natgillin/translations-raw huggingface dataset:
For instance, if all other factors remain stable, a decline in aggregate supply (i.e. a shift of AS to the left) will be accompanied by a shortterm fall in real output and an increase in prices, whereas an increase in demand (i.e. a shift of AD to the right) will manifest itself in higher shortterm real activity and higher prices.
Jos kaikki muut tekijät säilyvät ennallaan, kokonaistarjonnan supistuminen (eli AS-käyrän siirtyminen vasemmalle) johtaa lyhyellä aikavälillä tuotannon määrän laskuun ja hintojen nousuun. Kysynnän kasvu (eli AD-käyrän siirtyminen oikealle) johtaa lyhyellä aikavälillä reaalitalouden kasvuun ja korkeampiin hintoihin.
Inflation was defined as a general, or broadly-based, increase in the prices of goods and services.
Inflaatioon määritelty tavaroiden ja palvelujen yleiseksi ja laaja-alaiseksi hinnannousuksi.
Therefore, a process of inflation can only be brought about by a continuing increase in aggregate demand over time.This, in turn, is only possible if monetary policy accommodates such a development by keeping interest rates low and money growth high.
Inflaatioprosessi voi siis käynnistyä ainoastaan kokonaiskysynnän kasvaessa yhtäjaksoisesti pitkän aikaa. Tämä puolestaan on mahdollista ainoastaan silloin, kun rahapolitiikka sallii tällaisen kehityksen pitämällä korot alhaisina ja rahan määrän kasvun voimakkaana.
The long-run model illustrates that the behaviour of aggregate demand is crucial in determining the general price level that an economy experiences in the long run.
Pitkän aikavälin mallista käy ilmi, että kokonaiskysynnän vaihtelut ovat pitkällä aikavälillä tärkeä yleistä hintatasoa määräävä tekijä.
If the aggregate supply curve is vertical, changes in aggregate demand will affect prices but not output.
Jos kokonaistarjontakäyrä on pystysuora, kokonaiskysynnässä tapahtuvat muutokset vaikuttavat hintoihin mutta eivät tuotantoon.
If, for instance, money supply were to increase, the aggregate demand curve would shift to the right and the economy would thus, in the long run, shift to a new equilibrium where real production has remained the same but prices have risen.
Jos esimerkiksi rahan tarjonta kasvaa, kokonaiskysyntäkäyrä siirtyy oikealle ja niin taloudessa siirrytään pitkällä aikavälillä uuteen tasapainotilaan, jossa tuotannon määrä on ennallaan mutta hinnat ovat nousseet.
11 Economists often express a decline in money demand in terms of an increase in the velocity of money.
11 Taloustieteilijät ilmaisevat rahan kysynnän supistumisen rahan kiertonopeuden kasvuna.
The latter variable can be defined as the speed with which money is transferred between different money holders and thus determines how much money is required for a particular level of transaction.
Rahan kiertonopeus voidaan määritellä vauhdiksi, jolla raha siirtyy rahaa hallussa pitävien eri toimijoiden välillä.
In fact these two phenomena must be regarded as two different sides of the same coin. If people want to hold less money, the
Se siis määrittää, kuinka paljon rahaa tarvitaan johonkin tiettyyn määrään liiketoimia.
11) Economists often express a decline in money demand in terms of an increase in the velocity of money.
Itse asiassa näitä kahta ilmiötä on tarkasteltava saman kolikon eri puolina.
If people want to issue in later sections.
Tähän aiheeseen palataan myöhemmin.
FACTORS DRIVING PRICE DEVELOPMENTS OVER SHORTER-TERM HORIZONS
HINTAKEHITYKSEEN LYHYELLÄ AIKA-VÄLILLÄ VAIKUTTAVAT TEKIJÄT
Price increases that arise because of an increase in aggregate demand may result from any individual factor that increases aggregate demand, but the most significant of these factors, besides monetary policy (increases in the money supply), are increases in government purchases, depreciation of the exchange rate and increased demand pressures for domestic goods from the rest of the world (exports).
Kokonaiskysynnän kasvusta johtuvien hinnannousujen taustalla voi olla mikä tahansa kokonaiskysyntää lisäävä yksittäinen tekijä, mutta merkittävimpiä tällaisia tekijöitä ovat rahapolitiikan (rahan tarjonnan kasvun) ohella valtion hankintojen lisääntyminen, valuuttakurssin heikkeneminen ja kotimaisten tuotteiden kysyntäpaineiden kasvu muualla maailmassa (vienti).
Changes in aggregate demand can also be caused by increased confidence.
Myös luottamuksen koheneminen saattaa aiheuttaa muutoksia kokonaiskysynnässä.
It is likely, for example, that firms will invest more if higher profits can be expected in the future.
Esimerkiksi yritykset investoivat todennäköisesti enemmän, jos ne voivat tulevaisuudessa odottaa suurempia voittoja.
Changes in aggregate demand will normally increase the price level and, temporarily, aggregate production (see Box 4.2).
Kokonaiskysynnän muutokset nostavat tavallisesti hintatasoa ja tilapäisesti myös kokonaistuotantoa (ks. kehikko 4.2).
What precisely are the factors leading to a reduction in aggregate supply and thus to higher prices in the short run?
Mitkä sitten ovat tarkalleen ne tekijät, jotka johtavat kokonaistarjonnan supistumiseen ja siten hintojen nousuun lyhyellä aikavälillä?
The main sources of falling aggregate supply are decreases in productivity, increases in production costs (for instance, increases in real wages and in the prices of raw materials, notably oil), and higher corporate taxes imposed by governments.
Kokonaistarjontaa supistavat lähinnä tuottavuuden aleneminen, tuotantokustannusten nousu (esim. reaalipalkkojen nousu tai raaka-ainehintojen, erityisesti öljyn hinnan, nousu) sekä hallitusten tekemät korotukset yritysveroihin.
If all other factors remain the same, the higher the cost of production, the smaller the amount produced at the same price.
Mitä korkeammat tuotantokustannukset ovat (kun kaikki muut tekijät pysyvät ennallaan), sitä pienempi määrä pystytään tuottamaan samaan hintaan.
In the following, we will investigate some factors driving shortterm price developments.As explained in more detail in Box 4.2, inflation (i.e. a sustained increase in the price level) could be caused in either one or two ways.
Seuraavaksi tarkastellaan joitakin lyhyen aikavälin hintakehitykseen vaikuttavia tekijöitä. Kuten kehikossa 4.2 kerrottiin, inflaatio (eli hintatason yhtäjaksoinen nousu) saattaa aiheutua joko yhdellä tai molemmilla esitetyistä tavoista.
Prices in general will rise if, on average, either aggregate demand increases or supply decreases.
Hinnat yleensä nousevat, jos joko kokonaiskysyntä lisääntyy tai kokonaistarjonta supistuu.
To put it differently, inflationary pressures can result if there are changes (economists often speak of “shocks” if there are unexpected changes in economic developments) which lead consumers to increase their expenditure or firms to reduce their production.The first instance, where demand increases, resulting in inflation, is often described as “demand-pull inflation” in the economic literature.
Toisin sanoen muutokset, jotka saavat kuluttajat lisäämään kulutustaan tai yritykset vähentämään tuotantoaan (taloustieteilijät puhuvat usein sokeista, kun on kyse talouskehityksen odottamattomista muutoksista), voivat aiheuttaa inflaatiopaineita.
The second instance, where costs increase and supply therefore decreases, thus also resulting in inflation, is often labelled as “cost-push inflation”.
Ensimmäistä tapausta, jossa kysynnän kasvu aiheuttaa inflaatiota, kutsutaan taloustieteellisessä kirjallisuudessa usein kysyntäinflaatioksi.Toista tapausta, jossa kustannusten lisääntyminen supistaa tarjontaa ja aiheuttaa siten inflaatiota, kutsutaan usein kustannusinflaatioksi.
The opposite happens, i.e. deflationary pressures emerge, if aggregate demand falls or aggregate supply increases.
Kokonaiskysynnän supistuessa tai kokonaistarjonnan kasvaessa päädytään vastakkaiseen ilmiöön eli syntyy deflaatiopaineita.
In general, monetary policy often has to respond to such developments in order to ensure price stability.
Rahapolitiikan on usein reagoitava tällaisissa tilanteissa hintavakauden ylläpitämiseksi.
In cases of inflationary pressure, the central bank would normally increase (real) interest rates to prevent that pressure from translating into more persistent deviations from price stability.
Inflaatiopaineiden ilmetessä keskuspankki yleensä nostaa (reaali)korkoja, jotta paineet eivät aiheuttaisi pysyvämpää poikkeamaa hintavakauden tavoitteesta.
For a given price level, if wages or the costs of raw materials, such as oil, rise, firms are forced to reduce the number of people they employ and to cut production.
Jos palkat tai raakaaineiden (esim. öljy) hinnat nousevat, yritysten on pakko vähentää työntekijämääräänsä ja supistaa tuotantoaan voidakseen pitää tuotteensa tietyn hintaisina.
As this is the result of supply-side effects, the resulting inflation is often referred to as “cost-push inflation”.
Koska tämä on seurausta tarjontapuolen vaikutuksista, siitä aiheutuvaa inflaatiota kutsutaan usein kustannusinflaatioksi.
Increases in the external demand for export products could have an impact on current consumption and investment.
Vientikysynnän voimistumisella saattaa olla vaikutusta nykyiseen kulutukseen ja nykyisiin investointeihin.
Various circumstances could cause the price of inputs to rise, for instance, if the supply of raw materials such as oil falls short of expectations, or if the worldwide demand for raw materials rises.
Tuotantopanosten hinta saattaa nousta monissa eri tilanteissa, esimerkiksi silloin, kun raakaaineiden kuten öljyn tarjonta jää odotetusta tai kun raakaaineiden maailmanlaajuinen kysyntä kasvaa.
Increases in real wages (which are not matched by increased productivity) will also lead to a decline in aggregate supply and lower employment.
Reaalipalkkojen nousu (silloin kun tuottavuus ei vastaavasti kasva) johtaa myös kokonaistarjonnan supistumiseen ja työllisyyden heikkenemiseen.
Such wage increases may result from a decline in the labour supply, which in turn may have been caused by a government regulation which has the effect of reducing the incentives to work (e.g. higher taxes on labour income).
Reaalipalkkojen nousun taustalla voi olla työvoiman tarjonnan supistuminen, ja sen on puolestaan voinut aiheuttaa valtion sääntely, jonka vuoksi kannustimet työn tekemiseen vähenevät (esim. työtulojen verotuksen kiristäminen).
An increase in the power of trade unions can also result in higher real wages.
Myös ammattiliittojen vallan lisääntyminen voi johtaa reaalipalkkojen nousuun.
Firms’ costs increase if wage settlements are based on these expectations and these costs could be passed on to customers in the form of higher prices.
Jos palkkasopimukset perustuvat tällaisiin odotuksiin, yritysten kustannukset lisääntyvät ja ne saatetaan siirtää asiakkaiden maksettaviksi korkeampina hintoina.
A similar case can be made for price-setting on the part of firms.
Samoin saattaa tapahtua yritysten asettaessa hintojaan.
As many individual prices remain fixed for a particular period (for one month or one year, for example; see Box 4.1), firms which had planned to publish a new price list may increase their individual prices with immediate effect if they anticipate increases in the general price level or in wages in the future.
Koska monia hintoja nostetaan vain tietyin väliajoin (esim. kuukauden tai vuoden välein, ks. kehikko 4.1), uuden hinnaston julkaisemista suunnittelevat yritykset saattavat korottaa hintojaan välittömästi, jos ne odottavat yleisen hintatason tai palkkojen nousevan tulevaisuudessa.
So if people expect inflation in the future, their behaviour can already cause arise in inflation today.
Kun ihmiset odottavat hintojen nousevan tulevaisuudessa, he saattavat omilla toimillaan nopeuttaa inflaatiota välittömästi.
This is another reason why it is very important for monetary policy to be credible in its objective of maintaining price stability – in order to stabilise longerterm inflation expectations at low levels, in line with price stability.
Tästäkin syystä rahapolitiikan on oltava uskottavaa hintavakauden ylläpitämistavoitteessaan – vakiinnuttaakseen pitemmän aikavälin inflaatioodotukset hintavakauden mukaisiksi.
If the factors described above work in the other direction, we will see an increase in aggregate supply.
Jos edellä esitetyt tekijät muuttuvat toiseen suuntaan, kokonaistarjonta kasvaa.
For example, an increase in productivity (e.g. based on new technologies) would, all things being equal, lead to lower prices and higher employment in the short run as it becomes more profitable to hire labour at given wages.
Esimerkiksi uuteen tekniikkaan perustuva tuottavuuden kasvu (muiden tekijöiden pysyessä ennallaan) alentaa hintoja ja lisää työllisyyttä lyhyellä aikavälillä, sillä tällöin on kannattavampaa palkata työntekijöitä tietyllä palkkatasolla.
However, if real wages were to increase in line with productivity, employment would remain unchanged.
Jos reaalipalkat kuitenkin nousevat tuottavuuden kasvun myötä, työllisyystilanne pysyy ennallaan.
Taken together, a variety of factors and shocks can influence the price level in the short run.
Lyhyellä aikavälillä hintatasoon voivat vaikuttaa hyvin monenlaiset tekijät ja sokit.
Among them are developments in aggregate demand and its various components, including developments in fiscal policy.
Niitä ovat muun muassa kokonaiskysynnän ja sen eri osatekijöiden kuten finanssipolitiikan kehitys.
Further changes could relate to changes in input prices, in costs and productivity, in developments in the exchange rate, and in the global economy.
Muutoksia voivat aiheuttaa myös tuotantopanosten hintojen, kustannusten ja tuottavuuden sekä valuuttakurssikehityksen ja maailmantalouden muutokset.
All these factors could affect real activity and prices over shorter-term horizons.
Kaikki nämä tekijät saattavat vaikuttaa reaalitalouteen ja hintoihin lyhyellä aikavälillä.
But what about longerterm horizons?
Mutta vaikuttavatko ne myös pitemmällä aikavälillä?
Expected inflation matters for current wage settlements, as future price rises will reduce the quantity of goods and services that a given nominal wage can buy.
Taloustieteissä on tärkeää tehdä ero lyhyen aikavälin ja pitkän aikavälin välillä (ks. myös kehikko 4.2).
This brings us to another important distinction in economics.
Inflaatio-odotusten rooli Yritysten ja työntekijöiden neuvotellessa palkoista ja yritysten asettaessa hintojaan otetaan usein huomioon se, millä tasolla inflaatio saattaa olla lähitulevaisuudessa, esimerkiksi seuraavan vuoden kuluessa.
FACTORS DRIVING PRICE DEVELOPMENTS OVER LONGER-TERM HORIZONS
HINTAKEHITYKSEEN PITEMMÄLLÄ AIKAVÄLILLÄ VAIKUTTAVAT TEKIJÄT
What is the relative importance of these factors on inflation over longerterm horizons?
Mikä on eri tekijöiden suhteellinen merkitys inflaation kannalta pitemmällä aikavälillä?
Or in other words: are they all of equal relevance as regards inflationary trends?
Tai toisin ilmaistuna, vaikuttavatko ne kaikki yhtä vahvasti inflaatiokehityksen suuntaan?
The answer is clearly “no”.We shall see that monetary policy plays a crucial role here.
Vastaus on ei. Jäljempänä osoitetaan, että rahapolitiikalla on keskeinen rooli.
How does this distinction influence our results?
Toinen talouden tasapainotilaan vaikuttava käyrä on kokonaiskysyntäkäyrä.
Without going into too much detail, it can be argued that output does not depend on the price level in the long run.
Kuten aiemmin todettiin, useat tekijät voivat johtaa kokonaiskysynnän kasvuun.
It is determined by the given stock of capital; by the labour force available and the quality of that labour force; by structural policies which influence incentives to work and to invest; and by any technological developments in the field of production.
Tällaisia tekijöitä ovat muun muassa julkisten menojen kasvu, vientikysynnän voimistuminen ja lisääntyneet tuottavuuden paranemisodotukset, joilla saattaa olla vaikutusta nykyiseen kulutukseen ja nykyisiin investointeihin.
In other words, the long-term level of output depends on a number of real or supply-side factors.These factors determine the exact position of the aggregate supply curve.
Perimmäisenä syynä pitemmän aikavälin inflaatioprosessiin on siis rahan tarjonnan jatkuva kasvu eli jatkuvasti ekspansiivinen rahapolitiikka.
As already mentioned in previous paragraphs, there is a time lag of about one to three years between changes in monetary policy and the impact on prices.
Rahapolitiikan muutosten vaikutukset näkyvät hinnoissa noin 1–3 vuoden viipeellä.
This implies that monetary policy cannot prevent unexpected real economic developments or shocks from having some short-run impact on inflation.
Tämä merkitsee, ettei rahapolitiikalla voida estää odottamattomia reaalitalouden kehityssuuntauksia tai sokkeja vaikuttamasta lyhytaikaisesti inflaatioon.
However, there is widespread agreement among economists that monetary policy can control price developments over the longerterm and therefore also the “trend” of inflation, i.e. the change in the price level when the economy has fully incorporated shortterm disturbances.
Taloustieteilijät ovat kuitenkin yleisesti yhtä mieltä siitä, että rahapolitiikalla voidaan ohjailla pitemmän aikavälin hintakehitystä ja siten myös inflaation ns. trendiä eli hintatason muutosta, kun talous on täysin sopeutunut lyhyen aikavälin häiriöihin.
In the long run, prices are flexible and can respond fully to changes in supply and demand.
Hinnat ovat pitkällä aikavälillä joustavia, ja ne kykenevät reagoimaan täysin kysynnän ja tarjonnan muutoksiin.
However, in the short run many individual prices are sticky and will remain at their current levels for some time (see Box 4.1).
Lyhyellä aikavälillä monet yksittäiset hinnat ovat kuitenkin joustamattomia ja pysyvät kulloisellakin tasollaan tietyn ajan (ks. kehikko 4.1).
The other curve that determines the state of equilibrium of the economy is the aggregate demand curve.
Toisin sanoen keskuspankki, joka valvoo rahan tarjontaa ja lyhyitä korkoja, valvoo viime kädessä myös pitemmän aikavälin inflaatiokehitystä.
As we have seen, a number of factors can lead to increases in aggregate demand.
Jos keskuspankki pitää lyhyet korot liian alhaisina ja lisää rahan tarjontaa liian paljon, lopulta myös hintataso nousee.
Among them are increases in government expenditures, in external demand for exports, and in improved expectations of future productivity developments which might have an impact on current consumption and investment.
Tätä perustavanlaatuista havaintoa voidaan havainnollistaa taloustieteen peruskäsitteellä, joka syventää rahan ja hintojen välistä suhdetta ja jota kutsutaan rahan kvantiteettiteoriaksi (ks. kehikko 4.3).
It is obvious, however, that although many of these factors can increase even for a protracted period, a sustained increase in the general price level can, in the long run, only be driven by a sustained and ongoing expansionary monetary policy.This point is often made in terms of the famous statement according to which “inflation is always and everywhere a monetary phenomenon”.
Miten tämä ero vaikuttaa? Yleisesti ottaen on perusteltua väittää, että tuotannon määrä ei ole pitkällä aikavälillä riippuvainen hintatasosta.
BOX 4.3 THE QUANTITY THEORY OF MONEY
KEHIKKO 4.3: RAHAN KVANTITEETTITEORIA
According to an identity which is widely known as the quantity equation, the change in the money stock ( M) in an economy equals the change in nominal transactions (approximated by the change in real activity ( YR) plus the change in the price level ( P)), minus the change in velocity ( V).The latter variable can be defined as the speed with which money is transferred between different money holders and thus determines how much money is required to serve a particular level of nominal transactions.12 In short:
Kvantiteettiyhtälönä yleisesti tunnetun identtisen yhtälön mukaan taloudessa olevan rahan määrän muutos ( M) on yhtä suuri kuin taloustoimien nimellisen määrän muutos (jota voidaan kuvata kokonaistuotannon muutoksen ( YR) ja hintatason muutoksen ( P) summana, josta vähennetään rahan kiertonopeuden muutos ( V)).
M= YR + P– theory. First, output can, in the long run, be regarded as being determined by real-side factors like the productive opportunities of the community and its tastes and preferences.
Rahan kiertonopeus voidaan määritellä vauhdiksi, jolla raha siirtyy rahaa hallussa pitävien eri toimijoiden välillä.
Second, in the long run, velocity is regarded as being determined by payment practices, financial and economic arrangements for effecting transactions and costs of and returns from holding money instead of other assets.
Se siis määrittää, kuinka paljon rahaa tiettyyn määrään nimellisiä taloustoimia tarvitaan.12 Yhtälö on seuraava: tantomahdollisuuksien ja sen makujen ja mieltymysten mukaan.Toiseksi rahan kiertonopeuden katsotaan pitkällä aikavälillä määräytyvän maksukäytäntöjen, taloustoimien toteuttamiseen liittyvien rahoituksellisten ja taloudellisten järjestelyjen sekä rahan hallussapidosta (muun varallisuuden sijaan) aiheutuvien kustannusten ja siitä saatavan tuoton mukaan.
It then follows that the quantity of money supply – which is determined by the decisions taken by the monetary authorities – is, in the long run, linked to the price level.
Tästä seuraa, että rahan tarjonta – joka määräytyy rahaviranomaisten päätösten perusteella – on pitkällä aikavälillä yhteydessä hintatasoon.
Put another way, over longerterm horizons, the price level is determined directly by changes in the quantity of money and it moves proportionally to the latter.
Toisin sanoen pitemmällä aikavälillä hintataso määräytyy suoraan rahan määrän muutosten pohjalta ja muuttuu suhteessa niihin.
One implication of this is that the institution which determines the supply of money, namely the central bank, is ultimately responsible for longerterm trends in inflation.
Tästä voidaan päätellä, että instituutio, joka määrää rahan tarjonnasta, eli keskuspankki, vastaa viime kädessä inflaatiokehityksen pitemmän aikavälin suuntauksista.
This relationship is a socalled identity, i.e. a relationship that can obviously not be falsified.
Yhtälö on identtisesti tosi. Sen vuoksi siinä ei tarvitse esittää syy-yhteyksiä.
It therefore does not provide any statements about causality.A sense of causality can only be inferred if further assumptions regarding the determinants of the variables are taken into account.
Syy-yhteyksiä voidaan johtaa vasta, jos otetaan huomioon pitemmälle meneviä oletuksia muuttujia määräävistä tekijöistä.
In particular, the following two assumptions allow the quantity equation to be transformed into the quantity
Kvantiteettiyhtälö voidaan muuttaa kvantiteettiteoriaksi varsinkin seuraavien kahden oletuksen avulla.
12Th is reflects the fact that the left-hand side of the equation sums up the amount of money used, whereas the right-hand side reflects the value of the transaction.
Ensiksikin tuotannon voidaan katsoa pitkällä aikavälillä määräytyvän reaalipuolen tekijöiden kuten yhteisön tuo-
THE ECB’S MONETARY POLICY
EKP:N RAHAPOLITIIKKA
This chapter provides detailed information to help answer questions such as how EMU came about, which body is responsible for the single monetary policy in the euro area, what the primary objective of the Eurosystem is, and how it tries to achieve its mandate.
Tässä luvussa on yksityiskohtaista tietoa mm. siitä, milloin EMU syntyi, mikä elin vastaa euroalueen yhteisestä rahapolitiikasta, mikä on eurojärjestelmän tavoite ja miten eurojärjestelmä pyrkii hoitamaan sille asetettuja tehtäviä.
5.1 gives a short historical overview.
Tässä osassa luodaan lyhyt katsaus historiaan.
5.2 elaborates on the institutional framework.
Tässä osassa tarkastellaan institutionaalista rakennetta.
5.3 focuses on the ECB’s monetary policy strategy.
Tässä osassa käsitellään EKP:n rahapolitiikan strategiaa.
5.4 sheds some light on the Eurosystem’s operational framework.
Tässä osassa tarkastellaan eurojärjestelmän rahapolitiikan ohjausjärjestelmää.
A SHORT HISTORICAL OVERVIEW
LYHYT KATSAUS HISTORIAAN