natgillin/translations-raw huggingface dataset:
11Furthermore, as I have argued in my recent Opinion in Coleman, when a directive is adopted on the basis of Article 13 EC, it must be interpreted in the light of the broader values underlying that provision.
hiljattain asiassa C-303/06, Coleman, antamassani ratkaisuehdotuksessa, kun direktiivi on annettu EY 13 artiklan perusteella, sitä on tulkittava kyseisen määräyksen taustalla olevien laajempien arvojen valossa.
12Admittedly, the Directive lays down minimum measures, but that is no reason to construe its scope more narrowly than a reading in the light of those values would warrant.
12 Vaikka direktiivissä säädetäänkin vähimmäistoimenpiteistä, tämä ei silti ole syy tulkita sen soveltamisalaa suppeammin kuin edellä mainittujen arvojen tutkiminen mahdollistaisi.
A minimum standard of protection is not the same as a minimal standard of protection.
Suojan vähimmäistaso ei ole sama asia kuin minimaalinen suojan taso.
Community rules for protection against discrimination may leave a margin for the Member States to ensure even greater protection, but from that we cannot conclude that the level of protection offered by the Community rules is the lowest conceivable. 13
Syrjinnältä suojelevilla yhteisön säännöksillä voidaan jättää jäsenvaltioille harkintavaltaa myöntää laajempaa suojaa, mutta tästä ei voida päätellä, että yhteisön säännöksillä myönnetty suojan taso on alin mahdollinen. 13
Against this background, it seems to me that an interpretation that would limit the
Tätä taustaa vasten vaikuttaa siltä, että tulkinnalla, jolla rajoitettaisiin direktiivin
10 — 8th recital in the preamble to the Directive.11 — 12th recital in the preamble to the Directive.
10 – Direktiivin kahdeksas perustelukappale.11 – Direktiivin 12 perustelukappale.
12 — See my Opinion in Case C-303/06 Coleman, currently pending before this Court, point 7 et seq.
12 – Ks. asia C-303/06, joka on tällä hetkellä vireillä yhteisöjen tuomioistuimessa, ratkaisuehdotuksen 7 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
That case concerns Directive 2000/78/EC of 27 November 2000 establishing a general framework for equal treatment in employment and occupation (OJ 2000 L 303, p. 16).
Siinä on kyse yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetusta neuvoston direktiivistä 2000/78/EY (EYVL L 303, s. 16).
Yet, in cases such as these it may be very difficult to identify individual victims, since the persons affected may not even apply for a position with that employer in the first place.
Kuvatun kaltaisissa tilanteissa yksittäisten uhrien yksilöinti voi kuitenkin olla erittäin vaikeaa, koska henkilöt, joita tilanne koskee, eivät mahdollisesti edes hae paikkaa kyseisen työnantajan palveluksessa.
At the hearing, the United Kingdom and Ireland conceded that the notion of victim should cover persons who would be interested in applying and are qualified for the job.
Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti totesivat istunnossa, että uhrin käsitteen on katettava henkilöt, jotka olisivat kiinnostuneita hakemaan paikkaa ja joilla on siihen vaadittava pätevyys.
However, that hardly solves the problem, given the difficulties in identifying such persons individually and the low incentive for them to come forward.
Tämä ei kuitenkaan juurikaan ratkaise ongelmaa, kun otetaan huomioon vaikeudet yksilöidä kyseiset henkilöt ja heillä oleva vähäinen kannuste astua esiin.
By publicly stating his intention not to hire persons of a
Kun työnantaja toteaa julkisesti, ettei tällä ole aikomusta ottaa palvelukseen tiettyyn rotuun
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-54/07 would be turned down, were held to fall outside the concept of direct discrimination.
JULKISASIAMIES POIARES MADURON RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-54/07 ei katsottaisi kuuluvan välittömän syrjinnän käsitteen piiriin.
certain racial or ethnic origin, the employer is, in fact, excluding those persons from the application process and from his workfloor.
tai etniseen alkuperään kuuluvia henkilöitä, työnantaja tosiasiassa sulkee kyseiset henkilöt hakemusmenettelystä ja kyseiseltä työpaikalta.
He is not merely talking about discrimin -ating, he is discriminating.
Työnantaja ei ainoastaan puhu syrjinnästä vaan syrjii.
He is not simply uttering words, he is performing a ‘speech act’.
Työnantaja ei pelkästään lausu sanoja vaan suorittaa ”puhetoimen”.
14 The announcement that persons of a certain racial or ethnic origin are unwelcome as applicants for a job is thus itself a form of discrimination.
14Ilmoitus siitä, että tiettyyn rotuun tai etniseen alkuperään kuuluvat henkilöt eivät ole tervetulleita hakemaan työpaikkaa, on näin itsessään jo eräs syrjinnän muoto.
The contention made by Mr Feryn that customers would be unfavourably disposed towards employees of a certain ethnic origin is wholly irrelevant to the question whether the Directive applies.
Ferynin väite siitä, että asiakkaat suhtautuvat kielteisesti tiettyä etnistä alkuperää oleviin työntekijöihin, on täysin vailla merkitystä suhteessa siihen kysymykseen, sovelletaanko direktiiviä.
Even if that contention were true, it would only illustrate that ‘markets will not cure discrimination’ 15and that regulatory intervention is essential.
Vaikka tämä väite pitäisi paikkansa, se osoittaisi ainoastaan, että ”markkinat eivät poista syrjintää” 15ja että lainsäädännöllinen puuttuminen asiaan on välttämätöntä.
Moreover, the adoption of regulatory measures at Community level helps to solve a collective action problem for employers by preventing the distortion of competition that — precisely because of that market failure — could arise if different standards of protection against discrimination existed at national level.
Lisäksi lainsäädäntötoimenpiteiden toteuttaminen yhteisön tasolla auttaa ratkaisemaan työnantajille syntyvän kollektiivisia toimia koskevan ongelman estämällä kilpailun vääristymisen, joka voisi syntyä nimenomaan tämän markkinoiden puutteen johdosta, jos kansallisella tasolla vallitsisi erilaisia suojatasoja syrjintää vastaan.
It would lead to awkward results if discrimination of this type were for some reason to be excluded altogether from the scope of the Directive, because by implication Member States would be permitted, under the Directive, to allow employers to differentiate very effectively between candidates on grounds of racial or ethnic origin, simply by publicising the discriminatory character of their recruitment policy as overtly as possible beforehand.
Tämäntyyppisen syrjinnän jättäminen jostain syystä täysin direktiivin ulkopuolelle johtaisi omituisiin seurauksiin, koska se merkitsisi sitä, että jäsenvaltiot voisivat direktiivin mukaan sallia työnantajien erottelevan hakijat tehokkaasti rodun tai etnisen alkuperän perusteella pelkästään julkaisemalla syrjivän työhönottokäytäntönsä mahdollisimman avoimesti etukäteen.
Thus, the most blatant strategy of employment discrimination might also turn out to be the most ‘rewarding’.
Täten kaikkein räikeimmin syrjivä työhönottokeino voisi osoittautua ”palkitsevimmaksi”.
That would clearly undermine — rather than promote — conditions for a socially inclusive labour market.
Tällä selvästi haitattaisiin – eikä suinkaan edistettäisi – sellaisten olosuhteiden toteutumista, jotka edistävät sosiaalista osallisuutta työmarkkinoilla.
In short, it would defeat the very purpose of the Directive if public statements made by an employer in the context of a recruitment drive, to the effect that applications from persons of a certain ethnic origin
Lyhyesti sanottuna direktiivin tarkoitus tehtäisiin tyhjäksi, jos työnantajan työhönottomenettelyn yhteydessä esittämien julkisten lausumien, joiden mukaan tiettyä etnistä alkuperää olevien henkilöiden hakemukset tullaan hylkäämään,
I therefore suggest that the Court give the following answer to the first and second questions referred by the national court: a public statement made by an employer in the context of a recruitment drive, to the effect that applications from persons of a certain ethnic origin will be turned down, constitutes direct discrimination within the meaning of Article 2(2)(a) of the Directive.
Täten ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa kansallisen tuomioistuimen esittämiin ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen, että työnantajan työhönoton yhteydessä esittämä julkinen lausuma, jonka mukaan tiettyä etnistä alkuperää olevien henkilöiden hakemukset hylätään, on direktiivin 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettua välitöntä syrjintää.
The burden of proof fact discriminatory.’ 16In this respect, what is true for cases of discrimination based on sex is true for cases of discrimination based on ethnic origin.
Todistustaakka lisesti ole syrjivä.” 16 Tämän suhteen se, mikä pitää paikkansa sukupuoleen perustuvan syrjinnän osalta, pitää paikkansa myös etniseen alkuperään perustuvan syrjinnän osalta.
Indeed, Article 8 of the Directive echoes word for word the text of Article 4 of Council Directive 97/80/EC of 15 December 1997 on the burden of proof in cases of discrimination based on sex. 17
Direktiivin 8 artiklassa itse asiassa toistetaan sanatarkasti todistustaakasta sukupuoleen perustuvissa syrjintätapauksissa 15.12.1997 annetun neuvoston direktiivin 97/80/EY 17 4 artiklan sisältö.
The referring court also seeks guidance as regards the burden of proof.
Kansallinen tuomioistuin kaipaa tulkintaapua myös todistustaakan osalta.
These questions are relevant to the CGKR’s allegation before the national court that Feryn continues to apply discriminatory recruitment practices.
Nämä kysymykset koskevat CGKR:n kansallisessa tuomioistuimessa esittämiä väitteitä siitä, että Feryn soveltaa edelleen syrjivää työhönottopolitiikkaa.
The relevant provision is Article 8 of the Directive.
Asian kannalta merkityksellinen säännös on direktiivin 8 artikla.
It follows from this provision that, when facts have been established from which it may be presumed that there has been direct or indirect discrimination, it is for the respondent to prove that there has been no breach of the principle of equal treatment.
Siitä ilmenee, että kun on esitetty tosiseikat, joiden nojalla voidaan olettaa, että asiassa on tapahtunut välillistä tai välitöntä syrjintää, vastaajan on näytettävä toteen, ettei yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ole loukattu.
Thus, where there is a prima facie case of discrimination, it is for the employer to prove that that principle has not been infringed.
Niinpä, jos syrjintä on ilmeistä, työnantajan on näytettävä toteen, että kyseistä periaatetta ei ole loukattu.
It is the task of the national court to apply these rules concerning the burden of proof to the specific circumstances of the case.
Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on soveltaa näitä todistustaakkaa koskevia sääntöjä esillä olevan asian erityisiin olosuhteisiin.
None the less, as the Commission correctly points out, in circumstances where it is established that an employer has made the kind of public statements about its own recruitment policy that are at issue in the main proceedings, and where, moreover, the actual recruitment practice applied by the employer remains opaque and no persons with the ethnic background in question have been recruited, there will be a presumption of discrimination within the meaning of Article 8 of the Directive.
Kuten komissio kuitenkin perustellusti huomauttaa, tilanteissa, joissa on osoitettu, että työnantaja on antanut pääasian oikeudenkäynnissä kyseessä olevan kaltaisen julkisen lausuman omasta työhönottopolitiikastaan, ja joissa lisäksi työnantajan tosiasiassa soveltama työhönottopolitiikka ei ole avointa, eikä yhtään kyseistä etnistä alkuperää olevaa henkilöä ole otettu palvelukseen, vallitsee direktiivin 8 artiklassa tarkoitetulla tavalla olettama syrjinnästä.
It falls to the employer to rebut that presumption.
Työnantajan tehtävänä on kumota tämä olettama.
As regards the matter of how the national court should appraise the evidence in rebuttal submitted by the employer, it must be held that the national court should apply the relevant national procedural rules, provided, first, that such rules are not less favourable than those governing similar
Sen osalta, kuinka kansallisen tuomioistuimen on arvioitava työnantajan tämän olettaman kumoamiseksi esittämiä todisteita, on todettava, että kyseisen tuomioistuimen on sovellettava merkityksellisiä kansallisia prosessuaalisia sääntöjä, edellyttäen ensinnäkin, että kyseiset säännöt
16 — Case C-236/98 JämO [2000] ECR I-2189, paragraph 53.
16 – Asia C-236/98, JämO, tuomio 30.3.2000 (Kok. 2000, s. I-2189, 53 kohta).
This reversal of the burden of proof is consistent with Community legislation and with the Court’s caselaw in the field of discrimination based on sex.
Tällainen käännetty todistustaakka on johdonmukainen sukupuoleen perustuvaa syrjintää koskevan yhteisön lainsäädännön ja yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön kanssa.
As the Court has stated: ‘[w]here there is a prima facie case of discrimination, it is for the employer to show that there are objective reasons for the difference in pay [as between male and female workers].
Yhteisöjen tuomioistuin on tältä osin todennut seuraavaa: ”Jos syrjintä on ilmeistä, työnantajan on osoitettava, että [miespuolisten ja naispuolisten työntekijöiden välillä] todettu palkkaero perustuu objektiivisiin syihin.
Workers would be deprived of the means of securing compliance with the principle of equal pay before national courts if evidence establishing a prima facie case of discrimination did not have the effect of imposing on the employer the onus of proving that the difference in pay is not in
Työntekijöillä ei olisi käytettävissään minkäänlaista keinoa turvata samapalkkaisuuden periaatteen noudattamista kansallisessa tuomioistuimessa, ellei ilmeistä syrjintää osoittavan näytön esittämisestä seuraisi, että työnantajan on osoitettava, ettei palkkaero tosiasial-
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-54/07 domestic actions (principle of equivalence) and, secondly, that they do not, in practice, render the exercise of rights conferred by Community law impossible or excessively difficult (principle of effectiveness). 18
JULKISASIAMIES POIARES MADURON RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-54/07 eivät ole vähemmän suotuisia kuin vastaavia kotimaisia kanteita koskevat säännöt (vastaavuusperiaate), ja toiseksi, että niillä ei käytännössä tehdä yhteisön lainsäädännöllä myönnettyjen oikeuksien käyttämistä mahdottomaksi tai kohtuuttoman vaikeaksi (tehokkuusperiaate). 18
On the issue of sanctions, Article 15 of the Directive provides that ‘Member States shall lay down the rules on sanctions applicable to infringements of the national provisions adopted pursuant to this Directive and shall take all measures necessary to ensure that they are applied.
Seuraamusten osalta direktiivin 15 artiklassa säädetään seuraavaa: ”Jäsenvaltioiden on säädettävä tämän direktiivin mukaisesti annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen sovellettavista seuraamuksista, ja niiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että niitä sovelletaan.
The sanctions, which may comprise the payment of compensation to the victim, must be effective, proportionate and dissuasive …’ Moreover, as the Court held in Von Colson and Kamann, national courts have a duty to take all appropriate measures to ensure fulfilment of the Member States’ obligation to achieve the result envisaged by the Directive. 19
Lisäksi, kuten yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa 14/83, von Colson ja Kamann, antamassaan tuomiossa, kansallisilla tuomioistuimilla on velvollisuus toteuttaa kaikki tarvittavat toimenpiteet, jotta varmistetaan, että jäsenvaltioiden velvollisuus saavuttaa direktiivillä tavoiteltu lopputulos täyttyy. 19
I accordingly propose that the Court give the following answer to the third, fourth and fifth questions referred by the national court: once a prima facie case of discrimin ation based on racial or ethnic origin has been established, it is for the respondent to prove that the principle of equal treatment has not been infringed.
Täten ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa kansallisen tuomioistuimen esittämiin kolmanteen, neljänteen ja viidenteen kysymykseen, että kun rotuun tai etniseen alkuperään perustuvan ilmeisen syrjinnän olemassaolo on osoitettu, vastaajan on näytettävä toteen, ettei yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ole loukattu.
Appropriate remedies
Asianmukaiset oikeuskeinot
It is for the referring court to determine, in accordance with the relevant rules of domestic law, which remedy would be appropriate in the circumstances of the present case.
Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen tehtävänä on sovellettavien kansallisten oikeussääntöjen mukaisesti määrittää, mikä oikeuskeino on asianmukainen esillä olevan asian olosuhteissa.
However, in the main, purely token sanctions are not sufficiently dissuasive to enforce the prohibition of discrimination.
Joka tapauksessa on niin, että pääasiassa näennäiset seuraamukset eivät ole riittävän varoittavia syrjintäkiellon noudattamisen varmistamiseksi.
20Therefore, it would seem that a court order prohibiting such behaviour would constitute a more appropriate remedy.
20Niinpä vaikuttaa siltä, että tuomioistuimen määräys, jolla kielletään tällainen toiminta, olisi soveltuvampi oikeuskeino.
Finally, the national court asks about appropriate remedies in cases where discrimination based on racial or ethnic origin has been established.
Lopuksi kansallinen tuomioistuin tiedustelee, mitkä ovat asianmukaisia oikeuskeinoja tilanteissa, joissa on todettu olevan kyse rotuun tai etniseen alkuperään perustuvasta syrjinnästä.
More specifically, the national court asks whether a judgment establishing that discrimination took place would constitute an appropriate remedy or whether, in circumstances such as those of the present case, the national court should order the employer to put an end to its discriminatory recruitment policy.
Täsmällisemmin sanottuna kyseinen tuomioistuin tiedustelee, onko tuomio, jolla todetaan syrjintää tapahtuneen, asianmukainen oikeuskeino, vai tulisiko kansallisen tuomioistuimen nyt esillä olevassa asiassa kyseessä olevien olosuhteiden kaltaisessa tilanteessa määrätä työnantaja lopettamaan syrjivä työhönottopolitiikkansa.
In sum, if the national court finds that there has been a breach of the principle of equal treatment, it must grant remedies that are effective, proportionate and dissuasive.
Yhteenvetona voidaan todeta, että jos kansallinen tuomioistuin toteaa, että yhdenvertaisen kohtelun periaatetta on loukattu, sen on tarjottava oikeuskeinot, jotka ovat tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.
20 — See, by analogy, Von Colson and Kamann, paragraphs 23 and 24.
20 – Ks. analogisesti em. asia von Colson ja Kamann, tuomion 23 ja 24 kohta.
For the reasons given above, I am of the opinion that the questions referred by the Arbeidshof te Brussel should be answered as follows:
Edellä esitetyn perusteella katson, että Arbeidshof te Brusselin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin on vastattava seuraavasti:
(1) A public statement made by an employer in the context of a recruitment drive, to the effect that applications from persons of a certain ethnic origin will be turned down, constitutes direct discrimination within the meaning of Article 2(2)(a) of Council Directive 2000/43/EC of 29 June 2000 implementing the principle of equal treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin.
1) Työnantajan työhönoton yhteydessä esittämä julkinen lausuma, jonka mukaan tiettyä etnistä alkuperää olevien henkilöiden hakemukset hylätään, on rodusta tai etnisestä alkuperästä riippumattoman yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta 29.6.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/43/EY 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettua välitöntä syrjintää.
(2) Once a prima facie case of discrimination based on racial or ethnic origin has been established, it is for the respondent to prove that the principle of equal treatment has not been infringed.
2) Kun rotuun tai etniseen alkuperään perustuvan ilmeisen syrjinnän olemassaolo on osoitettu, vastaajan on näytettävä toteen, ettei yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ole loukattu.
(3) Where a national court finds that there has been a breach of the principle of equal treatment, it must grant remedies that are effective, proportionate and dissuasive.
3) Jos kansallinen tuomioistuin toteaa, että yhdenvertaisen kohtelun periaatetta on loukattu, sen on tarjottava oikeuskeinot, jotka ovat tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Arbeidshof te Brussel (Belgium), made by decision of 24 January 2007, received at the Court on 6 February 2007, in the proceedings
Asiassa C-54/07, jossa on kyse EY 234 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka arbeidshof te Brussel (Belgia) on esittänyt 24.1.2007 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 6.2.2007, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
THE COURT (Second Chamber), composed of C.W.A. Timmermans, President of the Chamber, L. Bay Larsen, K. Schiemann, J. Makarczyk and J.-C. Bonichot (Rapporteur), Judges,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto), toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. W. A. Timmermans sekä tuomarit L. Bay Larsen, K. Schiemann, J. Makarczyk ja J.-C. Bonichot (esittelevä tuomari),
Advocate General: M. Poiares Maduro, Registrar: B. Fülöp, Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 28 November 2007, after considering the observations submitted on behalf of:
FERYN julkisasiamies: M. Poiares Maduro, kirjaaja: hallintovirkamies B. Fülöp, ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 28.11.2007 pidetyssä istunnossa esitetyn, ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
— the Belgian Government, by L. Van den Broeck and C. Pochet, acting as Agents,
– Belgian hallitus, asiamiehinään L. Van den Broeck ja C. Pochet,
— Ireland, by D. O’Hagan and P. McGarry, acting as Agents,
– Irlanti, asiamiehinään D. O’Hagan ja P. McGarry,
— the United Kingdom Government, by T. Harris, acting as Agent, and by T. Ward, barrister, and J. Eady, solicitor,
– Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus, asiamiehenään T. Harris, avustajinaan barrister T. Ward ja solicitor J. Eady,
— the Commission of the European Communities, by M. van Beek and J. Enegren, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 12 March 2008,
– Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään M. van Beek ja J. Enegren,
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Council Directive 2000/43/EC of 29 June 2000 implementing the principle of equal treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin (OJ 2000 L 180, p. 22).
Ennakkoratkaisupyyntö koskee rodusta tai etnisestä alkuperästä riippumattoman yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta 29.6.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/43/EY (EYVL L 180, s.
The reference has been made in the course of proceedings between Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding (Centre for equal opportunities and combating racism), applicant in the main proceedings, and Firma Feryn NV (‘Feryn’), defendant in the main proceedings, following the remarks of one of its directors publicly confirming that his company did not wish to recruit ‘immigrants’.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa kantajana on Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding (yhtäläisten mahdollisuuksien tukemisen ja rasismin torjunnan keskus) ja vastaajana Firma Feryn NV -niminen yhtiö (jäljempänä Feryn) ja joka koskee mainitun yhtiön erään johtajan lausuntoa, jossa julkisesti vahvistettiin, että yhtiö ei halunnut ottaa palvelukseensa ”maahanmuuttajia” (allochtonen).
According to Article 1 of Directive 2000/43, ‘the purpose of this Directive is to lay down a framework for combating discrimination on the grounds of racial or ethnic origin, with a view to putting into effect in the Member States the principle of equal treatment’.
Direktiivin 2000/43 1 artiklan mukaan ”direktiivin tarkoituksena on luoda puitteet rotuun ja etniseen alkuperään perustuvan syrjinnän torjumiselle yhdenvertaisen kohtelun periaatteen toteuttamiseksi jäsenvaltioissa”.
Under Article 2(2)(a) of that directive:
Saman direktiivin 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa todetaan seuraavaa: