natgillin/translations-raw huggingface dataset:
balance, must be subject to review by the Court, whose task it is to safeguard that institutional balance.
miten laajalti parlamentti osallistuu päätöksentekoprosessiin, määräytyy ja joka toisin sanoen vaikuttaa toimielinten väliseen tasapainoon, tämän käsitteen tulkinta ja soveltaminen kuuluvat itsestään selvästi yhteisöjen tuomioistuimen valvontavaltaan, sillä yhteisöjen tuomioistuimen tehtävä on varmistaa toimielinten välisen tasapainon säilyminen.
9An examination of the merits of the pleas of lack of competence and infringement of the Treaty submitted by the Parliament does not, however, mean that the respective arguments have to be dealt with by determining whether the establishment or even the amendment of the lists of safe countries forms part of the necessary legislation or whether the contested directive constitutes its culmination.
9Parlamentin esittämien toimivallan puuttumista ja perustamissopimuksen rikkomista koskevien kumoamisperusteiden aiheellisuuden arvioiminen ei kuitenkaan edellytä sitä, että otetaan kantaa asianosaisten väitteisiin siitä, onko turvallisten maiden luetteloiden laatiminen ja jopa niiden muuttaminen osa tarvittavaa lainsäädäntöä tai onko riidanalainen direktiivi kyseisen lainsäädännön päätepiste.
It suffices to point out that in any event the contested secondary legal bases provide for a decision-making process which derogates from that laid down in Article 67(5) EC, irrespective of the situation.
Riittää, kun todetaan, että riidanalaisessa johdetussa oikeudellisessa perustassa edellytetään joka tapauksessa päätöksentekomenettelyä, joka poikkeaa EY 67 artiklan 5 kohdassa määrätystä menettelystä, olivatpa asian olosuhteet mitkä hyvänsä.
The contested provisions provide for decisions to be taken by the Council by a qualified majority after consultation of the Parliament.
Riidanalaisten säännösten mukaan päätöksen tekee neuvosto määräenemmistöllä parlamentin kuulemisen jälkeen.
Article 67(5) EC for its part lays down that the necessary legislation is to be adopted unanimously by the Council after consulting the Parliament and, once that legislation has been laid down, it provides for co-decision in respect of the adoption of subsequent acts.
EY 67 artiklan 5 kohdassa taas määrätään, että neuvosto hyväksyy tarvittavan lainsäädännön yksimielisesti parlamenttia kuultuaan, ja kun se on hyväksytty, soveltaa myöhempien säädösten antamisessa yhteispäätösmenettelyä.
Consequently, if the contested directive is considered to constitute the final stage of the necessary legislation, the naming the safe countries should take place by way of co-decision; if that is not the case and the naming of the safe countries still forms part of the necessary legislation, this should be done by the Council acting unanimously after consulting the Parliament.
Jos riidanalaisen direktiivin nyt katsotaan olleen viimeinen vaihe tarvittavan lainsäädännön antamisessa, tulee turvalliset maat määrittää yhteispäätöksellä; jos taas näin ei katsota, tulee neuvoston tehdä luetteloista yksimielinen päätös parlamenttia kuultuaan, koska siinä tapauksessa turvallisten maiden määrittäminen on edelleen osa tarvittavaa lainsäädäntöä.
Does the naming of safe countries not fall under the heading of executive rather than legislative matters?
Onko turvallisten maiden määrittämisessä kyse pikemminkin täytäntöönpano- kuin lainsäädäntötoimesta?
Measures which set out the ‘basic elements of the matter to be dealt
Pääsääntöisesti lainsäädännöksi katsotaan toimenpiteet,
In other words, the only important question is that of establishing whether the Council may lawfully, in a legislative measure which it adopts in compliance with the
Toisin sanoen ainoa olennainen kysymys tässä tapauksessa on, voiko neuvosto
10 — Subject to certain conditions, see points 20 and 21 below of this Opinion.
10 – Sikäli kuin tietyt edellytykset täyttyvät: ks. tämän ratkaisuehdotuksen 20 ja 21 kohta.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-133/06 with’ are known to be legislative in nature 12and, for that reason, it is imperative that they be adopted by the Community legislature on the basis of the Treaty, following the procedure provided for therein for that purpose.
JULKISASIAMIES POIARES MADURON RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-133/06 jotka kuuluvat säänneltävän alan ”olennaisiin osiin” 12 ja jotka yhteisön lainsäätäjän on näin ollen ehdottomasti toteutettava perustamissopimuksen perusteella ja siinä tätä tarkoitusta varten määrätyssä menettelyssä.
In so far as the naming of safe countries must be carried out in accordance with the criteria laid down in the contested directive, more specifically in Annex II thereto so far as concerns the identification of safe third countries and in Article 36(2) thereof as regards the determination of European safe countries, can it still be considered to be one of ‘the basic elements of the matter to be dealt with’, that is, one of the basic elements of the minimum standards on procedures in Member States for granting or withdrawing refugee status within the meaning of Article 63(1)(d) EC?
Koska turvalliset maat on määritettävä riidanalaisessa direktiivissä, tarkemmin sanottuna turvallisten kolmansien maiden osalta direktiivin liitteessä II ja eurooppalaisten turvallisten maiden osalta direktiivin 36 artiklan 2 kohdassa esitettyjen periaatteiden mukaisesti, voidaanko katsoa, että maiden määrittäminen kuuluu yhä säänneltävän alan ”olennaisiin osiin”, toisin sanoen EY 63 artiklan ensimmäisen kohdan 1 alakohdan d alakohdassa tarkoitettuihin vähimmäisvaatimuksiin, jotka koskevat pakolaisaseman myöntämistä tai poistamista koskevaa menettelyä?
Even if all the parties to the proceedings before the Court agree to regard the lists of safe countries as measures of a legislative nature, there may be cause for hesitation.
Vaikka kaikki yhteisöjen tuomioistuimessa pidettävän oikeudenkäynnin osapuolet näyttävät olevan yksimielisiä siitä, että turvallisten alkuperämaiden luettelot ovat lainsäädännöllisiä toimia, kysymys ei välttämättä ole näin yksinkertainen.
12 — Case 25/70 Köster [1970] ECR 1161, paragraph 6; see also Case C-240/90 Germany v Commission [1992] ECR I-5383, paragraph 36.
515, 6 kohta); ks. sittemmin asia C-240/90, Saksa v. komissio, tuomio 27.10.1992 (Kok. 1992, s. I-5383, Kok. Ep. XIII, s. I-145, 36 kohta).
The Member States are in principle responsible for the implementation of Community law.
oikeuden täytäntöönpanohan on suurelta osin jäsenvaltioiden vastuulla.
Conversely, although the criteria for designation appear in the directive, the fact that the Council finally decided to adopt common lists of safe countries for the purpose of approximating the existing national lists and providing national legal systems which have not yet adopted measures to that effect with minimum lists militates in favour of categorisation as a legislative measure.
Vaikka periaatteet turvallisten maiden määrittämiseksi annetaankin direktiivissä, lainsäädäntötoimeksi luokittelun puolesta puhuisi toisaalta se, että neuvosto kuitenkin lopulta päätti vahvistaa yhteiset turvallisten maiden luettelot jo voimassa olleiden kansallisten luettelojen lähentämiseksi ja vähimmäisluettelojen antamiseksi jäsenvaltioille, joiden oikeusjärjestykseen ei vielä ollut sisällytetty tämänsuuntaisia toimenpiteitä.
The fact that the Council wished initially to incorporate the lists of safe countries in the contested directive and abandoned that idea only on account of the difficulty of reaching an agreement on those lists without delaying overmuch the adoption of the directive also militates in favour of that categorisation.
Tätä luonnehdintaa tukee myös se, että neuvosto olisi alun perin halunnut sisällyttää turvallisten maiden luettelot itse riidanalaiseen direktiiviin ja luopui ajatuksesta vasta, kun ilmeni, että oli vaikeaa päästä luetteloista yhteisymmärrykseen viivyttämättä kohtuuttomasti kyseisen direktiivin hyväksymistä.
15Finally, the scope of the consequences attached to those lists supports that view.
15Lainsäädännölliseen luonteeseen viittaa myös luetteloista johtuvien vaikutusten ulottuvuus.
In the context of asylum application procedures, the use of those lists determines the way in which the national authorities will deal with a large part of the applications and decides the extent of the procedural guarantees provided for by the directive.
Turvapaikkamenettelyissä näiden luetteloiden käyttö määrää suurelta osin sen, miten kansalliset viranomaiset käsittelevät hakemuksia, ja direktiivissä säädettyjen menettelyllisten takeiden laajuuden.
Pursuant to Article 25 of the directive, Member States may consider an application for asylum inadmissible and, therefore, are not required to examine whether the applicant qualifies as a refugee if that applicant comes from a safe third country; that presumption of the safety of that country is however rebuttable if the applicant presents serious counter-indica-tions.
Jos hakija nimittäin tulee turvallisesta kolmannesta maasta, jäsenvaltiot voivat direktiivin 25 artiklan mukaan jättää turvapaikkahakemuksen tutkimatta, eikä niillä siten ole velvollisuutta selvittää, täyttääkö turvapaikanhakija edellytykset vaatiakseen pakolaisasemaa; tämä turvallisuusolettama voidaan kuitenkin kumota, jos hakija esittää painavia todisteita sitä vastaan.
Furthermore, pursuant to Article 36 of the directive, Member States may carry out no, or no full, examination of the asylum application where the applicant has entered or is seeking to enter illegally into its territory from a European safe third country.
Direktiivin 36 artiklan mukaan jäsenvaltiot voivat sitä paitsi päättää, että turvapaikkahakemusta ei tutkita tai ei tutkita kokonaan, jos turvapaikanhakija pyrkii tulemaan laittomasti tai on tullut laittomasti kyseisen jäsenvaltion alueelle eurooppalaisesta turvallisesta kolmannesta maasta.
Moreover, the Council justifies consultation of the European Parliament, first, in respect of the establishment and amendment of the lists of safe third countries, on the ground
Neuvosto perustelee myös Euroopan parlamentin kuulemista ensinnäkin sillä, että turvallisten alkuperämaiden luetteloiden vahvistamisella ja muuttamisella on ”poliittista merkitystä”,
13 — See Articles 21 and 30 of the Proposal for a Council directive on minimum standards on procedures in Member States for granting and withdrawing refugee status of 20 September 2000, OJ 2001 C 62 E, p. 231.
13 – Ks. pakolaisaseman myöntämistä tai peruuttamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista 20.9.2000 annettu ehdotus neuvoston direktiiviksi, 21 ja 30 artikla (EYVL 2001, C 62 E, s. 231).
14 — See Articles 27 and 30 of the amended Proposal for a Council directive on minimum standards on procedures in Member States for granting and withdrawing refugee status of 3 July 2002, OJ 2002 C 291 E, p. 143.
14 – Ks. pakolaisaseman myöntämistä tai peruuttamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista 3.7.2002 annettu muutettu ehdotus neuvoston direktiiviksi, 27 ja 30 artikla (EYVL C 291 E, s. 142).
15 — See paragraphs 9 to 11 of its defence.
15 – Ks. neuvoston vastineen 9–11 kohta.
out by Article 1(1) of the second ‘Comitology’ Decision, 19 which provides that ‘[o]ther than of the ground of ‘the political importance’ of such an operation ‘in particular in view of the implications of an assessment of the human rights situation in a country of origin and its implications for the policies of the European Union in the field of external relations’ and, second, in respect of the designation of European safe third countries, on the ground of ‘the potential consequences for the applicant of a restricted or omitted examination’.
Tämä periaate vahvistetaan toisen komitologiapäätöksen 191 artiklan 1 kohdassa, ja ”erityisesti alkuperämaan ihmisoikeustilanteen arvioinnin vaikutuks[illa] ja sen seurauks[illa] Euroopan unionin politiikoille ulkosuhteiden alalla”, sekä toisaalta sillä, että eurooppalaisten turvallisten kolmansien maiden määrittämisessä on otettava huomioon ”seuraukset, joita hakemuksen osittaisesta tutkinnasta tai tutkimatta jättämisestä voi koitua hakijalle”.
16 in specific and substantiated cases where the basic instrument reserves to the Council the right to exercise directly certain implementing powers itself, such powers shall be conferred on the Commission in accordance with the relevant provisions in the basic instrument’.
16 jossa todetaan, että ”lukuun ottamatta niitä perusteltuja erityistapauksia, joissa perussäädöksessä pidätetään neuvostolle oikeus käyttää tiettyä välitöntä täytäntöönpanovaltaa, täytäntöönpanovalta siirretään komissiolle perussäädöksen asiaa koskevien säännösten mukaisesti”.
In other words, the Council ‘must properly explain’ the reservation of implementing power ‘by reference to the nature and content of the basic instrument to be implemented or amended’.
Toisin sanoen neuvoston on ”perusteltava täytäntöönpantavan tai muutettavan perussäädöksen luonteen ja sisällön perusteella asianmukaisesti”, miksi se varaa täytäntöönpanovallan itselleen.
20It must therefore show that the nature and content of the implementing power are specific in character, so that it may reserve the right to exercise that power as an exception to the principle that the Commission has the relevant competence. 21
20Neuvoston on siis pystyttävä osoittamaan, että täytäntöönpanovallan luonteeseen ja sisältöön liittyy sellaisia erityispiirteitä, joiden perusteella se voi poikkeuksellisesti käyttää toimivaltaa, joka periaatteessa kuuluisi komissiolle. 21
It is true that, in view of Case C-257/01 Commission v Council, one may well wonder whether the designation of safe countries as far as asylum is concerned constitutes a specific case which may be the subject of a reservation of implementing powers.
Asiassa komissio vastaan neuvosto 18.1.2005 annetun tuomion valossa voitaisiin tietenkin kysyä, onko turvallisten maiden määrittäminen turvapaikkamenettelyjä varten sellainen erityistapaus, joka on omiaan oikeuttamaan täytäntöönpanovallan varaamisen neuvostolle.
If, in fact, the contested provisions should be regarded as a reservation of implementing powers, it would be evident that there was
Mikäli riidanalaisissa säännöksissä todella katsottaisiin olevan
It is, however, not necessary to resolve that question in the present case.
Tätä kysymystä ei kuitenkaan tässä tapauksessa ole välttämätöntä ratkaista.
Even if the naming of safe countries were not to constitute part of the ‘basic elements of the matter to be dealt with’ and the contested provisions were to be regarded as a reservation of implementing powers, it must be agreed that they do not comply with the conditions governing legality.
Jos oletetaan, että turvallisten maiden määrittäminen ei kuulu säänneltävän alan ”olennaisiin osiin” ja jos riidanalaiset säännökset tulkitaan täytäntöönpanovallan varaamiseksi neuvostolle, olisi todettava, että se ei täytä laillisuusedellytyksiä.
Since the amendments made to Article 145 EC (now Article 202 EC) by the Single European Act, under the third indent of Article 202 EC, read in conjunction with the fourth indent of Article 211 EC, there is a ‘rule that, under the system established by the Treaty, when measures implementing a basic instrument need to be taken at Community level, it is the Commission which, in the normal course of events, is responsible for exercising that power’.
Muistuttaisin siitä, että Euroopan yhtenäisasiakirjalla EY:n perustamissopimuksen 145 artiklaan (josta on tullut EY 202 artikla) tehtyjen muutosten jälkeen EY 202 artiklan kolmannesta luetelmakohdasta luettuna yhdessä EY 211 artiklan neljännen luetelmakohdan kanssa on johdettavissa ”sääntö, jonka mukaan silloin, kun perustamissopimuksen alaan kuuluvassa järjestelmässä on toteutettava yhteisön tasolla perussäädöstä koskevia täytäntöönpanotoimia, tämän toimivallan käyttäminen kuuluu normaalisti komissiolle”.
17Together with the general obligation to state reasons laid down by Article 253 EC, this means that the Council ‘may reserve the right to exercise implementing powers directly only in specific cases, and it must state in detail the
17Yhdessä EY 253 artiklassa määrätyn yleisen perusteluvelvollisuuden kanssa tästä seuraa, että neuvosto ”voi varata itselleen oikeu-
19 — Council Decision 1999/468/EC of 28 June 1999 laying down the procedures for the exercise of implementing powers conferred on the Commission (OJ 1999 L 184, p. 23).
19 – Menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28.6.1999 tehty neuvoston päätös 1999/468/EY (EYVL L 184, s. 23).
20 — Commission v Council, paragraph 51.
20 – Em. asia komissio v. neuvosto, tuomio 18.1.2005, 51 kohta.
16 — Recitals 19 and 24 in the preamble to Directive 2005/85.
16 – Direktiivin 2005/85 johdantoosan 19 ja 24 perustelukappale.
21 — As Advocate General Léger has pointed out, the statement of reasons must state ‘why it is important that it is the Council rather than the Commission which, exceptionally is to exercise’ the implementing power in question (Opinion in Commission v Council, point 54).
21 – Kuten julkisasiamies Léger korostaa, perusteluista on käytävä ilmi myös se, ”minkä vuoksi on tärkeää, että täytäntöönpanotoimivaltaa käyttää kyseessä olevassa poikkeustapauksessa neuvosto eikä komissio” (em. asiassa komissio v. neuvosto 18.1.2005 annetun tuomion ratkaisuehdotus, 54 kohta).
17 — Case C-257/01 Commission v Council [2005] ECR I-345, paragraph 51.
17 – Asia C-257/01, komissio v. neuvosto, tuomio 18.1.2005 (Kok. 2005, s. I-345, 51 kohta).
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-133/06 the contested provisions as an expression of the Council’s wish to deal with the question of the designation of safe countries, albeit following a simplified procedure, by way of legislation, one has to wonder whether it is lawful to have recourse to a secondary legal basis in order to adopt legislative measures.
JULKISASIAMIES POIARES MADURON RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-133/06 kyse täytäntöönpanovallan varaamisesta, on todettava, ettei sille ainakaan ole esitetty mitään perusteita. Riidanalaisen direktiivin johdantoosan 19 ja 24 perustelukappaleessa esitetyillä syillä ei nimittäin pyritä mitenkään oikeuttamaan tällaista varaamista, vaan päinvastoin – kuten jo edellä korostin 22 – perustelemaan parlamentin kuulemista luettelojen vahvistamisesta ja muuttamisesta.
a clear failure to provide any justification.
töönpanovallan käyttöön vai ei.
Recitals 19 and 24 in the preamble to the contested directive are not conducive in any way to justifying such a reservation, but on the contrary, as I stated above, 22give grounds for consultation of the Parliament in respect of the establishment of the lists and the amendments to be made to them.
Jos oletetaan, että riidanalaisia säännöksiä on todella pidettävä ilmauksina neuvoston halusta ratkaista kysymys turvallisten alkuperämaiden määrittämisestä lainsäädäntöteitse, vaikkakin yksinkertaistetussa menettelyssä, on selvitettävä, onko lainsäädännöllisiä toimenpiteitä toteutettaessa laillista käyttää johdettua oikeudellista perustaa.
The question of the legality of secondary legal bases
Johdetun oikeudellisen perustan laillisuus
Is it possible to adopt legislative measures on a legal basis which is provided for, not in the original legislation, but in secondary legislation, following a procedure laid down by the latter which is simplified in relation to that provided for by the former?
Onko lain säädöksiä mahdollista antaa sellaisen oikeudellisen perustan nojalla, joka ei perustu primaarioikeuteen vaan johdettuun oikeuteen, ja vielä primaarioikeudessa määrättyyn menettelyyn verrattuna yksinkertaistetussa menettelyssä?
That is the fundamental legal issue in this case.
Tämä juuri on nyt esillä olevassa asiassa keskeinen oikeudellinen ongelma.
However, it is again not necessary to comment here on whether it is permissible under Community law for the legislature to encroach on executive matters. Even if it were necessary to analyse
Toisin sanoen kyse on siitä, onko lainsäädäntötoimivallan delegointi sallittua yhteisön toimielinjärjestelmässä.
That question is not entirely without precedent.
Kysymys ei ole aivan uusi.
22 — See above, point 19 of this Opinion.
22 – Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 19 kohta.
26 As we see, the issue remains open.
26 Kysymys on siis yhä avoin.
Some national legal systems sanction the possibility of delegating legislative power.
Tietyissä kansallisissa oikeusjärjestyksissä lainsäädäntötoimivallan delegointi on täysin sallittua.
Such is, for example, the case of France with Article 38 of the Constitution of 4 October 1958 27or of Italy with Article 76 of the Constitution of 27 December 1947.
Näin on esimerkiksi Ranskassa 4.10.1958 annetun perustuslain 38 §:ssä 27tai Italiassa 27.12.1947 annetun perustuslain 76 §:ssä.
It must, however, be emphasised that very often such delegation can relate only to certain legislative matters, as is illustrated by Article 82 of the Spanish Constitution of 27 December 1978 or Articles 164 and 165 of the Portuguese Constitution of 2 April 1976.
On kuitenkin korostettava, että tällainen toimivallan delegointi on useimmiten mahdollista ainoastaan tietyillä lainsäädännön aloilla, kuten 27.12.1978 annetun Espanjan perustuslain 82 § ja 2.4.1976 annetun Portugalin perustuslain 164 ja 165 § osoittavat.
The Treaty on European Union does not provide expressly for the delegation of legislative power, only the delegation of implementing powers is provided for in Article 202 EC.
Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ei sisälly nimenomaisia määräyksiä lainsäädäntövallan delegoinnista, ja ainoastaan täytäntöönpanovallan delegointi taas mainitaan EY 202 artiklassa.
It must therefore be ascertained whether Community law authorises by implication, or at least does not preclude, the Community legislature from introducing, in an act which
Seuraavaksi onkin selvitettävä, onko niin, että yhteisön oikeudessa nimenomaisesti sallitaan tai että siinä ei ainakaan kielletä sitä, että yhteisön
Council on the basis of Article 43 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 37 EC), provided in Article 19 thereof for the adoption by the Council by a qualified majority, on a proposal from the Commission, of the general rules for a beef-labelling system to apply as from 1 January 2000.
Nautaeläinten tunnistus- ja rekisteröintijärjestelmän sekä naudanlihan ja naudanlihatuotteiden merkitsemisen käyttöönottamisesta 21.4.1997 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 820/97 24hyväksyttiin neuvostossa EY:n perustamissopimuksen 43 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 37 artikla) perusteella.
On that basis, the Council had adopted a regulation, which was challenged by the Parliament on the ground of the illegality of the secondary legal basis; this the Council claimed, permitted the adoption, by means of a simplified decision-making procedure which did not provide for consultation of the European Parliament, not of an implementing measure, but of a legislative act within the context of the common agricultural policy, ignoring Article 37 EC.
Neuvosto antoi tämän säännöksen nojalla asetuksen, jonka parlamentti riitautti, koska se piti laittomana sellaista johdettua oikeudellista perustaa, joka sallii sen, että yhteisen maatalouspolitiikan alalla annetaan EY 37 artiklasta huolimatta täytäntöönpanotoimen sijasta lainsäädäntötoimi yksinkertaistetussa päätöksentekomenettelyssä, jossa ei kuulla Euroopan parlamenttia.
Pointing out that the contested regulation did not contain general rules for a compulsory beef-labelling system but aimed to prolong the optional labelling system beyond 31 December 1999, the Court concluded that this was not covered by the powers conferred by the basic regulation and that the regulation sought in fact to amend that basic regulation.
Koska riidanalaisessa asetuksessa ei annettu yleisiä sääntöjä naudanlihan pakollisesta merkintäjärjestelmästä, vaan sen tarkoituksena oli jatkaa vapaaehtoisen merkintäjärjestelmän voimassaoloa 31.12.1999 jälkeen, yhteisöjen tuomioistuin katsoi, ettei neuvostolla ollut toimivaltaa antaa riidanalaista asetusta perusasetuksen nojalla ja että sillä on todellisuudessa muutettu jälkimmäistä asetusta.