natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘Operators of public telecommunications networks in a dominant position within the meaning of Paragraph 19 of the Law on restriction of competition [(Gesetz gegen Wettbewerbsbeschränkungen)] must, pursuant to the third sentence, ensure on their networks that each user has the opportunity to choose telecommunications services of all operators of public telecommunications networks which are directly interconnected, either by selecting the carrier on an individual basis by dialling a given prefix or by means of carrier preselection, provided however, in the latter case, that there is the facility on each call to override the preselected choice by dialling the prefix of another carrier.
”Sellaisten yleisten televiestintäverkkojen operaattoreiden, joilla on kilpailunrajoituslain [(Gesetz gegen Wettbewerbsbeschränkungen)] 19 §:ssä tarkoitettu määräävä markkina-asema, on kolmannen virkkeen mukaan taattava verkoissaan se, että kullakin käyttäjällä on mahdollisuus valita kaikkien yleisten televiestintäverkkojen operaattoreiden, jotka on kytketty suoraan toisiinsa, televiestintäpalveluja sekä valitsemalla operaattori yksilöllisen valintamenettelyn mukaan valitsemalla tietty numerotunnus että valitsemalla operaattori ennalta; viimeksi mainitussa tapauksessa on kuitenkin oltava mahdollisuus ohittaa vahvistettu ennaltavalinta valitsemalla jonkin toisen operaattorin numerotunnus.
The user must also be able to introduce different presettings for local and long-distance calls.
Käyttäjän on myös voitava suorittaa useita eri esiasetuksia paikallis- ja kaukopuheluille.
In the implementation of the interconnection of networks which must be carried out to meet that obligation, it must be ensured that, when decisions are taken pursuant to the third, fourth and sixth parts of this Law, there is no disincentive to effective investment in infrastructure equipment to guarantee stronger competition in the long term and it must also be ensured that the existing network is used effectively through interconnection at the lowest level.
Verkkojen yhteenliittämisen toteuttamisessa, joka on suoritettava tämän velvollisuuden noudattamiseksi, on varmistettava, että kun tämän lain kolmatta, neljättä ja kuudetta osaa koskevia päätöksiä tehdään, ei poisteta houkutinta tehokkaisiin investointeihin sellaiseen infrastruktuuriin, joka takaa kovemman kilpailun pitkällä aikavälillä, ja on varmistettava myös se, että olemassa olevaa verkkoa käytetään tehokkaasti lähikytkentöjen kautta.
In doing so, it is necessary in particular to ensure that the network operator [carrier] chosen by the user bears a reasonable share of the costs of the local loop provided to the user.
Kun näin tehdään, on erityisesti varmistettava se, että käyttäjän valitsema verkko-operaattori osallistuu asianmukaisesti käyttäjälle tarjotun yhteysmahdollisuuden kustannuksiin.
The regulatory authority may suspend, in whole or in part, the obligation laid down in the first sentence, for as long as and to the extent that this is technically justified.
Sääntelyviranomainen voi kokonaan tai osittain olla soveltamatta ensimmäisessä virkkeessä säädettyä velvollisuutta, niin kauan ja siltä osin kuin se on teknisesti perusteltua.
As regards the operators of mobile telephone networks, the obligation to facilitate carrier selection or preselection shall be suspended.
Velvollisuus sallia operaattorin valinta tai ennaltavalinta ei toistaiseksi koske matkapuhelinverkkojen operaattoreita.
That obligation will be reconsidered on transposition of the requirements of Article 19(2) of Directive 2002/22/EC of the European Parliament and of the Council of 7 March 2002 on universal service and users’ rights relating to electronic communications networks and ser -vices [Universal Service Directive] (OJ 2002 L 108, p. 51).’
Kyseistä velvollisuutta tarkastellaan uudelleen yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen alalla [(yleispalveludirektiivi)] 7.3.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/22/EY (EYVL L 108, s.
It is clear from the orders for reference that, by decision of 29 April 2003, upon application by Deutsche Telekom, the regulatory authority approved, as from 1 July 2003 until 30 November 2003, a connection charge of EUR 0.004 per minute in respect of call charges for the Telekom-B2 (local) facility.
Ennakkoratkaisupyynnöistä ilmenee, että Deutsche Telekomin pyynnöstä sääntelyviranomainen on 29.4.2003 tekemällään päätöksellä hyväksynyt 1.7.2003 lukien 30.11.2003 saakka 0,004 euron minuuttikohtaisen liittymäkustannusmaksun sen välityshinnan lisäksi, jonka Deutsche Telekom perii Telekom-B2 (paikallinen) -palve-lusta.
That approval extended to all the interconnections agreed or ordered up to 7 May 2003.
Mainittu lupa koski kaikkia yhteenliittämisiä, joista oli sovittu tai määrätty ennen 7.5.2003.
The ground for that decision, taken on the basis of the fourth sentence of Paragraph 43(6) of the TKG 1996, was the fact that the costs of the local loop would not have been covered by revenue derived from provision of the loop, with the result that there would have been a deficit.
Päätös tehtiin vuoden 1996 TKG:n 43 §:n 6 momentin neljännen virkkeen nojalla, ja sitä perusteltiin sillä, että tilaajaliittymän tarjoamisesta saadut tulot eivät kattaneet tilaajaliittymästä aiheutuneita kuluja, joten niistä syntyi alijäämää.
The regulatory authority, by decision of 23 September 2003, revoked the decision of 29 April 2003, on the ground that Deutsche Telekom no longer had any connection cost deficit, since an increase in the price paid by the end-user for provision of the local loop had been approved in the interim.
Sääntelyviranomainen kumosi 29.4.2003 tehdyn päätöksen 23.9.2003 tekemällään päätöksellä sillä perusteella, että Deutsche Telekomille ei enää syntynyt alijäämää liittymistä, koska loppukäyttäjän tilaajaliittymän tarjoamisesta maksaman hinnan korotus oli tällä välin hyväksytty.
Arcor, TELE2 and 01051 Telekom each brought an action against the decision of 29 April 2003 before the Verwaltungsgericht Köln (Administrative Court, Cologne).
Arcor, TELE2 ja 01051 Telekom nostivat kukin kanteen 29.4.2003 tehdystä päätöksestä Verwaltungsgericht Kölnissä (Kölnin hallinto-oikeus).
By judgments of 3 November 2005, that court annulled that decision.
Verwaltungsgericht Köln kumosi mainitun päätöksen 3.11.2005 antamillaan tuomioilla.
Appeals on a point of law (‘Revision’) against those judgments were brought before the Bundesverwaltungsgericht (Federal Administrative Court) by all the parties to the main proceedings in Case C-152/07 and by the defendants and interveners in the main proceedings in Cases C-153/07 and C-154/07.
Kyseisistä tuomioista tekivät Bundesverwaltungsgerichtiin (liittovaltiotason hallintotuomioistuin) Revision-valituksen asiassa C-152/07 kaikki pääasian asianosaiset ja muut osapuolet ja asioissa C-153/07 ja C-154/07 vastaaja ja väliintulija.
In those circumstances, the Bundesverwaltungsgericht, in the three cases in the main proceedings, decided to stay proceedings and to refer to the Court the following questions for a preliminary ruling:
Bundesverwaltungsgericht päätti tässä tilanteessa lykätä kyseisten kolmen pääasian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
‘(1) Are Directive 90/388 … and Directive 97/33 … to be interpreted as precluding the national regulatory authority from requiring, in 2003, the operator of a network interconnected with a public telecommunications subscriber network to pay a contribution to the market-dominant operator of the subscriber network in order to compensate that operator for the deficit incurred as a result of providing the local loop?
”1) Onko – – direktiiviä 90/388 – – ja – – direktiiviä 97/33 – – tulkittava niin, että jäsenvaltion sääntelyviranomainen ei voinut vuonna 2003 velvoittaa yleisen televiestintäverkon kanssa yhteenliitetyn liityntäverkon operaattoria maksamaan määräävässä markkinaasemassa olevalle yleisen televiestintäverkon teleoperaattorille korvausta tilaajaliittymän tarjoamisesta syntyvän alijäämän tasapainottamiseksi?
(2) If the answer to the first question is in the affirmative, is the incompatibility with Community law of such a requirement, which is a provision of domestic law, to be taken into account by the national court in proceedings concerning the approval of a contribution by the interconnected network operator?’
2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko kansallisen tuomioistuimen otettava huomioon menettelyssä, joka koskee liityntäverkko-operaat-torin kustannusvastuun hyväksymistä, että tällainen velvoite, joka on jäsenvaltion lainsäädännön mukainen, on yhteisön oikeuden vastainen?”
By order of 1 June 2007, the President of the Court ordered the joinder of Cases C-152/07 to C-154/07 for the purposes of the written and oral procedure and the judgment.
Yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 1.6.2007 antaman määräyksen mukaan asioissa C-152/07–C-154/07 pidetään yhteinen kirjallinen ja suullinen käsittely sekä annetaan yhteinen tuomio.
By its first question, the referring court essentially asks whether Directives 90/388 and 97/33 preclude a national regulatory authority from being able to require an operator
Ensimmäisellä kysymyksellään kansallinen tuomioistuin haluaa selvittää lähinnä, ovatko direktiivit 90/388 ja 97/33 esteenä sille, että kansallinen sääntelyviranomainen
ARCOR AND OTHERS of a network interconnected with a public network to pay to the market-dominant subscriber network operator a charge intended to compensate the latter operator for the deficit incurred as a result of providing the local loop.
velvoittaa yleisen verkon kanssa yhteenliitetyn verkon operaattorin maksamaan määräävässä markkinaasemassa olevalle yleisen verkon operaattorille korvausta tilaajaliittymän tarjoamisesta syntyvän alijäämän tasapainottamiseksi.
It is undisputed that the connection charge at issue in the main proceedings, imposed pursuant to the fourth sentence of Paragraph 43(6) of the TKG 1996, is separate from and paid in addition to the interconnection charge, which is based on another provision of the TKG 1996, namely Paragraph 39.
On selvää, että pääasiassa kyseessä oleva liittymäkustannusmaksu, joka on otettu käyttöön vuoden 1996 TKG:n 43 §:n 6 momentin neljännen virkkeen nojalla, on yhteenliittämismaksusta, joka perustuu erääseen toiseen vuoden 1996 TKG:n säännökseen eli sen 39 §:ään, erillinen ja maksetaan sen lisäksi.
The principle of that connection charge was introduced when Directive 98/61 was transposed into German law.
Mainittua liittymäkustannusmaksua koskeva periaate on lisätty silloin, kun direktiivi 98/61 on pantu täytäntöön Saksan oikeudessa.
The amount of the connection charge is calculated by reference to the deficit incurred by Deutsche Telekom as a result of the fact that revenue generated by provision of the local loop does not cover the costs associated with the effective provision of that loop.
Mainitun liittymäkustannusmaksun määrä lasketaan sen alijäämän mukaan, joka Deutsche Telekomille aiheutuu siitä, että tilaajaliittymän tarjoamisesta saatavat tulot eivät kata kyseisten liittymien tehokkaasta tarjoamisesta aiheutuvia kustannuksia.
According to the referring court, the obligation to contribute to the costs of the local loop falls on the interconnected network operator (carrier) chosen by the subscriber by direct selection or by preselection.
Kansallisen tuomioistuimen mukaan tilaajan suoraan tai ennaltavalinnalla valitsemalla yhteenliitetyn verkon operaattorilla on velvollisuus osallistua liittymäkustannuksiin.
That obligation can be seen however as compensation for the deficit arising from the costs of provision of the local loop on the part of Deutsche Telekom, the market-dominant subscriber network operator, and not as consideration for a service provided by Deutsche Telekom to the interconnected network operator.
Mainittu velvollisuus näyttäytyy kuitenkin sen alijäämän korvaamisena, joka Deutsche Telekomille, joka on määräävässä markkinaasemassa oleva yleisen verkon operaattori, liittymäkustannuksista aiheutuu, eikä vastikkeena palvelusta, jonka viimeksi mainittu operaattori tarjoaa yhteenliitetyn verkon operaattorille.
The purpose therefore of the connection charge at issue in the main proceedings is to provide additional remuneration in the form of a contribution to the costs of providing the local loop which are not covered by ‘customer’ charges.
Pääasiassa kyseessä olevan liittymäkustannusmaksun tarkoituksena on siis olla tilaajaliittymäkustannuksiin, joita asiakasmaksut eivät kata, osallistumiseen liittyvä lisäsuoritus.
The charge is payable solely by the operators of networks which have concluded an interconnection agreement with Deutsche Telekom concerning carrier direct selection or pre-selection services on the local networks.
Vain sellaiset yhteenliitetyn verkon operaattorit joutuvat maksamaan sitä, jotka ovat tehneet Deutsche Telekomin kanssa yhteenliittämistä koskevan sopimuksen, joka koskee paikallisverkon operaattorin suora- tai ennaltavalintapalveluja.
It is clear from Article 12(7) of Directive 97/33 that national regulatory authorities are to ensure that pricing for interconnection related to the provision of voice telephony services, which allow the subscriber to choose those services by means of preselection, with a facility to override any preselected choice on a call-by-call basis
Direktiivin 97/33 12 artiklan 7 kohdan sanamuodosta ilmenee, että kansalliset sääntelyviranomaiset varmistavat, että sellaisten puheensiirtopalveluiden, jotka antavat tilaajalle mahdollisuuden valita tällaisia palveluja ennaltavalinnalla ja ohittamalla puhelukohtaisesti ennaltavalinnat lyhyen numerotunnuksen avulla, tarjoamiseen
It is however clear that the connection charge at issue in the main proceedings, which is dependent on the existence of an interconnection agreement in respect of carrier preselection services, is paid by the interconnected network operators and that it comes at a time of increased liberalisation of the telecommunications market.
On kuitenkin todettava, että pääasiassa kyseessä olevan liittymäkustannusmaksun, jonka edellytyksenä on yhteenliittämissopimuksen olemassaolo operaattorin ennaltavalintapalvelujen osalta, maksavat yhteenliitettyjen verkkojen operaattorit ja se liittyy televiestintämarkkinoiden lisääntyneeseen vapauttamiseen.
It follows that the charge is within the scope of Article 12(7) of Directive 97/33 and must therefore be subject to the same pricing conditions as the interconnection charge stricto sensu, namely with due regard to the principle of the cost orientation of tariffs.
Tästä seuraa, että mainittu maksu kuuluu direktiivin 97/33 12 artiklan 7 kohdan soveltamisalaan ja että siihen on näin ollen katsottava sovellettavan samoja vahvistamisedellytyksiä kuin varsinaiseen yhteenliittämismaksuun eli hintojen kustannuksiin suhteuttamisen periaatteen noudattamista.
That principle, laid down in Article 7(2) of Directive 97/33, requires that charges be derived from actual costs.
Tämä periaate, joka on asetettu direktiivin 97/33 7 artiklan 2 kohdassa, velvoittaa määrittämään maksun todellisten kustannusten perusteella.
Consequently, it is clear that Article 12(7) of Directive 97/33 does not allow a national regulatory authority to approve a connection charge the rate of which is not cost-oriented, when it has the same characteristics as an interconnection charge and is levied as a supplement to such a charge.
Näin ollen on todettava, että direktiivin 97/33 12 artiklan 7 kohdassa ei anneta kansalliselle sääntelyviranomaiselle oikeutta hyväksyä sellaista liittymäkustannusmaksua, jonka tariffia ei ole vahvistettu kustannusten perusteella, silloin kun sillä on samat ominaispiirteet kuin yhteenliittämismaksulla ja sitä peritään yhteenliittämismaksun lisäksi.
Moreover, it is also undisputed that Deutsche Telekom’s tariff rebalancing, intended to adapt its rates to actual costs and to bring to an end the form of cross-subsidisa-tion from subscriber line rental fees, as reported by the referring court, consisting in the use of a proportion of the fees paid by end-users for connection services as compensation for the deficit relating to the costs of local loop provision, was initiated in 1996, but was not completed in 2002.
Lisäksi on myös selvää, että Deutsche Telekomin tariffien tasapainottaminen, jonka tarkoituksena on sopeuttaa Deutsche Telekomin hinnat todellisiin kustannuksiin ja lopettaa tilaajaliittymien vuokrauksesta maksettavien korvausten ristiinsubventointitapa, jota kansallinen tuomioistuin on kuvannut ja joka merkitsee sitä, että osa loppukuluttajien liittymäpalveluista maksamista korvauksista käytetään liittymästä aiheutuviin kustannuksiin liittyvän alijäämän korvaamiseen, on aloitettu vuonna 1996, mutta sitä ei ole vuonna 2002 vielä saatu valmiiksi.
It is moreover equally uncontested that universal service obligations have not been defined in Germany and have therefore not been imposed on Deutsche Telekom, since the needs to be met by such obligations have been met through normal market forces.
On myös riidatonta, että yleispalvelun velvoitteita ei Saksassa ole määritelty ja että niitä ei siis ole asetettu Deutsche Telekomin vastattavaksi, koska tavanomaiset markkinoiden toimenpiteet ovat täyttäneet tarpeet, jotka yleispalvelun velvoitteiden pitäisi täyttää.
None the less, to ensure that those needs continue to be met through the forces of the free market, it is necessary to ensure that the rules of competition are maintained and safeguarded.
Jotta vapaat markkinat kuitenkin voivat edelleen täyttää kyseiset tarpeet, on varmistuttava siitä, että kilpailun edellytykset ovat edelleen olemassa ja että ne taataan.
It is evident, first, that the existence of a connection charge such as that at issue in the main proceedings makes it possible in fact for the deficit of the market-domi-nant subscriber network operator to be funded by the subscribers of the other operators of interconnected networks and, secondly, that such funding, which is separate from any funding of universal service obligations, is contrary to the principle of free competition.
On kuitenkin todettava yhtäältä, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen liittymäkustannusmaksun olemassaolo mahdollistaa tosiasiassa sen, että yhteenliitettyjen verkkojen muiden operaattoreiden tilaajat rahoittavat määräävässä markkinaasemassa olevan yleisen verkon operaattorin alijäämän, ja toisaalta, että mainitunlainen rahoittaminen, joka ei tapahdu yleispalvelun velvoitteiden rahoittamisen puitteissa, on vapaan kilpailun periaatteen vastaista.
Contrary to what is contended by Deutsche Telekom, it is not obvious that the charge serves to prevent distortions of competition between operators which have invested in a telecommunications network and other operators which are new entrants to the local market.
Toisin kuin Deutsche Telekom väittää, tältä osin ei vaikuta siltä, että mainitunlaisen maksun tarkoituksena olisi estää sellaisten operaattoreiden, jotka ovat investoineet televiestintäverkkoon, ja muiden operaattoreiden, jotka ovat uusia paikallisilla markkinoilla, välisen kilpailun vääristymistä.
It is not disputed that the effect of the connection charge at issue in the main proceedings is only to protect the market-dominant subscriber network operator by enabling it to maintain a cost for the calls of its own subscribers which is below the actual cost and, accordingly, to fund its own deficit.
Ei nimittäin ole kiistetty sitä, että pääasiassa kyseessä olevan liittymäkustannusmaksun tarkoituksena on vain suojata määräävässä markkinaasemassa olevaa yleisen verkon operaattoria mahdollistamalla se, että kyseinen operaattori voi säilyttää omien tilaajiensa yhteyksien kustannuksen todellisia kustannuksia pienempänä ja näin rahoittaa omaa alijäämäänsä.
Moreover, although Article 4c of Directive 90/388 does not lay down a period within which the obligation to rebalance tariffs must be fulfilled, the fact remains that several elements of Directive 96/19 indicate that the rebalancing was to be carried out at a sustained rate in order to facilitate the opening of the telecommunications market to competition.
On sitä paitsi todettava, että vaikka direktiivin 90/388 4 c artiklassa ei säädetä tariffien tasapainottamista koskevan velvoitteen täyttämiselle määräaikaa, useat seikat direktiivissä 96/19 osoittavat kuitenkin, että tariffien tasapainottaminen on toteutettava säännöllisessä rytmissä, jotta edesautetaan telemarkkinoiden avaamista kilpailulle.
Indeed, it is clear from recital 5 in the preamble to Directive 96/19 in conjunction with recital 20 therein, and from Article 4c of Directive 90/388, that the Member States were bound to bring an end to restrictions on rebalancing as soon as
Direktiivin 96/19 johdantoosan 5 ja 20 perustelukappaleen yhdessä lukemisesta sekä direktiivin 90/388 4 c artiklasta seuraa, että jäsenvaltioiden piti poistaa tariffien tasapainottamisen esteet niin pian kuin mahdollista direktiivin 96/19
Failing completion of that rebalancing before 1 January 1998, the Member States were bound to send a report to the Commission on their plans for the phasing-out of the remaining tariff imbalances, that report to contain a detailed timetable for implementation of those plans.
Jos tasapainottamista ei ollut saatu valmiiksi ennen 1.1.1998, jäsenvaltioiden piti antaa komissiolle kertomus suunnitelmista, joiden tarkoituksena oli jäljellä olevan tariffien epätasapainon asteittainen poistaminen, ja kertomuksen piti sisältää yksityiskohtainen aikataulu kyseisten suunnitelmien toteuttamisesta.
That phase was to be completed before 1 January 2000.
Mainitun vaiheen piti olla valmis ennen 1.1.2000.
However, it is clear that Paragraph 43(6) of the TKG 1996, in the version taking effect on 1 December 2002, comes after 1 January 2000, the final date for completion of that tariff rebalancing, while the Federal Republic of Germany has not submitted any rebalancing plan to the Commission.
On kuitenkin todettava, että vuoden 1996 TKG:n 43 §:n 6 momentti, sellaisena kuin se on tullut voimaan 1.12.2002, on 1.1.2000 jälkeiseltä ajalta ja että 1.1.2000 oli viimeinen mahdollinen ajankohta mainitulle tariffien tasapainottamiselle, koska Saksan liittotasavalta ei ole esittänyt komissiolle tasapainottamista koskevaa suunnitelmaa.
In any event, a provision such as that in the fourth sentence of Paragraph 43(6) does not encourage the subscriber network operator in receipt of the connection charge to take steps to eliminate the deficit incurred by adjusting its rates.
Missään tapauksessa mainitun 43 §:n 6 momentin neljännessä virkkeessä olevan kaltainen säännös ei kannusta yleisen verkon operaattoria, joka saa liittymäkustannusmaksut, poistamaan alijäämäänsä korjaamalla tariffejaan.
It follows that Directive 90/388 does not allow a national regulatory authority to approve the levy, by the market-dominant subscriber network operator, of a connection charge which is additional to the interconnection charge for the year 2003.
Tästä seuraa, että direktiivissä 90/388 ei anneta kansalliselle sääntelyviranomaiselle mahdollisuutta hyväksyä sitä, että yleisen verkon operaattori, jolla on määräävä markkina-asema, perii vuodelta 2003 yhteenliittämismaksun lisäksi liittymäkustannusmaksua.