattomuudesta, tämä vaatimus edellyttää, että kyseinen elin on suojattu sellaisilta ulkoisilta toimenpiteiltä tai painostuksilta, jotka voivat vaarantaa sen jäsenten päätöksenteon riippumattomuuden heidän ratkaistavakseen saatettujen asioiden osalta.
Those guarantees of independence and impartiality require rules, particularly as regards the composition of the body and the appointment, length of service and the grounds for abstention, rejection and dismissal of its members, in order to dismiss any reasonable doubt in the minds of individuals as to the imperviousness of that body to external factors and its neutrality with respect to the interests before
Tällaiset riippumattomuuden ja puolueettomuuden takeet edellyttävät sellaisten sääntöjen olemassaoloa, jotka koskevat muun muassa elimen kokoonpanoa, nimitystä ja toimikauden kestoa sekä perusteita, jotka koskevat elimen jäsenten pidättymistä päätöksenteosta, jääviyttä ja erottamista, ja joiden perusteella yksityisten perustellut epäilyt siltä osin, onko kyseinen elin täysin ulkopuolisen vaikutusvallan ulottumattomissa, ja siltä osin, onko se täysin puolueeton vastakkain oleviin intresseihin nähden, voidaan sivuuttaa.
ORDER OF THE COURT (First Chamber)14 May 2008 *
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (ensimmäinen jaosto)
In Case C-109/07,
14 päivänä toukokuuta 2008 *
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the prud’homie de pêche de Martigues (France), made by decision of 17 December 2006, received at the Court on 20 February 2007, in the proceedings
Asiassa C-109/07, jossa on kyse EY 234 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka prud’homie de pêche de Martigues (Ranska) on esittänyt 17.12.2006 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 20.2.2007, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
THE COURT (First Chamber), composed of P. Jann, President of the Chamber, A. Tizzano (Rapporteur), A. Borg Barthet, E. Levits and J.-J. Kasel, Judges,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto), toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja P. Jann sekä tuomarit A. Tizzano (esittelevä tuomari), A. Borg Barthet, E. Levits ja J.-J. Kasel, julkisasiamies: V. Trstenjak, kirjaaja: R. Grass, kuultuaan julkisasiamiestä,
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation and the validity of Article 11a of Council Regulation (EC) No 894/97 of 29 April 1997 laying down certain technical measures for the conservation of fishery resources (OJ 1997 L 132, p.
Ennakkoratkaisupyyntö koskee tietyistä kalavarojen teknisistä säilyttämistoimenpiteistä 29.4.1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 894/97 (EYVL L 132, s.
1), as amended by Council Regulation (EC) No 1239/98 of 8 June 1998 (OJ 1998 L 171, p.
1), sellaisena kuin se on muutettuna 8.6.1998 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1239/98 (EYVL L 171, s.
1) (‘Regulation No 894/97’).
1; jäljempänä asetus N:o 894/97), 11 a artiklan tulkintaa ja pätevyyttä.
The reference has been made in the course of proceedings between two fishing-boat owners registered in the Maritime Affairs District of Martigues, Mr Pilato and Mr Bourgault, concerning the use by the latter of a fishing device known as a ‘thonaille’.
Tämä pyyntö on esitetty oikeudenkäynnissä, jonka asianosaisina on kaksi Martiguesin merenkulkuasioista vastaavassa viranomaisessa rekisteröidyn kalastus aluksen päällikköä, Pilato ja Bourgault, ja joka koskee sitä, että Bourgault on käyttänyt ”thonaille”-nimistä kalastusvälinettä.
Article 11a of Regulation No 894/97 provides:
Asetuksen N:o 894/97 11 a artiklassa säädetään seuraavaa:
From 1 January 2002, no vessel may keep on board, or use for fishing, one or more drift-nets intended for the capture of species listed in Annex VIII.
Aluksella ei 1 päivästä tammikuuta 2002 saa pitää yhtä eikä useampaa ajoverkkoa, jotka on tarkoitettu liitteessä VIII lueteltujen lajien pyyntiin, eikä harjoittaa niillä kalastustoimintaa.
From 1 January 2002, it is prohibited to land species listed in Annex VIII which have been caught in drift-nets.
Ajoverkoilla pyydettyjen liitteessä VIII lueteltujen lajien purkaminen aluksesta kielletään 1 päivästä tammikuuta 2002.