natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Council may adopt provisions with a view to facilitating the exercise of the rights referred to in paragraph 1; save as otherwise provided in this Treaty, the Council shall act
2) Neuvosto voi antaa säännöksiä 1 kohdassa tarkoitettujen oikeuksien käyttämisen hel­
Every citizen of the Union shall, in the territory of a third country in which the Member State of which he is a national is not represented, be en­titled to protection by the diplomatic or con­sular authorities of any Member State, on the
Jokainen unionin kansalainen saa kolmannen maan alueella, jossa jäsenvaltiolla, jonka kansa­
Annual report on human rights 2000 same conditions as the nationals of that State. Member States shall establish the necessary rules among themselves and start the inter national negotiations required to secure this protection.
2000 mista, neuvosto voi yksimielisesti komission ehdotuksesta ja Euroopan parlamenttia kuultuaan antaa tässä osassa tarkoitettujen oikeuksien täy­dentämisestä säännöksiä, joiden hyväksymistä jäsenvaltioiden valtiosääntöjen asettamien vaati­musten mukaisesti se suosittaa jäsenvaltioille.
sion and after consulting the European Parliament, may adopt provisions to strengthen or to add to the rights laid down in this Part, which it shall recommend to the Member States for adop tion in accordance with their respective constitutional requirements.
lainen hän on, ei ole edustusta, suojelua minkä tahansa jäsenvaltion diplomaatti­ ja konsulivi­ranomaisilta samoin edellytyksin kuin kyseisen jäsenvaltion omat kansalaiset. Jäsenvaltiot vah­vistavat tarpeelliset säännöt keskenään ja aloit­tavat tällaisen suojelun turvaamiseksi tarvitta­vat kansainväliset neuvottelut.
Community policy in the sphere of develop ment cooperation, which shall be complementary to the policies pursued by the Member States, shall foster:
1) Yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikalla, joka täydentää jäsenvaltioiden harjoittamaa poli­tiikkaa, edistetään
Every citizen of the Union may apply to the Ombudsman established in accordance with Article 195.
Jokainen unionin kansalainen voi kääntyä 195 artiklan mukaisesti asetettavan oikeusasiamie­hen puoleen.
Every citizen of the Union may write to any of the institutions or bodies referred to in this Article or in Article 7 in one of the languages men tioned in Article 314 and have an answer in the same language.
­ kehitysmaiden ja etenkin kaikista hei­koimmassa asemassa olevien kehitysmai­den kestävää taloudellista ja sosiaalista kehitystä kehitysmaiden sopusointuista ja asteit­taista yhdentymistä maailmantalouteen köyhyyden torjuntaa kehitysmaissa.
— the sustainable economic and social de velopment of the developing countries, and more particularly the most disadvantaged among them; — the smooth and gradual integration of the developing countries into the world economy; — the campaign against poverty in the de veloping countries.
Jokainen unionin kansalainen voi kirjoittaa tässä artiklassa tai 7 artiklassa tarkoitetulle toimieli­melle tai elimelle jollakin 314 artiklassa mainitul­la kielellä ja saada vastauksen samalla kielellä.
Community policy in this area shall con tribute to the general objective of develop ing and consolidating democracy and the rule of law, and to that of respecting human rights and fundamental freedoms.
2) Yhteisön politiikalla tällä alalla myötävaiku­tetaan kansanvallan ja oikeusvaltion kehittä­misen ja lujittamisen yleiseen tavoitteeseen sekä ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittamisen tavoitteeseen.
The Commission shall report to the European Parliament, to the Council and to the Economic and Social Committee every three years on the application of the provisions of this Part.
Komissio antaa Euroopan parlamentille, neuvos­tolle sekä talous­ ja sosiaalikomitealle joka kol­mas vuosi kertomuksen tämän osan määräysten soveltamisesta.
On this basis, and without prejudice to the other provisions of this Treaty, the Council, acting unanimously on a proposal from the Commis
Tältä pohjalta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän sopimuksen muiden määräysten sovelta­
The Community and the Member States shall comply with the commitments and take account of the objectives they have approved in the context of the United Nations and other competent international organisations.
3) Yhteisö ja jäsenvaltiot noudattavat niitä vel­voitteita ja ottavat huomioon tavoitteet, jot­ka ne ovat hyväksyneet Yhdistyneissä Kansakunnissa ja muissa toimivaltaisissa kansainvälisissä järjestöissä.
RELEVANT EC DIRECTIVES, COMMUNICATIONS ON HUMAN RIGHTS ISSUES
IHMISOIKEUSASIOITA KOSKEVAT EUROOPAN YHTEISÖN DIREKTIIVIT JA LAUSUMAT
Council directive implementing the principie of equal treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin (OJ L 180, 19.7.2000, p. 22)
Neuvoston direktiivi rodusta tai etnisestä alkuperästä riippumattoman yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta
Council conclusions on the implementation by the Member States and the EU institu- tions of the Beijing platform for action (Press release 11944/99 — not to be pub- lished in the OJ)
(Lehdistötiedote 11944/1999 - ei julkaista yhteisöjen virallisessa lehdessä)
THE COPENHAGEN CRITERIA Presidency conclusions European Council, Copenhagen, 21 to 22 June 1993 bership presupposes the candidate's ability to take on the obligations of membership including adherence to the aims of political, economic and monetary union.
KÖÖPENHAMINAN KRITEERIT - PUHEENJOHTAJAN PÄÄTELMÄT Eurooppaneuvostossa Kööpenhaminassa 21. ja 22. kesäkuuta 1993 että hakijamaa kykenee täyttämään jäsenyyden velvoitteet, mukaan lukien sitoutuminen poliittisen unionin sekä talous- ja rahaliiton tavoitteisiin.
(iii) The European Council today agreed that the associated countries in central and eastern Europe that so desire shall become mem­bers of the European Union.
iii) Eurooppa-neuvosto on tänään päättänyt, että Keski- ja Itä-Euroopan assosioituneet maat voivat halutessaan liittyä Euroopan unionin jäseniksi.
Accession will take place as soon as an associated country is able to assume the obligations of mem­bership by satisfying the economic and po­litical conditions required.
Liittyminen tapahtuu niin pian kuin assosioitunut maa kykenee täyttämään jäsenyyden velvoitteet ja vaaditut taloudelliset ja poliittiset edellytykset.
The Union's capacity to absorb new mem­bers, while maintaining the momentum of European integration, is also an important consideration in the general interest of both the Union and the candidate countries.
Unionin kyky ottaa vastaan uusia jäseniä vaarantamatta Euroopan yhdentymiskehityksen etenemistä on myös tärkeä tekijä, joka vastaa niin unionin kuin hakijamaiden yleis tä etua.
Membership requires that the candidate country has achieved stability of institu­tions guaranteeing democracy, the rule of law, human rights and respect for and pro­tection of minorities, the existence of a functioning market economy as well as the capacity to cope with competitive pressure and market forces within the Union.
Liittyminen edellyttää hakijamaalta, että sillä on vakaat valtioelimet, joilla taataan demokratia, oikeusvaltio, ihmisoikeudet, vähemmistöjen kunnioittaminen ja suojelu, toimiva markkinatalous sekä edellytykset selviytyä unionin sisällä vallitsevista kilpailupaineista ja markkinavoimista.
The European Council will continue to fol­low closely progress in each associated country towards fulfilling the conditions of accession to the Union and draw the appro­priate conclusions.
Eurooppa-neuvosto seuraa edelleen tiiviisti jokaisen assosioituneen maan edistymistä unionin Iiittymisedellytysten täyttämisessä ja tekee asiasta aiheelliset johtopäätökset.
EU MEMORANDUM ON THE DEATH PENALTY
EU:N MUISTIO KUOLEMANRANGAISTUKSESTA
If 1 can prove that this punishment is neither use­ful nor necessary, I will have furthered the cause of humanity.
Tällä tavoin se voisi toimia itse esimerkkinä maille, joissa kuolemanrangaistus on vielä voimassa.
In western Europe the death penalty issue aroused the attention of some circles within so­ciety at an early stage.
Länsi-Euroopassa kysymys kuolemanrangaistuksesta herätti eräiden yhteiskuntaluokkien huomion jo hyvin varhain.
Included among the instruments of both crimi­nal law and criminal policy through ages, capital punishment soon raised a debate on humanitar­ian values.
Euroopan unioni (EU) vastustaa kuolemanrangais tusta kaikissa tapauksissa ja on johdonmukaisesti kannattanut sen yleismaailmallista poistamista ja pyrkinyt toiminnallaan tähän päämäärään.
This evolution in attitudes to the death penalty began particularly in the context of the establishment of the democratic State in the 18th century and since then, step by step, it has gained the support of the peoples of the States nowadays assembled in the EU.
Maissa, joissa kuolemanrangaistus on edelleen olemassa, EU pyrkii vaikuttamaan siten, että kuolemanrangaistuksen käyttöä rajoitetaan asteittain ja noudatetaan useissa kansainvälisissä ihmisoikeussopimuksissa kuolemanrangaistuksen käy tölle esitettyjä tiukkoja edellytyksiä ja että kuolemantuomioiden täytäntöönpanoa lykätään ja sitä kautta poistetaan kuolemanrangaistus kokonaan.
The European Union (EU) is opposed to the death penalty in all cases and has consistently espoused its universal abolition, working to­wards this goal.
Rikoslainsäädäntöön ja kriminaalipolitiikkaan kautta aikojen kuulunut kuolemanrangaistus herätti pian keskustelua humanitaarisista arvoista.
In countries which maintain the death penalty, the EU aims at the progressive re­striction of its scope and respect for the strict conditions, set forth in several international hu­man rights instruments, under which the capital punishment may be used, as well as at the es­tablishment of a moratorium on executions so as to completely eliminate the death penalty.
Kuolemanrangaistukseen suhtautuminen alkoi muuttua erityisesti 1700-luvulla, jolloin demokraattinen valtio syntyi. Vähitellen kuolemanrangaistuksen poistaminen sai sitten kannatusta EU:n nykyisellään muodostavien valtioiden kansojen keskuudessa.
The EU is deeply concerned about the increasing number of executions in the United States of America (United States), all the more since the great majority of executions since reinstatement of the death penalty in 1976 have been carried out in the 1990s.
EU on syvästi huolestunut teloitusten määrän kasvusta Amerikan yhdysvalloissa (USA:ssa), etenkin kun kuolemanrangaistuksen vuonna 1976 tapahtuneen uudelleen käyttöönoton jälkeen suuri osa teloituksista on tehty 1990-luvul-Ia.
Furthermore, it is permitted to sentence to death and execute young offenders aged under 18 at the time of the commission of the crime, in clear infringement of international­ly­recognised human rights norms.
Lisäksi rikoksentekoajankohtana alle 18-vuo-tiaille nuorille rikoksentekijöille voidaan langettaa kuolemantuomio ja panna se täytäntöön, mikä on selvästi vastoin kansainvälisesti tunnustettuja ihmisoikeusnormeja.
In fact, the questioning of the legitimacy of the death penalty dawned in the context of the En­lightenment, at the end of the 18th century.
Kuolemanrangaistuksen oikeutusta ryhdyttiin kyseenalaistamaan valistuksen aikana 1700-lu-vun lopulla.
At that time deprivation of liberty was the pre­ferred means of criminal punishment, in parallel with the rise of classic criminal law.
Vapauden menettäminen oli tuohon aikaan suosituin rikosoikeudellinen rangaistus keino klassisen rikoslainsäädännön synnyn myötä.
Although early attempts to repeal the death penalty were not a total success, several European countries had by then accepted the limitation of the death penalty to capital crimes and reformed their law accordingly.
Vaikka varhaisimmat yritykset kuolemanrangaistuksen poistamiseksi eivät täysin onnistuneetkaan, useat Euroopan maat olivat jo tuolloin hyväksyneet kuolemanrangaistuksen rajoittamisen henkirikoksiin ja uudistaneet lainsäädäntöään sen mukaisesti.
This trend towards restriction of the scope of capital punishment would continue throughout the next two centuries, although not without various backward steps due to particu­lar political circumstances.
Kuolemanrangaistuksen alan rajoittamissuuntaus jatkui seuraavilla kahdella vuosisadalla, joskin takaiskujakin koettiin erinäisten poliittisten tilanteiden takia.
Nevertheless some of those countries went even further and definitively abolished the death penalty in their laws for ordinary crimes. Portu­gal led the way in 1867, immediately followed by the Netherlands.
Kaikki EU:n jäsenvaltiot ovat poistaneet kuolemanrangaistuksen, minkä vuoksi EU haluaa tämän uuden vuosituhannen alussa jakaa USA:n kanssa ne periaatteet, kokemukset, politiikat ja vaihtoehtoiset ratkaisut, jotka ohjaavat eurooppalaista kuolemanrangaistuksen poistamiseen pyrkivää liikettä.
At the dawn of a new millennium the EU wishes to share with the United States the principles, expe­riences, policies and alternative solutions guid­ing the European abolitionist movement, all EU Member States having abolished the death penalty.
Jotkin näistä maista olivat tosin vieläkin edistyksellisempiä ja poistivat kuolemanrangaistuksen lopullisesti lainsäädännöstään tavanomaisten rikosten osalta.
In the 1960s and 1970s, the United Kingdom and Spain also became legally abolitionist for civil crimes.
Kuolemanrangaistukseen liittyy erilaisia filosofisia, uskonnollisia, poliittisia ja kriminologisia kysymyksiä.
Although Member States' experiences in aboli­tion varied in time, they shared common ground — that of the inhumane, unnecessary and irre­versible character of capital punishment, no matter how cruel the crime committed by the of­fender.
sen vuonna 1867 Alankomaiden seuratessa välittömästi perässä. Tanska ja Ruotsi poistivat kuolemanrangaistuksen ensimmäisen maailmansodan jälkeen, ja toisen maailmansodan jälkeen Italia, Itävalta ja Suomi tekivät samoin.
In the meantime the trend towards abolition for all crimes, thus including crimes under military law or committed in exceptional circumstances such as during wartime, was also affirmed.
Tällä välin vahvistui myös suuntaus, jonka mukaan kuolemanrangaistus olisi poistettava kaikkien rikosten osalta, mukaan lukien sotilaslainsäädännön mukaiset rikokset tai poikkeuksellisissa olosuhteissa, esimerkiksi sota-aikana, tehdyt rikokset.
Since the end of the 1960s, all EU Member States have absolutely abandoned the death penalty in law.
1960-luvun lopulta lähtien kuolemanrangaistus on poistettu kokonaan kaikkien EU:n jäsenvaltioiden lainsäädännöstä.
Besides, this justification now seems to be shared by the international community as a whole, in so far as both the Rome Statute of the International Criminal Court and the United Na­tions Security Council resolutions establishing the International Criminal Tribunals for the for­mer Yugoslavia and for Rwanda do not provide the death penalty among the range of sanctions, even when the most serious crimes, including genocide, crimes against humanity and war crimes are to be tried.
Kansainvälinen yhteisö näyttää olevan kokonaisuudessaan yhtä mieltä kyseisistä perusteista sikäli, että Kansainvälisen rikostuomioistuimen Rooman perussäännössä sekä entisen Jugoslavian alueen kansainvälisen rikostuomioistuimen ja Ruandan kansainvälisen rikostuomioistuimen perustamisesta annetuissa Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmissa kuolemanrangaistus ei kuulu edes kaikkein vakavimpien rikosten seuraamuksiin, mukaan lukien joukkotuhonta, ihmiskunnan vastaiset rikokset ja sotarikokset.
Humanistic values, ethical points of view and human rights reasons weighed in favour of the abolition of the death penalty.
Inhimilliset arvot, eettiset näkökohdat ja ihmis oikeuksiin liittyvät syyt puolsivat kuolemanrangaistuksen poistamista.
Effectively, for the European governments the death penalty as a means of State punishment rapidly revealed itself as a denial of human dignity, which is a fundamental basis of the common heritage of the EU as a union of shared values and principles.
Euroopan maiden hallitukset sisäistivätkin pian, että kuolemanrangais tus valtion rangaistuskeinona kieltää ihmisarvon, joka on yhteisiin arvoihin ja periaatteisiin perustuvan unionin, EU:n, yhteisen perinnön pohjimmainen perusta.
From this, it is clear that for the majority of Member States the total abolition of capital pun­ishment was achieved in two stages of which the second was, in general, a lengthy process.
Tämän perusteella voidaan todeta, että suurimmassa osassa jäsenvaltioita kuolemanrangaistuksen täydellinen poistaminen tapahtui kahdessa vai heessa, joista jälkimmäinen oli yleensä pitkäaikainen prosessi.
Fur­thermore, it has to be stressed that, although countries such as the United Kingdom, Spain, Luxembourg, France, Ireland, Greece and Bel­gium maintained the death penalty in their laws into the second half of this century, executions took place quite rarely or else this form of pun­ishment simply remained unused.
Lisäksi on korostettava, että vaikka sellaiset maat kuin Belgia, Kreikka, Espanja, Ranska, Irlanti, Luxemburg ja Yhdistynyt kuningaskunta säilyttivätkin kuolemanrangaistuksen lainsäädännössään 1900-luvun jälkipuoliskolle asti, kuolemantuomioita pantiin suhteellisen harvoin täytäntöön tai tätä rangaistusmuotoa ei yksinkertaisesti käytetty.
In fact, a long period of time generally passed between the carrying out of the last execution and abolition of the death penalty, which leads to the conclu­sion that when European countries formally abandoned capital punishment they were al­ready abolitionist de facto or even by tradition, capital punishment having clearly fallen into disuse in judicial practice.
Viimeisimmän kuolemantuomion täytäntöönpanon ja kuolemanrangaistuksen poistamisen välillä kului yleensä pitkä aika, minkä vuoksi voi daan katsoa, että poistettaessa kuolemanrangais tus muodollisesti Euroopan maista nämä olivat jo tosiasiallisesti poistaneet sen tai kuolemanrangais tusta ei enää perinteisesti käytetty, koska se oli selvästikin hävinnyt oikeuskäytännöstä.
On the other hand, while in some EU Member States abolitionist measures have met the deep sentiment of the population and thus corre­sponded to the accomplishment of a national tra­dition, in others the political decision towards abolition was not taken with the support of the majority of public opinion.
Kuolemanrangaistuksen säilyttämiselle ei ole riittäviä rikosoikeudellisia eikä kriminologisia perusteita.
Nevertheless in coun­tries where this was the case, the decision did not result in any form of negative reaction, usually leading to minimal debate on the issue.
Ensinnäkään ei ole tieteellisesti pystytty todistamaan, että kuolemanrangaistus ja sen käyttö vähentäisivät rikollisuutta muita ran gaistusmuotoja tehokkaammin.
There­fore, mention should be made of the fact that abo­lition itself contributed favourably to better­in­formed public opinion, which helped to shape different feelings among community members.
Rikollisuusaste ja kuolemanrangaistus ovat toisistaan riippumattomia asioita, sillä kuolemanrangaistuksella ja kuolemantuomion täytäntöönpanolla ei ole pelotevaikutusta eivätkä ne siis tuota vähemmän väkivaltaisia yhteiskuntia.
First of all, it is scientifically undemonstrated that the death penalty and its application deter criminality any more effectively than other forms of punishment. Indeed, crime rate and the death penalty are independent realities, capital punishment and its execution failing to have a deterrent effect and thus to produce less violent societies.
Toisaalta, vaikka joissakin EU:n jäsenvaltioissa toimet kuolemanrangaistuksen poistamiseksi ovat vastanneet väestön perimmäisiä toiveita ja siten toteuttaneet kansallista perinnettä, toisissa valtioissa yleisen mielipiteen enemmistö ei tukenut poliittista kuolemanrangaistuksen poistamispäätöstä.
Besides, maintaining capital punish­ment would not fit the philosophy of rehabilita­tion pursued in the criminal justice systems of all EU Member States and according to which one of the penological aims of penalties is that of rehabilitating or resocialising the offender.
Kyseisissä maissa päätös kuolemanrangaistuksen poistamisesta ei ole kuitenkaan aiheuttanut kielteisiä reaktioita, vaan asia on yleensä herättänyt vain vähäistä keskustelua.
The death penalty poses a set of distinct ques­tions of a philosophical, religious, political and criminological nature.
Olisikin mainittava, että kuolemanrangaistuksen poistaminen itsessään edisti tiedonsaantia, minkä ansiosta yhteiskunnan jäsenten oli helpompi muodostaa näkemys asiasta.
Annual report on human rights 2000
■ Vuosittainen ihmisoikeusraportti, 2000 ■ tärkeimmistä tavoitteista.
This does not mean that European criminal systems are insensitive to victims' rights and interests. Quite the con trary.
Tämä ei tarkoita sitä, että Euroopan rikosoikeus­järjestelmissä suhtauduttaisiin välinpitämättö­mästi uhrien oikeuksiin ja etuihin, päinvastoin.
Legislation safeguarding those rights, as well as victim's assistance agencies and programmes are provided.
Kyseisten oikeuksien suojaamisesta on annettu lainsäädäntöä ja uhrien tukemiseksi on olemas­sa viranomaisia ja erilaisia tukiohjelmia.
Opting for a more humane, but also more effective, criminal justice system paved the way for considering appropriate alternative criminal sanctions to the death penalty.
Inhimillisemmän mutta myös tehokkaamman rikosoikeudellisen järjestelmän valitsemisen myötä ryhdyttiin harkitsemaan kuolemantuo­miolle sopivia vaihtoehtoisia rikosoikeudellisia seuraamuksia.
In fact, European lawmakers assumed that crime could be punish able by means of non-lethal penalties, such as longterm or life imprisonment.
Eurooppalaiset lainlaatijat hyväk­syivät sen, että rikoksesta voidaan rangaista muullakin tavalla kuin kuolemanrangaistuksella, esimerkiksi antamalla pitkä tai elinkautinen van­keusrangaistus.
In practice, even when the death penalty was still contemplated in law, and even mandatory, either the judge would decide upon an alternative penalty by reason of mitigating circumstances or the sentence would be systematically the object of a pardon and thus commuted.
Kuolemanrangaistuksen ollessa lain mukaan vielä mahdollinen tai vieläpä pakol­linen tuomari antoi käytännössä joko vaihtoeh­toisen rangaistuksen lieventävien asianhaarojen perusteella tai kuolemantuomio armahdettiin järjestelmällisesti ja siis muunnettiin.
Besides, there are appropriate alternatives to the death penalty which respond to their needs and ensure adequate assistance to them.
Kuolemanrangaistukselle on olemassa asianmu­kaisia vaihtoehtoja, jotka vastaavat uhrien tarpei­ta ja joiden ansiosta heitä voidaan asianmukai­sesti tukea.
Both of fenders and victims' families stand in need of rehabilitation.
Sekä rikoksentekijöiden että rikosten uhrien omaiset tarvitsevat uudelleensopeutta­mista.
As far as the latter are concerned, it is essential that the emotion caused by the loss they suffered is surmounted and this requires the availability of financial and psychological support.
Rikosten uhrien omaisten kannalta on kes­keisen tärkeää, että he pystyvät selviytymään kar­simastaan menetyksestä, mikä edellyttää sekä rahallisen että psykologisen tuen saatavuutta.
Imprisonment for life remains the usual alternative for very serious crimes.
Elinkautinen vankeus on yhä tavanomaisin ran­gaistus hyvin vakavista rikoksista.
In any case, although nearly all Member States provide for this type of punishment in their respective penal codes either as a possibility or mandatorily, it is understood rather as a principle than as a common practice.
Vaikkakin lähes kaikkien jäsenvaltioiden rikoslainsäädän­nössä on säädetty elinkautisesta joko mahdolli­sena tai pakollisena rangaistusmuotona, sitä pidetään kuitenkin pikemminkin periaatteena kuin yleisenä käytäntönä.
In some countries, life imprisonment can indeed be replaced by temporary incarceration once there are mitigating circumstances.
Kuolemanrangaistuksen peruuttamattomuus on myös otettava huomioon oikeuskäytännössä.
Further more, in practically all Member States, parole can be granted to those sentenced to life after having served a certain term in prison and de pending on other factors, such as good behaviour, signs of readaptation or illness.
Jopa pitkälle kehittyneissä oikeusjärjestelmissä, jotka perustuvat oikeusvaltion periaatteeseen ja oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin periaattee­seen, voidaan antaa vääriä tuomioita.