natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘(1) Does a correct interpretation of Articles 17, 21(1) and 22 of the Sixth Directive … preclude national legislation (in particular Article 19 of DPR No 633/72) that makes the exercise of the right to deduct [VAT], payable by a taxable person in the pursuit of his business activities, dependent on compliance with a (twoyear) timelimit and penalises noncompliance with annulment of that right? That question is asked with reference, in particular, to cases where the liability to VAT on the purchase of the good or service stems from the application of the reverse charge procedure, which allows the authorities a longer period (of four years under Article 57 of DPR No 633/72) in which to demand payment of the duty than the period allowed to the trader for deduction of the duty, on expiry of which the trader’s right to such deduction lapses.
”1) Onko – – kuudennen – – direktiivin – – 17 artiklan, 21 artiklan 1 kohdan ja 22 artiklan oikea tulkinta esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, nyt esillä olevassa asiassa DPR nro 633/72:n 19 §:lle, jossa asetetaan arvonlisäveron, joka verovelvollisen on yritystoimintansa harjoittamisen yhteydessä maksettava, vähennysoikeuden käyttämisen edellytykseksi (kahden vuoden) ajallinen rajoitus säätämällä sen noudattamatta jättämisen seuraamukseksi oikeuden lakkaaminen, erityisesti sellaisissa tapauksissa, joissa tavaran tai palvelun oston arvonlisäverollisuus määräytyy käännetyn verovelvollisuuden mekanismin mukaisesti, jolloin verohallinto voi vaatia veron maksamista hyödyntämällä (DPR nro 633/72:n 57 §:n mukaista neljän vuoden) määräaikaa, joka on pidempi kuin elinkeinonharjoittajalla on käytettävissään veron vähentämiseksi, kun vähennysoikeus on lakannut määräajan umpeuduttua?
(2) Does it follow from a correct interpretation of Article 18(1)(d) of the Sixth Directive … that national legislation may not, in regulating the ‘formalities’ referred to in that provision by means of the reverse charge procedure governed by the combined provisions of Articles 17(3), 23 and 25 of DPR No 633/72, make (solely to the detriment of the taxable person) the exercise of the right to deduct permitted by Article 17 of the Directive conditional upon compliance with a timelimit such as that laid down in Article 19 of DPR No 633/72?’
2) Onko – – kuudennen – – direktiivin – – 18 artiklan 1 kohdan d alakohdan oikea tulkinta esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa säänneltäessä tässä artiklassa mainittuja ’muodollisuuksia’ DPR nro 633/72:n 17 §:n 3 momentissa ja 23 ja 25 §:ssä tarkoitetun käännetyn verovelvollisuuden mekanismin kautta asetetaan (yksinomaan verovelvollisen vahingoksi) kuudennen direktiivin 17 artiklassa säädetyn vähennysoikeuden käyttämiselle DPR nro 633/72:n 19 §:ssä säädetyn kaltainen ajallinen rajoitus?”
By order of the President of the Court of 27 April 2007, Cases C-95/07 and C-96/07 were joined for the purposes of the written and oral procedure and of the judgment.
Yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 27.4.2007 antamalla määräyksellä asiat C-95/07 ja C-96/07 yhdistettiin kirjallista ja suullista käsittelyä sekä tuomion antamista varten.
The questions referred for a preliminary ruling
Ennakkoratkaisukysymysten arviointi
Ecotrade submits that the Sixth Directive does not impose any timelimit on the right to deduct, since the entire VAT system, which is founded on the principle of neutrality is designed to guarantee the taxable person, in all circumstances, that fundamental right inherent in the overall VAT system.
Ecotrade väittää, että kuudennessa direktiivissä ei rajoiteta vähennysoikeutta mitenkään ajallisesti, koska koko arvonlisäverojärjestelmä, joka perustuu verotuksen neutraalisuuden periaatteeseen, on laadittu siten, että verovelvolliselle varmistetaan kaikissa tapauksissa tämä perustavanlaatuinen oikeus, joka kuuluu kiinteästi koko arvonlisäverojärjestelmään.
Furthermore, the national legislation at issue in the main proceedings cannot be justified by reliance on Articles 17(6) and (7) and 22(7) and (8) of the directive, which are not applicable in the cases in the main proceedings.
Pääasiassa kyseessä olevaa kansallista lainsäädäntöä ei myöskään voida oikeuttaa vetoamalla mainitun direktiivin 17 artiklan 6 ja 7 kohtaan eikä myöskään vetoamalla 22 artiklan 7 ja 8 kohtaan, joita ei sovelleta pääasiaan.
As regards the ‘formalities’ laid down by the Member States in accordance with Article 18(1)(d) of the Sixth Directive, with which the taxable person must comply in order to exercise the right to deduct under the reverse charge procedure, Ecotrade submits that those formalities may not be disproportionate to or incompatible with the general VAT mechanism.
Jäsenvaltioiden kuudennen direktiivin 18 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaisesti vahvistamista ”muodollisuuksista”, jotka verovelvollisen on täytettävä voidakseen käyttää vähennysoikeutta käännetyn verovelvollisuuden järjestelmässä, Ecotrade väittää, että nämä muodollisuudet eivät saa olla suhteettomia tai ristiriidassa yleisen arvonlisäveromekanismin kanssa.
Accordingly, compliance with those formalities cannot lead to the taxable person definitively losing the right to deduct.
Näin ollen näiden muodollisuuksien noudattaminen ei voi aiheuttaa verovelvollisen vähennysoikeuden lopullista menettämistä.
In any event, the limitation on the right to deduct in Italian law is not proportionate, because the tax authority has a longer period in which to reassess incorrect tax returns than that accorded to the taxable person to claim deduction.
Vähennysoikeuden rajoittaminen Italian lainsäädännössä ei missään tapauksessa ole oikeasuhteista siitä syystä, että veroviranomaisilla on virheellisten ilmoitusten oikaisemista varten käytettävissään pidempi määräaika kuin verovelvollisella vähennyksen tekemiseksi.
The Italian and Cypriot Governments point out that the period prescribed for the exercise of the right to deduct is a formality that the Member States may determine under Article 18(1)(d) and (3) and Article 22(8) of the Sixth Directive.
Italian ja Kyproksen hallitukset korostavat, että vähennysoikeuden käyttämiseksi säädetty määräaika on muodollisuus, jonka jäsenvaltiot voivat vahvistaa kuudennen direktiivin 18 artiklan 1 kohdan d alakohdan ja 3 kohdan sekä 22 artiklan 8 kohdan nojalla.
Article 18 does not contain any provision inconsistent with the Member States’ discretion to set temporal limits on deduction.
Tämä 18 artikla ei sisällä mitään säännöstä, joka estäisi jäsenvaltioiden harkintavallan vähennyksen ajallisten rajojen vahvistamiselle.
According to Article 18(2), which refers to ‘the same period’, the right to deduct should be exercised as soon as possible, so that if
Mainitun 18 artiklan 2 kohdan mukaan, jossa viitataan ”samaan ajanjaksoon”, vähennysoikeutta on käytettävä mahdollisimman välittömästi niin, että jos verovelvollinen ei käytä
Furthermore, the Italian and Cypriot Governments take the view that the period allowed to the authority to recover tax cannot be the same as that allowed to the taxable person to exercise his right to deduct for objective and practical reasons, since the authority needs time after the tax return is lodged to check it and verify its contents.
Lisäksi kyseiset hallitukset katsovat, että hallinnolle annettu määräaika veron perimiseksi ei objektiivisten ja käytännön syiden vuoksi voi olla sama kuin verovelvollisella on vähennysoikeuden käyttämiseksi, koska hallinto tarvitsee aikaa veroilmoituksen jättämisen jälkeen sen valvomiseksi ja sen sisällön tarkastamiseksi.
The Italian Government acknowledges, moreover, that the Member States must comply with the principle of effectiveness, so as not to render exercise of the right to deduct impossible or excessively difficult.
Italian hallitus myöntää, että jäsenvaltioiden on noudatettava tehokkuusperiaatetta niin, etteivät ne tee vähennysoikeuden käyttämistä mahdottomaksi tai kohtuuttoman vaikeaksi.
However, it submits that the period of two years is perfectly appropriate in that respect.
Se väittää kuitenkin, että kahden vuoden määräaika on tältä osin täysin sopiva.
The Commission of the European Communities maintains that the deduction should be exercised in compliance with the tax deadlines prescribed.
Euroopan yhteisöjen komissio väittää, että vähennys on tehtävä säädettyjä verotuksellisia määräaikoja noudattaen.
Its exercise cannot therefore be deferred indefinitely.
Sen käyttöä ei näin ollen voida lykätä loputtomiin.
It concludes that the determination of limitation periods for the exercise of the right to deduct is not incompatible with the objectives pursued by the Sixth Directive, provided that those limitation periods are not less favourable than those laid down for the exercise of analogous rights in matters relating to tax (principle of equivalence) and are not such as to render the exercise of the rights conferred by Community law virtually impossible or excessively difficult (principle of effectiveness).
Se päättelee tästä, että preklusiivisten määräaikojen vahvistaminen vähennysoikeuden käyttämiselle ei ole ristiriidassa kuudennen direktiivin tavoitteiden kanssa, edellyttäen, että nämä määräajat eivät ole epäsuotuisampia kuin vastaavien oikeuksien käyttämiselle säädetyt ajat verotuksen alalla (vastaavuusperiaate) eivätkä ne ole sellaisia, että niillä tehdään käytännössä mahdottomaksi tai kohtuuttoman vaikeaksi yhteisön oikeusjärjestyksessä myönnettyjen oikeuksien käyttäminen (tehokkuusperiaate).
It concludes that the principle of equivalence has not been complied with on account of the fact that the legislation at issue in the main proceedings allows a period of four years to the tax authority for reassessments and recovery, whereas it provides for a period of only two years for deduction of VAT paid.
Se päättelee tästä, että vastaavuusperiaatetta ei ole noudatettu, koska pääasiassa kyseessä olevassa lainsäädännössä annetaan verohallinnolle neljän vuoden määräaika oikaisujen ja tarkistusten suorittamiseen, kun taas siinä säädetään vain kahden vuoden määräajasta maksetun arvonlisäveron vähentämiselle.
As regards compliance with the principle of effectiveness, the Commission points out that a twoyear limitation period for the exercise of the right to deduct is likely, for the same reasons, to render the exercise of that right excessively difficult.
Tehokkuusperiaatteen noudattamisen osalta komissio korostaa, että kahden vuoden preklusiivinen määräaika vähennysoikeuden käyttämiselle saattaa näistä samoista syistä tehdä tämän oikeuden käyttämisen kohtuuttoman vaikeaksi.
In addition, the Commission takes the view that it is wholly excessive and disproportionate for the Member State concerned to seek unduly to enrich itself because mere accounting formalities have not been carried out, although the latter must be allowed the possibility of penalising the irregularities concerned in an appropriate manner.
Lisäksi komissio katsoo, että olisi liioiteltua ja suhteetonta, että kyseessä oleva jäsenvaltio pyrkisi rikastumaan perusteettomasti yksinkertaisten kirjanpitomuodollisuuksien täyttämättä jättämisen perusteella, vaikka sille onkin myönnettävä mahdollisuus määrätä seuraamuksia kyseessä olevista sääntöjenvastaisuuksista asianmukaisella tavalla.
Should the Court decide that Article 19 of the DPR No 633/72 is not compatible with this Sixth Directive, the Cypriot Government proposes that the temporal effects of its judgment should be limited, so that it would apply solely from the date of its delivery.
Sitä tapausta varten, että yhteisöjen tuomioistuin katsoisi, että DPR nro 633/72:n 19 § ei ole yhteensoveltuva kuudennen direktiivin kanssa, Kyproksen hallitus ehdottaa, että annettavan tuomion ajalliset vaikutukset rajoitettaisiin niin, että sitä sovelletaan vain sen julistamisen jälkeiseen aikaan.
As a preliminary point, it must be noted that the national court’s questions seek to establish whether Articles 17, 18(1)(d), 21(1) and 22 of the Sixth Directive preclude national legislation such as that at issue in the main proceedings which, where the reverse charge procedure applies, makes the exercise of the right to deduct VAT subject to compliance with a limitation period which is shorter than that available to the tax authority for recovering tax.
Aluksi on todettava, että ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen kysymyksillä on tarkoitus selvittää, onko kuudennen direktiivin 17 artiklan, 18 artiklan 1 kohdan d alakohdan, 21 artiklan 1 kohdan ja 22 artiklan kanssa ristiriidassa pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kansallinen lainsäädäntö, jolla käännetyn verovelvollisuuden järjestelmää sovellettaessa asetetaan arvonlisäveron vähennysoikeuden käyttämiselle preklusiivinen määräaika, joka on lyhyempi kuin määräaika, joka verohallinnolla on veron perimiseksi.
However, it is clear from the order from reference that the main dispute arises from the accounting irregularity committed by Ecotrade, that is to say, the incorrect recording of the transactions in question only in the register of purchases exempt from VAT, that irregularity also affecting the tax returns relating to VAT drawn up by Ecotrade, which led the Agenzia to reassess them.
Ennakkoratkaisupäätöksestä ilmenee kuitenkin, että pääasian riitakysymys on saanut alkunsa Ecotraden kirjanpitoa koskevasta sääntöjenvastaisuudesta eli kyseessä olevien liiketoimien virheellisestä kirjaamisesta ainoastaan ostojen rekisteriin arvonlisäverosta vapautettuina, ja tällainen sääntöjenvastaisuus koskee myös tämän yhtiön laatimia arvonlisäveroilmoituksia, minkä vuoksi Agenzia on oikaissut näitä ilmoituksia.
That situation is clearly different from the case in which a taxable person who is aware of the taxable nature of a supply fails on account of delay or carelessness to claim deduction of input tax within the period prescribed by the national legislation.
Tämä tapaus eroaa selvästi sellaisesta tilanteesta, jossa verovelvollinen jättää luovutuksen verollisesta luonteesta tietoisena vaatimatta joko viivästyksen tai huolimattomuuden vuoksi ostoihin sisältyvän arvonlisäveron vähennystä kansallisessa lainsäädännössä säädetyssä määräajassa.
Accordingly it is necessary to reformulate the national court’s questions, which it is appropriate to examine together, to the effect that it is asking, first, whether Articles 17, 18(2) and (3) and 21(1)(b) of the Sixth Directive preclude the introduction of a limitation period for the exercise of the right to deduct VAT, such as that laid down by the national legislation at issue in the main proceedings, in the case of a reverse charge procedure(‘the limitation period’), and, secondly, whether Articles 18(1)(d) and 22 preclude a practice whereby declarations are reassessed and VAT recovered which penalises an irregularity in the accounts and tax returns, such as that at issue in the main proceedings, by denying the right to deduct in the case of a reverse charge procedure (‘the reassessment and recovery practice’).
Näin ollen on muotoiltava uudelleen ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen kysymykset, joita on tarkasteltava yhdessä, sen suuntaisesti, että tämä tuomioistuin tiedustelee ensisijaisesti, estääkö kuudennen direktiivin 17 artikla, 18 artiklan 2 ja 3 kohta sekä 21 artiklan 1 kohdan b alakohta yhtäältä pääasiassa kyseessä olevassa kansallisessa lainsäädännössä säädetynkaltaisen preklusiivisen määräajan käyttöön ottamisen arvonlisäveron vähennysoikeuden käyttämiselle käännetyn verovelvollisuuden järjestelmää sovellettaessa (jäljempänä preklusiivinen määräaika), ja toiseksi, estävätkö tämän saman direktiivin 18 artiklan 1 kohdan d alakohta ja 22 artikla sellaisen arvonlisäveroilmoitusten ja arvonlisäveronperinnän oikaisukäytännön, jossa asetetaan seuraamus pääasiassa kyseessä olevan kaltaisesta kirjanpitoon ja ilmoituksiin liittyvästä sääntöjenvastaisuudesta epäämällä vähennysoikeus kyseistä käännetyn verovelvollisuuden järjestelmää sovellettaessa (jäljempänä oikaisu- ja perintäkäytäntö).
The limitation period
Preklusiivinen määräaika
As it is clear from the wording of Article 18(2) of the Sixth Directive, the right to deduct must be exercised in principle ‘during the same period’ as that in which it arose.
Kuten kuudennen direktiivin 18 artiklan 2 kohdan sanamuodosta ilmenee, vähennysoikeutta käytetään lähtökohtaisesti ”saman ajanjakson aikana” kuin jona tämä oikeus on syntynyt.
A taxable person may nevertheless be authorised to make a deduction, pursuant to Article 18(3) of the Sixth Directive, even if he did not exercise his right during the period in which the right arose.
Verovelvollinen voi kuitenkin saada tehdä vähennyksen kuudennen direktiivin 18 artiklan 3 kohdan nojalla, vaikka hän ei olisikaan käyttänyt oikeuttaan sen ajanjakson aikana, jona tämä oikeus on syntynyt.
However, in that case, the right to deduct is coupled with certain conditions and procedures determined by the Member States.
Tällöin hänen vähennysoikeuttaan koskevat kuitenkin jäsenvaltioiden vahvistamat tietyt edellytykset ja yksityiskohtaiset säännöt.
It follows that the Member States may require the right to deduct to be exercised either during the period in which it arose or over a longer period, subject to compliance with certain conditions and procedures determined by their national legislation.
Tästä seuraa, että jäsenvaltiot voivat vaatia, että vähennysoikeutta käytetään joko sen ajanjakson aikana, jona se on syntynyt, tai pidemmän ajanjakson aikana edellyttäen, että tiettyjä niiden kansallisessa lainsäädännössä vahvistettuja edellytyksiä ja yksityiskohtaisia sääntöjä noudatetaan.
Furthermore, the possibility of exercising the right to deduct without any temporal limit would be contrary to the principle of legal certainty, which requires the tax position of the taxable person, having regard to his rights and obligations vis-à-vis the tax authority, not to be open to challenge indefinitely.
Lisäksi mahdollisuus käyttää vähennysoikeutta ilman mitään ajallista rajoitusta olisi ristiriidassa oikeusvarmuuden periaatteen kanssa, joka vaatii, että verovelvollisen verotuksellista tilannetta ei voida loputtomiin kyseenalaistaa, kun otetaan huomioon hänen oikeutensa ja velvollisuutensa verohallintoon nähden.
Consequently, the argument that the right to deduct may not be coupled with any limitation period cannot be accepted.
Näin ollen väitettä siitä, että vähennysoikeuteen ei voitaisi liittää mitään preklusiivista määräaikaa, ei voida hyväksyä.
As regards the principle of equivalence, it does not appear from the file, nor has it been argued before the Court, that the limitation period provided for in Article 19(1) of the DPR No 633/72 does not comply with that principle.
Vastaavuusperiaatteen osalta asiakirjaaineistosta ei ilmene eikä yhteisöjen tuomioistuimessa ole muutoinkaan väitetty, ettei DPR nro 633/72:n 19 §:n ensimmäisessä momentissa säädetty preklusiivinen määräaika olisi tämän periaatteen mukainen.
With respect to the principle of effectiveness, it should be pointed out that a twoyear time-limit, such as that at issue in the main proceedings, cannot, in itself, render the exercise of the right to deduct virtually impossible or excessively difficult, since Article 18(2) of the Sixth Directive allows Member States to require that the taxable person exercise his right to deduct during the same period as that in which it arose.
Tehokkuusperiaatteen osalta on korostettava, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kahden vuoden preklusiivinen määräaika ei itsessään voi tehdä vähennysoikeuden käyttämistä mahdottomaksi tai kohtuuttoman vaikeaksi, koska kuudennen direktiivin 18 artiklan 2 kohdassa annetaan jäsenvaltioille oikeus vaatia, että verovelvollinen käyttää vähennysoikeuttaan saman ajanjakson aikana, jona tämä oikeus on syntynyt.
It is also appropriate to examine whether that conclusion is not invalidated by the fact that, under the national legislation, the tax authority has a longer period in which to demand recovery of the VAT due than that accorded to taxable persons to claim deduction of VAT.
On myös tutkittava, horjuttaako tätä päätelmää se, että kansallisen lainsäädännön mukaan verohallinnolla on erääntyneen arvonlisäveron perimiseksi käytettävissään pidempi määräaika kuin verovelvollisilla arvonlisäveron vähentämiseksi.
In that regard, it should be pointed out that the tax authority does not have the information necessary to determine the amount of the tax chargeable and the deductions
Tältä osin on korostettava, että veroviranomaisilla on tiedossaan syntyneen arvonlisäverosaatavan ja tehtävien vähennysten määrän vahvistamiseksi tarvittavat tiedot
ECOTRADE to be made until it receives the taxable person’s tax return.
ECOTRADE vasta siitä hetkestä lähtien, jona verovelvollisen arvonlisäveroilmoitus saapuu niille.
Thus the position of the tax authority cannot be compared with that of a taxable person (SFI, paragraph 32).
Näin ollen veroviranomaisten asemaa ei voida verrata verovelvollisen asemaan (em. asia SFI, tuomion 32 kohta).
As the Court has already held, the fact that a limitation period begins to run as regards the tax authority at a date subsequent to the date from which the limitation period applicable to the right to deduct of a taxable person begins to run is not such as to infringe the principle of equality (see, to that effect, SFI, paragraph 33).
Kuten yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut, yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ei loukkaa se seikka, että preklusiivinen määräaika alkaa kulua veroviranomaisten osalta myöhemmin kuin preklusiivinen määräaika, jonka kuluessa verovelvollinen voi käyttää vähennysoikeuttaan (ks. vastaavasti em. asia SFI, tuomion 33 kohta).
Therefore, a limitation period, such as that the issue in the main proceedings does not render impossible or excessively difficult the exercise of the right to deduct merely because the tax authority has a longer period in which to recover unpaid VAT than that accorded to the taxable person for the exercise of such a right.
Pääasiassa kyseessä olevan kaltainen preklusiivinen määräaika ei näin ollen tee mahdottomaksi tai kohtuuttoman vaikeaksi vähennysoikeuden käyttämistä siitä yksinkertaisesta syystä, että veroviranomaisilla on maksamattoman arvonlisäveron perimiseksi käytettävissään määräaika, joka on pidempi kuin määräaika, joka verovelvollisella on tällaisen oikeuden käyttämiseksi.
That conclusion remains valid where, as in the cases in the main proceedings, the reverse charge procedure applies.
Tämä päätelmä pätee, vaikka sovellettaisiinkin käännetyn verovelvollisuuden järjestelmää, kuten pääasiassa.
Article 18(2) and (3) of the Sixth Directive is also applicable to such a procedure.
Kuudennen direktiivin 18 artiklan 2 ja 3 kohtaa on sovellettava myös tällaisessa järjestelmässä.
That follows unequivocally from the wording of those provisions, both of which refer expressly to Article 18(1)(d), which covers the case of the reverse charge procedure.
Tämä ilmenee epäilyksettä näiden säännösten sanamuodosta, joissa kummassakin viitataan nimenomaisesti tämän saman artiklan 1 kohtaan, jonka d alakohta tarkoittaa käännetyn verovelvollisuuden tapausta.
In light of the foregoing, the answer to the national court must be that Articles 17, 18(2) and (3) and 21(1)(b) of the Sixth Directive do not preclude national legislation which lays down a limitation period for the exercise of the right to deduct, such as
Edellä todettujen seikkojen valossa ennakkoratkaisupyynnön esittäneelle tuomioistuimelle on vastattava, että kuudennen direktiivin 17 artiklan, 18 artiklan 2 ja 3 kohdan sekä 21 artiklan 1 kohdan b alakohdan kanssa ei ole ristiriidassa kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään pääasioissa kyseessä olevan kaltainen preklusiivinen
The principle of effectiveness is not infringed merely because the tax authority has a longer period in which to recover unpaid VAT than the period granted to taxable persons for the exercise of their right to deduct.
Tehokkuusperiaatetta ei loukata yksin siitä syystä, että veroviranomaisilla on maksamattoman arvonlisäveron perimiseksi käytettävissään määräaika, joka on pidempi kuin verovelvollisille vähennysoikeuden käyttämiseksi annettu määräaika.
The reassessment and recovery practice
Oikaisu- ja perintäkäytäntö