natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, the abovementioned sentence at paragraph 60 of the statement of objections may mean that Hoechst had had a particular role in arranging the joint meetings — as is demonstrated, moreover, by the other matters set out at the same paragraph, which deal with the actual organisation of those meetings — without giving the clear impression that Hoechst was a ‘leader of the infringement’ for the purposes of the Guidelines.
Edellä mainittu väitetiedoksiannon 60 kohtaan sisältyvä lause voi kuitenkin merkitä sitä, että Hoechstilla oli ollut erityinen rooli yhteisten kokousten pitämisessä – minkä lisäksi osoittavat samassa perustelukappaleessa mainitut muut seikat, jotka liittyvät kyseisten kokousten käytännön organisointiin – antamatta kuitenkaan selvästi ymmärtää, että Hoechst oli suuntaviivoissa tarkoitettu ”rikkomisen johtaja”.
That interpretation is borne out, furthermore, by the fact that the Commission changed the terminology used in the Decision.
Tätä tulkintaa tukee myös se, että komissio muutti käyttämäänsä terminologiaa päätöksen yhteydessä.
Thus, at recital 92 to the Decision the Commission states: ‘Along with Daicel, Hoechst was in charge of scheduling and chairing the joint meetings’.
Päätöksen 92 perustelukappaleessa komissio toteaa seuraavaa: ”Hoechstin tehtävänä oli Daicelin kanssa vahvistaa yhteisten kokousten ajankohdat ja toimia niiden puheenjohtajana.”
The same change was made with respect to Daicel; the Commission states in the Decision: ‘Along with Hoechst, [Daicel] was in charge of scheduling and chairing the joint meetings’ (recital 89).
Sama muutos on tehty Daicelin osalta, ja komissio toteaa päätöksessä seuraavaa: ”Daicelin tehtävänä oli Hoechstin kanssa vahvistaa yhteisten kokousten ajankohdat ja toimia niiden puheenjohtajana” (89 perustelukappale).
In addition, although the Commission states in the Decision that Hoechst, along with Daicel, was in charge of ‘scheduling’ the joint meetings, in the statement of objections that role seemed to be attributed solely to Daicel, as may be seen from paragraph 64 of the statement of objections, which reads: ‘[Daicel] organised the pre-meetings, it was in charge of scheduling the joint meetings and was a leader of the joint meetings, along with Hoechst’.
Lisäksi päätöksessä komissio toteaa, että Hoechstin tehtävänä oli Daicelin kanssa ”vahvistaa” yhteisten kokousten ajankohdat, väitetiedoksiannossa tämän katsottiin olleen yksinomaan Daicelin tehtävänä, kuten ilmenee väitetiedoksiannon 64 kohdasta, jonka sanamuoto on seuraava: ”[Daicel] järjesti valmistelukokoukset, sen tehtävänä oli vahvistaa yhteisten kokousten ajankohdat, ja se toimi johtajana yhteisissä kokouksissa Hoechstin kanssa.”
Second, as regards the fact, stated at paragraph 77 of the statement of objections, that Hoechst was ‘usually’ the first to announce the new price in Europe, followed by the Japanese producers, it must be emphasised that the mere fact that a member of a cartel was the first to announce a new price or a price increase cannot be regarded as indicating that it had the role of leader of the cartel when the circumstances of the case show that the price or price increase in question was previously fixed by joint agreement with the other members of the cartel and when those other members also decided which of them would be first to make the announcement, such a designation showing that the fact of being first to announce the price or price increase is merely an act of strict observance of a plan predefined by common intention and not a spontaneous initiative giving an impetus to the cartel (BASF v Commission, paragraph 120 above, paragraph 427).
Toiseksi sen väitetiedoksiannon 77 kohdassa esitetyn seikan osalta, että Hoechst ”normaalisti” ilmoitti ensimmäisenä uudesta hinnasta Euroopassa, minkä jälkeen tämän tekivät japanilaiset tuottajat, on korostettava, ettei pelkästään sitä, että kartellin jäsen ilmoitti ensimmäisenä uudesta hinnasta tai hinnankorotuksesta, voida pitää osoituksena sillä kartellissa olleesta johtajan roolista, kun asian olosuhteista ilmenee, että kyseisestä hinnasta tai korotuksesta on sovittu etukäteen yhteisellä sopimuksella kartellin muiden jäsenten kanssa ja että kartellin jäsenet ovat myös päättäneet, kuka niistä ilmoittaisi asiasta ensimmäisenä, sillä tällainen päätös osoittaa, että hinnan tai hinnankorotuksen ilmoittaminen ensimmäisenä on ai -noastaan osoitus ennakkoon yhteisen tahdon mukaisesti määritetyn järjestelmän noudattamisesta tarkalleen eikä spontaani aloite, joka antaa alkusykäyksen kartellille (edellä 120 kohdassa mainittu asia BASF v. komissio, tuomion 427 kohta).
In this case, as shown at paragraphs 150, 158 and 190 of the statement of objections, certain price announcements were scheduled by the members of the cartel, who decided which undertaking would be the first to make them.
Kuten käsiteltävänä olevassa asiassa ilmenee väitetiedoksiannon 150, 158 ja 190 kohdasta, tietyt hintoja koskevat ilmoitukset olivat kartellin jäsenten ohjelmoimia, ja kartellin jäsenet päättivät kussakin tapauksessa, mikä yritys ilmoittaisi hinnoista ensimmäisenä.
Paragraph 77 of the statement of objections therefore does not
Edellä mainitun väitetiedoksiannon 77 kohdan perusteella ei näin ollen voida
HOECHST v COMMISSION permit the clear conclusion, in the light of the other elements in that document, that the price announcements made by Hoechst corresponded to a spontaneous initiative giving impetus to the cartel.
HOECHST v. KOMISSIO päätellä selvästi, kun otetaan huomioon muut kyseisen väitetiedoksiannon sisältämät seikat, että Hoechstin ilmoitukset hinnoista merkitsisivät spontaania aloitetta, joka antaa alkusykäyksen kartellille.
Third, as regards the fact, described at paragraph 94 of the statement of objections, that Daicel and Hoechst agreed on the agenda for the joint meetings, it must be noted, as shown by paragraph 207 of the statement of objections, that the agenda for the joint meetings were first of all prepared by the Japanese producers during the preparatory meetings and then proposed to Hoechst.
Kolmanneksi sen väitetiedoksiannon 94 kohdassa esitetyn seikan osalta, että Daicel ja Hoechst sopivat yhteisten kokousten esityslistasta, on todettava, kuten väitetiedoksiannon 207 kohdasta ilmenee, että japanilaiset tuottajat valmistelivat ensin yhteisten kokousten esityslistan valmistelevissa kokouksissa, minkä jälkeen ne ehdottivat esityslistaa Hoechstille.
Those preparatory meetings also enabled the Japanese producers, as may be seen from paragraph 204 of the statement of objections, to agree upon the target prices and volume allocations, which were then proposed to Hoechst.
Näiden valmistelevien kokousten avulla japanilaiset tuottajat saattoivat myös, kuten väitetiedoksiannon 204 kohdasta ilmenee, sopia tavoitehinnoista ja määrällisistä kiintiöistä, joita tämän jälkeen ehdotettiin Hoechstille.
Fourth, the fact, set out at paragraph 166 of the statement of objections, that Hoechst, as a member of CIPEC, had access to the Japanese export statistics, whereas the Japanese producers could not have access to the official German statistics, cannot be interpreted as meaning in itself that Hoechst represented a driving force for the cartel.
Neljänneksi sen väitetiedoksiannon 166 kohdassa todetun seikan osalta, että CIPEC:n jäsenenä Hoechstilla oli mahdollisuus tutustua japanilaisten yritysten vientiä koskeviin tilastoihin, kun taas japanilaiset tuottajat eivät voineet tutustua Saksan virallisiin tilastoihin, on todettava, ettei sen voida sellaisenaan tulkita merkitsevän sitä, että Hoechst olisi kartellin alulle paneva voima.
Fifth, concerning the bilateral meetings between Hoechst and the Japanese producers referred to at paragraphs 210 and 211 of the statement of objections, it must be observed that even if those contacts were to a large extent with Daicel, Hoechst also maintained relations with Ueno and Nippon Synthetic, as stated at paragraph 211 of the statement of objections.
Viidenneksi väitetiedoksiannon 210 ja 211 kohdassa tarkoitetuista Hoechstin kahdenvälisistä suhteista japanilaisiin tuottajiin on todettava, että vaikka nämä suhteet oli suurimmaksi osaksi solmittu Daicelin kanssa, Hoechst hoiti suhteitaan myös Uenoon ja Nippon Syntheticiin, kuten väitetiedoksiannon 211 kohdasta ilmenee.
As regards the other bilateral contacts referred to at paragraph 212 et seq. of the statement of objections, it must be held that, as stated in particular at paragraphs 219 and 220 of the statement of objections, certain of those contacts were the result of the intention of all the members of the cartel, or indeed of the Japanese producers alone.
Väitetiedoksiannon 212 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa tarkoitetuista muista kahdenvälisistä suhteista on todettava, että kuten muun muassa kyseisen väitetiedoksiannon 219 ja 220 kohdasta ilmenee, tietyt näistä suhteista olivat kaikkien kartellin jäsenten tai ainoastaan japanilaisten tuottajien tahdon mukaisia.
Sixth, as regards the sentence set out at paragraph 282 of the statement of objections, and highlighted by the Commission, namely that Hoechst was one of the main players in the cartel, it must be placed in its context.
Kuudenneksi komission esiin tuoma väitetiedoksiannon 282 kohdan sisältämä lause, jonka mukaan Hoechst oli yksi kartellin pääasiallisista toimijoista, on asetettava asiayhteyteensä.
Paragraph 21 et seq. of the statement of objections is clearly intended to specify the extent of the responsibilities of
Väitetiedoksiannon 281 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa ilmiselvästi pyritään täsmentämään yhtäältä Hoechstin ja toisaalta Nutrinovan velvoitteiden
That sentence could not be taken, in any event in a sufficiently precise manner, as delimiting any role as leader played by Hoechst.
Tämän lauseen ei voida ymmärtää, ainakaan riittävän tarkasti, määrittävän Hoechstin johtajan roolin laajuutta.
Admittedly, certain factual elements set out in the statement of objections, notably at paragraphs 79 (a proposal to establish a price difference between sorbic acid and potassium sorbates), 178 (a proposal to increase Hoechst’s volume quota) and 179 (a proposal to provide the Japanese producers’ sales figures to a neutral organisation), reflect occasional initiatives on Hoechst’s part.
Tietyt seikat, jotka on esitetty väitetiedoksiannossa, erityisesti sen 79 kohdassa (sorbiinihapon ja kaliumsorbaatin hintojen erottamista toisistaan koskeva ehdotus), 178 kohdassa (Hoechstin määrällisen kiintiön suurentamista koskeva ehdotus) ja 179 kohdassa (japanilaisten tuottajien myyntitietojen antamista puolueettomalle elimelle koskeva ehdotus), heijastavat Hoechstin satunnaisia aloitteita.
Taken together, however, the elements mentioned by the Commission in the statement of objections, and on which the Commission based its conclusion in the Decision that Hoechst had played a role as leader, were insufficiently precise as to their scope and their characterisation.
Komission väitetiedoksiannossaan mainitsemat seikat, jotka tukevat sen päätöksessä esittämää päätelmää Hoechstin johtajan asemasta, eivät kuitenkaan kokonaisuutena tarkasteltuina olleet riittävän tarkkoja kohteensa ja luonnehdintojensa osalta.
Furthermore, even though the Commission gave the impression, at paragraph 295 of the statement of objections, that it would take account of the leading role played by ‘some companies’, that indication was not sufficient, in light of the lack of precision of the rest of the statement of objections, to allow Hoechst to determine whether or not it was concerned by any characterisation as leader.
Lisäksi vaikka komissio on voinut väitetiedoksiannon 295 kohdassa antaa ymmärtää, että se ottaa huomioon ”tiettyjen yritysten” johtajan roolin, tämä maininta ei ollut riittävä, kun otetaan huomioon väitetiedoksiannon muiden osien epätarkkuus, jotta Hoechst olisi voinut sen perusteella määrittää, koskiko mahdollinen johtajaksi luonnehtiminen sitä vai ei.
For all of the foregoing reasons, it must be considered that, even though the facts in respect of which Hoechst is criticised were addressed in the statement of objections, the Commission did not characterise them sufficiently precisely to enable the applicant to defend itself properly.
Kaikkien edellä esitettyjen syiden perusteella on katsottava, että vaikka seikat, joista Hoechstia moitittiin, mainittiin väitetiedoksiannossa, komissio ei luonnehtinut niitä riittävän täsmällisesti, jotta kantaja olisi voinut puolustautua hyödyllisesti.
It should further be observed in that regard that, in its response to the statement of objections, Hoechst stated:
Tältä osin on myös todettava, että vastauksessaan väitetiedoksiantoon Hoechst totesi seuraavaa:
‘Hoechst/Nutrinova did not play a determining role in the cartel.
”Hoechstilla/Nutrinovalla ei ollut määräävää roolia kartellissa.
The word “leader” used in para. 60 of the [statement of objections] is unclear in this respect. … The
Väitetiedoksiannon 60 kohdassa käytetty termi ’johtaja’ ei ole tältä osin selkeä – – Väitetiedoksiannon 60
HOECHST v COMMISSION language referring to “leader” in para. 60 of the [statement of objections] concerns exclusively Hoechst/Nutrinova’s role as host and organiser of those joint meetings held in Europe.’
HOECHST v. KOMISSIO kohdassa tehty viittaus ’johtajaan’ koskee yksinomaan Hoechstin/Nutrinovan roolia Euroopassa pidettyjen yhteisten kokousten isäntänä ja järjestäjänä.”
Likewise, at the hearing on 24 April 2003, counsel for Hoechst and Nutrinova declared that that undertaking satisfied all the conditions for obtaining immunity from a fine, stating that:
Samoin 24.4.2003 pidetyssä kuulemistilaisuudessa Hoechstin ja Nutrinovan asianajajat ilmoittivat yrityksen täyttävän kaikki sakoista vapauttamisen edellytykset todeten seuraavaa:
‘As regards the role played by Hoechst and Nutrinova as hosts of the joint meetings held in Europe, it must be emphasised that as my clients were the only European undertaking to have participated in those joint meetings, it was quite natural that they should be responsible for organisation of the meetings in Europe.
”Hoechstin ja Nutrinovan roolista Euroopassa pidettyjen yhteisten kokousten isäntänä on korostettava, että koska asiakkaani on ainoa yhteisiin kokouksiin osallistunut eurooppalainen yritys, oli vain luonnollista, että ne vastasivat kokousten järjestämisestä Euroopassa.
However, that does not mean that they played any role as leader of the cartel.’
Tämä ei kuitenkaan merkitse minkäänlaista johtajan roolia kartellissa.”
It follows that the lack of precision in the statement of objections concerning the characterisation of Hoechst as a leader led that undertaking to focus on the organisation of the joint meetings, the only topic initially addressed by the Commission at paragraph 60 of the statement of objections.
Tästä seuraa, että väitetiedoksiannon epätäsmällisyys Hoechstia koskevan johtajan luonnehdinnan suhteen aiheutti sen, että tämä yritys kiinnitti huomionsa yhteisten kokousten järjestämiseen, joka oli ainoa komission alun perin väitetiedoksiannon 60 kohdassa käsittelemä aihe.
In the absence of greater precision, and as the other factual elements were scattered throughout the statement of objections, Hoechst was not placed in a position to adopt an effective defence on that point.
Epätäsmällisyyden vuoksi ja kun otetaan huomioon muiden tosiseikkojen hajanaisuus väitetiedoksiannossa, Hoechstilla ei ollut mahdollisuutta puolustautua hyödyllisesti tältä osin.
It must further be borne in mind that the Commission was aware of the lack of precision of the word ‘leader’ used at paragraph 60 of the statement of objections.
Lisäksi on huomautettava, että komissio oli tietoinen väitetiedoksiannon 60 kohdassa käytetyn termin ”johtaja” epätäsmällisyydestä.
That may be seen, in particular, from the fact that the Commission altered the wording used in the Decision.
Tämä ilmenee erityisesti siitä, että se muutti käytettyä terminologiaa päätöksen yhteydessä.
For all of those reasons, the second plea must be upheld.
Näillä perusteilla toinen kanneperuste on hyväksyttävä.
Accordingly, without there being any need to analyse the sixth plea, the Decision must be varied in that it establishes the aggravating circumstance of having been a leader of the cartel as against Hoechst.
Näin ollen ilman, että on tarpeen tarkastella kuudetta kanneperustetta, päätöstä on muutettava siltä osin kuin siinä otetaan johtajan rooli huomioon raskauttavana olosuhteena Hoechstia vastaan.
The consequences of that variation will be determined below.
Tämän muutoksen konkreettiset seuraukset määritetään myöhemmin.
E — The seventh plea, alleging that the increase in the fine imposed for a repeated infringement was unjustified
E Seitsemäs kanneperuste, jonka mukaan sakon korottaminen kilpailusääntöjen rikkomisen uusimisen vuoksi oli perusteeton
Recital 363 to the Decision reads as follows:
Päätöksen 363 perustelukappaleen sanamuoto on seuraava:
(a) Hoechst’s role as a leader of the cartel (recitals 92 to 95);
”Hoechstin osalta kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta lisäävät seuraavat olosuhteet: a) Hoechstilla oli johtajan rooli kartellissa (92–95 perustelukappale); b) Hoechstin osalta on aiemmin tehty päätöksiä, joissa todetaan samantyyppinen kilpailusääntöjen rikkominen.”
Footnote 211, which accompanies recital 363 to the Decision, reads as follows:
Päätöksen 363 perustelukappaleeseen sisältyvä alaviite 211 on seuraavanlainen:
‘See Commission Decisions 94/599/EC (PVC II) (OJ L 239, 14.9.1994, p. 14), 89/191/EEC (PVC I) (OJ L 74, 17.3.1989, p. 21), 86/398/EEC (Polypropylene) (OJ L 230, 18.8.1986, p.
”Ks. komission päätökset 94/599/EY (PVC II) (EYVL L 239, 14.9.1994, s. 14), 89/191/ETY (PVC I) (EYVL L 74, 17.3.1989, s. 21), 86/398/ETY (Polypropyleeni) (EYVL L 230, 18.8.1986, s.
1) and 69/243/EEC (Dyestuffs) ([Journal officiel, 7.8.1969, p. 11]).
1) ja 69/243/ETY (Väriaineet) (EYVL L 195, 7.8.1969, s. 11).”
At recital 368 to the Decision, the Commission states:
Päätöksen 368 perustelukappaleessa komissio toteaa seuraavaa:
‘It is necessary to ensure that the level of the fine has sufficient deterrent effect.
”Sakon määrä on määritettävä siten, että sillä on riittävä varoittava vaikutus.
The Commission notes that previous Decisions addressed to Hoechst ordered the company to put an end to its anticompetitive conduct and to refrain from repeating it (see recital 363).
Komissio huomauttaa, että Hoechstille osoitetuissa aiemmissa päätöksissä tämä määrättiin lopettamaan kilpailua rajoittavat menettelytapansa ja pidättymään uusimasta niitä (ks. 363 perustelukappale).
This should have prompted it to pay special attention to compliance with Community competition law and refrain from all deliberate violations.
Hoechstin olisi tämän vuoksi pitänyt kiinnittää erityistä huomiota yhteisön kilpailuoikeuden noudattamiseen ja pidätty[ä] tahallisista kilpailusääntöjen rikkomisista.
The fact that it repeated the same conduct shows that the previous fines were not such a deterrent as to make it change its conduct.’
Se, että Hoechst on uusinut samat menettelytavat, osoittaa, että aiemmin määrätyillä sakoilla ei ole ollut riittävää varoittavaa vaikutusta, jotta se olisi muuttanut menettelytapojaan.”
In response to the arguments put forward by Hoechst, the Commission states at recital 372 to the Decision:
Komissio vastaa Hoechstin esittämiin väitteisiin toteamalla päätöksen 372 perustelukappaleessa seuraavaa:
‘Concerning Hoechst’s position as recidivist, the Commission notes that the last decision ordering Hoechst to put an end to its anticompetitive conduct and to refrain from repeating it dates from July 1994.
”Sen osalta, että Hoechst on uusinut kilpailusääntöjen rikkomisen, komissio toteaa, että viimeisin päätös, jossa tämä yritys on määrätty lopettamaan kilpailua rajoittavat menettelytapansa ja pidättymään uusimasta niitä, on heinäkuulta 1994.
After that decision Hoechst continued the infringement which is the subject of these proceedings for more than two years.
Tämän päätöksen tekemisen jälkeen Hoechst on jatkanut tässä menettelyssä kyseessä olevaa kilpailusääntöjen rikkomista yli kahden vuoden ajan.
This clearly shows that the previous decision did not deter Hoechst from continuing its participation in a similar cartel.’
Tämä osoittaa selvästi, ettei aiempi päätös saanut sitä olemaan jatkamatta samankaltaiseen kartelliin osallistumista.”
In the light of those facts, and to take account of the fact that Hoechst’s conduct constituted a repeated infringement, the Commission increased the basic amount off the fine by 50% to reflect the aggravating circumstances (recital 373 to the Decision).
Näiden seikkojen perusteella ja sen huomioon ottamiseksi, että Hoechst on uusinut kilpailusääntöjen rikkomisen, komissio korottaa sakon perusmäärää 50 prosentilla raskauttavien olosuhteiden vuoksi (päätöksen 373 perustelukappale).
Hoechst states that the Commission increased the basic amount of its fine, EUR 110 million, by 50% because this was a repeated infringement.
Hoechst toteaa, että komissio korotti kilpailusääntöjen rikkomisen uusimisen vuoksi 50 prosentilla sen sakon perusmäärää, joka oli 110 miljoonaa euroa.
Hoechst contends that that increase is disproportionate and is unable to see on what ground it could be subjected to an increase for repeated infringement connected with past infringements.
Hoechst katsoo, että tämä korotus on kohtuuttoman suuri, eikä ymmärrä, miksi sille voidaan määrätä korotus menneisiin kilpailusääntöjen rikkomisiin liittyvän uusimisen vuoksi.
First, Hoechst contends that the old proceedings referred to at recital 363 to the Decision (namely the proceedings that led, respectively, to the adoption of Commission Decision 94/599/EC of 27 July 1994 relating to a proceeding pursuant to Article 85 of the EC Treaty (IV/31.865 — PVC) (OJ 1994 L 239, p.
Ensiksi Hoechst korostaa, että päätöksen 363 perustelukappaleessa tarkoitetut aiemmat menettelyt (joissa on tehty EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan mukaisesta menettelystä (asia IV/31.865 – PVC) 27.7.1994 komission päätös 94/599/EY (EYVL L 239, s.
14), ‘the PVC II decision’; Commission Decision 89/191/EEC of 21 December 1988 relating to a proceeding pursuant to Article 85 of the EEC Treaty (IV/31.866 — LdPE) (OJ 1989 L 74, p.
14; jäljempänä PVC II -päätös); EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan mukaisesta menettelystä (asia IV/31.866 – PEBD) 21.12.1988 komission päätös 89/191/ETY (EYVL 1989, L 74, s.
21), ‘the PVC I decision’; Commission Decision 86/398/EEC of 23 April 1986 relating to a proceeding under Article 85 of the EEC Treaty (IV/31.149 — Polypropylene) (OJ 1986 L 230, p.
21; jäljempänä PVC I -päätös); EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan mukaisesta menettelystä (asia IV/31.149 – Polypropyleeni) 23.4.1986 komission päätös 86/398/ETY (EYVL L 230, s.
1); and Commission Decision 69/243/EEC of 24 July 1969 relating to a proceeding pursuant to Article 85 of the EEC Treaty (IV/26.267 — Dyestuffs) (Journal official 1969 L 195, p.
1) ja EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan mukaisesta menettelystä (asia IV/26.267 – Väriaineet) 24.7.1969 komission päätös 69/243/ETY (EYVL L 195, s.
11) are wholly unconnected with the present case.
11)) eivät liity mitenkään käsiteltävänä olevaan asiaan.
More particularly, Hoechst maintains that the PVC II decision merely reiterates the PVC I decision, which was declared non-existent by the Court of First Instance and then annulled by the Court of Justice.
Erityisesti PVC II -päätöksen osalta Hoechst katsoo, että tässä päätöksessä ainoastaan toistetaan PVC I -päätös, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuo -mioistuin totesi mitättömäksi ja yhteisöjen tuomioistuin kumosi.
Furthermore, the PVC I and PVC II decisions relate to old facts, since the facts ceased in 1984.
Lisäksi Hoechstin mukaan PVC I -päätös ja PVC II -päätös koskevat todella vanhoja tapahtumia, sillä nämä rikkomiset päättyivät vuonna 1984.
The Commission is therefore wrong to seek, at recital 372 to the Decision, to establish a connection between the PVC II decision and the present case.
Näin ollen komissio pyrkii päätöksen 372 perustelukappaleessa virheellisesti vahvistamaan yhteyden PVC II -päätöksen ja käsiteltävänä olevan asian välille.