natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The answer to the second question must therefore be that Article 31(1) of the Regulation, in so far as it provides that neither the person against whom enforcement is sought, nor the child is, at this stage of the proceedings, entitled to make any submissions on the application, is not applicable to proceedings initiated for nonrecognition of a judicial decision if no application for recognition has been lodged beforehand in respect of that decision.
Toiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että siltä osin kuin asetuksen 31 artiklan 1 kohdassa säädetään, että henkilö, jota vastaan täytäntöönpanoa haetaan, tai lapsi ei voi menettelyn tässä vaiheessa esittää huomautuksia hakemuksen johdosta, tätä säännöstä ei voida soveltaa tuomion tunnustamatta jättämistä koskevaan menettelyyn, joka on pantu vireille ilman, että tämän saman tuomion osalta on ensiksi esitetty tunnustamista koskevaa hakemusta.
In such a situation, the defendant, who is seeking recognition, is entitled to make such submissions.
Tällaisessa tilanteessa tunnustamista hakeva vastaaja voi esittää huomautuksia.
By its third question, the referring court asks whether the national court which has received an application by the holder of parental responsibility for nonrecognition of that part of the decision of the court of the Member State of origin requiring the return of the child to the Member State of origin, a decision in respect of which the
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannella kysymyksellään, onko kansallisen tuomioistuimen, jossa vanhempainvastuunkantaja on hakenut tuomion antaneen jäsenvaltion tuomioistuimen sellaisen tuomion tunnustamatta jättämistä, jossa edellytetään lapsen palauttamista tuomion antaneeseen
RINAU certificate provided for in Article 42 of the Regulation has been issued, is required to examine that application on the basis of the provisions of Sections 1 and 2 of Chapter III of the Regulation, as provided for in Article 40(2) thereof.
RINAU jäsenvaltioon ja josta on annettu asetuksen 42 artiklassa tarkoitettu todistus, tutkittava kyseinen hakemus asetuksen III luvun 1 ja 2 jakson säännösten nojalla, kuten kyseisen asetuksen 40 artiklan 2 kohdassa säädetään.
As is apparent from the answers to the previous questions, an application for nonrecognition of a judicial decision is not permitted if a certificate has been issued pursuant to Article 42 of the Regulation.
Kuten edellä oleviin kysymyksiin annetuista vastauksista ilmenee, tuomion tunnustamatta jättämistä koskevaa hakemusta ei hyväksytä, mikäli asetuksen 42 artiklassa tarkoitettu todistus on annettu.
In such a situation, the decision which has been certified is enforceable and no opposition to its recognition is permitted.
Tällaisessa tilanteessa tuomio, jolle on annettu todistus, on täytäntöönpanokelpoinen, koska sen tunnustamista ei voida vastustaa.
There is therefore no need to answer the third question.
Kolmanteen kysymykseen ei siis ole tarpeen vastata.
Case C-51/05 P
Asia C-51/05 P
Commission of the European Communities v Cantina sociale di Dolianova Soc. coop. arl and Others
Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Cantina sociale di Dolianova Soc. coop. arl ym.
(Appeals — Common organisation of the market in wine — Aid for distillation — Actions for damages — Noncontractual liability of the Community — Limitation period — Point from which time starts to run)
Muutoksenhaku – Viinin yhteinen markkinajärjestely – Tislausta koskeva tuki – Vahingonkorvauskanne – Sopimussuhteen ulkopuolinen yhteisön vastuu – Vanhentumisaika – Alkamisajankohta
Opinion of Advocate General Sharpston delivered on 22 November 2007 . . .
Julkisasiamies E. Sharpstonin ratkaisuehdotus 22.11.2007 . . . . . . . . . .
Judgment of the Court (Fourth Chamber), 17 July 2008 . . . . . . . . . . .
Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 17.7.2008 . . . . . . . . .
Actions for damages — Limitation period — Point from which time starts to run(Arts 235 EC and 288, second para., EC; Statute of the Court of Justice, Art. 46)
(EY 235 artikla ja EY 288 artiklan toinen kohta; yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 46 artikla)
SUMMARY — CASE C-51/05 P that legal rules be clear and precise in order that interested parties can ascertain their position in situations and legal relationships governed by Community law.
TIIVISTELMÄ – ASIA C-51/05 P tietäisivät, miten niiden tulee toimia niissä tilanteissa ja oikeudellisissa suhteissa, joihin yhteisön oikeusjärjestystä sovelletaan.
The fiveyear limitation period for bringing proceedings against the Community in matters relating to noncontractual liability laid down in Article 46 of the Statute of the Court of Justice cannot begin to run until all the requirements governing the obligation to provide compensation for damage are satisfied and, in particular, until the damage to be made good has materialised.
Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 46 artiklassa tarkoitettu, sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun perusteella yhteisöä vastaan nostettaviin kanteisiin liittyvä viiden vuoden vanhentumisaika alkaa kulua silloin, kun kaikki korvausvelvollisuuden perusteena olevat edellytykset täyttyvät, ja erityisesti silloin, kun korvattava vahinko on syntynyt.
Therefore, in cases where the liability of the Community has its origin in a legislative measure, that period of limitation does not begin until the damaging effects of that measure have arisen and, therefore, until the time at which the persons concerned were bound to have suffered certain damage.
Näin ollen sellaisen tilanteen osalta, jossa yhteisön vastuu perustuu lainsäädäntötoimeen, kyseinen vanhentumisaika ei voi alkaa kulua, ennen kuin mainitun toimen vahingolliset vaikutukset ovat ilmenneet ja näin ollen ennen kuin asianomaiset ovat kärsineet varman vahingon.
Furthermore, preventing the limitation period for proceedings against the Community for noncontractual liability from starting to run as long as the party who has allegedly been harmed is not personally convinced that he has suffered damage has the result that the point in time at which those proceedings become timebarred varies according to the individual perception that each party may have as to the reality of the damage, something which is at variance with the requirement of legal certainty necessary for the application of limitation periods.
Lisäksi siitä seikasta, että sopimussuhteen ulkopuoliseen yhteisön vastuuseen perustuvaan kanteeseen sovellettavaa vanhentumisaikaa estetään alkamasta niin kauan kuin väitetysti vahinkoa kärsinyt osapuoli ei ole henkilökohtaisesti vakuuttunut siitä, että se on kärsinyt vahinkoa, seuraa, että kyseisen kanneoikeuden lakkaamisajankohta vaihtelee sen yksilöllisen näkemyksen mukaan, joka kullakin osapuolella saattaa olla vahingon tosiasiallisesta syntymisestä, ja tämän on katsottava olevan ristiriidassa vanhentumisaikojen soveltamisen edellyttämän oikeusvarmuuden vaatimuksen kanssa.
In that connection, knowledge of the facts is not one of the conditions which must be met in order for the limitation period to start running.
Tältä osin se, että tosiseikoista on tieto, ei kuulu niihin edellytyksiin, joiden on täytyttävä, jotta vanhentumisaika alkaa kulua.
The subjective appraisal of the reality of the damage cannot therefore be taken into consideration in order to determine the moment at which that period starts to run.
Subjektiivista arviota siitä, onko vahinko tosiasiallisesti syntynyt, ei siten voida ottaa huomioon, kun määritetään, milloin mainittu vanhentumisaika on alkanut.
In that connection, the conditions to which the obligation to make good the damage referred to in the second paragraph of Article 288 EC is subject, and, therefore, the rules on limitation periods which govern actions for compensation in respect of that damage may be based only on strictly object- ive criteria.
Tältä osin edellytykset, joita sovelletaan velvollisuuteen korvata EY 288 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetut vahingot, ja näin ollen mainittujen vahinkojen korvaamista koskeviin kanteisiin sovellettavat vanhentumissäännöt eivät kuitenkaan voi perustua muihin kuin ehdottoman objektiivisiin kriteereihin.
If it were otherwise, there would be a risk of undermining the principle of legal certainty on which the rules on limitation periods specifically rely and which require
Jos nimittäin asia olisi toisin, tämä saattaisi loukata oikeusvarmuuden periaatetta, johon vanhentumissäännöt nimenomaan nojautuvat ja joka edellyttää, että yhteisön oikeussäännöt ovat selviä ja täsmällisiä, jotta ne, joita asia koskee,
OPINION OF ADVOCATE GENERALSHARPSTON delivered on 22 November 2007 1
22 päivänä marraskuuta 2007 1
Relevant Community legislation
Asian kannalta merkityksellinen yhteisön lainsäädäntö
The Commission has brought the present appeal against the judgment of the Court of First Instance in Case T-166/98 Cantina sociale di Dolianova and Others v Commission. 2
T-166/98, Cantina sociale di Dolianova Soc. coop. rl ym. vastaan komissio, antamasta tuomiosta. 2
Article 11(1) of Council Regulation (EEC) No 337/79 of 5 February 1979 on the common organisation of the market in wine 4provides that preventive distillation 5 of table wines and wines suitable for yielding table wine may take place each wine year.
Viinin yhteisestä markkinajärjestelystä 5.2.1979 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 337/79 411 artiklan 1 kohdassa sääde- tään, että kunakin viinivuonna voidaan ottaa käyttöön pöytäviinin sekä pöytäviinin valmistukseen soveltuvan viinin etukäteistislaus. 5
Those proceedings arose out of the insolvency of the distiller Distilleria Agricola Industriale di Terralba (‘DAI’), as a result of which a number of wine producers did not receive the Community aid to which they were in principle entitled for distillations of their wine that had duly taken place under DAI’s auspices in the first half of 1983.
Mainitun asian lähtökohtana oli Distilleria Agricola Industriale de Terralba -nimisen tislaajan (jäljempänä DAI) maksukyvyttömyys, jonka seurauksena joukko viinintuottajia ei saanut yhteisön tukea, johon ne periaatteessa olivat oikeutettuja DAIn vuoden 1983 alkupuoliskolla asianmukaisesti suorittaman niiden viinien tislauksen osalta.
Initially those producers participated in proceedings before the national court between DAI and the Azienda di Stato per gli Interventi nel Mercato Agricolo (the Italian intervention agency, ‘AIMA’).
Aluksi nämä tuottajat osallistuivat kansallisessa tuomioistuimessa käytyyn oikeudenkäyntiin DAIn ja Azienda di Stato per gli Interventi nel Mercato Agricolon (Italian interventioelin, jäljempänä AIMA) välillä.
Those proceedings were protracted and unsuccessful.
Kyseinen oikeudenkäynti kesti kauan eikä tuottanut tulosta.
Eventually, after further enquiries, on 12 October 1998 the wine producers brought proceedings against the Commission seeking compensation.
Lopulta viinintuottajat lisätutkimusten jälkeen nostivat 12.10.1998 vahingonkorvauskanteen komissiota vastaan.
One of the issues before the Court of First Instance was when the fiveyear time period applicable to proceedings against the Community in matters arising from noncontractual liability 3started to run.
Yksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käsitellyistä kysymyksistä oli se, milloin yhteisöä vastaan vireille pantuihin, sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta
The present appeal is concerned solely with that issue.
Nyt käsiteltävänä oleva valitus koskee yksinomaan tätä kysymystä.
1; as amended by Council Regulation (EEC) No 2144/82 of 27 July 1982 (OJ 1982 L 227, p. 1).
1; asetus sellaisena kuin se on muutettuna 27.7.1982 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2144/82 (EYVL L 227, s. 1).
5 — Voluntary distillation intended to withdraw forecasted wine surplus with a view to improving prices.
5 – Vapaaehtoinen tislaus, jolla pyritään poistamaan ennustettu viiniylijäämä hintatason nostamiseksi.
6 — Cited in footnote 4.
6 – Mainittu alaviitteessä 4.
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P down provisions concerning preventive distillation for the 1982/83 wine year.
JULKISASIAMIES SHARPSTONIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-51/05 P viinivuonna 1982/1983 koskevista säännöksistä.
7 the Member States, provision should be made for procedures for payment of aids and advances which are suited to the administrative systems of the different Member States.
7 voitaisiin saavuttaa täysimääräisesti jäsenvaltioissa, on myös säädettävä eri jäsenvaltioiden hallintojärjestelmiin mukautetuista yksityiskohtaisista säännöistä, jotka koskevat tukien ja ennakkojen maksamista.
Article 1(1) of Regulation No 2499/82 provides that producers wishing to have their wines distilled under Article 11 of Regulation No 337/79 must conclude supply contracts with an approved distiller and submit them to the national intervention agency.
Asetuksen N:o 2499/82 1 artiklan 1 kohdan mukaan tuottajien, jotka haluavat tislauttaa viininsä asetuksen N:o 337/79 11 artiklan mukaisesti, on tehtävä toimitussopimukset hyväksyttyjen tislaajien kanssa sekä esitettävä nämä sopimukset kansalliselle interventioelimelle.
Article 8 of Regulation No 2499/82 provides that for the payment of the minimum buyingin price for wines and for the payment of aid by the intervention agency, one or other of the procedures referred to in Articles 9 and 10 is to be applied, at the choice of the Member States.
Asetuksen N:o 2499/82 8 artiklassa säädetään, että viinien vähimmäisostohinnan maksamisen sekä interventioelimen maksaman tuen osalta jäsenvaltiot voivat valintansa mukaisesti soveltaa jompaakumpaa kyseisen asetuksen 9 ja 10 artiklassa tarkoitetuista menettelyistä.
Italy decided to apply in its territory the procedure referred to in Article 9.
Italia on päättänyt soveltaa alueellaan 9 artiklan mukaista menettelyä.
Article 5(1) of Regulation No 2499/82 sets the minimum buyingin price for wines for distillation.
Asetuksen N:o 2499/82 5 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan tislattavaksi toimitettujen viinien vähimmäisostohinta.
That price normally renders it impossible to market the products of distillation at market prices.
Tämä hinta ei yleensä mahdollista tislaamalla saatujen tuotteiden myymistä markkinaehdoin.
8Article 6 therefore lays down a compensation procedure whereby the intervention agency is to pay aid of a prescribed amount for wine distilled.
8 Tämän vuoksi 6 artiklassa on säädetty korvausmenettelystä, jossa interventioelin maksaa säädetyn suuruisen tuen tislatusta viinistä.
The minimum buyingin price referred to in the first subparagraph of Article 5(1) shall be paid by the distiller to the producer not later than 90 days after the entry into the distillery [of the total quantity of wine or, where appropriate, of each consignment of wine].
Tislaaja maksaa tuottajalle 5 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun vähimmäisostohinnan 90 päivässä [koko viinimäärän tai tilanteen mukaan kunkin viinierän] saapumisesta tislaamoon.
The 11th recital in the preamble to Regulation No 2499/82 states that provision should be made for the minimum price guaranteed to producers to be paid to them, as a general rule, within a period which would enable them to obtain a profit comparable to that which they would obtain from a commercial sale.
Asetuksen N:o 2499/82 johdantoosan 11. perustelukappaleen mukaan on säädettävä, että tuottajille taattu vähimmäishinta maksetaan niille pääsääntöisesti määräajassa, jonka johdosta ne voivat saada vähimmäishintana tuloa, joka vastaa sitä tuloa, jonka ne olisivat saaneet, jos kyse olisi ollut kaupallisesta myynnistä.
In those circumstances, it is essential to pay the aid due for the distillation in question at the earliest opportunity, while guaranteeing that operations are correctly carried out by means of an appropriate system of securities.
Näin ollen on välttämätöntä aikaistaa kyseisestä tislauksesta maksettavien tukien maksamista mahdollisimman paljon, kuitenkin siten, että toimenpiteiden sujuminen taataan asianmukaisella vakuusjärjestelmällä.
In order to allow the measure fully to achieve its purpose in
Jotta kyseisen menettelyn tavoite
The intervention agency shall pay to the distiller the aid provided for in Article 6 … within 90 days of submission of proof that the total quantity of wine specified in the contract has been distilled.
Interventioelin maksaa tislaajalle 6 artiklassa tarkoitetun tuen – – 90 päivässä todisteen esittämisestä siitä, että sopimukseen merkitty koko viinimäärä on tislattu.
16; as amended by Commission Regulations (EEC) No 311/83 of 7 February 1983 (OJ 1983 L 36, p.
16; asetus sellaisena kuin se on muutettuna 7.2.1983 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 311/83 (EYVL L 36, s.
6) and No 2276/83 of 9 August 1983 (OJ 1983 L 219, p. 9).
6) ja 9.8.1983 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 2276/83 (EYVL L 219, s. 9).
8 — See the eighth recital in the preamble.
8 – Ks. johdantoosan kahdeksas perustelukappale.
The distiller in the case referred to in Article 9 or the producer in the case referred to in Article 10 may ask for an amount equal to the aid referred to in the first paragraph of Article 6 to be paid to him by way of advance on condition that he has provided a security equal to 110% of the said amount in the name of the intervention agency.
Tämän asetuksen 9 artiklassa tarkoitetussa tapauksessa tislaaja tai vastaavasti 10 artiklassa tarkoitetussa tapauksessa tuottaja voi pyytää, että 6 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettua tukea vastaava määrä maksetaan sille ennakkona sillä edellytyksellä, että interventioelimelle asetetaan vakuus, jonka suuruus on 110 prosenttia mainitusta määrästä.
Article 10 of Regulation No 2499/82 provides:
Asetuksen N:o 2499/82 10 artiklassa säädetään seuraavaa:
The advance shall be paid not later than 90 days after proof is furnished that the security has been provided and in any case after the date of approval of the contract or declaration.
Ennakko maksetaan 90 päivässä vakuuden asettamista koskevan todisteen esittämispäivästä ja joka tapauksessa sopimuksen tai ilmoituksen hyväksymispäivän jälkeen.
Not later than 30 days after the entry into the distillery [of the total quantity of wine or, where appropriate, each consignment of wine], the distiller shall pay the producer at least the difference between the minimum buyingin price referred to in the first subparagraph of Article 5(1) and the aid referred to in Article 6(1).
Tislaajan on maksettava tuottajalle ainakin 5 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun vähimmäisostohinnan sekä 6 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetun tuen välinen erotus 30 päivässä [koko viinimäärän tai tilanteen mukaan kunkin viinierän] saapumisesta tislaamoon.
Subject to Article 13, the security referred to in paragraph 1 shall be released only if, not later than 29 February 1984, proof is furnished:
Jollei 13 artiklasta muuta johdu, 1 kohdassa tarkoitettu vakuus vapautetaan ainoastaan, jos viimeistään 29.2.1984 toimitetaan todiste siitä,
Not later than 30 days after submission of the proof that the total quantity of wine covered by the contract has been distilled, the intervention agency shall pay the producer the aid referred to in Article 6 …’
Interventioelimen on maksettava tuottajalle 6 artiklassa tarkoitettu tuki – – 30 päivässä todisteen esittämisestä siitä, että sopimukseen merkitty koko viinimäärä on tislattu.”
— that the total quantity of wine covered by the contract has been distilled,
– että sopimukseen merkitty koko viinimäärä on tislattu ja
Article 11 of that regulation provides:
Mainitun asetuksen 11 artiklassa säädetään seuraavaa:
— and, if the advance has been paid to the distiller, that the latter has paid the producer the minimum buyingin price referred to in the first subparagraph of Article 5(1).
että tislaaja on maksanut tuottajalle 5 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun vähimmäisostohinnan – –, jos tislaajalle on maksettu ennakkoa.
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P
JULKISASIAMIES SHARPSTONIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-51/05 P
However, if the proofs referred to in the first subparagraph are furnished after the date specified therein but before 1 June 1984, the amount to be released shall be 80% of the security, the difference being forfeit.
Jos ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut todisteet toimitetaan kuitenkin kyseisessä alakohdassa vahvistetun päivämäärän jälkeen, mutta ennen 1.6.1984, vapautettavan määrän suuruus on 80 prosenttia vakuudesta, ja erotus menetetään.
Those contracts were approved by AIMA in accordance with Article 1 of Regulation No 2499/82.
AIMA hyväksyi nämä sopimukset asetuksen N:o 2499/82 1 artiklan mukaisesti.
If such proofs are not furnished before 1 June 1984, the security shall be forfeit in its entirety.’
Jos kyseisiä todisteita ei 1.6.1984 mennessä, vakuus kokonaisuudessaan.”
Article 2(1) of Regulation No 352/78 10provides that any security which is forfeited is to be used in its entirety by the paying authorities or bodies in the Member States to reduce the expenditure of the European Agricultural Guidance and Guarantee Fund (‘EAGGF’).
Asetuksen N:o 352/78 102 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden maksavat laitokset ja elimet käyttävät menetetyt vakuudet kokonaisuudessaan Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) kustannusten pienentämiseen.
Invoices produced by the applicants, expressly mentioning the ‘AIMA premium’ (‘premio AIMA’ or ‘premio comunitario, a carico della AIMA’) included in the minimum buyingin price laid down by Regulation No 2499/82 to be paid by DAI for wine delivered for preventive distillation in respect of the 1982/83 marketing year, show that the amount of Community aid was ITL 866 860 142 in total (equivalent to EUR 447 696) 11for a minimum buyingin price of ITL 1 275 523 803 (EUR 658 753), including VAT, for wine delivered by all the applicants.
Kantajien esittämistä laskuista, joissa mainitaan nimenomaisesti ”AIMAn palkkion” (”premio AIMA” tai ”premio comunitario, a carico della AIMA”) määrä, joka sisältyi asetuksessa N:o 2499/82 vahvistettuun vähimmäisostohintaan, joka DAIn oli maksettava viinivuoden 1982/1983 osalta etukäteistislausta varten toimitetusta viinistä, ilmenee, että yhteisön tuen määrä oli kaikkien kantajien toimittaman viinin osalta yhteensä 866 860 142 Italian liiraa (ITL) (447 696 euroa) 11vähimmäisostohinnan ollessa 1 275 523 803 ITL (658 753 euroa) (sisältäen alv:n).
The Community aid thus represented some 68% percent of the total minimum buyingin price. 12
Näin ollen yhteisön tuen osuus yhteenlasketusta vähimmäisostohinnasta oli noin 68 prosenttia. 12
According to information supplied by the applicants and not challenged by the Commission, the wine was delivered
Kantajien toimittamien tietojen mukaan, joita komissio ei ole kiistänyt, viini toimitettiin vuoden 1983 tammikuun ja maaliskuun
The facts as set out in the judgment of the Court of First Instance are as follows.
Jäljempänä esitetään tosiseikat sellaisina kuin ne esitettiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiossa.
11 — Self-evidently, the events with which this appeal is concerned took place well before the advent of the euro.
11 – On selvää, että tämän valituksen kohteena olevat tosiseikat tapahtuivat kauan ennen euron käyttöönottoa.
Since the reader is likely now to be more familiar with euros than with ITL as a measure of value, I have given the euro equivalents of these sums to show the magnitude of the amounts at stake.
Koska lukija on nyt todennäköisesti tottuneempi käyttämään arvon mittana euroja Italian liirojen asemesta, mainitsen tässä vastaavat euromäärät osoittaakseni kyseessä olevien määrien suuruuden.
The applicants, who are wine cooperatives, are producers of wine in Sardinia
Kantajina olevat viinintuottajaosuuskunnat tuottavat viiniä Sardiniassa (Italia).
12 — The Court of First Instance correctly analyses the pattern of payments as comprising two stages, namely payment by the distiller to the producer of the minimum buyingin price and payment by the intervention agency to the distiller of the ‘Community aid’ properly so called.
12 – Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioi asianmukaisesti, että maksutapahtumat jakautuvat kahteen vaiheeseen: tislaajan suorittamaan vähimmäisostohinnan maksuun tuottajalle ja interventioelimen suorittamaan varsinaisen yhteisön tuen maksuun tislaajalle.