natgillin/translations-raw huggingface dataset:
'Article 49 EC precludes an insurance policy issued by an insurance company established in another Member State which meets the conditions laid down in national law for occupational pension insurance, apartfrom the condition that the policy must be issued by an insurance company operating in the national territory, from being treateddifferently in terms oftaxation, with income tax effects which, depending on the circumstances in the individual case, may be lessfavourable. '
EY 49 artikla on esteenä sille, että toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneesta vakuutusyrityksestä otettua vakuutusta, joka täyttää kaikki kansallisessa oikeudessa asetetut työeläkevakuutukselta vaaditut edellytykset lukuun ottamatta sitä edellytystä, jonka mukaan vakuutuksen on oltava asianomaiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen vakuutusyrityksen myöntämä, kohdellaan verotuksessa eri tavalla kuin työeläkevakuutusta sellaisin tuloveroseurauksin, jotka voivat yksittäisen tapauksen asianhaarojen mukaan olla vähemmän edullisia kuin työeläkevakuutuksen liittyvät veroseuraukseL
Advocate General P. Léger delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 3 April 2003.
Julkisasiamies P. Léger on esittänyt ratkaisuehdotuksensa viidennen jaoston istunnossa 3 päivänä huhtikuuta 2003.
He proposed that the Court should answer as follows:
Julkisasiamies katsoo, että yhteisöjen tuomioistuimen olisi vastattava ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
'Article 49 EC is to be interpreted as meaning that it precludes application of national legislation such as that in issue in the present case which lays down tax rules which are less favourable where an occupational pension insurance policy is taken out with an insurance company established in another Member State than when it is taken out with an insurance company established in the Member State in question.' '
EY 49 artiklaa on tulkittava siten, että siinä estetään soveltamasta sellaista kansallista lainsäädäntöä, josta on kyse käsiteltävänä olevassa asiassa ja jonka mukaan sovelletaan epäedullisempia verotusta koskevia sääntöjä silloin, kun työeläkevakuutus otetaan toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneesta vakuutusyrityksestä, kuin siinä tapauksessa, että tällainen vakuutus otetaan kyseisen jäsenvaltion alueelle sijoittautuneesta vakuutusyrityksistä.
Case C-233/00 Commission of the European Communities ν French Republic Environment and consumers
Asia C-233/00 Euroopan yhteisöjen komissio ν. Ranskan tasavalta Ympäristö ja kuluttajat
(Failure of a Member State to fulfil obligations —Directive 90/313/EEC —Freedom of access to information on the environment —Incomplete or incorrect transposition) (Sixth Chamber)
90/313/ETY— Ympäristöä täytäntöönpano
By application lodged at the Court Registry on 13 June 2000, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by failing correctly to transpose Articles 2(a) and 3(2), (3) and (4) of Council Directive 90/313/EEC of 7 June 1990, the French Republic has failed to fulfil its obligations under that directive and under the third paragraph of Article 189 of the EC Treaty (now the third paragraph of Article 249 EC).
Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 13.6.2000 ja jossa vaaditaan yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut 7.6.1990 annetun neuvoston direktiivin 90/313/ETY (EYVL L 158, s. 56) mukaisia velvoitteitaan eikä EY:n perustamissopimuksen 189 artiklan kolmannen alakohdan (josta on tullut EY 249 artiklan kolmas alakohta) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole pannut oikein täytäntöön kyseisen direktiivin 2 artiklan a alakohtaa eikä 3 artiklan 2, 3 ja 4 kohtaa.
In support of its application, the Commission relies on five grounds:
Komissio esittää kanteensa tueksi viisi perustetta, joiden mukaan
— incomplete transposition of Article 2(a) in conjunction with Article 3(1) of Directive 90/313, in that the scope of the obligation to supply information relating to the environment is narrower under the French legislation than under that directive;
- direktiivin 90/313/ETY 2 artiklan a alakohdan ja 3 artiklan 1 kohdan säännökset on pantu puutteellisesti täytäntöön, koska se soveltamisala, joka Ranskan lainsäädännössä annetaan velvollisuudelle antaa ympäristöön liittyviä tietoja, on suppeampi kuin kyseisen direktiivin mukainen velvollisuus
— incorrect transposition of the first subparagraph of Article 3(2) of Directive 90/313, inasmuch as the French legislation provides, among the exceptions to the obligation to supply that information, a ground for refusal which is not provided for by the directive;
- direktiivin 90/313/ETY 3 artiklan 2 kohdan ensimmäinen alakohta on pantu virheellisesti täytäntöön, koska Ranskan lainsäädännössä näiden tietojen antamista koskevasta velvollisuudesta säädettyjen poikkeuksien joukossa on kieltäytymisperuste, josta ei säädetä tässä direktiivissä
— failure to transpose the second subparagraph of Article 3(2) of Directive 90/313, because of the failure of the French legislation to mention the obligation to supply in part information relating to the environment where it is possible to separate out information on items which mayjustify a refusal;
- direktiivin 90/313/ETY 3 artiklan 2 kohdan toista alakohtaa ei ole pantu täytäntöön, koska Ranskan lainsäädännössä ei mainita velvollisuutta antaa tiedoista osa, jos se on mahdollista erottaa tiedoista, joiden perusteella tietojen antamisesta voidaan kieltäytyä
— failure to transpose Article 3(3) of Directive 90/313, in that the French legislation has not provided for the possibility of refusing a request for the supply of unfinished documents or data or internal communications or a request which is manifestly unreasonable or formulated in too general a manner, and
- direktiivin 90/313/ETY 3 artiklan 3 kohtaa ei ole pantu täytäntöön, koska Ranskan lainsäädännössä ei ole säädetty mahdollisuudesta hylätä tietopyyntö, jos siihen liittyy keskeneräisten asiakirjojen tai tietojen tai sisäisten asiakirjojen antamista tai jos pyyntö on ilmeisen kohtuuton tai jos se on esitetty liian yleisessä muodossa
— incorrect transposition of Article 3(4) of Directive 90/313, on the ground that the French legislation allows requests for information relating to the environment to be refused by implied decisions for which reasons are not given.
- direktiivin 90/313/ETY 3 artiklan 4 kohta on pantu virheellisesti täytäntöön, koska Ranskan lainsäädännössä sallitaan ympäristöön liittyviä tietoja koskevan pyynnön hylkääminen implisiittisellä päätöksellä, jota ei ole perusteltu.
According to the Court, the Commission did not put forward in support of its fourth ground any decision by the French courts which affirms an interpretation of Law No 78-753 inconsistent with Article 3(3) ofthat directive and, moreover, mere is no reason to consider, in the light of the documents in the case, that those courts do not interpret national law in the light of the wording and the objective of that directive and do not actually ensure its full application in accordance with the requirements of the third paragraph of Article 189 of the Treaty.
direktiivin sanamuodon ja tarkoituksen valossa ja että ne eivät takaisi tosiasiallisesti sen täytäntöönpanoa kokonaisuudessaan perustamissopimuksen 189 artiklan kolmannen alakohdan vaatimusten mukaisesti.
Since the Commission is required to prove the alleged infringement, by providing the Court with the information necessary for it to determine whether oie infringement is made out, and may not rely on any presumption, the Commission's fourth complaint must be rejected.
Kun otetaan huomioon, että komission on näytettävä toteen, että jäsenyysvelvoitteita ei ole noudatettu, esittämällä yhteisöjen tuomioistuimelle ne seikat, jotka ovat välttämättömiä, jotta yhteisöjen tuomioistuin voisi tutkia, onko jäsenyysvelvoitteita jätetty noudattamatta, eikä se voi nojautua mihinkään olettamukseen, komission neljäs väite on hylättävä.
The Court notes that it must be concluded that the Commission's fifth complaint is well founded only in so far as it alleges that the French Republic has failed to provide, in the case of an implied refusal of a request for information relating to the environment, that the public authorities are required to provide the reasons for that refusal automatically and at the latest within two months of the submission of the initial request The remainder of the complaint must, on the other hand, be dismissed.
On pääteltävä, että komission viides väite on perusteltu vain siltä osin kuin sillä arvostellaan Ranskan tasavaltaa siitä, että se ei ole säätänyt ympäristöön liittyviä tietoja koskevan pyynnön implisiittisen hylkäämisen varalta, että viranomaisen on omasta aloitteestaan ja viimeistään kahden kuukauden kuluessa alkuperäisen pyynnön esittämisestä esitettävä tämän hylkäämisen perustelut. Muilta osin tämä väite on sitä vastoin hylättävä.
Declares that: by restricting the obligation to supply information relating to the environment to "administrative documents" within the meaning of Law No 78-753 of 17 July 1978 establishing various measures to improve relations between the administrative authorities and the public and various administrative, social and fiscal provisions; by providing, as one of the grounds for refusing to supply such information, that consultation órprovision of the document wouldprejudice, "generally, secretsprotected by legislation"; by failing to include in the national legislation a provision under which information relating to the environment is to be supplied in part where it is possible to separate out information on items concerning the interests referred to in Article 3(2) of Council Directive 90/313/EEC of 7 June 1990 on the freedom of access to information on the environment, which may accordinglyjustify a refusal, and by failing to provide, in the case of an implied refusal of a request for information relating to the environment, that the public authorities are required to provide the reasons for that refusal automatically and at the latest within two months of the submission of the initial request, the French Republic has failed to fulfil its obligations under Articles 2(a) and 3(1), (2) and (4) ofthat directive;
Ranskan tasavalta ei ole noudattanut ympäristöä koskevan tiedon saannin vapaudesta 7 päivänä kesäkuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/313/ETY 2 artiklan a alakohdan ja 3 artiklan 1, 2 ja 4 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on rajannut ympäristöön liittyvien tietojen antamista koskevan velvollisuuden hallinnon ja kansalaisten suhteiden parantamiseksi sekä hallinto-oikeudellisista, sosiaalisista ja vero-oikeudellisista säännöksistä 17.7.1978 annetussa laissa nro 78-753 tarkoitettuihin 'hallinnollisiin asiakirjoihin'' koska näiden tietojen antamista koskevasta velvollisuudesta säädettyjen poikkeuksien joukossa on kieltäytymisperusteena se, että asiakirjaan tutustuminen tai sen antaminen voi vahingoittaa yleisesti laissa säädettyä salassapitovelvollisuutta' koska se ei ole sisällyttänyt kansalliseen lainsäädäntöön säännöstä, jonka mukaan ympäristöön liittyvistä tiedoista annetaan osa, jos se on mahdollista erottaa tiedoista, jotka koskevat kyseisen direktiivin 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja intressejä, joiden perusteella tietojen antamisesta voidaan kieltäytyä koska se ei ole säätänyt ympäristöön liittyviä tietoja koskevan pyynnön implisiittisen hylkäämisen varalta, että viranomaisen on omasta aloitteestaan ja viimeistään kahden kuukauden kuluessa alkuperäisen pyynnön esittämisestä esitettävä tämän hylkäämisen perustelut.
Not available.
Ranskan tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Case C-404/00 Commission of the European Communities ν Kingdom of Spain State aid
Asia C-404/00 Euroopan yhteisöjen komissio v. Espanjan kuningaskunta Valtiontuki
(Failure of Member State to fulfil obligations —State aid —Regulation (EC) No 1013/97 —Aid to publicly-owned shipyards — Commission Decision 2000/131'/EC ordering repayment —Nonimplementation) (Sixth Chamber)
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Valtiontuet—Asetus N:o 1013/97— omistamille telakoille myönnettävä tuki — Tuen palauttamiseen velvoittava komission 2000/131 ¡EY — Täytäntöönpanon laiminlyönti (kuudes jaosto)
By application lodged at the Court Registry on 7 November 2000, the Commission of the European Communities brought an action under the second subparagraph of Article 88(2) EC for a declaration that, by not adopting within the prescribed period the measures necessary to comply with Commission Decision 2000/131/EC of 26 October 1999 on the State aid implemented by Spain in favour of the publicly-owned shipyards, which declares that that aid was granted illegally and is therefore incompatible with the common market, the Kingdom of Spain has failed to fulfil its obligations under the fourth paragraph of Article 249 EC and Articles 2 and 3 ofthat decision.
Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut EY 88 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan nojalla kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 7.11.2000 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Espanjan kuningaskunta eiole noudattanut EY 249 artiklan neljännen kohdan mukaisia velvoitteitaan sekä valtiontuesta, jonka Espanja on toteuttanut valtion omistamien telakoiden hyväksi, 26 päivänä lokakuuta 1999 tehdyn komission päätöksen 2000/131/EY—jossa todetaan, että kyseinen tuki on myönnetty sääntöjenvastaisesti ja siten yhteismarkkinoille soveltumattomalla tavalla — 2 ja 3 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole säädetyssä määräajassa toteuttanut kyseisen päätöksen noudattamisen edellyttämiä toimenpiteitä.
Factual background and Decision 2000/131
Asiaan liittyvät tosiseikat ja päätös 2000/131/EY
The factual background, as outlined in paragraphs 6 to 9 of the grounds of Decision 2000/131, is as follows:
Asiaan liittyvät tosiseikat ovat riidanalaisen päätöksen 2000/131/EY 6—9 perustelukappaleen mukaan seuraavat:
'(6) Under its August 1997 decision in State aid Case C 56/95, the Commission [approved] State aids totalling a maximum of ESP 229 008 billion in support of the restructuring of the publicly-owned yards in Spain.
"6) Komissio hyväksyi elokuussa 1997valtiontukea koskevassa asiassa C 56/95(6) tekemässään päätöksessä [jäljempänä hyväksymispäätös] yhteensä 229,008 miljardin Espanjan pesetan [ESP] valtiontuet Espanjan valtion omistamien telakoiden rakenneuudistukseen.
The package of approved aids included "special" tax credits of up to ESP 58 billion in the period 1995 to 1999.
Hyväksyttyyn tukipakettiin kuului enintään 58 miljardin pesetan 'erityiset' verohyvitykset vuosina 1995—1999.
Following an exchange of correspondence between the Spanish authorities and the Commission and the initiation by the Commission of the inquiry procedure under Article 88(2) EC, the Commission adopted Decision 2000/131 on 26 October 1999.
Espanjan viranomaisten ja komission välisen kirjeenvaihdon jälkeen ja komission aloitettua EY 88 artiklan 2 kohdan mukaisen tutkintamenettelyn komissio teki 26.10.1999 päätöksen 2000/131/EY.
At paragraph 57 of the grounds of Decision 2000/131, the Commission concluded that the publicly-owned yards in Spain had received aid in the form of special tax credits of ESP 18.451 billion which could not be legally justified.
Komissio toteaa päätöksen 2000/131/EY 57 perustelukappaleessa, että Espanjan valtion omistamat telakat ovat saaneet 18,451 miljardin ESP:n suuruisten erityisten verohyvitysten muodossa tukea, jolle ei ollut laillista oikeutusta.
Although the overall limit on such aid payment had not been exceeded, that amount represented solely a maximum.
Komissio katsoo, että tällaisten tukien yhteismäärälle asetettua ylärajaa ei sinänsä ole ylitetty, mutta tämä määrä oli pelkästään enimmäismäärä.
Within that maximum the aid was to correspond only to taxable losses and was based on the assumption that the yards were unable to benefit from tax credits under Spain's general tax consolidation system.
Tämän enimmäismäärän rajoissa myönnettävän tuen oli komission mukaan määrä vastata ainoastaan verotettavia nettotuloksia, ja tuki perustui olettamukseen, että telakat eivät voineet saada verohyvityksiä Espanjan yleisen verokonsohdointijärjestelmän perusteella.
According to the Commission, this was an essential condition for approval of the aid and therefore for the compatibility of the aid with the common market pursuant to Article 87(3Xe) EC.
Komissio piti tätä olennaisena edellytyksenä näiden tukien hyväksymiselle ja samalla sille, että ne soveltuvat yhteismarkkinoille EY 87 artiklan 3 kohdan e alakohdan mukaisesti.
In those circumstances, the Commission took the view that the Kingdom of Spain had not taken the measures necessary to comply with Decision 2000/131 and decided to bring the present action.
Koska komissio katsoi, että Espanjan kuningaskunta ei ollut ryhtynyt tarvittaviin toimenpiteisiin päätöksen 2000/131/EY noudattamiseksi, se päätti nostaa tämän kanteen.
First of all, contrary to the Spanish Government's assertion that until the relevant date for the finding of an infringement, the measures necessary to implement Decision 2000/131 in accordance with national law had been taken, the Spanish Government had embarked only on consultations concerning the procedures for recovering the aid declared illegal and had taken no actual steps vis-à-vis the Spanish publicly-owned shipyards for the purpose of recovering the aid.
Aluksi on todettava, että toisin kuin Espanjan hallitus väittää, eli että tarpeellisiin toimenpiteisiin päätöksen 2001/131/EY täytäntöönpanemiseksi kansallisen lainsäädännön mukaisesti olisi ryhdytty siihen ajankohtaan mennessä, joka on merkityksellinen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen toteamiseksi, se oli kuitenkin tuolloin aloittanut ainoastaan neuvottelut sääntöjenvastaiseksi katsotun tuen takaisinperimistä koskevista menettelytavoista, eikä se ollut toteuttanut ainoatakaan konkreettista toimenpidettä valtion omistamien espanjalaisten telakoiden osalta kyseisen tuen perimiseksi takaisin.
Nor is it apparent from the documents in the file that it was absolutely impossible to begin to obtain repayment of the aid from those shipyards.
Asiakirja-aineiston perusteella ei lisäksi vaikuta siltä, että olisi ollut täydellisen mahdotonta saada kyseiset telakat aloittamaan kyseisen tuen takaisinmaksu.
Declares that, by not adopting within the prescribed period the measures necessary to comply with Commission Decision 2000/131/EC of 26 October 1999 on the State aid implemented by Spain in favour of the publicly-owned shipyards, which declares that that aid was granted unlawfully and is therefore incompatible with the common market, the Kingdom of Spain has failed to fulfil its obligations under Articles 2 and 3 of that decision;
Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut valtiontuesta, jonka Espanja on toteuttanut valtion omistamien telakoiden hyväksi, 26 päivänä lokakuuta 1999 tehdyn komission päätöksen 2000/131/EY — jossa todetaan, että kyseinen tuki on myönnetty sääntöjenvastaisesti ja siten yhteismarkkinoille soveltumattomalla tavalla — 2 ja 3 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole säädetyssä määräajassa toteuttanut kyseisen päätöksen noudattamisen edellyttämiä toimenpiteitä.
Preliminary ruling (Value added tax -Sixth Directive 77/388/EEC —Field of application —Factoring —Factoring companypurchasing debts and assuming the risk of the debtors' default) (Sixth Chamber)
Ennakkoratkaisu Arvonlisävero — Kuudes direktiivi 77/388/ETY'— Soveltamisala — Factoring—Factoring-yhtiö, joka ostaa saamisia ja kantaa riskin velallisten laiminlyönnistä (kuudes jaosto)
By order of 17 May 2001 the Bundesfinanzhof (Federal Finance Court) referred to the Court for a preliminary ruling two questions on the interpretation of certain provisions of the Sixth Council Directive (77/388/EEC) of 17 May 1977.
Bundesfinanzhof on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 17.5.2001 tekemällään päätöksellä kaksi ennakkoratkaisukysymystä 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ΕΤΎ tiettyjen säännösten tulkinnasta.
Factoring KG took on the factoring and financing operations for M-GmbH.
Pääasian oikeudenkäynti ja ennakkoratkaisukysymykset
The interest rate was to be 1.8% above the average interest rate payable by Factoring KG in respect of refinancing.
Factoring KG kantoi näin hankittujen saamisten osalta riskin
The Finanzamt brought an appeal on a point of law before the Bundesfinanzhof challenging the Finanzgericht's decision.
Delkredere-vastuu syntyi, jos jälleenmyyjät eivät suorittaneet maksua 150 päivässä laskujensa eräpäivästä.
Since the Bundesfinanzhof took the view in those circumstances that interpretation of the Sixth Directive was required in order to determine the case before it, it decided to stay proceedings and refer two questions to the Court of Justice for a preliminary ruling.
Factoring KG sitoutui toiseksi perimään M-GmbH:n muut saamiset, mutta sillä oli takautumisoikeus tätä kohtaan, sekä hoitamaan velkatilejä ja toimittamaan M-GmbH:lle asiakirjat, joiden perustella tämä saattoi selvittää kauppasuhteitaan kunkin velallisen kanssa koskevan tilanteen.
It should be noted as a preliminary point that it is clear from the papers in the main proceedings that the questions submitted for a preliminary ruling concern only 'true' factoring - that is to say a transaction whereby the factor purchases from his client debts owed to him and assumes the risk of the debtors' default.
Maksu oli suoritettava seuraavan viikon kolmantena pankkipäivänä ja siitä vähennettiin sovitut palkkiot ja maksut, jotka muodostuivat kyseisten saamisten nimellisarvoista laskettavasta kahden prosentin suuruisesta factoring-palkkiosta ja yhden prosentin suuruisesta delkredere-palkkiosta.
The national court has no doubt, on the other hand, that 'quasi-factoring', where the factor manages and recovers the debts owed to his client but without bearing the related risk of loss falls within the field of application of the Sixth Directive.
M-GmbH sitoutui puolestaan maksamaan mainittujen palkkioiden ja maksujen lisäksi korkoa, jonka laskentaperusteena oli jälleenmyyjien päivittäinen velkatilanne Factoring KG:hen nähden. Koron oli oltava 1,8 prosenttia korkeampi kuin sen keskimääräisen koron, joka Factoring KG:n oli maksettava jälleenrahoituksestaan.
This question effectively seeks to ascertain whether, on a proper construction of the Sixth Directive, such true factoring transactions fall within its field of application, so that the business carrying them out is entitled to deduct input tax.
Se katsoi vuoden 2000 UStR:n 18 osaston 4 kohdan 3 virkettä soveltaen, että MKG-GmbH ei ollut harjoittanut elinkeinotoimintaa siltä osin kuin se oli harjoittanut aitoa factoring-toimintaa.
True factoring such as that at issue in the main proceedings must be regarded as falling within the scope of VAT.
MKG-GmbH valitti tämän jälkeen tästä päätöksestä Hessisches Finanzgerichtiin (Saksa).
The national court asks, more specifically, whether true factoring is subject to VAT or falls within one of the activities exempted from VAT pursuant to Article 13B(d) of the Sixth Directive, activities which may, however, be taxed where, as in the main proceedings, the Member State concerned has allowed taxpayers a right of option for taxation and the undertaking in question has expressly waived exemption of the transactions carried out by it relating to true factoring.
Koska Bundesfinanzhof katsoo, että tässä tilanteessa siinä vireillä olevan asian ratkaisu edellyttää kuudennen direktiivin tulkintaa, se on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksiä.
The English and Swedish versions of that provision also refer in this respect, on an equal footing with debt collection, to factoring.
Aluksi on todettava, että pääasiaa koskevasta asiakirja-aineistosta ilmenee, että ennakkoratkaisukysymysten kohteena on ainoastaan "aidoksi" kutsuttu factoring eli liiketoimi, jolla factoring-yhtiö ostaa asiakkaansa saamiset ja kantaa riskin velallisten laiminlyönnistä.