natgillin/translations-raw huggingface dataset:
THE COURT (Sixth Chamber), composed of L. Bay Larsen, President of the Chamber, J.-C. Bonichot, (Rapporteur) and C. Toader, Judges,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto), toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja L. Bay Larsen sekä tuomarit J.-C. Bonichot (esittelevä tuomari) ja C. Toader, julkisasiamies: J. Mazák, kirjaaja: R. Grass, kuultuaan julkisasiamiestä, on antanut seuraavan määräyksen
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Council Directive 85/337/EEC of 27 June 1985 on the assessment of the impact of certain
Ennakkoratkaisupyyntö koskee tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27.6.1985 annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY
5; ‘Directive 85/337’).
5; jäljempänä direktiivi 85/337), tulkintaa.
The reference was made in the course of proceedings between Salvatore Aiello and Others and the Comune di Milano (Municipality of Milan) and Others concerning the construction of a road linking certain districts in the north of Milan.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat S. Aiello ym. ja Comune di Milano ym. ja jossa on kyse Milanon tiettyjä pohjoisia kaupunginosia yhdistävän tien rakentamisesta.
Article 1(2) of Directive 85/337 states:
Direktiivin 85/337 1 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
“development consent” means: the decision of the competent authority or authorities which entitles the developer to proceed with the project.’
’luvalla’: toimivaltaisen viranomaisen tai viranomaisten päätöstä, joka oikeuttaa hankkeen toteuttajan ryhtymään hankkeen toteuttamiseen.”
Article 1(4) of Directive 85/337 provides:
Direktiivin 85/337 1 artiklan 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
‘Projects serving national defence purposes are not covered by this Directive.’
”Tämä direktiivi ei koske maanpuolustusta palvelevia hankkeita.”
Article 1(5) of Directive 85/337 states:
Direktiivin 85/337 1 artiklan 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
‘This Directive shall not apply to projects the details of which are adopted by a specific act of national legislation, since the objectives of this Directive, including that of supplying information, are achieved through the legislative process.’
”Tätä direktiiviä ei sovelleta hankkeisiin, joista on yksityiskohtaisesti säädetty erityisellä kansallisen lainsäädännön alaan kuuluvalla säädöksellä, mikäli tämän direktiivin tavoitteet, mukaan lukien tietojen antaminen, on otettu huomioon säätämismenettelyssä.”
Article 2(1) of Directive 85/337 provides:
Direktiivin 85/337 2 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
‘Member States shall adopt all measures necessary to ensure that, before consent is given, projects likely to have significant effects on the environment by virtue, inter alia, of their nature, size or location are made subject to a requirement for development consent and an assessment with regard to their effects.
”Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että ennen luvan myöntämistä hankkeet, joilla etenkin laatunsa, kokonsa tai sijaintinsa vuoksi todennäköisesti on merkittäviä ympäristövaikutuksia, alistetaan lupamenettelyyn ja että niiden vaikutukset arvioidaan.
These projects are defined in Article 4.’
Tässä tarkoitetut hankkeet määritellään 4 artiklassa.”
Article 2(3) of Directive 85/337 provides:
Direktiivin 85/337 2 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
‘Without prejudice to Article 7, Member States may, in exceptional cases, exempt a specific project in whole or in part from the provisions laid down in this Directive.’
”Jäsenvaltiot voivat poikkeustapauksissa olla kokonaan tai osittain soveltamatta tiettyyn hankkeeseen tämän direktiivin säännöksiä, tämän kuitenkaan rajoittamatta 7 artiklan määräysten soveltamista.”
Article 4 of Directive 85/337 provides:
Direktiivin 85/337 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
(b) thresholds or criteria set by the Member State, whether the project shall be made subject to an assessment in accordance with Ar -ticles 5 to 10.
Jollei direktiivin 2 artiklan 3 kohdassa säädetystä muuta johdu, jäsenvaltioiden on määriteltävä liitteessä II mainittujen hankkeiden osalta: a) tapauskohtaisesti selvittämällä, tai b) jäsenvaltioiden asettamien raja-arvojen tai valintaperusteiden avulla, arvioidaanko tämä hanke 5–10 artiklan mukaisesti.
Paragraph 7(c) of Annex I to Directive 85/337 refers to:
Direktiivin 85/337 liitteessä I olevan 7 kohdan c alakohdassa mainitaan
‘Construction of a new road of four or more lanes, or realignment and/or widening of an existing road of two lanes or less so as to provide four or more lanes, where such new road, or realigned and/or widened section of road would be 10 km or more in a continuous length.’
”vähintään nelikaistaisen uuden tien rakentaminen tai kaksikaistaisen tai sitä kapeamman tien uudelleenlinjaus ja/tai leventäminen siten, että tiestä tulee vähintään nelikaistainen, jos tällainen yhtäjaksoinen uusi tie tai uudelleenlinjattu ja/tai levennetty tien osa on vähintään 10 kilometrin pituinen”.
Paragraph 10(e) of Annex II to Directive 85/337 refers to:
Direktiivin 85/337 liitteessä II olevan 10 kohdan e alakohdassa mainitaan
‘Construction of roads,…’
”Teiden – – rakentaminen – –”.
Annex III to Directive 85/337 states:
Direktiivin 85/337 liitteessä III säädetään seuraavaa:
The characteristics of projects must be considered having regard, in particular, to:
Hankkeiden ominaisuuksia on arvioitava ottaen huomioon erityisesti
— the cumulation with other projects,
– yhteisvaikutus muiden hankkeiden kanssa
By a decree of 15 November 2001, the Prime Minister of the Italian Republic declared a state of emergency in the city of Milan on account of the pollution resulting from car traffic and the inadequacy of the existing road network.
Italian tasavallan Consiglio dei Ministrin (ministerineuvosto) puheenjohtaja julisti 15.11.2001 antamallaan määräyksellä Milanon kaupungin autoliikenteestä ja olemassa olevan tieverkoston riittämättömyydestä aiheutuvan pilaantumisen vuoksi hätätilaan.
By order of 28 December 2001, the Minister of the Interior appointed the Mayor of Milan as the Commissioner responsible for the implementation of the necessary measures to deal with that situation.
Sisäministeri nimitti 28.12.2001 antamallaan määräyksellä Milanon pormestarin tämän tilanteen selvittämiseksi tarvittavien toimenpiteiden toteuttamisesta vastaavaksi henkilöksi.
In his capacity as Commissioner for traffic and mobility issues in Milan, the Mayor of that city approved a programme of works, which included the construction project for a road linking certain districts in the north of Milan, of a length of 1 600m.
Milanon pormestari hyväksyi Milanon kaupungin liikenteeseen ja liikkuvuuteen liittyvistä asioista vastaavana viranomaisena hankesuunnitelman, johon sisältyi Milanon tietyt pohjoiset kaupunginosat yhdistävän, 1 600 metrin pituisen tien rakennushanke.
On 29 October 2002, he approved the final project for that road.
Hän hyväksyi 29.10.2002 tätä tietä koskevan lopullisen hankkeen.
Mr Aiello and other residents in the area affected challenged that decision before the Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Lombardy Regional Administrative Court).
Aiello ja muut tien vaikutusalueella asuvat henkilöt valittivat tästä päätöksestä Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardiaan (Lombardian alueellinen hallintotuomioistuin).
They claimed, inter alia, that the procedure followed did not comply with Community law because no environmental impact assessment of the project had been carried out.
He väittivät etenkin, ettei hanke ollut yhteisön oikeuden mukainen siitä syystä, ettei hankkeen ympäristövaikutuksia ollut arvioitu.
That court dismissed the action as unfounded, and Mr Aiello and Others lodged an appeal against that judgment before the Consiglio di Stato (Council of State).
Tuo tuomioistuin hylkäsi valituksen perusteettomana, ja Aiello ym. hakivat muutosta tähän tuomioon Consiglio di Statossa (korkein hallintotuomioistuin).
The Consiglio di Stato ordered measures of inquiry from which it is apparent that, although the 1953 General Regulatory Plan for the municipality of Milan envisaged the construction of a road permitting a rapid connection between districts of the city more than 10 kilometres apart, that objective had finally been abandoned in favour of a different project, concerning the construction of a number of separate roads.
Consiglio di Stato määräsi asian selvittämistoimia, ja ilmeni, että vaikka Milanoa koskevassa vuoden 1953 yleiskaavassa määrättiinkin sellaisen tien rakentamisesta, joka mahdollistaisi toisistaan yli kymmenen kilometrin päässä olevien kaupunginosien välisen nopean yhteyden, tästä tavoitteesta oli lopulta luovuttu sellaisen toisen hankkeen hyväksi, joka koski useiden erillisten teiden rakentamista.
Two roads are planned, the first of which is at the origin of the main proceedings and the second of which is a different road of a length of 1 300m.
Kaksi tietä oli rakennettu, ja näistä ensimmäinen on pääasian riidan kohteena; toinen niistä on 1 300 metrin pituinen erillinen tie.
The Consiglio di Stato considers, therefore, that the project at issue in the main proceedings does not fall within the context of the construction of a single road of more than 10 kilometres for the purposes of Annex I to Directive 85/337, which lists the projects for which an environmental impact assessment is obligatory, but within that of Annex II to that legislation, which refers merely to the construction of roads.
Consiglio di Stato katsoo näin ollen, että pääasiassa kyseessä oleva hanke ei koske yhden yli kymmenen kilometrin pituisen tien rakentamista, joka kuuluisi direktiivin 85/337 liitteen I, jossa luetellaan ne hankkeet, joiden osalta ympäristövaikutusten arviointi on pakollista, soveltamisalaan, vaan se koskee tämän tekstin liitteen II, jossa mainitaan yksinkertaisesti vain teiden rakentaminen, soveltamisalaan kuuluvan tien rakentamista.
However, the Consiglio di Stato enquires whether the project being challenged should not be subject to such an assessment in accordance with, inter alia, Article 4 of Annex II read in conjunction with Annex III to Directive 85/337, on the ground that that project forms part of a larger operation for the restructuring of all the roads of the districts concerned, so that the competent authority should have taken into consideration the ‘cumulation’ of the separate projects, a factor expressly set out by Annex III.
Consiglio di Stato pohtii kuitenkin, pitäisikö riidanalainen hanke alistaa tähän arviointiin muun muassa direktiivin 85/337 liitteessä II olevan 4 artiklan ja liitteen III nojalla siitä syystä, että tämä hanke sisältyy kyseisten kaupunginosien tiestöä koskevaan laajempaan rakenneuudistusohjelmaan, minkä vuoksi toimivaltaisten viranomaisten olisi pitänyt ottaa huomioon eri hankkeiden ”yhteisvaikutus”, joka on kyseisessä liitteessä III nimenomaisesti säädetty arviointiperuste.
Accordingly, it decided to stay the proceedings and refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Tässä tilanteessa se on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
Under Article 104(3) of the Rules of Procedure, inter alia, where the answer to a question referred may be clearly deduced from its existing caselaw or where the answer to that question leaves no scope for any reasonable doubt, the Court may, after hearing the Advocate General, give its decision by reasoned order.
Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 104 artiklan 3 kohdassa määrätään, että jos ennakkoratkaisukysymykseen annettava vastaus on selvästi johdettavissa oikeuskäytännöstä tai jos ei ole vähäisintäkään perusteltua epäilystä siitä, miten kysymykseen on vastattava, yhteisöjen tuomioistuin voi julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian perustellulla määräyksellä.
The Comune di Milano (Municipality of Milan) submits that the questions raised by the Consiglio di Stato are inadmissible because the two projects for the construction of roads to which the latter refers in the order for reference are distinct projects and are not, moreover, such as to have a cumulative impact on the environment.
Milanon kaupunki katsoo, ettei Consiglio di Staton esittämiä kysymyksiä voida ottaa tutkittaviksi, sillä ne kaksi tienrakennushanketta, joihin viimeksi mainittu viittaa, ovat toisistaan erillisiä hankkeita eivätkä ne lisäksi ole sellaisia, että niillä olisi yhteisvaikutus ympäristöön.
In accordance with settled caselaw, in the context of the cooperation between the Court of Justice and the national courts under Article 234 EC, it is solely for the national court, before which the dispute has been brought and which must assume responsibility for the subsequent judicial decision, to determine in the light of the particular circumstances of the case both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court.
Tältä osin on muistutettava siitä, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 234 artiklan mukaisessa yhteisöjen tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuimien välisessä yhteistyössä yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen yhteisöjen tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta.
In the present case, the referring court has clearly stated that it requires the interpretation of several of the provisions of Directive 85/337 in order to ascertain whether
Kansallinen tuomioistuin on tässä asiassa selvästi todennut, että direktiivin 85/337 useiden säännösten tulkinta on sille tarpeen, jotta se voisi päättää, onko
In addition, the Court may not decline to give a ruling on a question referred to it by a national court unless it is quite obvious that the interpretation of Community law sought by that court bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose or where the problem is hypothetical, or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it (see, inter alia, Agorà and Excelsior, paragraph 20).
Yhteisöjen tuomioistuin voi kieltäytyä vastaamasta kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen vain, jos on ilmeistä, että yhteisön oikeuden tulkitsemisella, jota kansallinen tuomioistuin on pyytänyt, ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen tai jos yhteisöjen tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (ks. mm. em. yhdistetyt asiat Agorà ja Excelsior, tuomion 20 kohta).
In the present case, none of those conditions are met.
Yksikään näistä edellytyksistä ei täyty tässä asiassa.
Accordingly, the reference for a preliminary ruling is admissible.
Tästä seuraa, että ennakkoratkaisupyyntö voidaan ottaa tutkittavaksi.
Taking the view that the answer to the three questions referred leaves no scope for any reasonable doubt, the Court, pursuant to the second paragraph of Article 104(3) of its Rules of Procedure, informed the referring court that it proposed to give its decision by reasoned order and called on the interested parties referred to in Article 23 of the Statute of the Court of Justice to submit any observations they might have in that regard.
Koska yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, ettei ole olemassa vähäisintäkään perusteltua epäilystä siitä, miten näihin kolmeen kysymykseen on vastattava, se on työjärjestyksensä 104 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan mukaisesti ilmoittanut ennakkoratkaisupyynnön esittäneelle tuomioistuimelle aikovansa ratkaista asian perustelulla määräyksellä ja kehottanut yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 23 artiklassa tarkoitettuja osapuolia esittämään mahdolliset huomautuksensa asiassa.
Aeillo and Others and the Commission of the European Communities replied to the Court’s request.
Aiello ym. ja Euroopan yhteisöjen komissio ovat vastanneet yhteisöjen tuomioistuimen kehotukseen.
The Commission in its reply stated that it had no objection to
Komissio on ilmoittanut vastauksessaan, ettei se vastusta sitä,
AIELLO AND OTHERS the Court giving its decision by way of reasoned order.
että yhteisöjen tuomioistuin ratkaisisi asian perustellulla määräyksellä.
Aiello and Others submitted arguments similar to those raised in their written observations and requested that a hearing be held.
Aiello ym. ovat pääasiallisesti uudistaneet kirjallisissa huomautuksissaan esittämänsä lausumat, ja he ovat vaatineet, että asiassa pidettäisiin istunto.
However, those factors have not persuaded the Court to depart from the procedural approach envisaged.
Yhteisöjen tuomioistuin ei kuitenkaan tämän takia luovu aikomastaan käsittelytavasta.
— The first question
– Ensimmäinen kysymys
By its first question, the referring court is essentially asking whether Article 2(1) of Directive 85/337 must be interpreted as meaning that projects likely to have significant effects on the environment, but which are not referred to in Annexes I and II to that directive, must nevertheless be subject to an environmental impact assessment which complies with the assessment set out in that directive.
Kansallinen tuomioistuin kysyy ensimmäisessä kysymyksessään pääasiallisesti, onko direktiivin 85/337 2 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että sellaisten hankkeiden, joilla todennäköisesti on merkittäviä ympäristövaikutuksia mutta joita ei mainita tämän direktiivin liitteessä I ja II, ympäristövaikutukset on tästä huolimatta arvioitava kyseisen direktiivin mukaisesti.
Article 2(1) of Directive 85/337 provides that projects likely to have significant effects on the environment by virtue, inter alia, of their nature, size or location and which must, therefore, be subject to an assessment with regard to those effects, are defined in Article 4 of that directive.
Direktiivin 85/337 2 artiklan 1 kohdassa säädetään, että hankkeet, joilla etenkin laatunsa, kokonsa tai sijaintinsa vuoksi todennäköisesti on merkittäviä ympäristövaikutuksia ja joiden vaikutukset on tästä syystä arvioitava, määritellään tämän direktiivin 4 artiklassa.
Article 4 provides, in paragraph 1 thereof, that the projects listed in Annex I shall be made subject to an environmental impact assessment and, in paragraph 2 thereof, that, with regard to projects listed in Annex II to that directive, it is for the Member States to determine whether they should be subject to such an assessment on the basis of certain thresholds or certain criteria.
Kyseisen 4 artiklan 1 kohdassa säädetään, että liitteessä I mainittujen hankkeiden ympäristövaikutukset on arvioitava, ja sen 2 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on liitteessä II mainittujen hankkeiden osalta määriteltävä, onko niistä tehtävä tällainen arviointi tiettyjen raja-arvojen tai valintaperusteiden avulla.
It must also be noted that that article renders both situations referred to in the preceding paragraph subject to the application of Article 2(3) of Directive 85/337,
On myös syytä muistuttaa, että mainittua 4 artiklaa sovelletaan edellisessä kohdassa mieliin palautetussa kahdessa tilanteessa vain, jos direktiivin 85/337 2 artiklan 3
Furthermore, Article 1 of Directive 85/337 provides, in paragraph 4 thereof, that the directive does not cover projects serving national defence purposes and, in paragraph 5 thereof, that it does not apply to projects the details of which are adopted by a specific act of national legislation, since the objectives of that directive are deemed to be achieved through the legislative process.
Direktiivin 85/337 1 artiklan 4 kohdassa säädetään lisäksi, että tämä direktiivi ei koske maanpuolustusta palvelevia hankkeita, ja sen 5 kohdassa säädetään, että sitä ei sovelleta hankkeisiin, joista on yksityiskohtaisesti säädetty erityisellä kansallisen lainsäädännön alaan kuuluvalla säädöksellä, koska tämän direktiivin tavoitteet katsotaan otetun huomioon säätämismenettelyssä.
Consequently, having regard to paragraphs 29 to 32 of this order, the answer to the first question referred must be that Article 2(1) of Directive 85/337 must be interpreted as not requiring that any project likely to have a significant effect on the environment be made subject to the environmental impact assessment provided for in that directive, but only those referred to in Annexes I and II to that directive, under the conditions set out in Article 4 thereof and subject to Articles 1(4) and (5) and 2(3) thereof.
Tästä seuraa, että kun otetaan huomioon tämän määräyksen 29–32 kohta, ensimmäiseen kysymykseen on vastattava siten, että direktiivin 85/337 2 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, ettei siinä edellytetä, että kaikki sellaiset hankkeet, joilla todennäköisesti on merkittäviä ympäristövaikutuksia, olisi alistettava tässä direktiivissä säädettyyn arviointimenettelyyn, vaan että siinä edellytetään ainoastaan, että kyseisen direktiivin liitteissä I ja II mainittujen hankkeiden ympäristövaikutukset on arvioitava direktiivin 4 artiklassa säädettyjen edellytysten täyttyessä ja jollei sen 1 artiklan 4 ja 5 kohdassa sekä sen 2 artiklan 3 kohdassa säädetystä muuta johdu.
— The second question
– Toinen kysymys
By its second question, the referring court essentially asks whether Member States are required to take account of the selection criteria listed in Annex III to Direct- ive 85/337 when they determine, pursuant to Article 4(2) of that directive, in respect
Toisessa kysymyksessään kansallinen tuomioistuin kysyy pääasiallisesti, onko jäsenvaltioilla velvollisuus soveltaa direktiivin 85/337 liitteessä III mainittuja valintaperusteita, kun ne tämän direktiivin 4 artiklan 2 kohdan nojalla liitteen II soveltamisalaan
AIELLO AND OTHERS of the projects in the classes listed in Annex II thereto and on the basis of case-by-case assessments, or thresholds or criteria fixed by the Member State, whether those projects must be subject to the environmental impact assessment procedure.
kuuluvien hankkeiden osalta tapauskohtaisesti tai asettamiensa raja-arvojen taikka valintaperusteiden avulla päättävät, onko nämä hankkeet alistettava ympäristövaikutusten arviointimenettelyyn.
Under Article 4(2) of Directive 85/337, it is for the Member States to determine themselves in which cases the projects in the classes listed in Annex II to that dir -ective must be made subject to an environmental impact assessment, whereas the projects in Annex I thereto must always be subject to such a procedure.
Jäsenvaltioiden on direktiivin 85/337 4 artiklan 2 kohdan perusteella itse päätettävä, missä tapauksissa tämän direktiivin liitteessä II mainittujen hankkeiden ympäristövaikutukset on arvioitava, kun taas sen liitteessä I mainitut hankkeet on aina alistettava tällaiseen menettelyyn.
It stems from the actual wording of Article 4(3) of Directive 85/337 that that Dir ective requires Member States, in both cases, to take into account the relevant selection criteria set out in Annex III to that directive, that is to say, those of the criteria which must be applied in the light of the characteristics of the project concerned.
Itse direktiivin 85/337 4 artiklan 3 kohdan tekstistäkin ilmenee, että sillä asetetaan jäsenvaltioille molemmissa tapauksissa velvollisuus ottaa huomioon liitteessä III määritellyt olennaiset arviointiperusteet, toisin sanoen ne näistä perusteista, joita kyseisen hankkeen ominaispiirteiden vuoksi on sovellettava.