natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In my view this indicates that, as a matter of principle, the directive is intended to apply to a wide range of systems regardless of their size.
Mielestäni tämä tarkoittaa, että direktiiviä on lähtökohtaisesti tarkoitus soveltaa useisiin erilaisiin verkkoihin niiden koosta riippumatta.
This does not preclude the possibility that the application of certain essential obligations laid down in the directive, as is the case for unbundling, may be adapted depending on the size of the system in question.
Tämä ei sulje pois sitä mahdollisuutta, että tiettyjen direktiivissä asetettujen olennaisten velvoitteiden, kuten eriyttämistä koskevan velvoitteen, soveltamista voidaan mukauttaa kyseessä olevan verkon koon mukaan.
In relation to the obligation to provide third party access it would appear to be relevant only in exceptional circumstances, 19 namely in relation to the definition of micro and small isolated systems, for which Member States can provide for exemptions inter alia from third party access obliga-
Verkon koolla näyttää olevan merkitystä kolmansien osapuolten verkkoon pääsyn velvoitteen osalta ainoastaan poikkeustapauksissa, 19nimittäin kun on kyse erittäin pienten ja pienten erillisten verkkojen määritelmästä, sillä jäsenvaltiot voivat vapauttaa nämä verkot muun muassa kolmansien osapuolten verkkoon pääsyä koskevista velvoitteista. Erillisiin verkkoihin
Moreover, while the exclusion of one ‘small’ system from the scope of the directive may not necessarily have a significant impact
Vaikka yhden pienen verkon sulkeminen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle ei välttämättä vaikuta merkittävästi kilpailuun eikä sitä kautta sähköalan vapauttamiseen,
18 — Article 15 of the Directive, which concerns the ‘unbundling of distribution system operators’, provides in the last sentence of the second paragraph that ‘Member States may decide not to apply paragraphs 1 and 2 to integrated electricity undertakings serving less than 100 000 connected customers, or serving small isolated systems’.
18 – Direktiivin 15 artiklan, joka koskee ”jakeluverkonhaltijoiden eriyttämistä”, toisen kohdan viimeisessä lauseessa säädetään, että ”jäsenvaltiot voivat päättää, ettei 1 ja 2 kohtaa sovelleta sellaisiin integroituneisiin sähköalan yrityksiin, joilla on alle 100 000 verkkoon liitettyä asiakasta tai jotka toimittavat sähköä pieniin erillisiin verkkoihin”.
See also the 11th recital to the Directive, which states that ‘[t]o avoid imposing a disproportionate financial and administrative burden on small distribution companies, Member States should be able, where necessary, to exempt such companies from the legal distribution unbundling requirements’.
Ks. myös direktiivin johdantoosan 11 perustelukappale, jossa todetaan, että ”jäsenvaltioille olisi annettava mahdollisuus tarvittaessa vapauttaa pienet jakeluyhtiöt näistä jakelutoiminnan oikeudellisen eriyttämisen vaatimuksista, jotta näille yrityksille ei aiheutuisi suhteetonta taloudellista ja hallinnollista taakkaa”.
20 — ‘Operation networks’ within the meaning of the EnWG are in principle closed but this does not make them isolated, as they may well receive electricity from a bigger network to which they are connected.
19 – Ks. direktiivin 26 artikla, jossa sallitaan pienten ja erittäin pienten erillisten verkkojen vapauttaminen tietyin edellytyksin kolmansien osapuolten verkkoon pääsyä koskevista velvoitteista.
19 — See Article 26, which allows in certain circumstances for the exclusion of micro and small isolated systems from third party access obligations.
20 – EnWG:ssä tarkoitetut ”yritysverkot” ovat lähtökohtaisesti suljettuja verkkoja, mutta se ei tee niistä erillisiä, sillä ne voivat saada sähköä suuremmasta verkosta, johon ne on liitetty.
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-439/06 the definition of ‘distribution’ in Article 2(5) of the Directive.
JULKISASIAMIES MAZÁKIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-439/06 tästä ei kuitenkaan voida mitenkään päätellä, millainen kilpailuvaikutus kaikkien pienten verkkojen poissulkemisella olisi.
on competition and thus on the liberalisation of the electricity sector, this has no bearing on how the exclusion of a whole category of small systems may affect competition.
juontuu direktiivin 2 artiklan 5 alakohtaan sisältyvän jakelun käsitteen määritelmässä käytetystä ilmaisusta ”sähkön siirtämistä – – asiakkaille”.
In any event, besides the obvious difficulties of defining when a system is to be regarded as ‘small’, there is no evidence that only relatively ‘small’ systems will be exempted pursuant to Paragraph 110(1)(1) of the EnWG.
Sen lisäksi, että olisi ilmeisen vaikeata määritellä, mikä on pieni verkko, ei ole myöskään näyttöä siitä, että EnWG:n 110 §:n 1 momentin 1 kohdan nojalla poikkeusta sovellettaisiin ainoastaan suhteellisen pieniin verkkoihin.
So long as they fulfil the conditions laid down in that provision, systems are exempted regardless of the amount of electricity they deliver.
Verkkoihin sovelletaan poikkeusta riippumatta niiden toimittaman sähkön määrästä, kunhan ne täyttävät kyseessä olevassa säännöksessä asetetut edellytykset.
This means, for example, that far bigger airports than Leipzig/Halle Airport may be exempted from third party access obligations in application of Paragraph 110(1)(1) EnWG.
Tämä tarkoittaa esimerkiksi sitä, että Leipzig/Hallen lentoasemaa huomattavasti suuremmat lentoasemat voidaan EnWG:n 110 §:n 1 momentin 1 kohdan nojalla vapauttaa kolmansien osapuolten verkkoon pääsyä koskevista velvoitteista.
The exemption of certain systems from third party access obligations on the sole basis of the purpose for which they are operated bears the risk that the same system, depending on whether it is run as part of another business or as a business on its own, will or will not be eligible for exemption from third party access obligations.
Jos tietyt verkot vapautetaan kolmansien osapuolten verkkoon pääsyä koskevien velvoitteiden noudattamisesta ainoastaan niiden toiminnallisen tarkoituksen perusteella, vaarana on, että sama verkko voitaisiin vapauttaa kyseessä olevista velvoitteista riippuen siitä, toimiiko se osana toista yritystä vai omana yrityksenään.
For example, if FLH had outsourced the operation of its electricity system to another company having as its sole purpose the operation of the system with a view to delivering electricity to the airport and other end-users located at the airport, the distribution of electricity would certainly be made ‘with a view to its delivery to customers’, as stated in Article 2(5) of the Directive.
Jos FLH olisi esimerkiksi ulkoistanut sähköverkkonsa ylläpidon toiselle yritykselle, jonka ainoana tarkoituksena olisi verkon ylläpito sähkön toimittamiseksi lentoaseman ja muiden lentoasemalle sijoittautuneiden loppukäyttäjien tarpeisiin, sähkönjakelu tapahtuisi todellakin ”sähkön siirtämiseksi – – asiakkaille”, kuten direktiivin 2 artiklan 5 alakohdassa todetaan.
Thus, the exclusion of so called ‘operation networks’ from third party access obligations could result in a different treatment of the same system solely on the basis of the business purpose of the system operator.
Näin ollen niin sanottujen yritysverkkojen vapauttaminen kolmansien osapuolten verkkoon pääsyä koskevista velvoitteista voisi johtaa saman verkon erilaiseen kohteluun ainoastaan verkonhaltijan liiketoiminnallisen tarkoituksen perusteella.
I am therefore of the view that the small size of a system is not an essential criterion on which to refuse to qualify a system such as that operated by FLH as a ‘distribution system’ and to exclude it, as a matter of principle, from the application of the principle of third party access.
Näin ollen katson, että verkon pieni koko ei ole olennainen peruste, jonka nojalla FLH:n ylläpitämän kaltaista verkkoa ei voitaisi luokitella jakeluverkoksi ja jonka nojalla se lähtökohtaisesti jätettäisiin kolmansien osapuolten verkkoon pääsyä koskevan periaatteen soveltamisalan ulkopuolelle.
Second, it must be determined to what extent the purpose for which a system is operated is essential for the qualification of the system as ‘distribution system’.
Seuraavaksi on selvitettävä, missä määrin verkon toiminnallinen tarkoitus on olennainen seikka verkon jakeluverkoksi luokittelun kannalta.
CITIWORKS obligations imposed on distribution system operators by the directive.
CITIWORKS direktiivissä asetettujen velvoitteiden soveltaminen mainittuihin jakeluverkonhaltijoihin.
connected for the purpose of receiving electricity. Thus, the exclusion of systems from third party access obligations on the basis of the purpose for which they are operated would result in a different treatment of final customers.
Näin ollen verkkojen vapauttaminen kolmansien osapuolten verkkoon pääsyä koskevista velvoitteista sillä perusteella, mikä niiden toiminnallinen tarkoitus on, johtaisi loppuasiakkaiden erilaiseen kohteluun.
These considerations suggest that a situation where the qualification of a system as a ‘distribution system’ would depend on the condition that it pursues the main objective of delivering electricity to the general public would lead to substantial discrimination between system operators as well as between customers.
Kaikki nämä seikat tukevat sitä näkemystä, että tilanne, jossa verkon jakeluverkoksi luokittelu edellyttäisi, että verkon päätavoite on siirtää sähköä yleisölle, johtaisi merkittävään syrjintään niin verkonhaltijoiden kuin asiakkaidenkin välillä.
Such an outcome seems difficult to reconcile with the objective of nondiscriminatory third party access and the end-user’s right to freely choose the energy supplier that the directive seeks to achieve.
Tällainen lopputulos ei olisi yhteensopiva direktiivillä tavoiteltujen päämäärien eli kolmansien osapuolten syrjimättömän verkkoon pääsyn tavoitteen sekä loppukäyttäjälle taattavan energiantoimittajan vapaata valintaa koskevan oikeuden kanssa.
This approach should not be followed.
Tätä lähestymistapaa ei pidä noudattaa.
Member States enjoy a wide margin of discretion in how they implement in practice the third party access obligations provided for in the directive.
Jäsenvaltioilla on laaja harkintavalta päättäessään, kuinka ne panevat käytännössä täytäntöön direktiivissä asetetut kolmansien osapuolten verkkoon pääsyä koskevat velvoitteet.
Member States might possibly provide for a lighter administrative regime for smaller or newly-created systems or systems which pursue a main objective that is different from that of the supply of energy to customers.
Jäsenvaltiot voivat esimerkiksi soveltaa kevyempiä hallinnollisia velvoitteita pieniin tai juuri perustettuihin verkkoihin taikka verkkoihin, joiden päätarkoituksena ei ole energiantoimittaminen asiakkaille.
Thus, the actual burden which the fulfilment of such obligations constitutes for an individual operator is to a certain extent the result of regulatory choices made by each Member State.
Näin ollen se tosiasiallinen taakka, joka yksittäiselle verkonhaltijalle koituu tällaisten velvoitteiden täyttämisestä, on tietyssä määrin kunkin jäsenvaltion tekemien sääntelyä koskevien valintojen tulosta.
21Therefore, such a ground would not in itself allow for the total exclusion of such systems from the obligations imposed by the directive on distribution system operators and especially third party access obligations.
21Tällainen peruste ei sinänsä siis oikeuttaisi kyseessä olevien verkkojen täydelliseen vapauttamiseen direktiivissä jakeluverkonhaltijoille asetettujen velvoitteiden ja etenkään kolmansien osapuolten verkkoon pääsyä koskevien velvoitteiden soveltamisesta.
It follows that none of the above reasons justifies as such the exclusion of a system such as that operated by Leipzig/Halle Airport from the scope of the concept of
Tästä seuraa, että yhdelläkään edellä mainituista syistä ei voida sellaisenaan perustella Leipzig/Hallen lentoaseman ylläpitämän kaltaisen verkon sulkemista
21 — For example the German legislature has opted for an ex-ante control of tariffs for network access, ‘an intrusive and cumbersome instrument of regulation not required by Community law, instead of confining itself to control methods to calculate these tariffs’.
21 – Saksan lainsäätäjä on esimerkiksi valinnut verkkoon pääsystä perittävien tariffien ennakkovalvontajärjestelmän, ”joka on aggressiivinen ja monimutkainen sääntelyväline, jollaisen käyttöä ei edellytetä yhteisön oikeudessa, sen sijaan, että se olisi tyytynyt valvomaan näiden tariffien laskentamenetelmiä”. Ks. von Danwitz, T., ”Regulation and Liberalisation of the European Electricity Market – A German View”, 2006 Energy Law Journal, osa 27:423, s. 448.
Moreover, I do not think that certain small or closed systems should be denied, as a matter of principle, the qualification as ‘distribution systems’ on structural grounds.
Mielestäni tiettyjä pieniä tai suljettuja verkkoja ei myöskään pidä lähtökohtaisesti jättää luokittelematta jakeluverkoiksi ainoastaan rakenteellisten syiden perusteella.
It has indeed been argued that the obligations imposed by the directive on distribution system operators, and in particular third party access obligations, are per se overly burdensome for certain system ope r-ators, particularly when they are small, new entrants and/or pursue a main objective that is different from that of the supply of energy to customers.
On nimittäin väitetty, että direktiivissä jakeluverkonhaltijoille asetetut velvoitteet, ennen kaikkea kolmansien osapuolten verkkoon pääsyä koskeva velvoite, aiheuttavat sellaisinaan erityisiä hankaluuksia tietyille verkonhaltijoille ja etenkin pienille verkonhaltijoille, uusille markkinatoimijoille ja/tai verkonhaltijoille, joiden päätarkoituksena ei ole energian toimittaminen asiakkaille.
For that reason, such ope r-ators cannot be intended to be subject to the
Tästä syystä lainsäätäjän tavoitteena ei ole voinut olla
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-439/06
JULKISASIAMIES MAZÁKIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-439/06 direktiivissä tarkoitetun jakeluverkon käsitteen ulkopuolelle.
Quite to the contrary, some elements suggest that a system such as that operated by FLH should in fact be regarded as a distribution system within the meaning of the directive.
Jotkin tekijät viittaavat pikemminkin siihen, että FLH:n ylläpitämän kaltaista verkkoa olisi nimenomaan pidettävä direktiivissä tarkoitettuna jakeluverkkona.
happen to be located at the airport but they pursue their own commercial purpose.
Ne sattuvat sijaitsemaan lentoasema-alueella, mutta niillä on kuitenkin omat liiketoiminnalliset tavoitteensa.
The contractual relationship they have with FLH is, as was confirmed at the hearing, primarily a lease contract.
Kuten suullisessa käsittelyssä vahvistettiin, niiden sopimussuhde FLH:hon on luonteeltaan lähinnä vuokrasuhde.
The situation of the 93 undertakings in question therefore does not differ fundamentally from that of businesses renting city centre premises or premises in a retail centre.
Kyseessä olevien 93 yrityksen tilanne ei näin ollen eroa merkittävästi sellaisen yrityksen tilanteesta, joka on vuokrannut tilat kaupungin keskustasta tai kauppakeskuksesta.
These undertakings should therefore, in principle, be able to choose freely their supplier of electricity.
Näiden yritysten pitäisi siten lähtökohtaisesti voida valita vapaasti energiantoimittajansa.
For that purpose, the system which delivers electricity to the connection point of these customers’ private installations should in principle be accessible to third parties.
Tämän vuoksi kolmansilla osapuolilla pitäisi lähtökohtaisesti olla pääsy verkkoon, joka toimittaa sähköä näiden asiakkaiden omien verkkojen yhteyspisteeseen.
For these reasons, I believe that a system, such as that operated by FLH, must be regarded as a ‘distribution system’ within the meaning of the directive.
Edellä esitetyistä syistä katson, että FLH:n ylläpitämän kaltaista verkkoa on pidettävä direktiivissä tarkoitettuna jakeluverkkona.
While it appears that the system in question is predominantly used for FLH’s own supply, 22it must not be forgotten that approximately 15% of the total volume of electricity it consumed in 2004 was distributed to third parties, which, according to the order for reference, is equivalent to the consumption of approximately 1 000 3-person households, and the figure tends to increase steadily.
Vaikka näyttää siltä, että kyseessä olevaa järjestelmää käytetään lähinnä FLH:n omiin energiantoimituksiin, 22 ei pidä unohtaa, että noin 15 prosenttia sen vuonna 2004 kuluttamasta energiasta jaettiin kolmansille osapuolille, mikä vastaa ennakkoratkaisupyynnön mukaan noin 1 000:n kolmen hengen talouden kulutusta, ja tämä määrä näyttää olevan vakaassa kasvussa.
23 Thus, the supply to third parties, while perhaps not predominant, is far from irrelevant.
23 Näin ollen energiantoimitukset kolmansille osapuolille eivät ehkä ole määräävässä asemassa, mutta ne eivät myöskään missään tapauksessa ole merkityksettömiä.
Nor do I see why the 93 undertakings located at Leipzig/Halle Airport should not be regarded as ‘true’ third parties. They
En myöskään näe syytä siihen, miksi 93:a Leipzig/Hallen lentoasema-alueelle sijoittautunutta yritystä ei voitaisi pitää
22 — As already mentioned at point 15 of the present Opinion, for 2004, the volume of energy consumed via this system amounted to approximately 22 200 MWh, of which around 3 800 MWh, or 14.6%, was supplied to other undertakings situated at the airport.
22 – Kuten tämän ratkaisuehdotuksen 15 kohdassa on jo mainittu, kyseessä olevan verkon kautta kulutetun energian kokonaismäärä oli vuonna 2004 noin 22 200 MWh, josta noin 3 800 MWh eli 14,6 prosenttia luovutettiin muille lentoasema-alueelle sijoittautuneille yrityksille.
23 — According to the order for a reference, it was forecast that for 2007 the volume of energy supplied to other undertakings situated on the airport site would be of approx. 8 000 MWh, which is said to be the equivalent of the consumption of 2 000 3-person-households and represents a doubling of the volume of energy provided by the network in question to third parties within only three years.
23 – Ennakkoratkaisupyynnön mukaan on ennustettu, että muille lentoasema-alueelle sijoittautuneille yrityksille toimitetun energian kokonaismäärä olisi vuonna 2007 noin 8 000 MWh, jonka sanotaan vastaavan 2 000:ta kolmen hengen talouden kulutusta ja joka on kaksi kertaa suurempi kuin kyseessä olevan verkon kolmansille osapuolille toimittama energiamäärä ainoastaan kolme vuotta sitten.
However, this does not mean that such a system may not be exempted, in compliance with the directive, from third party access obligations.
Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että tällaista verkkoa ei voitaisi direktiivin mukaisesti vapauttaa kolmansien osapuolten verkkoon pääsyä koskevista velvoitteista.
The directive provides indeed for a number of provisions which exempt systems from certain obligations, in an attempt to strike a balance between the need to grant third party access to the network while safeguarding overriding general inter-
Direktiivi sisältää nimittäin useita säännöksiä, joiden nojalla verkot voidaan vapauttaa tietyistä velvoitteista ja joiden tarkoituksena on vastata tarpeeseen myöntää kolmansille osapuolille pääsy verkkoon siten, että samalla suojellaan pakottavia yleisiä etuja, kuten varmistetaan toimitusvarmuus ja yleiseen
CITIWORKS exemption based on lack of capacity could be unlimited in time.
CITIWORKS kapasiteettiin perustuva poikkeus ei myöskään voi olla ajallisesti rajoittamaton.
ests such as security of supply and the fulfilment of services in the general economic interest.
taloudelliseen etuun liittyvien palvelujen saatavuus.
Under Article 3(8) of the Directive, Member States may decide not to apply the provisions of Article 20 ‘insofar as their application would obstruct the performance, in law or in fact, of the obligations imposed on electricity undertakings in the general economic interest and insofar as the development of trade would not be affected to such an extent as would be contrary to the interests of the Community’.
Direktiivin 3 artiklan 8 kohdan nojalla jäsenvaltiot voivat päättää olla soveltamatta 20 artiklan säännöksiä ”sikäli kuin niiden soveltaminen oikeudellisesti tai tosiasiallisesti estäisi sähköalan yrityksiä täyttämästä niille yleisen taloudellisen edun nimissä asetettuja velvoitteita ja sikäli kuin sillä ei vaikuteta kaupan kehitykseen tavalla, joka olisi ristiriidassa yhteisön etujen kanssa”.
While it cannot be excluded that some ‘operation networks’ eligible for exemption pursuant to Paragraph 110(1)(1) of the EnWG fulfil these conditions, there is no basis for the conclusion that this is necessarily the case, without further evaluation of the circumstances in which a given system operates.
Vaikkei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että jotkin yritysverkot, joihin voidaan soveltaa poikkeusta EnWG:n 110 §:n 1 momentin 1 kohdan nojalla, täyttävät nämä edellytykset, tämän seikan perusteella ei voida varmuudella päätellä kyseessä olevien edellytysten täyttyvän automaattisesti kaikkien yritysverkkojen kohdalla tutkimatta sen tarkemmin tietyn verkon toimintaolosuhteita.
As mentioned above, Article 26 of the Directive provides for an exception for micro and small isolated systems from inter alia third party access obligations.
Kuten edellä mainittiin, direktiivin 26 artiklassa säädetään pienten ja erittäin pienten erillisten verkkojen vapauttamisesta muun muassa kolmansien osapuolten verkkoon pääsyä koskevien velvoitteiden noudattamisesta.
However, there is no evidence that either the system operated by FLH or all ‘operation networks’ eligible for exemption pursuant to Paragraph 110(1)(1) of the EnWG are isolated within the meaning of the directive.
Ei kuitenkaan ole näyttöä siitä, että sen paremmin FLH:n ylläpitämä verkko kuin kaikki EnWG:n 110 §:n 1 momentin 1 kohdan nojalla poikkeuksen soveltamisalaan kuuluvat yritysverkot olisivat direktiivissä tarkoitettuja erillisiä verkkoja.
Moreover, the application of this exception requires a Member State to submit an application to the Commission, whereas Germany has never submitted such a request.
Kyseessä olevan poikkeuksen soveltaminen edellyttää lisäksi, että jäsenvaltiot hakevat komissiolta poikkeuksen soveltamista, kun taas Saksa ei ole tällaista hakemusta komissiolle toimittanut.
Each of these two reasons precludes that an exemption of ‘operation networks’ in application of Paragraph 110(1)(1) EnWG could as a rule be based on Article 26 of the Directive.
Näiden kahden syyn johdosta EnWG:n 110 §:n 1 momentin 1 kohdassa tarkoitettu yritysverkkoja koskeva poikkeus ei voi säännönmukaisesti perustua direktiivin 26 artiklaan.
A distribution system may also be exempted from third party access obligations in accordance with Article 20(2) of the Directive, ‘where it lacks the necessary capacity’.
Jakeluverkko voidaan vapauttaa kolmansien osapuolten verkkoon pääsyä koskevista velvoitteista myös direktiivin 20 artiklan 2 kohdan nojalla, ”jos verkon kapasiteetti ei ole riittävä”.
Again, it cannot be excluded that this pro vision allows for the exemption of certain ‘operation networks’, but this is certainly not the case if there is no circumstantiated evidence of a lack of capacity to allow access.
Taaskaan ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että tässä säännöksessä sallitaan tiettyjen yritysverkkojen vapauttaminen velvoitteista, mutta niin ei kuitenkaan voida tehdä, jollei ole tosiseikkoihin perustuvaa näyttöä riittämättömästä kapasiteetista, joka estää verkkoon pääsyn.
Furthermore, it is difficult to accept that an
Riittämättömään
It follows from the foregoing that the exclusion of the application of the provisions on third party access obligations to ‘operation networks’ within the meaning of the EnWG cannot be justified by the wording, context and purpose of the directive.
Edellä esitetystä seuraa, että EnWG:ssä tarkoitettua yritysverkkojen vapauttamista kolmansien osapuolten verkkoon pääsyä koskevien säännösten soveltamisesta ei voida perustella direktiivin sanamuodolla, sen asiayhteydellä tai sillä tavoitelluilla päämäärillä.
In the light of the foregoing, I am of the view that the answer to the question referred should be that:
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: