natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Where further investigation is required into whether or not the refund should be granted, the tax office may extend that period until the necessary investigations have been carried out. …
Jos palautuksen oikeellisuus vaatii lisäselvityksiä, verotoimiston johtaja voi pidentää määräaikaa selvitysmenettelyn päättymiseen saakka. – –”
Article 97 of the Law on VAT provides:
Puolan arvonlisäverolain 97 §:ssä säädetään seuraavaa:
Prior to making the first intraCommunity supply or acquisition, the taxable persons referred to in Article 15 who are under a duty to register as active VAT payers shall be obliged to notify the head of a tax authority of their intention to carry out such activities, by filing the application for registration referred to in Article 96.
Edellä 15 §:ssä tarkoitetuilla verovelvollisilla, joilla on velvollisuus rekisteröityä toiminnassa oleviksi arvonlisäverovelvollisiksi, on velvollisuus ennen ensimmäisen yhteisömyynnin tai yhteisöhankinnan suorittamista ilmoittaa verotoimiston johtajalle 96 §:n mukaisella rekisteröinti-ilmoituksella aikeesta aloittaa tällainen toiminta.
In the case of taxable persons who commence the activities referred to in Article 5 and taxable persons who commenced such activities within less than 12 months prior to filing the notification referred to in paragraph (1), and who have been registered as European Union VAT payers [the ‘new taxable persons’], the period for refunding the tax difference referred to in Article 87(2) … shall extend to 180 days. …
Niiden verovelvollisten osalta, jotka aloittavat 5 §:ssä tarkoitetun toiminnan, sekä niiden verovelvollisten osalta, jotka ovat aloittaneet tällaisen toiminnan vähemmän kuin 12 kuukautta ennen 1 momentin mukaisen ilmoituksen tekemistä ja jotka on rekisteröity EU-arvonlisäverovelvollisiksi (jäljempänä uudet verovelvolliset), verojen erotuksen palauttamisen määräaikaa, jota koskee 87 §:n 2 – – momentti, pidennetään 180 päivään. – –
In the case of taxable persons referred to in paragraph (5), the principles and repayment periods laid down in Article 87(2) to (6) shall apply from the date of the return relating to the period after a period of 12 months or four quarters in respect of which the taxable person has lodged a tax return and has paid in due time the taxes constituting State revenue, including his liabilities for the tax on the income of natural persons.
Edellä 5 momentissa tarkoitettujen verovelvollisten osalta 87 §:n 2–6 momentissa määriteltyjä palauttamisen periaatteita ja määräaikoja sovelletaan alkaen sen tilityskauden laskelmasta, jota edeltäviltä 12 kuukaudelta tai neljältä vuosineljännekseltä verovelvollinen on jättänyt veroilmoitukset sekä maksanut ajallaan verot, jotka ovat valtion talousarvion tuloa, luonnollisilta henkilöiltä perittävä tulovero mukaan lukien.
The provisions of Paragraph (5) shall not apply if the taxable person lodges with a revenue office a guarantee, by way of (i) a security deposit or (ii) material security or (iii) a bank guarantee, to the value of PLN 250 000, hereinafter referred to as a “security deposit”.’
Edellä 5 momentin säännöksiä ei sovelleta, jos verovelvollinen toimittaa veroviranomaiselle 250 000 zlotyn suuruisen vakuuden, joka on i) vakuustalletus, ii) omaisuusvakuus tai iii) pankkitakaus. Tätä nimitetään jäljempänä vakuudeksi.”
In her VAT return for the month of January 2006, the applicant reported payment of excess VAT to the amount of PLN 44 782.
Tammikuulta 2006 tekemäänsä arvonlisäveroilmoitukseen kantaja merkitsi arvonlisäveron vähentämättä jääneen osan suuruudeksi 44 782 Puolan zlotya (PLN).
Relying on Article 18(4) of the Sixth VAT Directive, she then applied to the tax office of Świdnica for repayment of that excess to her within a period of 60 days from the date of submission of her VAT return.
Hän vaati Świdnican verotoimistoa palauttamaan tämän liikaa maksetun arvonlisäveron 60 päivän määräajassa arvonlisäveroilmoituksensa jättämisestä kuudennen arvonlisäverodirektiivin 18 artiklan 4 kohtaan vetoamalla.
On the basis of Article 87(1) and (2), and Article 97(5) and (7) of the Law on VAT, the tax office of Świdnica rejected her application.
Świdnican verotoimisto hylkäsi kantajan vaatimuksen Puolan arvonlisäverolain 87 §:n 1 ja 2 momentin ja 97 §:n 5 ja 7 momentin nojalla.
The opinion of that office was that the applicant could not obtain the repayment of the excess VAT within the period of
Kyseisen verotoimiston mukaan arvonlisäveron vähentämättä jäänyttä osaa ei nimittäin voitu palauttaa
60 days, because, since she had commenced her activities less than 12 months earlier and since she had not supplied to the tax office a special deposit within the meaning of Article 97(7), she did not satisfy the conditions established by the Law on VAT for entitlement to the repayment sought.
SOSNOWSKA kantajalle 60 päivän kuluessa, koska kantaja oli aloittanut toimintansa vähemmän kuin 12 kuukautta sitten eikä hän ollut toimittanut verotoimistolle kyseisen lain 97 §:n 7 momentissa tarkoitettua ”vakuutta”, joten kantaja ei täyttänyt niitä ehtoja, jotka määritellään kyseisessä laissa kantajan vaatiman palautuksen saamiseksi.
The applicant submitted a complaint against that decision to the Dyrektor, who upheld the decision of refusal.
Kantaja teki kyseisestä päätöksestä oikaisuvaatimuksen Dyrektorille, joka jätti hylkäävän päätöksen voimaan.
The applicant was not satisfied with that decision and brought an action before the Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Regional Administrative Court of Wrocław). That court was uncertain whether the national provisions in question were compatible with Community law and therefore stayed proceedings and referred the following two questions to the Court for a preliminary ruling:
Kantaja oli tyytymätön tähän päätökseen ja valitti siitä Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiuhun, joka epäili kyseessä olevien kansallisten säännösten yhteensoveltuvuutta yhteisön oikeuden kanssa ja päätti siksi lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat kaksi ennakkoratkaisukysymystä:
‘(1) Does the third paragraph of Article 5 EC, in conjunction with Article 2 of the [First VAT Directive] and Article 18(4) of the [Sixth VAT Directive] confer on a Member State the right to incorporate into national provisions on VAT the rules in Article 97(5) and (7) of the [Law on VAT]?
”1) Antaako EY 5 artiklan kolmannen kohdan määräys yhdessä [ensimmäisen arvonlisäverodirektiivin] 2 artiklan ja [kuudennen arvonlisäverodirektiivin] 18 artiklan 4 kohdan kanssa jäsenvaltiolle oikeuden sisällyttää kansallisiin tavaroista ja palveluista perittävää veroa koskeviin säädöksiin [Puolan arvonlisäverolain] 97 §:n 5 ja 7 momentissa vahvistettuja sääntöjä?
(2) Or, do the rules laid down in Article 97(5) and (7) of the [Law on VAT] constitute special measures to prevent certain types of tax evasion or avoidance within the meaning of Article 27(1) of the [Sixth VAT Directive]?’
2) Ovatko [Puolan arvonlisäverolain] 97 §:n 5 ja 7 momentissa vahvistetut säännöt [kuudennen arvonlisäverodirektiivin] 27 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja erityistoimenpiteitä tietyntyyppisten veropetosten ja veron kiertämisen estämiseksi?”
By its first question, the referring court asks essentially whether Article 18(4) of the Sixth VAT directive must be interpreted as precluding national legislation, such as that at issue in the main proceedings, which, in order to allow inquiries necessary to prevent tax evasion and avoidance, extends from 60 to 180 days, starting from the date of submission of the taxable person’s VAT return, the period available to the national tax office for repayment of excess VAT to a category of taxable persons, unless those persons lodge a security deposit to a value of PLN 250 000.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisessä kysymyksessään lähinnä, onko kuudennen arvonlisäverodirektiivin 18 artiklan 4 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään veropetoksien ja veron kiertämisen estämiseksi tarpeellisen valvonnan mahdollistamista varten, että määräaikaa, joka kansallisella veroviranomaisella on vähentämättä jääneen arvonlisäveron palauttamiseksi tietyille verovelvollisille, pidennetään 60 päivästä 180 päivään siitä päivästä alkaen, kun verovelvollinen on jättänyt arvonlisäveroilmoituksen, paitsi, jos kyseiset verovelvolliset toimittavat 250 000 PLN:n suuruisen vakuuden.
As the Court has consistently held, it is clear that the right to deduct is an integral part of the VAT scheme and as a general rule may not be limited.
Kuten yhteisöjen tuomioistuin on toistuvasti korostanut, vähennysoikeus kuuluu olennaisena osana arvonlisäverojärjestelmään, eikä sitä lähtökohtaisesti voida rajoittaa.
It is relevant, moreover, to note that where, for a given tax period, the amount of the deductible tax exceeds the amount of tax due and therefore the taxable person cannot effect the deduction by subtraction in accordance with Article 18(2) of the Sixth VAT directive, Article 18(4) provides that the Member States may either make a refund or carry the excess forward to the following period according to conditions which they are to determine.
Lisäksi on todettava, että jos ilmoituskaudelta vähennettävissä oleva vero ylittää siltä maksettavan veron eikä verovelvollinen näin ollen voi vähentää sitä kuudennen arvonlisäverodirektiivin 18 artiklan 2 kohdan mukaisesti, saman säännöksen 4 kohdassa säädetään, että jäsenvaltiot voivat siirtää vähentämättä jäävän määrän seuraavalle kaudelle tai palauttaa sen tarkemmin määrääminsä tavoin.
As regards the former possibility, which is at issue in the main proceedings, the Court has made it clear that, while the Member States have a certain freedom to manoeuvre in determining the conditions for the refund of excess VAT, those conditions cannot undermine the principle of neutrality of the VAT tax system by making the taxable person bear the burden of the VAT in whole or in part.
Yhteisöjen tuomioistuin on täsmentänyt tämän viimeisen mahdollisuuden, jota pääasia koskee, osalta, että vaikka jäsenvaltioilla on tietty liikkumavara, kun ne määräävät liikaa maksetun arvonlisäveron palauttamistavoista, nämä palauttamistavat eivät saa vaarantaa arvonlisäverojärjestelmän neutraalisuuden periaatetta siten, että arvonlisävero jää kokonaan tai osittain verovelvollisen rasitteeksi.
In particular, such conditions must enable the taxable person, in appropriate circumstances, to recover the entirety of the credit arising from that excess VAT. This implies that the refund is made within a reasonable period of time by a payment in liquid funds or equivalent means, and that, in any event, the method of refund adopted must not entail any financial risk for the taxable person. (see Commission v Italy, paragraphs 32 to 34).
Näiden palauttamistapojen on etenkin oltava sellaisia, että ne sallivat asianmukaisin tavoin kyseiseen liikaa maksettuun arvonlisäveroon perustuvan koko saatavan suorittamisen verovelvolliselle, mikä edellyttää sitä, että palauttaminen suoritetaan kohtuullisen ajan kuluessa käteissuorituksena tai vastaavalla tavalla ja että käyttöön otetusta palautusjärjestelmästä ei varsinkaan aiheudu verovelvolliselle minkäänlaista taloudellista riskiä (ks. em. asia komissio v. Italia, tuomion 32–34 kohta).
Consequently, the question from the referring court must be examined in the light of those fundamental principles, set out in the preceding paragraphs, of the common system of VAT.
Näin ollen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämää kysymystä on tarkasteltava yhteisen arvonlisäverojärjestelmän edellä mainittujen perusperiaatteiden valossa.
It is apparent from the order for reference that, under the provisions of the Law on VAT determining the conditions for repayment of excess VAT to the taxable person, the tax office has available to it a period of 60 days from the date on which the taxable person submits his VAT return to make such a repayment; that period is extended to 180 days when, as in the case of the applicant in the main proceedings, the taxable persons concerned are new taxable persons who have not lodged a security deposit, within the meaning of Article 97(7) of the Law on VAT.
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että Puolan arvonlisäverolain säännöksissä, joissa määritetään yksityiskohtaiset säännöt arvonlisäveron vähentämättä jääneen osan palauttamisesta verovelvolliselle, säädetään, että veroviranomaisella on verovelvollisen arvonlisäveroilmoituksen jättämisestä alkaen 60 päivää aikaa tehdä kyseinen palautus, mutta kun kyseessä ovat, kuten pääasian kantajan tapauksessa, uudet verovelvolliset, jotka eivät ole toimittaneet kyseisen lain 97 §:n 7 momentissa tarkoitettua ”vakuutta”, kyseinen määräaika on 180 päivää.
It is therefore clear that new taxable persons are subject to conditions for the refund of excess VAT which are more onerous than those to which other taxable persons
Siten on todettava, että uusiin verovelvollisiin sovelletaan taloudellisesti rasittavampia liikaa maksetun arvonlisäveron palauttamistapoja kuin muihin verovelvollisiin.
Accordingly they have to bear, at least to the extent of the amount of excess VAT to be repaid, the financial burden of VAT for a particularly long period.
Niiden on siten kannettava erityisen pitkän ajanjakson ajan arvonlisäveron taloudellinen rasite ainakin palautettavana olevan, vähentämättä jääneen arvonlisäveron suuruisena.
The Republic of Poland maintains that lengthening of the period is justified by the fact that the persons concerned are taxable persons newly liable to VAT, who are not known to the tax office and in relation to whom more extensive inquiries must be made in order to prevent any tax evasion and avoidance.
Puolan tasavalta selittää, että tämä määräajan pidennys on oikeutettua, koska kyse on uusista arvonlisäverovelvollisista, joita veroviranomainen ei tunne ja joiden suhteen on tarpeellista harjoittaa laajempaa valvontaa veron kiertämisen ja veropetosten estämiseksi.
It is clear from the caselaw that national legislation determining conditions for repayment of excess VAT which are more onerous for one category of taxable persons because of a presumed risk of evasion, without making any provision for the taxable person to demonstrate the absence of tax evasion or avoidance in order to take advantage of less restrictive conditions, is not a means proportionate to the objective of combating tax evasion and avoidance and has a disproportionate effect on the objectives and principles of the Sixth VAT Directive (see, by analogy, in
Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee tältä osin, että kansallinen lainsäädäntö, jossa oletetun petoksen riskin vuoksi säädetään vähentämättä jääneen arvonlisäveron palauttamista koskevista säännöistä, jotka ovat joillekin verovelvollisille taloudellisesti rasittavampia, ilman että annetaan verovelvolliselle mahdollisuutta osoittaa, ettei kyse ole veropetoksesta tai veron kiertämisestä, jotta verovelvolliseen voitaisiin soveltaa vähemmän pakottavia ehtoja, ei ole veropetosten ja veron kiertämisen estämisen tavoitteeseen nähden oikein suhteutettu keino, vaan se haittaa liiallisesti
SOSNOWSKA relation to exclusions from the right to deduct, Joined Cases C-177/99 and C-181/99 Ampafrance and Sanofi [2000] ECR I-7013, paragraph 62, and, in relation to preventive attachment, Molenheide and Others, paragraph 51).
SOSNOWSKA kuudennen arvonlisäverodirektiivin tavoitteiden ja periaatteiden toteutumista (ks. analogisesti vähennysoikeuden epäämisen osalta yhdistetyt asiat C-177/99 ja C-181/99, Ampafrance ja Sanofi, tuomio 19.9.2000, Kok. 2000, s.
That is exactly the case, as determined in paragraph 20 of this judgment, of the national legislation in the main proceedings.
Käsiteltävänä olevassa asiassa tilanne on juuri tällainen pääasiassa kyseessä olevan kansallisen lainsäädännön osalta, kuten edellä tämän tuomion 20 kohdassa todetaan.
It is clear from the order for reference that Article 97(5) and (7) of the Law on VAT apply generally and preventively to new taxable persons, without making any provision for such persons to demonstrate the absence of a risk of tax evasion or avoidance.
Ennakkoratkaisupyynnöstä nimittäin ilmenee, että Puolan arvonlisäverolain 97 §:n 5 ja 7 momenttia sovelletaan yleisellä ja ennalta ehkäisevällä tavalla uusiin verovelvollisiin, ilman että niillä on mahdollisuutta osoittaa, ettei kyse ole veropetoksesta tai veron kiertämisestä.
Similarly, the national provisions at issue do not appear to be in conformity with the condition laid down in the caselaw, as stated in paragraph 17 of this judgment, that repayment of the excess VAT must be made within a reasonable time.
Kyseessä olevat kansalliset säännökset eivät näytä olevan yhteensoveltuvia myöskään sen oikeuskäytännössä vahvistetun ehdon kanssa, jota käsitellään tämän tuomion 17 kohdassa ja jonka mukaan vähentämättä jääneen arvonlisäveron palauttaminen on suoritettava kohtuullisen ajan kuluessa.
As was stated in the order for reference, the period for repayment of 180 days laid down for new taxable persons is, on the one hand, six times longer than the one month applicable accounting period for VAT and, on the other hand, three times longer than the period applied to other taxable persons, while the Polish authorities have offered no argument capable of explaining why it is necessary, in order to prevent tax evasion and avoidance, to establish a difference in treatment of such a scale.
Kuten ennakkoratkaisupyynnössä nimittäin täsmennetään, uusiin verovelvollisiin sovellettava 180 päivän palauttamisen määräaika on toisaalta kuusi kertaa pidempi kuin sovellettava arvonlisäveron yhden kuukauden pituinen tilityskausi ja toisaalta kolme kertaa pidempi kuin muihin verovelvollisiin sovellettava määräaika, ilman että Puolan viranomaiset esittäisivät seikkoja, jotka selventävät, miksi veron kiertämisen ja veropetosten ehkäisemiseksi on tarpeellista soveltaa näin laajalle ulottuvaa erilaista kohtelua.
Moreover, such a long period appears even less necessary when, in any event, the tax office has the power, under Article 87(2) of the Law on VAT, if it is useful to make wider inquiry into the lawfulness of repayment and to obtain the necessary clarification, to extend the period of 60 days within which repayment must be made.
Lisäksi näin pitkä määräaika vaikuttaa vielä vähemmän tarpeelliselta, koska jos palautuksen oikeellisuus vaatii lisäselvityksiä, veroviranomainen voi joka tapauksessa Puolan arvonlisäverolain 87 §:n 2 momentin nojalla pidentää 60 päivän määräaikaa, jonka aikana palautus on suoritettava, selvitysmenettelyn päättymiseen saakka.
Lastly, as regards the possibility offered to new taxable persons by Article 97(7) of the Law on VAT to lodge a security deposit in order to take advantage of the normal
Puolan arvonlisäverolain 97 §:n 7 momentissa uusille verovelvollisille annetulla mahdollisuudella toimittaa vakuus, jotta ne voisivat hyötyä vähentämättä jääneen
As is argued by the Commission, the security deposit is not proportionate either to the amount of the excess VAT to be repaid or to the economic size of the taxable person.
Kuten komissio nimittäin väittää, kyseinen vakuus ei ole kohtuullinen palautettavana olevan, liikaa maksetun arvonlisäveron määrään eikä verovelvollisen yrityksen taloudelliseen kokoon nähden.
In particular, the lodging of such a security deposit is likely, contrary to what is required by the caselaw referred to in paragraph 17 of this judgment, to entail a not inconsiderable financial risk for undertakings which have just commenced their activities and may, consequently, lack significant resources.
On erityisesti todettava, että tällaisen vakuuden toimittaminen voi vastoin sitä oikeuskäytännössä vahvistettua vaatimusta, johon viitataan tämän tuomion 17 kohdassa, aiheuttaa huomattavan taloudellisen riskin yrityksille, jotka vasta kehittävät toimintaansa ja joilla ei siten vielä voi olla merkittäviä resursseja.
In reality, the effect of the obligation to put in place such a security deposit, in order to be able to take advantage of the period which ordinarily applies, is only to replace the financial burden associated with the fact that the amount of the excess VAT is tied up for a period of 180 days with the burden consequent on the amount of the security deposit being tied up.
Käytännössä velvollisuus toimittaa kyseinen vakuus normaalista määräajasta hyötymiseksi johtaa ainoastaan siihen, että taloudellinen rasite, joka liittyy siihen, että liikaa maksetun arvonlisäveron määrä sidotaan 180 päivän ajaksi, korvataan rasitteella, joka liittyy sidottavan vakuuden määrään.
There is even less justification when, first, the latter amount may, as in the case in the main proceedings, be greater than the amount of the excess VAT at issue, and, second, the length of time over which the security deposit is tied up is greater than the period for repayment of the excess VAT laid down for new taxable persons.
Tämä on vielä vähemmän perusteltua toisaalta siitä syystä, että tämä jälkimmäinen määrä voi, kuten on pääasiassa, olla korkeampi kuin kyseessä oleva liikaa maksetun arvonlisäveron määrä, ja toisaalta siitä syystä, että vakuuden sitomisen kesto on pidempi kuin uusien verovelvollisten osalta säädetty määräaika liikaa maksetun arvonlisäveron palauttamiseksi.
Under Article 97(6) of the Law on VAT, the security deposit can be released only after a period of 12 months, on condition that the taxable person has paid all of the taxes relating to that period for which he is liable to the State.
Puolan arvonlisäverolain 97 §:n 6 momentin nojalla vakuus voidaan nimittäin vapauttaa vasta 12 kuukauden kuluttua arvonlisäveroilmoituksen jättämisestä sillä edellytyksellä, että verovelvollinen on maksanut kaikki verot, jotka liittyvät ajanjaksoon, josta verovelvollisen on maksettava veroa valtiolle.
In those circumstances, the reply to be given to the first question is that Article 18(4) of the Sixth VAT Directive and the principle of proportionality preclude national legislation, such as that at issue in the main proceedings, which, in order to allow the investigations required to prevent tax evasion and avoidance, extends from 60 to 180 days, as from the date of submission of the taxable person’s VAT return, the period available to the national tax office for repayment of excess VAT to a category of taxable persons unless those persons lodge a security deposit to a value of PLN 250 000.
Näin ollen ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että kuudennen arvonlisäverodirektiivin 18 artiklan 4 kohta ja suhteellisuusperiaate ovat esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään veropetoksien ja veron kiertämisen estämiseksi tarpeellisen valvonnan mahdollistamista varten, että määräaikaa, joka kansallisella veroviranomaisella on vähentämättä jääneen arvonlisäveron palauttamiseksi tietyille verovelvollisille, pidennetään 60 päivästä 180 päivään siitä päivästä alkaen, kun verovelvollinen on jättänyt arvonlisäveroilmoituksen, paitsi, jos kyseiset verovelvolliset toimittavat 250 000 PLN:n suuruisen vakuuden.
By its second question, the referring court essentially asks whether the provisions of Article 97(5) and (7) of the Law on VAT can be regarded as ‘special measures for derogation’ intended to prevent certain types of tax evasion or avoidance, within the meaning of Article 27(1) of the Sixth VAT directive.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisessa kysymyksessään lähinnä sitä, voidaanko Puolan arvonlisäverolain 97 §:n 5 ja 7 momentin säännöksiä pitää kuudennen arvonlisäverodirektiivin 27 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuina ”poikkeavina erityistoimenpiteinä” tietyntyyppisten veropetosten ja veron kiertämisen estämiseksi.
It must be borne in mind that Article 27(1) of the Sixth VAT Directive provides that the option of a Member State to introduce such derogating measures is subject to a specific procedure, in particular requiring the agreement of the Council of the European Union, acting unanimously.
Tältä osin on todettava, että kuudennen arvonlisäverodirektiivin 27 artiklan 1 kohdassa asetetaan jäsenvaltioiden mahdollisuudelle ottaa käyttöön tällaisia poikkeavia erityistoimenpiteitä vaatimus erityisestä menettelystä, jossa edellytyksenä on erityisesti Euroopan unionin neuvoston yksimielinen hyväksyntä.