natgillin/translations-raw huggingface dataset:
17), it is sufficient for it to set out the reasons why it did not consider it possible to show the existence of an infringement of the competition rules, but it is not obliged to explain any differences by comparison with the statement of objections, since that is a preparatory document containing assessments which are purely provisional in nature and are intended to define the scope of the administrative procedure vis-à-vis the undertakings forming the subject of that procedure, or to discuss all the points of fact and of law dealt with during the administrative procedure.
204) 3 artiklan nojalla tehdyn hakemuksen, riittää, että komissio esittää ne perusteet, joiden perusteella se on katsonut, ettei ole mahdollista todeta kilpailusääntöjen rikkomista, eikä sen tarvitse selittää mahdollisia eroja suhteessa väitetiedoksiantoonsa, joka on valmisteleva asiakirja, jonka arviot ovat täysin alustavia ja tarkoitetut hallinnollisen menettelyn kohteen määrittelemiseksi suhteessa mainitussa menettelyssä kohteena oleviin yrityksiin, eikä sen tarvitse neuvotella kaikista tosiasiallisista ja oikeudellisista näkökohdista, joita on käsitelty hallinnollisessa menettelyssä.
Admittedly, that caselaw was developed in respect of proceedings for the application of Articles 81 EC and 82 EC and not in the specific field of the control of concentrations, where the need to observe the mandatory timelimits governing the adoption of decisions by the Commission does not allow
On tosin huomautettava, että tämä oikeuskäytäntö on kehitetty EY 81 ja EY 82 artiklan täytäntöönpanon osalta eikä yrityskeskittymien valvonnan erityisalalla, jonka yhteydessä komission päätösten tekemistä sääntelevien pakottavien määräaikojen noudattaminen ei anna sille mahdollisuutta pitkittää
BERTELSMANN AND SONY CORPORATION OF AMERICA v IMPALA it to extend its investigation, thus reducing the likelihood that the Commission will fundamentally alter its position as the administrative procedure advances.
BERTELSMANN JA SONY CORPORATION OF AMERICA v. IMPALA tutkimustaan, jolloin näkemyksen perustavanlaatuinen muuttaminen on sitä epätodennäköisempää, mitä pidemmälle hallinnollinen menettely etenee.
In its final observations, moreover, the Commission emphasised that the measures of investigation carried out after the hearing consisted essentially in consulting the operators on the market concerning the proposed commitments and did not deal with the objections raised against the notified concentration.
Komissio on lisäksi korostanut loppuhuomautuksissaan, että kuulemistilaisuuden jälkeiset tutkimustoimenpiteet koostuvat lähinnä siitä, että markkinoiden toimijoita on kuultu ehdotetuista sitoumuksista, eivätkä ne koske ilmoitettua keskittymähanketta vastaan esitettyjä väitteitä.
However, the fact remains that the statement of objections is merely a preparatory document and that the final decision must be based solely on all the circumstances and evidence relevant for the purpose of the assessment of the effects which the proposed concentration will have on competition in the reference markets.
Väitetiedoksianto on kuitenkin vain valmisteluasiakirja, ja lopullinen päätös on perusteltava ainoastaan kaikkien suunnitellusta keskittymästä relevanttien markkinoiden kilpailulle aiheutuvien vaikutusten arvioimiseen liittyvien seikkojen ja tekijöiden kannalta.
It follows that the mere fact that the Commission did not explain in the body of the decision the change in its position by comparison with that set out in the statement of objections cannot as such constitute a lack of, or an insufficient, statement of reasons.’
Tästä seuraa, että pelkästään se, että komissio ei ole selittänyt päätöksensä tekstiosassa näkemystensä muutoksia väitetiedoksiantoon sisältyneisiin näkemyksiin verrattuna, ei sellaisenaan voi merkitä perustelujen puuttumista tai riittämättömyyttä.”
The appellants claim that the Court of First Instance committed an error of law in using the statement of objections as a benchmark for evaluating the substance of the contested decision, in contravention of the rights of the defence.
Valittajat väittävät, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen käyttäessään puolustautumisoikeuksien vastaisesti lähtökohtana väitetiedoksiantoa, kun se on arvioinut riidanalaisen päätöksen asiasisältöä.
In those circumstances, the appellants take the view that the comparison made by the Court of First Instance between the contested decision and the provisional findings of the Commission contained in the statement of objections cannot support the conclusions reached in the judgment under appeal as regards the reasoning of the contested decision and the Commission’s findings in it.
Näin ollen valittajat katsovat, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tekemä riidanalaisen päätöksen ja väitetiedoksiantoon sisältyneiden komission väliaikaisten päätelmien välinen vertailu ei voi olla valituksenalaiseen tuomioon sisältyvien päätelmien perustana riidanalaisen päätöksen perustelujen ja niihin sisältyvän komission arvioinnin osalta.
They cite in that regard paragraphs 300, 302 and 308 of the judgment under appeal as regards the conclusions of the Court of First Instance in relation to the reasoning of the contested decision.
Ne mainitsevat tässä yhteydessä valituksenalaisen tuomion 300, 302 ja 308 kohdan, joissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on arvioinut riidanalaisen päätöksen perusteluja.
In addition, as regards the examination by the Court of First Instance of the arguments based on manifest errors of assessment, the appellants criticise in their appeal paragraphs 338, 339, 341, 362, 378, 379, 398, 402, 409, 419, 424, 446, 447, 451, 456, 467, 491, 532 and 538 of the judgment.
Lisäksi valittajat arvostelevat valituksessaan kyseisen tuomion 338, 339, 341, 362, 378, 379, 398, 402, 409, 419, 424, 446, 447, 451, 456, 467, 491, 532 ja 538 kohtaa, joissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tutkinut ilmeisiin arviointivirheisiin liittyneet argumentit.
In support of the appellants in relation to this ground of appeal, the Commission argues that in much of the judgment under appeal the Court of First Instance — contrary to the caselaw cited by that court itself in paragraph 284 of the judgment, to which it paid only lip service — did not examine the contested decision on its own merits as regards the question whether it was adequately reasoned and, as regards the plea of substantive error, the question whether that decision contains errors of fact or manifest errors of assessment, but instead focused in its judgment on the question whether the statement of objections was shown to be unfounded.
Komissio esittää valittajien tämän valitusperusteen tueksi, että toisin kuin oikeuskäytännössä, jota ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on itse siteerannut kyseisen tuomion 284 kohdassa ja johon se on ”viitannut täysin muodollisesti”, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole tutkinut yksinomaan riidanalaisen päätöksen perusteella sitä, ovatko päätöksen perustelut riittävät, tai aineellista virhettä koskevan perusteen osalta sitä, sisältääkö kyseinen päätös tosiseikkoja koskevia virheitä tai ilmeisiä arviointivirheitä, vaan se keskittyy tuomiossaan pikemminkin siihen, onko väitetiedoksianto osoittautunut perusteettomaksi.
Thus, according to the Commission, since certain facts were not mentioned in the statement of objections, the Court of First Instance inferred from that that they could not be important for the assessment of the consequences of the concentration in general.
Komissio siis katsoo, että koska tiettyjä tosiseikkoja ei ole mainittu väitetiedoksiannossa, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päättelee tästä, ettei niillä voi olla merkitystä arvioitaessa yleisesti yrityskeskittymän seurauksia.
Moreover, whereas the Commission set out certain findings in the contested decision that were expressed in a less unqualified manner in the statement of objections, the Court of First Instance took as a basis for its review the assessment made in the statement of objections.
Vaikka komissio on lisäksi täsmentänyt riidanalaisessa päätöksessä tiettyjä päätelmiä, jotka oli esitetty väitetiedoksiannossa alustavina päätelminä, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on nojautunut valvontansa yhteydessä väitetiedoksiantoon sisältyneeseen arviointiin.
Impala argues that the Court of First Instance merely mentioned extracts from the statement of objections in order to emphasise inherent inconsistencies in the contested decision itself and the lack of underlying support for the findings set out in it.
Impala väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on esittänyt otteita väitetiedoksiannosta vain korostaakseen riidanalaiseen päätökseen sisältyneitä epäjohdonmukaisuuksia ja sitä, että siinä esitetyille toteamuksille ei ollut perustaa.
The Court of First Instance expressly recognised that the statement of objections is a preparatory document, that its findings are purely provisional and that the Commission does not have to explain differences between that statement and the contested decision.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on nimenomaisesti myöntänyt, että väitetiedoksianto on valmisteleva asiakirja, että siihen sisältyvät toteamukset ovat täysin alustavia ja että komission ei tarvitse selittää väitetiedoksiannon ja riidanalaisen päätöksen välisiä eroja.
BERTELSMANN AND SONY CORPORATION OF AMERICA v IMPALA paragraph 10; Kali & Salz, paragraph 174; and Aalborg Portland and Others v Commission, paragraph 66). 62
Kali & Salz -tapaus, tuomion 174 kohta ja em. yhdistetyt asiat Aalborg Portland ym. v. komissio, tuomion 66 kohta). 62
For procedures for the control of concentrations governed by the Regulation, that principle is laid down in the second sentence of Article 18(3) and, in more detail, in Article 13(2) of the Implementing Regulation.
Asetuksen soveltamisalaan kuuluvien yrityskeskittymien valvontamenettelyjen osalta tämä periaate vahvistetaan asetuksen 18 artiklan 3 kohdan toisessa virkkeessä sekä täsmällisemmin soveltamisasetuksen 13 artiklan 2 kohdassa.
The latter in substance requires, among other things, that written notice be given to the notifying parties of the Commission’s objections, with an indication to those parties of the period within which they may inform the Commission of their views in writing.
Viimeksi mainituissa säännöksissä edellytetään muun muassa lähinnä komission vastaväitteiden ilmoittamista kirjallisesti ilmoituksen tehneille osapuolille ja sellaisen määräajan ilmoittamista niille, jonka kuluessa ne voivat ilmaista näkemyksensä kirjallisesti.
It is therefore inherent in the nature of the statement of objections that it is provisional and subject to amendments to be made by the Commission in its further assessment on the basis of the observations submitted to it by the parties and subsequent findings of fact (see, to that effect, SGL Carbon v Commission, paragraph 62).
Väitetiedoksiannon luonteelle on siis tyypillistä, että se on väliaikainen ja että komissio voi muuttaa sitä myöhemmässä arvioinnissaan osapuolten sille esittämien huomautusten ja muiden tosiseikkoja koskevien toteamusten perusteella (ks. vastaavasti em. asia SGL Carbon v. komissio, tuomion 62 kohta).
The Commission must take into account the factors emerging from the whole of the administrative procedure, in order either to abandon such objections as have been shown to be unfounded or to amend and supplement its arguments, both in fact and in law, in support of the objections which it maintains.
Komission pitää näet ottaa huomioon seikat, jotka perustuvat koko hallinnolliseen menettelyyn, ja joko hylättävä perusteettomat väitteet tai muokattava ja täydennettävä sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen osalta huomioon ottamiensa väitteiden tueksi esittämiään perusteluja.
Thus, the statement of objections does not prevent the Commission from altering its standpoint in favour of the undertakings concerned (see the order in British American Tobacco and Reynolds Industries v Commission, paragraph 13).
Väitetiedoksianto ei siten estä millään tavoin komissiota muuttamasta kantaansa kyseisten yritysten hyväksi (ks. em. yhdistetyt asiat British American Tobacco ja Reynolds Industries v. komissio, määräyksen 13 kohta).
It follows that the Commission is not obliged to maintain the factual or legal assessments set forth in that document.
Tästä seuraa, että komissio ei ole velvollinen pitämään voimassa kyseisessä asiakirjassa esittämiään tosiseikkoja tai oikeudellisia seikkoja koskevia arviointeja.
On the contrary, it must give as reasons for its ultimate decision its final assessments based on the situation existing at the time the
Sen on päinvastoin perusteltava lopullinen päätöksensä lopullisilla arvioinneillaan, jotka perustuvat koko sen tekemän tutkimuksen tuloksiin, sellaisina kuin ne ilmenevät
Furthermore, the Commission is not obliged to explain any differences with respect to its provisional assessments set out in the statement of objections (see, to that effect, the order in British American Tobacco and Reynolds Industries v Commission, paragraph 15, and the judgment in British American Tobacco and Reynolds Industries v Commission, paragraph 70).
Komissio ei ole myöskään velvollinen selittämään mahdollisia poikkeamia väitetiedoksiantoon sisältyvistä alustavista arvioinneistaan (ks. vastaavasti em. yhdistetyt asiat British American Tobacco ja Reynolds Industries v. komissio, määräyksen 15 kohta ja em. yhdistetyt asiat British American Tobacco ja Reynolds Industries v. komissio, tuomion 70 kohta).
The fact that the Commission is, by contrast to the position under Articles 81 EC and 82 EC, subject to strict time-limits, has no effect on the provisional nature of the statement of objections.
Se, että komissioon sovelletaan yrityskeskittymien valvonnan yhteydessä, toisin kuin EY 81 ja EY 82 artiklan soveltamisalalla, tiukkoja menettelyä koskevia määräaikoja, ei muuta millään tavoin väitetiedoksiannon väliaikaisuutta.
It is true that the Court of First Instance expressly recognised, in particular in paragraphs 284 and 285 of the judgment under appeal, the preparatory nature of the statement of objections, including where proceedings for the control of concentrations are involved.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on myöntänyt nimenomaisesti valituksenalaisessa tuomiossa eli erityisesti sen 284 ja 285 kohdassa, että väitetiedoksianto on valmisteluasiakirja myös yrityskeskittymien valvonnan yhteydessä.
It also acknowledged that the Commission is not, in accordance with the caselaw relating to Articles 81 EC and 82 EC, obliged to explain any differences by comparison with the statement of objections.
Se on tunnustanut lisäksi, että EY 81 ja EY 82 artiklaa koskevan oikeuskäytännön mukaan komissio ei ole velvollinen selittämään mahdollisia poikkeamia väitetiedoksiannosta.
However, having regard to the line of argument of the appellants and of the Commission set out in paragraphs 58 and 59 of this judgment, it is necessary to examine the criticisms made by them in relation to a series of specific references to the statement of objections made by the Court of First Instance in its examination of the validity of the contested decision.
Kun otetaan huomioon tämän tuomion 58 ja 59 kohdassa esitetyt valittajien ja komission perustelut, on kuitenkin vielä tutkittava moitteet, joita valittajat ja komissio ovat esittäneet useista konkreettisista viittauksista, joita ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt väitetiedoksiantoon tutkiessaan riidanalaisen päätöksen laillisuuden.
In that regard, it is clear from the caselaw that while, in the context of the control of concentrations, a field in which the Commission has a margin of assessment with regard to economic matters, review by the Court of First Instance is limited to establishing whether the evidence relied on is factually accurate and to establishing the
Oikeuskäytännöstä ilmenee tältä osin, että vaikka yrityskeskittymien valvonnan alalla, jolla komissiolla on tiettyä harkintavaltaa taloudellisten seikkojen arvioinnissa, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen harjoittama valvonta kohdistuu ainoastaan sen tutkimiseen, että tosiseikat pitävät asiallisesti paikkansa ja että näitä
Thus, for example, the references to the statement of objections made by the Court of First Instance in paragraphs 300, 302 and 308 of the judgment under appeal when reaching its findings in relation to the reasoning of the contested decision were, as the Advocate General pointed out in substance in points 165 and 166 of her Opinion, made for purely illustrative purposes, or simply for the sake of completeness.
Kun siis ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on esimerkiksi valituksenalaisen tuomion 300, 302 ja 308 kohdassa viitannut väitetiedoksiantoon arvioidessaan riidanalaisen päätöksen perusteluja, nämä viittaukset ovat olleet, kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 165 ja 166 kohdassa, selventäviä ja jopa turhia.
The same applies to certain of the paragraphs of the judgment cited by the appellants which concern the evaluation by the Court of First Instance of the arguments alleging manifest errors of assessment, namely paragraphs 338, 339, 341, 362, 402, 456, 467, 532 and 538 of the judgment under appeal, which serve merely to illustrate and to supplement what the Court of First Instance had, in any event, already directly deduced from the contested decision.
Sama pätee tiettyihin valittajien mainitsemiin kyseisen tuomion kohtiin, jotka koskevat arviointia, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on esittänyt ilmeisiä arviointivirheitä koskevista argumenteista, eli valituksenalaisen tuomion 338, 339, 341, 362, 402, 456, 467, 532 ja 538 kohtaa, joilla vain selvennetään ja täydennetään sitä, minkä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli jo joka tapauksessa päätellyt suoraan riidanalaisesta päätöksestä.
However, some of the references in the judgment under appeal to the statement of objections show that, notwithstanding the position it itself adopted as to the provisional nature of that statement, the Court of First Instance treated what, in paragraph 410 of the judgment, it termed ‘findings of fact made previously’ in that statement as being more reliable and more conclusive than the findings set out in the contested decision itself.
On kuitenkin todettava, että tietyistä valituksenalaisen tuomion viittauksista väitetiedoksiantoon ilmenee, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on huolimatta omista lausumistaan, joiden mukaan väitetiedoksianto on väliaikainen, pitänyt tuomion 410 kohdassa luotettavampina ja ratkaisevampina väitetiedoksiannossa ”aikaisemmin esitettyjä tosiseikkoja koskevia toteamuksia” kuin itse riidanalaisessa päätöksessä olevia toteamuksia.
The Court of First Instance, in effect, relied in that regard on a distinction between those ‘findings of fact made previously’, on the one hand, and ‘assessments’, on the
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on nojautunut tässä yhteydessä lähinnä eroon yhtäältä tällaisten ”aikaisemmin esitettyjen tosiseikkoja koskevien
In particular, in paragraph 379 of the judgment under appeal, the Court of First Instance classified the statement in the statement of objections that ‘there is sufficient evidence that the majors are aware of each other’s commercial terms’ as not being ‘an assessment by the Commission that might be modified, but rather a finding of fact resulting from its investigation’.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo erityisesti valituksenalaisen tuomion 379 kohdassa, että väitetiedoksiantoon sisältyvä väite, jonka mukaan ”on olemassa riittäviä todisteita siitä, että suuret yhtiöt tietävät toistensa kaupalliset ehdot”, ei ole ”niinkään komission arviointi, joka olisi muutettavissa, vaan pikemminkin tosiseikkoja koskeva toteamus, joka perustui sen tutkimukseen”.
That statement by the Court of First Instance should be understood in the light of other statements made previously in the judgment under appeal.
Tämä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamus on ymmärrettävä niiden muiden lausumien valossa, jotka se on esittänyt aikaisemmin valituksenalaisessa tuomiossa.
Thus, in paragraph 335 of the judgment, the Court of First Instance stated, among other things, that ‘the findings set out in the [contested decision] must be compatible with the findings of fact made in the statement of objections, in so far as it is not established that the latter findings were incorrect’.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa esimerkiksi tuomion 335 kohdassa muun muassa, että ”etenkin [riidanalaiseen] päätökseen sisältyvien arviointien pitäisi olla yhteensopivia väitetiedoksiannossa tehtyjen tosiseikkoja koskevien toteamusten kanssa, ellei ole osoitettu, että ne olivat virheellisiä”.
In addition, in paragraph 378 of the judgment, the Court of First Instance stated that ‘the conclusions drawn from [the evidence as mentioned in the contested decision] are also markedly different from the findings made in the statement of objections’.
Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa tuomion 378 kohdassa, että ”päätelmät, joita [todisteista, sellaisina kuin ne on mainittu] on [riidanalaisessa] päätöksessä tehty, eroavat myös erittäin selvästi toteamuksista, joita tehtiin väitetiedoksiannossa”.
Thus, the Court of First Instance did not merely use the statement of objections as a basis for verifying the correctness, completeness and reliability of the factual material which underpinned the contested decision.
Siten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole käyttänyt väitetiedoksiantoa ainoastaan keinona varmistaa riidanalaisen päätöksen perustana olevien tosiseikkojen oikeellisuus, täydellisyys ja luotettavuus.
It treated a particular category of conclusions set out in that statement as established, whereas those conclusions could, however, only be considered as being provisional.
Se on näet pitänyt tiettyä väitetiedoksiantoon sisältynyttä päätelmien ryhmää toteennäytettynä, vaikka näitä päätelmiä voidaan pitää vain väliaikaisina.
That conception of the statement of objections can also be seen in other paragraphs of the judgment under appeal.
Tämä väitetiedoksiantoa koskeva näkemys ilmenee valituksenalaisen tuomion muistakin kohdista.
Thus, in paragraphs 409 and 410 of the judgment, the Court of First Instance criticised the fact that the Commission did not refute the ‘findings of fact made previously’ in the statement of objections.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvostelee esimerkiksi tuomion 409 ja 410 kohdassa sitä, että komissio ei ole kiistänyt väitetiedoksiannossa ”aikaisemmin esitettyjä tosiseikkoja”.
In addition, in paragraph 424 of the judgment, the appellants and the Commission were criticised for not having asserted, ‘still less demonstrated’, that a ‘finding’ in the statement of objections was incorrect.
Lisäksi se arvostelee tuomion 424 kohdassa valittajia ja komissiota siitä, etteivät ne ole väittäneet ”eivätkä varsinkaan osoittaneet”, että väitetiedoksiantoon sisältyvä ”toteamus” olisi paikkansapitämätön.
In paragraph 446 of the judgment under appeal, it was similarly indicated that ‘the observation that there was no evidence that discounts significantly affected prices constitutes a finding of fact rather than an assessment’.
Se on myös valituksenalaisen tuomion 446 kohdassa todennut, että ”huomautus, jonka mukaan ei ollut mitään näyttöä siitä, että alennukset olisivat vaikuttaneet tuntuvasti hintoihin, on pikemminkin tosiseikkoja koskeva toteamus kuin arviointi”.
Moreover, in paragraphs 398, 419, 447 and 451 of the judgment, the Commission was, in essence, criticised for having relied to a considerable extent, for the purposes of the contested decision, on the impact of ‘campaign discounts’, whereas, as the Court of First Instance indicated in paragraph 447 of the judgment, the Commission ‘did not even consider it necessary to mention [those] discounts in the statement of objections’.
Lisäksi komissiota arvostellaan tuomion 398, 419, 447 ja 451 kohdassa lähinnä siitä, että se on tukeutunut riidanalaisessa päätöksessä merkittävässä määrin ”kampanjaalennusten” vaikutukseen, kun puolestaan väitetiedoksiannossa, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa tuomion 447 kohdassa, komissio ”ei ole pitänyt tarpeellisena mainita kampanja-alennuksia”.