natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The second edition of the Handbook on Integration provides a critical input to a core element of the European framework on integration, namely the implementation of the Common Basic Principles (CBPs).
Kotouttamiskäsikirjan toinen laitos tarjoaa kotouttamista koskevan eurooppalaisen kehyksen luomiseen olennaisen tärkeän panoksen, joka liittyy niin sanottujen yhteisten perusperiaatteiden täytäntöönpanoon.
The CBPs aim to assist Member States in formulating integration policies and to serve as a reference for the implementation and evaluation of current and future integration policies.
Yhteisten perusperiaatteiden tarkoituksena on auttaa jäsenvaltioita muotoilemaan kotouttamispolitiikkaansa sekä tarjota viitekehys nykyisten ja tulevien kotouttamispolitiikkojen täytäntöönpanoa ja arviointia varten.
The eleven principles are further developed in the Commission Communication on ‘A Common Agenda for Integration’, which makes proposals for concrete measures to put the CBPs into practice.
Näitä yhtätoista periaatetta on kehitelty yksityiskohtaisemmin komission tiedonannossa Yhteinen toimintasuunnitelma kotouttamiselle, jossa esitetään konkreettisia toimintaehdotuksia yhteisten perusperiaatteiden täytäntöönpanoa varten.
The Communication suggests actions to be implemented at EU and national level, taking into account existing EU policy frameworks.
Tiedonannossa ehdotettuja toimia olisi toteutettava sekä kansallisella että EU:n tasolla EU:n nykyisissä toimintapuitteissa.
Along with the transposition and implementation of the relevant instruments of Community law, the continuous strengthening of instruments for cooperation and exchange of information is at the heart of the developing European framework on integration.
Kotouttamista koskevan eurooppalaisen kehyksen luomisessa on keskeistä paitsi se, että asiaa koskevat yhteisön säädökset saatetaan osaksi jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä ja pannaan täytäntöön, myös se, että yhteistyötä ja tietojenvaihtoa kehitetään jatkuvasti.
In this context, the Justice and Home Affairs Council of 12 December 2005 ‘invite[d] the Network of National Contact Points on Integration, supported by the Commission, to continue developing the ‘Handbook on integration for policy-makers and practitioners’.
Joulukuun 1. ja 2. päivänä 2005 kokoontunut oikeus- ja sisäasioiden neuvosto kehottikin kotouttamisasioiden kansallisia yhteyspisteitä jatkamaan päättäjille ja käytännön toimijoille tarkoitetun Kotouttamiskäsikirjan laatimista komission avustuksella.
In order to utilise fully the successful exchange of experience and best practice, the Council call[ed] for a wide and accessible dissemination of this Handbook, adapted to the intended audience.’ (p. 37).
Jotta kokemusten ja parhaiden käytäntöjen vaihtoa voitaisiin hyödyntää mahdollisimman tehokkaasti, neuvosto kehotti levittämään tätä kohderyhmän tarpeita silmällä pitäen laadittua käsikirjaa mahdollisimman laajalti.
Practical debates at technical seminars
Teknisissä seminaareissa käydyt käytännön keskustelut
A thriving Europe needs active citizens, living together in integrated societies.
Voidakseen kehittyä edelleen Euroopan unioni tarvitsee aktiivisia kansalaisia, jotka kykenevät elämään yhdessä moniarvoisessa yhteiskunnassa.
As immigrants continue to arrive and settle in European countries, they form a part of these societies and shape their futures through a variety of social and economic contributions.
EU:n alueelle tulee jatkuvasti uusia maahanmuuttajia, jotka uusissa asuinvaltioissaan muokkaavat osaltaan näiden yhteiskuntien kehitystä omalla sosiaalisella ja taloudellisella panoksellaan.
Immigrant integration unfolds across a range of complicating factors.
Maahanmuuttajien kotoutumiseen liittyy monenlaisia hankaluuksia.
Member States have different governance structures, welfare systems, and state-civil society relations, as well as diverse migration histories.
Valtion ja kansalaisyhteiskunnan väliset suhteet on järjestetty eri maissa eri tavoin, ja kullakin maalla on oma maahanmuuttohistoriansa.
Immigrant populations vary not only from country to country, but also locally.
Myös maahanmuuttajayhteisöjen koostumus vaihtelee paitsi maasta toiseen myös alueellisesti.
Moreover, European societies themselves are in a process of
Kotouttamisen suunnitteleminen ei ole helppoa, sillä kyseessä on pitkäaikainen prosessi, joka ei suinkaan aina etene suoraviivaisesti.
Integration is also multi-faceted, demanding a capacity for adaptation from a wide variety of actors including immigrants themselves.
nen on myös monitahoinen prosessi, joka vaatii eri toimijoilta, myös maahanmuuttajilta itseltään, suurta mukautumiskykyä.
European societies need to become ‘learning societies’, familiarising themselves with new types of interaction and communication and with new and diverse groups of people, including immigrants and refugees.
Eurooppalaisten yhteiskuntien olisi kyettävä kehittymään ”oppiviksi yhteiskunniksi”, jotka kykenevät uudenlaiseen vuorovaikutukseen ja kanssakäymiseen uusien ja erilaisten henkilöryhmien, kuten maahanmuuttajien ja pakolaisten, kanssa.
What does integration mean?
Mitä kotoutuminen oikeastaan tarkoittaa?
The question might be expected to trigger familiar debates about assimilation or multiculturalism, but participants at the technical seminars preparing the handbook hardly used these terms.
Kysymykseen vastataan usein viittaamalla sopeutumiseen tai monikulttuurisuuteen, mutta käsikirjan laatimista varten järjestetyissä teknisissä seminaareissa ei juuri mainittu näitä käsitteitä.
As policy-makers and practitioners working with immigrant integration on a day-to-day basis they took a rather more practical approach, focusing on outcomes in terms of social and economic mobility, education, health, housing, social services, and societal participation.
Tärkeintä ovat tulokset, joita voidaan saavuttaa sosiaalisen ja taloudellisen liikkuvuuden, koulutuksen, terveydenhoidon, asumisen, sosiaalipalvelujen ja yhteiskunnalliseen toimintaan osallistumisen alalla.
Two processes are critical to improving immigrants’ outcomes: the elimination of inequalities, and the acquisition of competences.
Maahanmuuttajien kotoutumisen kannalta erityisen tärkeitä prosesseja ovat epätasa-arvoi-suuden poistaminen ja uusien taitojen hankkiminen.
These challenges are at the heart of integration policies in Europe.
Nämä kaksi prosessia muodostavat eurooppalaisten kotouttamispolitiikkojen keskeiset haasteet.
Confronting inequalities in economic life, education, and other areas is a task for all governmental and nongovernmental actors, although those shaping the legislative framework have a special responsibility.
Talouselämässä, koulutuksessa ja muilla yhteiskuntaelämän aloilla esiintyvän epätasa-arvoi-suuden poistaminen on sekä viranomaisten että valtiosta riippumattomien toimijoiden tehtävä, joskin lainsäädännön laatijat ovat tässä suhteessa erityisen vastuullisessa asemassa.
Elements of ‘civic citizenship’ such as security of residence, support for family life, facilitated naturalisation and antidiscrimination are of central importance, as are concepts associated with the term social citizenship: participation, social mobility and customised services.
Niin sanottuun ”yhteiskunnan kansalaisuuteen”kuuluu muun muassa sellaisia keskeisiä tekijöitä kuin oikeus jäädä maahan, perhe-elämän tukeminen, kansalaisuuden saamisen helpottaminen ja syrjinnän kieltäminen. Muita merkittäviä seikkoja ovat sosiaaliseen kansalaisuuteen kuuluvat käsitteet, joita ovat osallisuus, sosiaalinen liikkuvuus ja räätälöidyt palvelut.
These concepts can be put into practice through standard-setting at national and European levels, codes of conduct concerning administrative practices, and the removal of unnecessary legal barriers.
Ne voidaan toteuttaa käytännössä ottamalla käyttöön sekä kansallisen että EU:n tason standardeja ja hallintokäytäntöihin liittyviä menettelysääntöjä sekä poistamalla tarpeettomat lainsäädännölliset esteet.
Acquisition of competences, the second challenge, is directed at the overall population including immigrants and calls upon each individual to engage in a process of lifelong learning.
Toinen haaste, uusien taitojen hankkiminen, ei koske pelkästään maahanmuuttajia vaan koko väestöä. Tavoitteena on kannustaa kaikkia kansalaisia elinikäiseen oppimiseen.
Language acquisition is part of the undertaking, as is continuous training and education.
Kielen oppiminen on osa tätä prosessia, samoin yleissivistävä ja jatkokoulutus.
Over time, individuals not only gain new information but also develop the capacity to learn: ‘learning to learn’.
Sen lisäksi, että oppiminen antaa uusia tietoja, se opettaa oppimaan.
Empowerment also reinforces knowledge, and vice versa.
Toisaalta tietämys myös vahvistaa itsetuntoa ja päinvastoin.
Individuals are not alone in benefiting from increased competences.
Uusista taidoista on hyötyä muillekin kuin sille, joka on ne hankkinut.
Organisations also help themselves and the integration process by acquiring intercultural knowledge, be
Toisaalta siihen kuuluu myös näkökohtia, jotka ovat lähempänä sosiaalipolitiikkaa, työmarkkina-asioita, koulutusta ja kulttuuria.
This variety is reproduced at each level of government, with different Commission Directorates-General, ministries, and municipal departments all involved in integration activities.
eri pääosastoista ministeriöihin ja kunnallisiin laitoksiin.
It also extends to nongovernmental actors of different kinds.
Se ulottuu myös erilaisiin valtiosta riippumattomiin toimijoihin.
It requires coordination between ministries and various levels of governance as well as between governmental and nongovernmental actors.
Tämä edellyttää koordinointia niin eri ministeriöiden ja eri hallintotasojen kuin viranomaisten ja valtiosta riippumattomien toimijoiden kesken.
Addressing inequalities, adapting services to a diverse client base, and modifying organisational practices can generate tensions.
Epätasa-arvoisuuden poistaminen, palvelujen mukauttaminen monikulttuurisen asiakaskunnan tarpeisiin ja organisaation käytänteiden muuttaminen voivat myös luoda jännitteitä.
Immigrant and non-immigrant residents may find that they have competing interests, and that there are losers as well as winners in the integration process among various immigrant groups and the native population.
Saattaa käydä ilmi, että kanta- ja maahanmuuttajaväestön edut menevät ristiin ja että kotoutumisprosessi nostaa eri maahanmuuttajaryhmien ja kantaväestön joukosta esiin sekä häviäjiä että voittajia.
Societies dealing with diversity need to live with this potential for conflict and learn to resolve differences through mediation and negotiation.
Monikulttuuristen yhteiskuntien on kyettävä elämään tällaisten potentiaalisten konfliktien kanssa ja opittava ratkaisemaan erimielisyyksiä sovittelemalla ja neuvottelemalla.
The commitment to engage in such exchanges can be fostered through personal interaction and contact.
Sitoutumista tällaiseen vuorovaikutukseen voidaan edistää henkilökohtaisen kanssakäymisen ja kontaktien avulla.
Open channels of communication are the foundation for sustained dialogue and cooperation.
Toimiva viestintä on jatkuvan vuoropuhelun ja yhteistyön perusta.
Contents of the second edition of the Handbook
Käsikirjan toisen laitoksen sisältö
The Handbook has in addition to this introduction four chapters.
Käsikirjassa on johdannon lisäksi neljä lukua.
They are preceeded by a general overview of steps to be taken that make the exchange of practises a meaningful exercise from which useful lessons can be learned.
Aluksi esitetään yleiskatsaus toimenpiteistä, joiden avulla käytänteiden vaihtoa voidaan hyödyntää mahdollisimman järkevästi ja tehokkaasti.
The annex is based on practices of learning organisations as well as on the developing European exchanges of integration practices.
Katsaus perustuu oppimisorganisaatioiden käytänteisiin ja EU:n tasolla parhaillaan suunniteltavaan kotouttamiskäytänteiden vaihtoon.
Chapter 1 on mainstreaming looks at how immigrant integration is becoming an integral part of policymaking and implementation, service delivery and organisational culture across a wide range of fields.
Valtavirtaistamista koskevassa 1. luvussa tarkastellaan sitä, miten maahanmuuttajien kotouttamisesta on monilla aloilla tulossa erottamaton osa päätösten valmistelua ja täytäntöönpanoa, palvelujen tarjoamista sekä organisaatiokulttuuria.
It illustrates how governmental and nongovernmental actors are engaged in the mainstreaming of immigrant integration and suggests tools that can help them to adjust policies and practices to the changing realities of a diverse society.
Siinä kuvataan, miten sekä valtiolliset että valtiosta riippumattomat toimijat osallistuvat maahanmuuttajien kotouttamisen valtavirtaistamiseen ja miten ne voivat helpommin mukauttaa toimintamalleja ja käytänteitä monikulttuurisen yhteiskunnan muuttuvaan todellisuuteen.
Chapter 2 on housing in an urban environment describes practices that aim to broaden the housing choices of immigrants by lowering barriers to access and improving housing quality.
Käsikirjan 2. luku koskee maahanmuuttajien asumista kaupunkiympäristössä. Siinä kuvataan, miten maahanmuuttajien asumisvaihtoehtoja voitaisiin laajentaa madaltamalla kynnystä asunnon saamiseen ja parantamalla asumisen laatua.
While such measures are mostly small-scale and targeted, they are implemented against the backdrop of broader urban policies and structures.
Vaikka tällaiset toimet ovat yleensä pienimuotoisia ja kohdennettuja, ne ovat osa laajempaa kaupunkipolitiikkaa ja rakenteita.
Cities are pioneers in the
Kotouttamiskäsikirja
Chapter 3 on economic integration discusses immigrants’ economic integration, encompassing both employment and self-employment.
kea antamalla heille neuvontaa ja helpottamalla rahoituspalvelujen saamista tai yhteyksien luomista alihankkijaverkostoihin.
Chapter 4 on integration governance looks at the structures, mechanisms, processes and forms of collaboration that make up the framework for integration policies and practices.
Kotouttamisen hallinnointia käsittelevässä 4. luvussa tarkastellaan erilaisia rakenteita, mekanismeja, prosesseja ja yhteistyömuotoja, joista kotouttamispolitiikkojen ja -käytänteiden kehys muodostuu.
It shows how the different actors involved in immigrant integration can jointly define relationships that capitalise on each stakeholder’s strengths and assets.
Siinä esitetään, miten maahanmuuttajien kotouttamisen parissa työskentelevät toimijat voivat yhdessä määritellä suhteet, joiden puitteissa kunkin sidosryhmän vahvuuksia ja voimavaroja voidaan hyödyntää.
The chapter describes ways of coordinating integration activities at the local level.
Luvussa käsitellään eri tapoja koordinoida kotouttamistoimia paikallistasolla.
It then looks at evaluation as a key aspect of good policy and programme design.
Arvioinnin todetaan olevan toimivan päätöksenteon ja ohjelmasuunnittelun keskeinen väline.
Lastly, it addresses the management of resources and considers the roles of various public and private actors in funding integration policies and practices.
Lopuksi käsitellään resurssien hallinnointia ja tarkastellaan erilaisten julkisten ja yksityisten toimijoiden roolia kotouttamispolitiikkojen ja käytänteiden rahoituksessa.
The examples and lessons learned presented in this chapter relate closely to those of Chapter 1.
Neljännessä luvussa esitetyt esimerkit ja kokemukset liittyvät läheisesti 1. lukuun, mutta ne tarjoavat laajemman näkökulman eräisiin valtavirtaistamisen yhteydessä esitettyihin kysymyksiin.
They offer additional perspectives on some of the questions raised in the mainstreaming context: what is the right balance between leadership and ownership, coordination and flexibility?
Miten saavutetaan oikea tasapaino johtajuuden ja omatoimisuuden tai koordinaation ja joustavuuden välillä?
What funding models are successful in responding to real needs and opportunities?
Millaisten rahoitusmallien avulla voidaan parhaiten täyttää todelliset tarpeet ja hyödyntää käytössä olevat mahdollisuudet?
How can one learn from positive and negative experiences and adjust policies accordingly?
Miten voidaan ottaa oppia sekä kielteisistä että myönteisistä kokemuksista ja mukauttaa toimintamalleja niiden perusteella?
Annex I makes suggestions for the translation of the outcomes of integration programmes and projects into policy recommendations.
Liitteessä I esitetään ehdotuksia siitä, miten kotouttamisohjelmien ja -hankkeiden tulosten perusteella voitaisiin laatia ehdotuksia sopiviksi toimintamalleiksi.
This would make policies more praxis-based, which in turn enhances the sustainability of integration practices and increases support for integration policies.
Tällä tavoin toimintamalleista saataisiin nykyistä käytännönläheisempiä, mikä puolestaan parantaisi kotouttamiskäytänteiden kestävyyttä ja lisäisi kotouttamispolitiikkojen kannatusta.
Annex II provides a contact list of the National Contact Points.
Liitteessä II on luettelo kotouttamisasioiden kansallisista yhteyspisteistä.
Exchanging and learning from good practices
Parhaiden käytänteiden vaihto ja hyödyntäminen
Organisations can learn from each other, whether they are governmental or nongovernmental agencies, working at the same or different governance level, when they design and implement policies or when they carry out concrete programmes and projects.
Organisaatiot voivat ottaa oppia toisiltaan toimintapolitiikkojen sekä konkreettisten ohjelmien ja hankkeiden suunnittelussa ja täytäntöönpanossa riippumatta siitä, ovatko ne valtiollisia vai valtiosta riippumattomia tai toimivatko ne samalla hallintotasolla.
Determine and bridge or deal with data gaps;
Kotouttamiskäsikirja
-AINSTREAMING฀IMMIGRANT฀INTEGRATION
Maahanmuuttajien kotouttamisen valtavirtaistaminen
This chapter looks at how immigrant integration is becoming an integral part of policymaking and implementation, service delivery and organisational culture across a wide range of fields.
Tässä luvussa todetaan, että maahanmuuttajien kotouttamisesta on monilla aloilla tulossa erottamaton osa päätösten valmistelua ja täytäntöönpanoa, palvelujen tarjoamista sekä organisaatiokulttuuria.
It illustrates how governmental and nongovernmental actors are engaged in the mainstreaming of immigrant integration and suggests tools that can help them adjust policies and practices to the changing realities of a diverse society.
Siinä kuvataan, miten valtiolliset ja valtiosta riippumattomat toimijat osallistuvat maahanmuuttajien kotouttamisen valtavirtaistamiseen, ja esitetään, miten ne voivat helpommin mukauttaa toimintamalleja ja käytänteitä monikulttuurisen yhteiskunnan muuttuvaan todellisuuteen.
The term ‘mainstreaming’ originated in the gender field and is not as yet applied in integration policy across Europe.
”Valtavirtaistamisen” käsite otettiin käyttöön alun perin sukupuolten tasa-arvon alalla eikä sitä vielä sovelleta kotouttamispolitiikassa kaikkialla Euroopassa.
However, it usefully groups together a number of points that have been part of the integration debate for some time:
Käsite kuvaa kuitenkin näppärästi monia seikkoja, joita on jo jonkin aikaa käsitelty kotouttamista koskevassa keskustelussa:
An immigrant integration perspective should be incorporated in all policies at all levels and at all stages, by the actors normally involved in policy making;
Kaikkien päätöksentekoon osallistuvien toimijoiden olisi otettava huomioon maahanmuuttajien kotouttamiseen liittyvät näkökohdat kaikissa politiikoissa kaikilla tasoilla ja kaikissa eri vaiheissa.
Organisations addressing the needs of society as a whole should ensure equal access to their programmes and services for all members of an increasingly diverse population;
Kun organisaatioiden on otettava huomioon koko yhteiskunnan tarpeet, niiden olisi varmistettava, että kaikilla yhä monikulttuurisemman yhteiskunnan väestöryhmillä on yhtäläiset mahdollisuudet osallistua niiden ohjelmiin ja käyttää niiden palveluja.
Sometimes general measures can be adapted to meet immigrant needs.
Toisinaan riittää, että yleisiä toimenpiteitä mukautetaan maahanmuuttajien tarpeisiin.
Sometimes targeted measures are necessary on a temporary or permanent basis.
Joskus taas tarvitaan kohdennettuja toimenpiteitä joko väliaikaisesti tai pysyvästi.
Organisations can learn how to balance these types of measures, ideally in consultation with stakeholders including immigrants.
Organisaatiot voivat oppia toteuttamaan näitä erityyppisiä toimia oikeassa suhteessa – ihannetapauksessa pyytämällä palautetta sidosryhmiltä, erityisesti maahanmuuttajilta.
Gender mainstreaming has been defined in a number of documents, such as the 1998 Council of Europe publication Gender mainstreaming: conceptual framework, methodology and presentation of good practices: final report of the Group of Specialists on Mainstreaming.
Sukupuolten tasa-arvon valtavirtaistaminen on määritelty monissa asiakirjoissa, muun muassa vuonna 1999 julkaistussa valtavirtaistamista käsitelleen Euroopan neuvoston asiantuntijaryhmän loppuraportissa Gender mainstreaming: conceptual framework, methodology and presentation of good practices.
The goal of ‘mainstreaming immigrant integration’ is formulated in Common Basic Principle Nr. 10, which affirms that ‘mainstreaming integration policies and measures in all relevant policy portfolios and levels of government and public services is an important consideration in public-policy formation and implementation’.
Maahanmuuttajien kotouttamisen valtavirtaistamista koskeva tavoite mainitaan yhteisessä perusperiaatteessa nro 10. Sen mukaan ”kotouttamispolitiikkojen ja -toimien valtavirtaistaminen kaikilla politiikanaloilla sekä viranomaisten ja julkisten palvelujen tasoilla on tärkeä osa yleistä oikeusjärjestystä ja sen täytäntöönpanoa”.
A complementary principle is CBP Nr. 6, which states that ‘access for immigrants to institutions, as well as to public and private goods and services, on a basis equal to national citizens and in a non-discriminatory way is a critical foundation for better integration’.
Tätä täydentää yhteinen perusperiaate nro 6, jonka mukaan ”onnistuneen kotouttamisen perusedellytys on se, että maahanmuuttajat voivat käyttää julkista ja yksityistä infrastruktuuria sekä palveluja syrjimättömästi ja samoin ehdoin kuin oman maan kansalaiset”.
Mainstreaming implies adjusting policies that have a different impact on people, in such a way that inequalities and underrepresentation are addressed.
Valtavirtaistaminen tarkoittaa sitä, että politiikkoja, jotka vaikuttavat eri väestöryhmiin eri tavoin, mukautetaan niin, että voidaan poistaa epätasa-arvoisuus ja eri ryhmien epäsuhtainen edustus.
In other words, it is an instrument to promote equality.
Toisin sanoen kyseessä on tasa-arvoisuuden edistämisen väline.
As the 2005 Commission Communication on ‘A Common Agenda for Integration’ notes, the promotion of fundamental rights, non discrimination and equal opportunities for all is a key integration issue.
Kuten komission vuonna 2005 hyväksymässä tiedonannossa Yhteinen toimintasuunnitelma kotouttamiselle todetaan, perusoikeuksien, syrjimättömyyden sekä sukupuolten yhtäläisten mahdollisuuksien edistäminen on kotouttamiseen kiinteästi liittyvä kysymys.
EU legislation provides a framework for robust national antidiscrimination laws.
EU:n lainsäädäntö muodostaa puitteet tehokkaille kansallisille syrjintäkieltosäädöksille.
It prohibits direct and indirect discrimination, instruction to discrimination and harassment, but allows positive action.
Siinä kielletään sekä välitön että välillinen syrjintä, syrjintään yllyttäminen ja ahdistelu mutta sallitaan toisaalta positiivinen erityiskohtelu.
Relevant initiatives are developed at all levels of government and supported by programmes such as the European Action Programme against Discrimination.
Tähän liittyviä aloitteita valmistellaan kaikilla hallintotasoilla ja niitä tuetaan esimerkiksi syrjinnän torjuntaa koskevasta EU:n toimintaohjelmasta.