natgillin/translations-raw huggingface dataset:
OPINION OF MS SHARPSTON — JOINED CASES C-95/07 AND C-96/07 by 31 December of the fourth year after the year in which the tax return was submitted.’
JULKISASIAMIES SHARPSTONIN RATKAISUEHDOTUS – YHDISTETYT ASIAT C-95/07 JA C-96/07 nettämisen uhalla annettava tiedoksi veroilmoituksen antamista seuraavan neljännen vuoden joulukuun 31. päivään mennessä.”
Article 25(1) requires taxable persons to number invoices relating to goods and services purchased or imported, including those issued in accordance with Article 17(3), sequentially and to record them in the appropriate register before making the periodic payment or the annual return in which the right to deduction of the related tax is exercised.
Saman asetuksen 25 §:n 1 momentissa edellytetään, että verovelvollinen antaa hankkimiaan tai tuomiaan tavaroita tai palveluita koskeville laskuille järjestysnumeron, mukaan luettuina 17 §:n 3 momentin nojalla annetut laskut, ja kirjaa ne asianmukaiseen rekisteriin ennen määräaikaissuoritusta tai vuosi-ilmoitusta, jossa verovelvollinen käyttää oikeuttaan vähentää vastaava vero.
Main proceedings and questions referred
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Under Article 54(5):
Saman asetuksen 54 §:n 5 momentissa säädetään seuraavaa:
Ecotrade SpA (‘Ecotrade’) is an Italian company engaged in international trade in granulated blast furnace slag and other ingredients for the manufacture of cement.
Ecotrade SpA (jäljempänä Ecotrade) on granuloidun masuunikuonan ja muiden betonin valmistuksessa käytettävien ainesosien kansainvälistä kauppaa käyvä italialainen yhtiö.
In 2000 and 2001, 14it made a number of shipments of such materials by sea from Italy to other Member States, using the services of shipping companies not established in Italy.
Vuosina 2000 ja 2001 14yhtiö suoritti useita näiden aineiden kuljetuksia meritse Italiasta toisiin jäsenvaltioihin käyttäen kuljetuksissa Italiaan sijoittautumattomien merenkulkualan yhtiöiden palveluita.
Those companies invoiced Ecotrade for their services, which they described either as ‘chartering of a vessel’ or as ‘shipping’.
Nämä yhtiöt laskuttivat Ecotradea palveluistaan, joita yhtiöt kutsuivat joko aluksen rahtaukseksi tai meriliikennepalveluksi.
None of the invoices indicated any VAT, and some specifically stated that the supply of services was exempt.
Yhdessäkään laskussa ei ollut merkintää arvonlisäverosta, ja joissakin nimenomaisesti mainittiin palvelusuoritusten olevan verosta vapaita.
Ecotrade consequently took all those services to constitute chartering or hiring of seagoing vessels, exempt from VAT by
Ecotrade katsoi näin ollen kaikkien näiden palvelujen olevan vesialusten rahtausta tai vuokrausta, joka on vapautettu
14 — Case C-95/07 concerns tax year 2001, Case C-96/07 concerns 2000.
14 – Asia C-95/07 koskee verovuotta 2001, asia C-96/07 verovuotta 2000.
ECOTRADE virtue of the national provisions implementing Article 15(5) of the Sixth Directive.
ECOTRADE arvonlisäverosta kuudennen direktiivin 15 artiklan 5 kohdan täytäntöönpanevien kansallisten säännösten nojalla.
15It therefore entered them normally as purchases in its accounts, but did not include them in its VAT records or returns.
15Näin ollen yhtiö merkitsi laskut tavanomaisen käytännön mukaisesti ostoina kirjanpitoonsa mutta ei sisällyttänyt niitä arvonlisäveroa koskeviin rekistereihinsä tai veroilmoituksiin.
within the timelimit laid down by the latter provision, the tax authority claimed payment of the VAT concerned, amounting to the equivalent of approximately EUR 320 000 for the two tax years, apparently representing VAT at the standard rate of 20% on invoices to a value equivalent to approximately EUR 1 600 000.
säännöksessä säädetyssä määräajassa yhtiötä maksamaan kahden verovuoden ajalta kertyneen noin 320 000 euron suuruisen summan arvonlisäveroa, mikä ilmeisesti vastaa tavanomaista 20 prosentin suuruista arvonlisäveroa laskuissa, joiden verotettava arvo on noin 1 600 000 euroa.
16It refused, however, to allow Ecotrade to deduct the same amounts, on the ground that the timelimit for doing so, under Article 19(1) of DPR 633/72, had expired.
16Veroviranomainen kuitenkin epäsi Ecotradelta mahdollisuuden vähentää samat summat sillä perusteella, että DPR 633/72:n 19 §:n 1 momentissa säädetty sitä koskeva määräaika oli umpeutunut.
It further imposed on Ecotrade administrative fines amounting to slightly over EUR 360 000.
Lisäksi veroviranomainen määräsi Ecotraden maksettavaksi hallinnollisia seuraamusmaksuja hieman yli 360 000 euroa.
Following an inspection, the tax authority decided that the shipping services were in fact services in the intra- Community transport of goods on which, pursuant to the national provisions implementing Articles 21(1)(b) and 28b(C) of the Sixth Directive, Ecotrade was itself liable for VAT.
Suoritetun verotarkastuksen johdosta veroviranomainen päätti, että meriliikennepalvelut olivat tosiasiassa yhteisön sisäisiä tavaraliikennepalveluita, joista Ecotrade oli kuudennen direktiivin 21 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 28 b artiklan C kohdan täytäntöönpanevien kansallisten säännösten nojalla itse velvollinen maksamaan arvonlisäveroa.
With some minor reservations, Ecotrade accepts that reclassification.
Ecotrade esittää joitakin vähäisiä varaumia mutta hyväksyy viranomaisen suorittaman palveluiden uudelleenmäärittelyn.
There is no suggestion of fraud or bad faith on its part.
Yhtiön ei katsota toimineen petollisesti tai vilpillisessä mielessä.
Ecotrade has challenged that refusal and those fines before the referring court, which seeks a ruling on the following questions:
Ecotrade on riitauttanut tämän kieltäytymisen ja nämä maksut ennakkoratkaisupyynnön esittäneessä tuomioistuimessa, joka pyytää Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelta ratkaisua seuraaviin kysymyksiin:
Ecotrade should thus have declared VAT on the shipping services and entered it as input tax.
Ecotraden olisi näin ollen pitänyt ilmoittaa meriliikennepalveluista perittävä arvonlisävero ja kirjata se ostoihin sisältyvänä verona.
It would have been liable to pay that tax but would at the same time have been able to deduct it from its output tax.
Yhtiö olisi ollut velvollinen maksamaan tämän veron mutta olisi voinut vastaavasti vähentää kyseisen veron myynteihin sisältyvästä verosta.
Its overall tax liability would therefore not have been affected.
Tällä ei olisi ollut vaikutusta yhtiön kokonaisverovelkaan.
‘(1) Does a correct interpretation of Articles 17, 21(1) and 22 of Sixth Council Directive 77/388/EEC … preclude national legislation (in particular Article 19 of DPR 633/72 …) that makes the exercise of the right to deduct VAT, payable by a taxable person in the pursuit of his business activities, dependent on compliance with a (twoyear) timelimit and penalises noncompliance with annulment of that right? That question is asked with reference, in
”1) Onko – – kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 17 artiklan, 21 artiklan 1 kohdan ja 22 artiklan oikea tulkinta esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle (erityisesti – – DPR 633/72:n 19 §:lle), jossa asetetaan arvonlisäveron, joka verovelvollisen on yritystoimintansa harjoittamisen yhteydessä maksettava, vähennysoikeuden käyttämisen
In December 2004, pursuant to Articles 54(5) and 57(1) of DPR 633/72 and
Joulukuussa 2004 veroviranomainen vaati DPR 633/72:n 54 §:n 5 momentin ja 57 §:n 1 momentin nojalla ja jälkimmäisessä
16 — The figures given in the order for reference in Case C-95/07 appear to reflect the application of a VAT rate of slightly over 20%.
16 – Asiassa C-95/07 esitetyssä ennakkoratkaisupyynnössä mainitut summat vastaavat hieman yli 20 prosentin arvonlisäveroastetta.
No explanation is given, but the discrepancy does not appear relevant to the resolution of the problem.
Minkäänlaista selvitystä ei esitetä, mutta eroavuus ei vaikuta merkitykselliseltä asian ratkaisemisen kannalta.
15 — See point 13 above.
15 – Ks. edellä 13 kohta.
OPINION OF MS SHARPSTON — JOINED CASES C-95/07 AND C-96/07 all of whom, apart from the Cypriot Government, were represented at the hearing.
JULKISASIAMIES SHARPSTONIN RATKAISUEHDOTUS – YHDISTETYT ASIAT C-95/07 JA C-96/07 tusta lukuun ottamatta olivat edustettuina suullisessa käsittelyssä.
particular, to cases where the liability to VAT on the purchase of the good or service stems from the application of the reverse charge procedure, which allows the authorities a longer period (of four years under Article 57 of DPR 633/72) in which to demand payment of the duty than the period allowed to the trader for deduction of the duty, on expiry of which the trader’s right to such deduction lapses.
Asian arviointi edellytykseksi (kahden vuoden) ajallinen rajoitus säätämällä sen noudattamatta jättämisen seuraamukseksi oikeuden lakkaaminen erityisesti sellaisissa tapauksissa, joissa tavaran tai palvelun oston arvonlisäverollisuus määräytyy käännetyn verovelvollisuuden mekanismin mukaisesti, jolloin verohallinto voi vaatia veron maksamista hyödyntämällä (DPR 633/72:n 57 §:n mukaista neljän vuoden) määräaikaa, joka on pidempi kuin elinkeinonharjoittajalla on käytettävissään veron vähentämiseksi, kun vähennysoikeus on lakannut määräajan umpeuduttua?
The order for reference might be interpreted broadly as raising first and foremost the general question whether a twoyear timelimit on the exercise of the right to deduct is compatible with Community VAT law, and only secondarily whether that is so in the specific case where the reverse charge mechanism applies and the tax authority enjoys a longer period in which to recover tax not properly accounted for.
Ennakkoratkaisupyyntöä voidaan tulkita laajasti siten, että siinä kysytään ensisijaisesti yleisellä tasolla, onko vähennysoikeuden käyttämiselle asetettu kahden vuoden määräaika yhteensopiva yhteisön arvonlisäverolainsäädännön kanssa, ja ainoastaan toissijaisesti sitä, onko tämä määräaika yhteensopiva yhteisön lainsäädännön kanssa sellaisessa erityistapauksessa, jossa sovelletaan käännetyn verovelvollisuuden mekanismia ja veroviranomaisella on pidempi aika periä vero, jota ei ole asianmukaisesti kirjattu.
Written observations have been submitted by Ecotrade, the Italian and Cypriot Governments and the Commission,
Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet Ecotrade, Italian ja Kyproksen hallitukset sekä komissio, jotka kaikki Kyproksen halli-
Finally, although the referring court formally poses two questions, directed at assessing the Italian rules against different provisions of the Sixth Directive, I find it more helpful to address the two together.
Lopuksi katson, että vaikka ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin esittää muodollisesti kaksi kysymystä, joissa pyritään määrittämään Italian säännösten suhde kuudennen direktiivin eri säännöksiin, kysymyksiä on parempi käsitellä yhdessä.
The factors stressed by the national court as combining to produce that result are: (i) the ‘two-year’ timelimit 17 on the exercise of the right to deduct, (ii) the ‘four-year’ timelimit 18 on the tax authority’s right to recover and (iii) the reverse charge mechanism under which a taxable person’s liability to pay input tax is, normally, exactly counterbalanced by his right to deduct the same tax.
Mahdollisuus asettaa käytölle määräaika seurausten syntyyn vaikuttavina seuraavia tekijöitä: i) kahden vuoden määräaikaa vähennysoikeuden käyttämiselle, 17ii) neljän vuoden määräaikaa 18veroviranomaisen oikeudelle periä vero ja iii) käännetyn verovelvollisuuden mekanismia, jonka mukaan verovelvollisen velvollisuus maksaa ostoihin sisältyvä vero tasapainottuu tavallisesti täysin verovelvollisen oikeudella vähentää sama vero.
Nothing in any of the provisions cited by the national court in its questions — or indeed elsewhere in the Sixth Directive — imposes any specific timelimit on the exercise of the right to deduct or refers explicitly to the possibility, or otherwise, of imposing such a timelimit in national law.
Yhdessäkään kansallisen tuomioistuimen esittämissä kysymyksissä mainitussa säännöksessä – eikä myöskään muissa kuudennen direktiivin säännöksissä – ei säädetä erityisestä vähennysoikeuden käyttöä koskevasta määräajasta tai viitata nimenomaisesti, tai muutoinkaan, mahdollisuuteen säätää tällaisesta määräajasta kansallisessa lainsäädännössä.
However, and although the context of that mechanism is undoubtedly a key feature of this case, it is in my view at least as important to note that the result to which Ecotrade objects was triggered not by the mere combination of those three factors but by the reclassification of its input transactions from exempt to taxable.
Vaikka tämän mekanismin konteksti on ehdottomasti avainasemassa nyt esillä olevassa asiassa, olen sitä mieltä, että on vähintäänkin yhtä tärkeää todeta, että niiden seurausten, joita Ecotrade moittii, syntyyn eivät vaikuttaneet ainoastaan nämä kolme tekijää yhdessä vaan yhtiön aiemmassa vaiheessa suoritettujen liiketoimien uudelleenmäärittely verosta vapautetuista arvonlisäverovelvollisiksi.
17 — More accurately, the limit is the submission of the declaration for the second year following that in which the right to deduct arose.
17 – Tarkemmin sanottuna määräaikana on veroilmoituksen jättäminen toisena vuonna sen vuoden jälkeen, jona vähennysoikeus syntyi.
18 — In fact, the end of the fourth year following that in which the declaration was made.
18 – Tosiasiassa veroilmoituksen antamista seuraavan neljännen vuoden loppu.
Ecotrade stated at the hearing, without contradiction, that the period was regularly extended by temporary legislation to five, six or seven years.
Ecotrade totesi suullisessa käsittelyssä kenenkään sitä kiistämättä, että määräaikaa jatkettiin säännöllisesti väliaikaisella lainsäädännöllä viiteen, kuuteen tai seitsemään vuoteen.
Of those provisions, at least one may none the less be seen as implicitly authorising the imposition of a time-limit: Article 18(1)(d) refers to formalities laid down by Member States for the exercise of the right to deduct.
Mainituista säännöksistä ainakin yhdessä voidaan kuitenkin katsoa epäsuorasti sallittavan määräajan asettaminen: 18 artiklan 1 kohdan d alakohdassa mainitaan vähennysoikeuden käyttöä koskevat jäsenvaltioiden määräämät muodollisuudet.
That a timelimit may be set seems, moreover, clear from the combined provisions of Article 18(2) and (3).
Myös 18 artiklan 2 ja 3 kohdan nojalla on selvää, että määräaika voidaan asettaa.
The former indicates that the right to deduct is to be exercised in relation to amounts due for the same tax period as that in which the right arose, and the latter allows Member States to determine the conditions in which a taxable person may be authorised to deduct when
Ensin mainitussa säädetään, että maksettavia määriä koskeva vähennysoikeus on käytettävä ilmoituskaudella, jolloin vähennysoikeus on syntynyt, ja viimeksi mainitussa säädetään,
OPINION OF MS SHARPSTON — JOINED CASES C-95/07 AND C-96/07 lence and effectiveness. 20
JULKISASIAMIES SHARPSTONIN RATKAISUEHDOTUS – YHDISTETYT ASIAT C-95/07 JA C-96/07 että jäsenvaltiot voivat säätää edellytyksistä, joiden mukaisesti verovelvollinen voidaan oikeuttaa tekemään vähennys, jos hän ei ole noudattanut muun muassa edellä mainittua edellytystä.
It should thus not be less favourable than those applicable to similar domestic situations 21 or render virtu- he has not respected, inter alia, that condition. Taken together, they imply that it is open to a Member State to require that the right to deduct be exercised in respect of the tax period in question, 19 or to allow a longer period.
Tulkittuna yhdessä näistä säännöksistä ilmenee, että jäsenvaltiot voivat edellyttää, että vähennysoikeutta käytetään kyseisellä ilmoituskaudella, 19 tai sallia oikeuden käytön pidemmällä aikavälillä.
ally impossible or excessively difficult the exercise of rights conferred by Community law.
20 Näin ollen määräajat eivät saa olla epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion sisäisiä tilanteita, 21eivätkä ne saa olla sellaisia, että yhteisön oikeudessa vahvistettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa.
In the submissions to the Court in the present case, there has been no comparison with any timelimit applicable to similar domestic situations, nor has it been argued that a timelimit of two clear years renders in general — rather than in the specific circumstances — the exercise of the right to deduct virtually impossible or excessively difficult.
Nyt esillä olevassa asiassa yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyissä asiakirjoissa ei ole tehty vertailua samankaltaisissa jäsenvaltion sisäisissä tilanteissa sovellettaviin määräaikoihin eikä väitetty, että selkeän kahden vuoden määräajan vuoksi vähennysoikeutta olisi yleisesti – eikä niinkään erityistapauksissa – käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa käyttää.
I disagree, therefore, with Ecotrade’s contention that the right to deduct is so fundamental that no timelimit can ever be placed on its exercise.
En näin ollen yhdy Ecotraden väitteeseen, jonka mukaan vähennysoikeus on niin keskeinen, ettei sen käytölle voida koskaan asettaa määräaikaa.
The right is indeed fundamental but it is also important, for reasons of legal (and financial) security, that settled fiscal situations should not be liable to be called in question indefinitely.
Kyseessä on todellakin keskeinen oikeus, mutta oikeusvarmuuden (ja taloudellisen turvan) kannalta on myös tärkeää, ettei päättyneitä verotuksellisia tilanteita voida kyseenalaistaa määräämätöntä aikaa.
Possibility of reassessment by the tax authority after such a timelimit has expired
mahdollisuus uudel­tällaisen määräajan
That tax authorities should have at their disposal a period within which to verify taxable persons’ VAT declarations and,
Pidän kiistattomina väitteitä, joiden mukaan veroviranomaisilla on oltava
Suffice it to bear in mind that such a timelimit (which is in many ways comparable to that for bringing proceedings for the recovery of national charges levied in breach of Community law) should in any event comply with the principles of equiva-
Jos kuudennessa direktiivissä täten sallitaan jäsenvaltioiden edellyttävän vähennysoikeuden käyttöä ilmoituskaudella, jolloin vähennysoikeus syntyi, kyse ei voi olla Italian lainsäädännössä sallitun selkeän kahden vuoden määräajan kaltaisen pidemmän ajanjakson yleisestä liiallisesta rajoittavuudesta.
21 — It seems to me that the Commission is misguided in arguing (if I have understood it correctly) that the principle of equivalence applies as between the respective periods available to the taxable person and to the tax authority.
21 – Mielestäni komissio väittää (mikäli olen ymmärtänyt oikein) virheellisesti, että verovelvollisen ja veroviranomaisen käytettävissä oleviin ajanjaksoihin sovelletaan vastaavuusperiaatetta.
19 — Subject to the requirements effectiveness — see point 42 below.
19 – Vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteen mukaisesti – ks. jäljempänä 42 kohta.
In circumstances such as those of the present case where appropriate, reassess their liability, and that the period may be subject to some limit in the interests of legal certainty, seem unassailable propositions.
Nyt esillä olevan asian kaltaisessa tilanteessa käytettävissään tietty ajanjakso, jonka aikana viranomainen voi tarkastaa verovelvollisten arvonlisäveroilmoituksen ja tarvittaessa uudelleenarvioida heidän verovelvollisuuttaan, ja joiden mukaan tämä ajanjakso voidaan oikeusvarmuussyistä määrittää tietyn pituiseksi.
However, that is not true where verification brings to light an undeclared liability to VAT which, if it had been correctly declared, would have entailed a concomitant right to deduct but, in the absence of such liability, no right to deduct could exist.
Tämä ei kuitenkaan päde, jos tarkastuksessa tulee ilmi ilmoittamatta jätetty arvonlisäverovelvoite, josta olisi asianmukaisesti ilmoitettuna seurannut vastaava vähennysoikeus, mutta koska velvoitetta ei ole ollut, vähennysoikeuttakaan ei ole.
In such cases, the failure to exercise the right to deduct is indissociable from the failure to declare the tax liability which the authority now seeks to enforce. 23
Näissä tapauksissa vähennysoikeuden käyttämättä jättämistä ei voida erottaa sen verovelvoitteen ilmoittamatta jättämisestä, jonka viranomainen pyrkii nyt panemaan täytäntöön. 23
Where such verification reveals a liability to VAT which was not declared, clearly that liability may — and indeed should — be enforced, and the corresponding sum collected.
Jos veroviranomaisen tekemässä tarkastuksessa tulee ilmi arvonlisäverovelvoite, jota ei ollut ilmoitettu, on selvää, että velvoite voidaan – ja todella täytyisi – panna täytäntöön ja että velvoitteen mukainen vero voidaan periä.
Where deduction and liability are thus two sides of the same coin, any reassessment by the tax authority must logically take both into account.
Kun vähennysoikeus ja verovelvoite ovat tällä tavoin saman kolikon eri puolia, veroviranomaisen on loogisesti otettava molemmat huomioon kaikissa tarkastuksissa.
To enforce the liability without allowing the concomitant right to deduct would, moreover, run completely counter to the principle of neutrality which is fundamental to the whole VAT system.
Verovelvoitteen täytäntöönpano ilman vastaavaa vähennysoikeutta olisi myös täysin vastoin koko arvonlisäverojärjestelmän kannalta keskeistä neutraalisuuden periaatetta.
As the Court has repeatedly stated, the rules governing deduction are meant
Kuten yhteisöjen tuomioistuin on toistuvasti todennut, vähennysjärjestelmässä
Nor does the discovery of liability impinge on any existing right to deduct input tax which is not dependent on the liability.
Verovelvoitteen ilmenemisestä ei myöskään koidu haittaa olemassa olevalle ostoihin sisältyvän veron vähennysoikeudelle, joka ei ole yhteydessä verovelvoitteeseen.
Whether the taxable person has or has not exercised such a right within any applicable national timelimit of the kind I have outlined is a matter quite separate from the reassessment of his liability for output tax.
Se, onko verovelvollinen käyttänyt vähennysoikeuttaan mainitsemani kaltaisessa jäsenvaltion asettamassa määräajassa vai ei, on aivan eri asia kuin se, että arvioidaan uudelleen verovelvollisen myyntiin sisältyvää veroa koskevaa velvoitetta.
OPINION OF MS SHARPSTON — JOINED CASES C-95/07 AND C-96/07 questions to Articles 17, 18(1)(d), 21(1) and 22 of the Sixth Directive.
JULKISASIAMIES SHARPSTONIN RATKAISUEHDOTUS – YHDISTETYT ASIAT C-95/07 JA C-96/07 pyritään vapauttamaan elinkeinonharjoittaja kokonaan kaiken taloudellisen toimintansa yhteydessä maksetusta tai maksettavasta arvonlisäverosta.
25Of those, Art- to relieve the trader entirely of the burden of the VAT payable or paid in the course of all his economic activities.
Järjestelmä takaa näin ollen kaiken taloudellisen toiminnan verorasituksen täydellisen neutraalisuuden tämän toiminnan tarkoituksesta tai tuloksesta riippumatta edellyttäen, että kyseinen toiminta itsessään on lähtökohtaisesti arvonlisäverollista. 24 sivuutetaan.
The system ensures complete neutrality of taxation of all economic activities, whatever their purpose or results, provided that they are themselves subject in principle to VAT.
Kansallinen tuomioistuin viittaa esittämissään kysymyksissä kuudennen direktiivin 17 artiklaan, 18 artiklan 1 kohdan d alakohtaan, 21artiklan 1 kohtaan ja 22 artiklaan.
24 icles 17(6) and (7), 18(1)(d) and 22(7) and (8) have been cited, at various stages in the proceedings, as capable of providing justification for applying the Italian rules in the manner sought by the tax authority.
25 Menettelyn eri vaiheissa näistä säännöksistä 17 artiklan 6 ja 7 kohdan, 18 artiklan 1 kohdan d alakohdan ja 22 artiklan 7 ja 8 kohdan on todettu mahdollisesti oikeuttavan Italian säännösten soveltamisen tavalla, jota veroviranomainen vaatii.