natgillin/translations-raw huggingface dataset:
For that purpose, the national court must verify, first, whether the result sought is a tax advantage, the granting of which would be contrary to one or more of the objectives of the Sixth Directive and, then, whether that constituted the principal aim of the contractual approach adopted.
Tässä tarkoituksessa sen on ensiksi tarkistettava se, onko tarkoituksena sellaisen verotuksellisen edun saaminen, jonka myöntäminen olisi kuudennen direktiivin yhden tai useamman tavoitteen vastaista, ja tämän jälkeen se, onko se ollut valitun sopimusratkaisun keskeinen päämäärä.
As regards the second criterion, the national court, in the assessment which it must carry out, may take account of the purely artificial nature of the transactions and the links of a legal, economic and/or personal nature between the operators involved, those aspects being such as to demonstrate that the accrual of a tax advantage constitutes the principal aim pursued, notwithstanding the possible existence, in addition, of economic objectives arising from, for example, marketing, organisation or guarantee considerations.
Toisesta perusteesta on todettava, että kansallinen tuomioistuin voi toimittamassaan arvioinnissa ottaa huomioon liiketoimien täysin keinotekoisen luonteen sekä kyseisten toimijoiden oikeudelliset, taloudelliset ja/tai henkilölliset siteet, koska nämä seikat voivat osoittaa, että verotuksellisen edun saaminen on tavoiteltu keskeinen päämäärä siitä huolimatta, että lisäksi olemassa on mahdollisesti esimerkiksi markkinointiin, organisointiin ja vakuuksiin liittyviä taloudellisia tavoitteita.
As regards the first criterion, that court can take into account that the anticipated result is the accrual of a tax advantage linked to the exemption, pursuant to Article 13B(a) and (d) of the Sixth Directive, of the services entrusted to the co-contracting company of the
Kansallinen tuomioistuin voi ensimmäisen perusteen osalta ottaa huomioon sen, että haluttu seuraus on sellaisen verotuksellisen edun saaminen, joka on sidoksissa leasingyhtiön sopimusosapuolena olevalle yhtiölle uskottujen suoritusten kuudennen direktiivin 13 artiklan
In Case C-425/06,
21 päivänä helmikuuta 2008 *
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Corte suprema di cassazione (Italy), made by decision of 10 March 2006, received at the Court on 16 October 2006, in the proceedings
Asiassa C-425/06, jossa on kyse EY 234 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Corte suprema di cassazione (Italia) on esittänyt 10.3.2006 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 16.10.2006, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Part Service Srl, company in liquidation, formerly Italservice Srl,
Part Service Srl, selvitystilassa oleva yhtiö, aiemmin Italservice Srl,
Advocate General: M. Poiares Maduro, Registrar: L. Hewlett, Principal Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 25 October 2007, after considering the observations submitted on behalf of:
PART SERVICE julkisasiamies: M. Poiares Maduro, kirjaaja: johtava hallintovirkamies L. Hewlett, ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 25.10.2007 pidetyssä istunnossa esitetyn, ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
— the Greek Government, by M. Apessos and by M. Papida and I. Pouli, acting as Agents,
– Kreikan hallitus, asiamiehinään M. Apessos, M. Papida ja I. Pouli,
— Ireland, by D. O’Hagan, Agent and by D McDonald SC, B. Conway BL and G. Clohessy BL,
– Irlanti, asiamiehinään D. O’Hagan, avustajinaan D. McDonald, SC, B. Conway, BL, ja G. Clohessy, BL,
— the Portuguese Government, by L. Fernandes and C. Lança, acting as Agents,
– Portugalin hallitus, asiamiehinään L. Fernandes ja C. Lança,
— the United Kingdom Government, by T. Harris, acting as Agent, and R. Hill, barrister,
– Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus, asiamiehenään T. Harris, avustajanaan barrister R. Hill,
— the Commission of the European Communities, by A. Aresu and M. Afonso, acting as Agents, having decided, after hearing the Advocate General, to proceed to judgment without an Opinion, gives the following
– Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään A. Aresu ja M. Afonso, päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta, on antanut seuraavan tuomion
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of the Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common System of value added tax: uniform basis of assessment (OJ 1977 L 145, p.
Ennakkoratkaisupyyntö koskee jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL L 145, s.
1) (‘the Sixth Directive’).
1; jäljempänä kuudes direktiivi) tulkintaa.
The reference has been made in the course of proceedings between the Ministero dell’Economia e delle Finanze (Ministry of the Economy and Finance) and Part Service Srl (‘Part Service’), formerly Italservice Srl (‘Italservice’), regarding a notice of adjustment of value added tax (‘VAT’) notified in respect of the 1987 financial year, for leasing transactions in connection, for the most part, with motor vehicles.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Ministero dell’Economia e delle Finanze (Italian talous- ja valtiovarainministeriö) ja Part Service Srl (jäljempänä Part Service), aiemmin Italservice Srl (jäljempänä Italservice) ja jossa on kyse vuotta 1987 koskevasta tiedoksiannetusta arvonlisäveron oikaisupäätöksestä, joka perustui pääasiallisesti ajoneuvoja koskeviin leasingsopimuksiin.
Article 11A(1) of the Sixth Directive, relating to the taxable amount for VAT, provides:
Kuudennen direktiivin 11 artiklan A kohdan 1 alakohdassa, joka liittyy veron perusteeseen, säädetään seuraavaa:
(a) in respect of supplies of goods and services other than those referred to in (b), (c) and (d) below, everything which constitutes the consideration which has been or is to be obtained by the supplier from the purchaser, the customer or a third party for such supplies including subsidies directly linked to the price of such supplies;
”Veron perusteen on oltava: a) muiden kuin b, c ja d kohdassa tarkoitettujen tavaroiden luovutusten tai palvelujen suoritusten osalta kaikki se, mikä muodostaa luovuttajan tai suorittajan näistä liiketoimista ostajalta, vastaanottajalta tai kolmannelta saaman tai saatavan vastikkeen, mukaan lukien näiden liiketoimien hintaan suoraan liittyvät tuet;
Article 13B of the Sixth Directive provides for the exemption of certain transactions:
Kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdassa säädetään eri liiketoimien verosta vapauttamisesta seuraavaa:
‘Without prejudice to other Community provisions, Member States shall exempt the following under conditions which they shall lay down for the purpose of ensuring the correct and straightforward application of the exemptions and of preventing any possible evasion, avoidance or abuse:
”Jäsenvaltioiden on vapautettava verosta jäljempänä luetellut liiketoimet edellytyksillä, joita ne asettavat vapautusten oikeaksi ja selkeäksi soveltamiseksi sekä veropetosten, veron kiertämisen ja muiden väärinkäytösten estämiseksi, edellä sanotun kuitenkaan rajoittamatta yhteisön muiden säännösten soveltamista:
(a) insurance and reinsurance transactions, including related services performed by insurance brokers and insurance agents;
TUOMIO 21.2.2008 – ASIA C-425/06 a) vakuutus- ja jälleenvakuutustoiminnat, mukaan lukien näihin liiketoimiin liittyvät vakuutuksenvälittäjän ja vakuutusasiamiehen palvelujen suoritukset;
(d) the following transactions:
– – d) seuraavat liiketoimet:
1. the granting and the negotiation of credit and the management of credit by the person granting it;
1. luottojen myöntäminen ja välitys sekä luotonantajan harjoittama luoton [hallinnointi];
2. the negotiation of or any dealings in credit guarantees or any other security for money and the management of credit guarantees by the person who is granting the credit;
2. [velvoitteiden vastattavaksi ottaminen, takauksen tai muun vakuuden välitys ja antaminen] sekä luotonantajan harjoittama [luottojen vakuuksien hallinnointi];
3. transactions, including negotiation, concerning deposit and current accounts, payments, transfers, debts, cheques and other negotiable instruments, but excluding debt collection and factoring;
3. liiketoimet, mukaan lukien välitys, jotka koskevat [varojen talletusta,] käyttötilejä, maksuja, tilisiirtoja, saamisia, shekkejä ja muita [siirtokelpoisia arvopapereita], lukuun ottamatta saamisten perimistä;
Article 3 of the Decree of the President of the Republic No 633 of 26 October 1972 which established and regulates value added tax (ordinary supplement No 1 to GURI No 292 of 11 November 1972, p.
Arvonlisäveron käyttöön ottamisesta ja sitä koskevista säännöksistä 26.10.1972 annetun tasavallan presidentin asetuksen nro 633 (GURI nro 292, Supplemento ordinario nro 1, 11.11.1972, s.
2), as amended on a number of occasions (‘DPR No 633/72’) defined the supply of services as follows:
2), sellaisena kuin se on useaan otteeseen muutettuna (jäljempänä DPR nro 633/72), 3 §:ssä määritellään palvelujen suoritukset seuraavasti:
‘Supplies for consideration under contract for work, procurement, transport, representation, haulage, agency, brokerage, or deposit and generally under obligations to do or refrain from doing or to permit something to be done, whatever the basis thereof, constitute a supply of services.
”Palvelujen suorituksella tarkoitetaan vastiketta vastaan tapahtuvia suorituksia, jotka perustuvat itsenäistä työtä koskeviin tai urakka-, kuljetus-, toimeksianto-, huolinta-, edustus-, välitys- tai talletussopimukseen ja yleensä velvollisuuteen tehdä, olla tekemättä tai sallia tekeminen, perustuupa se mihin tahansa.
When carried out for consideration, the following also constitute a supply of services:
Palvelujen suorituksella tarkoitetaan lisäksi seuraavia vastikkeellisia liiketoimia:
(1) the letting, leasing and rental of property and similar services;
1) tavaroiden luovutusta vuokrattavaksi ja siihen rinnastettavia luovutuksia;
Article 10 of DPR No 633/72 exempts certain transactions from VAT:
DPR nro 633/72:n 10 §:llä eri liiketoimia vapautetaan arvonlisäverosta seuraavasti:
‘The following are exempt from tax:
”Verosta vapautettuja liiketoimia ovat:
(1) supply of the services of granting and negotiation of credit, credit management by the credit supplier, finance transactions; the negotiating and undertaking of
1) palvelujen suoritukset, jotka liittyvät luottojen myöntämiseen ja välittämiseen, luotonantajan suorittama luoton hallinnointi ja rahoitusliiketoimet;
(2) insurance and reinsurance transactions, life annuity transactions;
2) vakuutustoimet, jälleenvakuutustoimet ja syytinkitoimet;
(9) representation, brokerage and intermediation services relating to those transactions referred to in paragraphs 1 to 7, and relating to gold and foreign securities, also including deposits in a current account, carried out on transactions implemented by the Bank of Italy and the Italian currency exchange, within the meaning of the fifth paragraph of Article 4 of the present decree.’
9) edellä 1–7 momentissa tarkoitettuihin liiketoimiin liittyvät toimeksianto-, meklari- ja välityssopimukset sekä tämän lain 4 §:n 5 momentissa tarkoitetut, Italian Pankin ja Ufficio italiano dei cambin toteuttamat, kultaan ja ulkomaanvaluuttaan ja myös käyttötilitalletuksiin liittyvät liiketoimet.”
The first paragraph of Article 13 of DPR No 633/72 defines the taxable amount for VAT purposes:
DPR nro 633/72:n 13 §:n 1 momentissa määritellään arvonlisäveron peruste seuraavasti:
‘The taxable amount for the supply of goods and services comprises the total amount of consideration received or to be received by the supplier or provider according to the contractual terms, including the charges and expenses involved in performance
”Veron perusteen on tavaroiden luovutusten ja palvelujen suoritusten osalta oltava kaikki se, mikä muodostaa luovuttajan tai suorittajan näistä liiketoimista sopimusehtojen mukaisesti saaman tai saatavan vastikkeen, mukaan lukien sopimuksen
PART SERVICE and the debts or other obligations to third parties imposed on the transferee or the principal, increased by additional amounts directly linked to the consideration due from other parties.’
PART SERVICE toimeenpanosta aiheutuvat kulut ja maksut ja sellaiset velat ja muut saatavat, joista luovuttaja tai tilaaja vastaa kolmansiin nähden, lisättyinä muilta toimijoilta saataviin vastikkeisiin välittömästi liittyvillä määrillä.”
Throughout 1987 Italservice and the leasing company IFIM Leasing Sas (‘IFIM’), both belonging to the same financial group, were involved together in leasing arrangement transactions in connection, for the most part, with motor vehicles.
Italservice ja IFIM Leasing Sas -niminen leasingyhtiö (jäljempänä IFIM), jotka ovat samaan rahoitusalan konserniin kuuluvia yhtiöitä, osallistuivat vuonna 1987 yhdessä leasingsopimuksiin, jotka koskivat pääasiallisesti ajoneuvoja.
Those transactions were carried out under the following terms:
Nämä liiketoimet toteutettiin seuraavissa olosuhteissa.
IFIM concluded a contract with a customer for the use of a motor vehicle with an option to purchase, in consideration of lease payments, the setting up of a surety corresponding to the costs of the vehicle not covered by the lease payments and the provision of an unlimited security.
IFIM teki käyttäjän kanssa ajoneuvon hallinta- ja käyttöoikeutta sekä osto-oikeut ta koskevan sopimuksen, jossa määrättiin vuokran määrästä, asetettiin vakuus tavaran hinnan siitä osasta, jota vuokrat eivät kattaneet, sekä annettiin rajoittamaton takaussitoumus.
Italservice concluded a contract with the customer under which it insured the vehicle against all risks except civil liability and guaranteed — by financing the surety and providing the unlimited security — the fulfilment of the obligations, in favour of IFIM, undertaken by that customer.
Italservice teki käyttäjän kanssa sopimuksen, jonka perusteella se vakuutti tavaran muiden riskien kuin siviilioikeudellisen vastuun varalta ja jolla se rahoittaen vakuuden ja antaen rajoittamattoman takaussitoumuksen takasi käyttäjällä IFIM:ää kohtaan olevien velvollisuuksien noudattamisen.
In consideration thereof the customer paid, in advance, to Italservice an amount which reduced the total of the lease payments agreed between the customer and IFIM, reducing that total, in the majority of cases, to an amount barely above the cost of the vehicle, as well as a commission of 1% paid to a consultant.
Käyttäjä maksoi etukäteen vastikkeena Italservicelle määrän, joka pienensi sen ja IFIM:n välillä sovittujen vuokraerien kokonaismäärää, ja useimmissa tapauksissa tämä kokonaismäärä pieneni määrään, joka hädin tuskin ylitti tavaran hinnan lisättynä konsultille maksettavalla 1 prosentin suuruisella provisiolla.
The customer instructed Italservice to pay the amount financed to IFIM, on his behalf, by way of the surety provided for in the contract for use of the vehicle.
Käyttäjä valtuutti Italservicen käyttäjän lukuun maksamaan rahoitetun määrän IFIM:lle hallinta- ja käyttöoikeussopimuksessa määrättynä vakuutena.
Italservice entrusted the performance of the contract with the customer to IFIM.
Italservice antoi IFIM:n tehtäväksi sopimuksen täytäntöönpanon käyttäjän kanssa.
IFIM, as an intermediary, received additional remuneration from Italservice, and, in the event of default by the customer, an amount equivalent to that promised by Italservice to the customer, by way of refund, in the event of the customer fulfilling his obligations to make the lease payments.
IFIM sai Italserviceltä välityssopimukseen perustuvaa lisäkorvausta ja, jos käyttäjä ei noudattanut velvoitteitaan, sitä alennusta vastaavan määrän, jonka Italservice oli luvannut käyttäjälle, jos tämä noudattaisi vuokranmaksuvelvollisuuttaan.
Pursuant to Article 3 of DPR No 633/72, IFIM levied VAT on the customer’s lease payments.
IFIM laskutti DPR nro 633/72:n 3 §:n nojalla arvonlisäveron käyttäjän maksamista vuokraeristä.
By contrast, on the basis of Article 10 of DPR No 633/72, the consideration paid by the customer to Italservice and by Italservice to IFIM was invoiced without VAT.
Sitä vastoin käyttäjän Italservicelle ja viimeksi mainitun IFIM:lle maksamat vastikkeet laskutettiin DPR nro 633/72:n 10 §:n nojalla ilman arvonlisäveroa.
Following investigations carried out into Italservice the tax office held that, although the different agreements signed by the interested parties were contained in separate contracts, they together constituted a single contract concluded between three parties.
Veroviranomaiset totesivat Italservicessä tehtyjen tarkastusten jälkeen, että asianomaisten allekirjoittamat eri sitoumukset muodostivat kokonaisuutena tarkasteltuna kolmen osapuolen välillä tehdyn yhden ainoan sopimuksen, vaikka ne sisältyivätkin erillisiin sopimuksiin.
According to that office, the consideration paid by the customer for the leasing arrangement had been artificially divided to reduce the taxable amount, as the role of lessor was split between Italservice and IFIM.
Niiden mukaan käyttäjän leasingsopimuksesta maksama vastike oli keinotekoisesti jaettu osiin veron perusteen pienentämiseksi ja Italservice ja IFIM olivat jakaneet keskenään vuokranantajan tehtävät.
As a consequence, the tax office issued Italservice, on 1 September 1992, with an adjustment notice for VAT, in respect of the year 1987, in the amount of ITL 3 169 519 000, with interest and penalties of ITL 9 496 469 000.
Veroviranomaiset antoivat näin ollen 1.9.1992 Italservicelle tiedoksi 3 169 519 000 Italian liiran (ITL) suuruista, vuodelta 1987 maksettavaa arvonlisäveroa, johon oli lisätty 9 496 469 000 ITL:n suuruiset korot ja seuraamusmaksut, koskevan veronoikaisupäätöksen.
It claimed that it was not a single contract, but several linked contracts, that format having been chosen not for tax avoidance purposes, but for valid economic reasons associated with marketing (launching a new financial product with reduced premiums), with organisation (separation of the risk management tasks: insurance, securities and financing confined to Italservice; management of a fleet of vehicles entrusted to operational companies) and the guarantee (financing serving as the guarantee deposit for fulfilling the obligations of the customer).
Se väitti, ettei kyse ollut yhdestä ainoasta sopimuksesta vaan useista toisiinsa liittyvistä sopimuksista, joita ei ollut tehty veronkiertotarkoituksessa vaan markkinointiin (uuden halvemman rahoitustuotteen markkinoille saattaminen), toiminnan organisointiin (riskinhallintatehtävien jakaminen: vakuutus-, takaus- ja rahoitustoimintojen uskominen Italservicelle; ajoneuvokannan hoidon uskominen operatiivisille yhtiöille) ja vakuuksiin (rahoitus toimii vakuutena sen varmistamiseksi, että käyttäjä noudattaa velvoitteitaan) liittyvistä pätevistä taloudellisista syistä.
The tax office appealed that decision to the Commissione tributaria di secondo grado di Modena (Tax Court of Second Instance, Modena) (Italy), which dismissed its appeal.
Veroviranomaiset hakivat muutosta tähän päätökseen Commissione tributaria di secondo grado di Modenassa, joka hylkäsi muutoksenhaun.
It then appealed to the Corte d’appello di Bologna (Court of Appeal, Bologna) (Italy) which dismissed that appeal by judgment of 13 November 1998-12 January 1999.
Veroviranomaiset saattoivat asian Corte d’appello di Bolognan käsiteltäväksi, ja tuo tuomioistuin hylkäsi valituksen 13.11.1998–12.1.1999 antamallaan tuomiolla.
The tax office brought an appeal on a point of law against that judgment before the Corte suprema di cassazione (Supreme Court of Cassation).
Veroviranomaiset tekivät tuosta tuomiosta kassaatiovalituksen Corte suprema di cassazioneen.
It considers that the division of the contracts has the effect of reducing the VAT burden to a lesser amount than that resulting from an ordinary leasing contract, since tax is levied only on the granting of use of the vehicle, the cost of which is practically equivalent to the purchase price of that vehicle.
Se toteaa, että sopimusten jakamisesta osiin seuraa, että arvonlisäveron määräytymisperuste saatetaan tavanomaisille leasingsopimuksille säädettyä perustetta pienemmäksi, koska pelkkä tavaran hallinta- ja käyttöoikeuden luovutus, josta aiheutuva kustannus vastaa käytännössä tuon tavaran ostohintaa, on veronalainen.
It is therefore necessary to determine whether, for the purposes of VAT collection, with regard to the economic objective sought, the contracts must be held to constitute a unitary whole, or whether each contract remains autonomous and, accordingly, subject to its own particular tax rules.
Sen mukaan olisi siis syytä päättää, onko näitä sopimuksia arvonlisäverotuksessa pidettävä yhtenä kokonaisuutena, kun asiaa tarkastellaan niiden taloudellisen päämäärän kannalta, vai säilyttääkö kukin sopimus itsenäisyytensä ja näin sille ominaisen verojärjestelmän.
In order to answer that question, it must be determined whether the fact that a financing transaction — regarded in economic practice and in national caselaw as an essential component of a leasing contract — is regulated by a separate contract concerning the granting of the use of the goods, can constitute an abuse.
Jotta tämä kysymys voitaisiin ratkaista, pitäisi pohtia, voiko oikeuden väärinkäyttöä olla se, että rahoitusliiketointa, jota taloudellisessa käytännössä ja kansallisten tuomioistuinten oikeuskäytännössä pidetään leasingsopimuksen olennaisena ainesosana, säännellään muulla kuin tavaran hallinta- ja käyttöoikeudesta tehdyllä sopimuksella.
The referring court is of the opinion that, on that point, clarifications are necessary, inter alia, as to the scope of the conditions imposed by Halifax and Others for a finding of the existence of an abuse.
Kansallinen tuomioistuin katsoo, että muutamat selvennykset ovat tältä osin tarpeen etenkin niiden edellytysten ulottuvuuden suhteen, jotka edellä mainitussa asiassa Halifax ym. on asetettu oikeuden väärinkäytön olemassaolon toteamiselle.
It also considers that, in paragraph 86 of that judgment, the Court required — in addition to the binding condition that the transaction in question should result in the accrual of a tax advantage contrary to the objective of the relevant provisions of the Sixth Directive — that the transaction should have ‘the essential aim of … obtain[ing] a tax advantage.’
Se toteaa, että yhteisöjen tuomioistuin on tuon tuomion 86 kohdassa asettamansa vaatimuksen, jonka mukaan kyseisestä liiketoimesta on seurattava kuudennen direktiivin tämän asian kannalta merkityksellisten säännösten tavoitteen vastainen verotuksellinen etu, lisäksi vaatinut, että kyseisen liiketoimen ”keskeinen päämäärä on verotuksellisen edun saaminen”.
It observes that, in paragraph 60 and the operative part of the judgment in that case, the Court also referred to transactions ‘carried out with the sole aim of obtaining a tax advantage, without any other economic objective’.
Se toteaa, että yhteisöjen tuomioistuin on saman tuomion 60 kohdassa ja tuomiolauselmassa lisäksi viitannut liiketoimiin, joiden ”ainoana tarkoituksena on verotuksellisen edun saaminen [ja joilla ei] ole muuta liiketoimintaan liittyvää päämäärää”.
It raises the question, therefore, whether the abuse of rights bar operates where the economic reasons, other than the accrual of a tax advantage, are wholly marginal or insignificant, and not a possible alternative explanation.
Tästä syystä se pohtii, sovelletaanko oikeuden väärinkäytön käsitettä silloin, kun muut taloudelliset syyt kuin verotuksellisen edun saaminen ovat ehdottoman toissijaisia tai merkityksettömiä eivätkä tarjoa mahdollista vaihtoehtoista selitystä.
Against that background, the Corte suprema di cassazione stayed proceedings and referred the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Tässä tilanteessa Corte suprema di cassazione on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: