natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Chapter One differs from the other chapters as it presents how the exchange of information and good practice currently works through the targeted European cooperation on integration.
Käsikirjan ensimmäinen luku poikkeaa muista sikäli, että siinä esitellään, miten tietojen ja hyvien toimintatapojen vaihto nykyisellään toimii EU:ssa kotouttamisasioiden kohdennetun yhteistyön alalla.
The few practice examples concern EU-level activities, instead of national practices.
Muutamat käytännön esimerkit koskevatkin EU:n tason toimintaa eivätkä kansallisia menettelytapoja.
The chapter refers to the setting of legal standards and reporting on their implementation.
Luvussa mainitaan myös oikeudellisten normien käyttöönotto ja niiden täytäntöönpanoa koskeva raportointi.
It also refers to the setting of policy priorities at European level and briefly describes major elements of the Common Agenda for Integration such as the European Website on Integration and the European Integration Forum.
Siinä käsitellään myös poliittisten painopisteiden määrittämistä EU:n tasolla ja kuvataan lyhyesti kotouttamista koskevan yhteisen toimintasuunnitelman keskeisiä elementtejä, joihin kuuluvat kotouttamisasioiden eurooppalainen verkkosivusto ja Euroopan kotouttamisfoorumi.
In particular, it describes the Handbook exercise, including the three series of technical seminars, which led to three handbook editions for policy-makers and practitioners.
Luvun pääsisältönä on kuitenkin selostaa käsikirjan laatimiseen liittyvää taustaa, muun muassa kolmea teknisten seminaarien sarjaa, joiden pohjalta päättäjille ja käytännön toimijoille tarkoitetun käsikirjan kolme laitosta ovat syntyneet.
Chapter Two’s thematic focus is the role of the mass media in immigrant integration.
Toisen luvun aiheena on tiedotusvälineiden rooli maahanmuuttajien kotouttamisessa.
In liberal democracies that guarantee the freedom of the press, the media’s role is to provide information, education, and entertainment.
Vapaissa demokratioissa, joissa lehdistön vapaus on taattu, tiedotusvälineiden tehtävänä on tarjota tietoa, valistusta ja viihdettä.
The media functions as a platform for open and honest communication about the positive and negative sides of social realities, including migration.
Tiedotusvälineet tarjoavat foorumin avoimelle ja totuudenmukaiselle viestinnälle ja kertovat yhteiskunnallisten ilmiöiden, myös maahanmuuton, myönteisistä ja kielteisistä piirteistä.
It possesses powerful instruments for influencing attitudes in society and providing information for everyone in society, including immigrants.
Tiedotusvälineillä on käytössään voimakkaat välineet, joiden avulla ne voivat vaikuttaa yhteiskunnassa ilmeneviin asenteisiin ja jakaa tietoa kaikille yhteiskunnan jäsenille, myös maahanmuuttajille.
Media organisations are learning to capture the needs of an increasingly diverse audience, remove obstacles and open opportunities in their profession and organisations for people with an immigrant background.
Tiedotusvälineet ovat alkaneet vastata yhä monikulttuurisemman yleisön tarpeisiin, mikä edellyttää esteiden poistamista ja tiedotusalan työtilaisuuksiin ja organisaatioihin liittyvien mahdollisuuksien avaamista myös maahanmuuttajataustaisille henkilöille.
Media professionals, governments, politicians, the public, organised civil society and private companies all have a role to play.
Viestinnän ammattilaisilla, hallituksilla, poliitikoilla, suurella yleisöllä, järjestäytyneellä kansalaisyhteiskunnalla ja yksityisillä yrityksillä on kaikilla oma tehtävänsä tässä kehityksessä.
This chapter outlines strategies for developing the competencies of integration stakeholders in the world of the media.
Tässä luvussa hahmotellaan strategioita, joiden avulla kotouttamisen sidosryhmien valmiuksia voidaan kehittää tiedotusvälineiden piirissä.
Chapter Three links together public awarenessraising and migrant empowerment as two complementary approaches.
Kolmannessa luvussa esitetään, miten suurelle yleisölle suunnatut tiedotuskampanjat ja maahanmuuttajien voimaannuttaminen voivat toimia toisiaan täydentävinä menettelytapoina.
Both contribute to the idea that societal integration works as a two-way process of mutual accommodation between immigrants and the general public.
Molemmat edistävät ajatusta siitä, että sosiaalinen kotoutuminen on kahdensuuntainen prosessi, jossa sekä maahanmuuttajat että suuri yleisö sopeutuvat toisiinsa.
Through awareness-raising, policy-makers and practitioners increase the general public’s knowledge on integration issues and sensitivity to the well-being of all their fellow residents.
Tiedotuskampanjoiden avulla päättäjät ja käytännön toimijat voivat lisätä suuren yleisön tietoisuutta kotoutumiseen liittyvistä kysymyksistä ja herkkyyttä tunnistaa eri väestöryhmien hyvinvointiin vaikuttavia seikkoja.
Awareness contributes to empowerment, as specific groups concerned develop more informed opinions on diversity and are empowered to more actively participate in changing opinions.
Tietoisuus edistää voimaantumista, kun eri ryhmät oppivat muodostamaan valistuneita mielipiteitä moniarvoisuudesta ja rohkaistuvat osallistumaan mielipiteidenvaihtoon aktiivisemmin.
Empowerment helps immigrants help themselves.
Voimaantuminen auttaa maahanmuuttajia auttamaan itseään.
It builds on immigrants’ knowledge of their own needs and increases their resources and capacities in those areas.
Se perustuu siihen, että maahanmuuttajat tunnistavat omat tarpeensa, ja antaa heille lisää niihin
frequent interaction among all residents as volunteers, through access to mainstream institutions and new organisation partnerships, and as citizens, through participation in integration policy-making and new forms of local and civic citizenship.
Voimaantuminen edistää tietoisuutta, kun hankkeiden yhteydessä aletaan tunnistaa maahanmuuttajien ainutlaatuiset taidot tietoisuutta lisäävinä tekijöinä ja kehittää niitä edelleen.
Chapter Four presents dialogue platforms as one tool for negotiating integration.
Neljännessä luvussa käsitellään keskustelufoorumeja yhtenä kotouttamisen välineenä.
They promote long-term mutual understanding and trust and can prevent and solve conflicts among and between immigrants, residents, citizens of immigrant and non-immigrant background, and between these diverse groups and the government.
Niiden avulla voidaan lisätä yhteisymmärrystä ja keskinäistä luottamusta pitkällä aikavälillä ja ehkäistä ja ratkoa konflikteja maahanmuuttajien ja maassa asuvien, maahanmuuttajataustaisten ja kantaväestöön kuuluvien kansalaisten keskuudessa ja näiden ryhmien välillä sekä näiden ryhmien ja viranomaisten välillä.
It outlines each step in the process of setting up and running ad-hoc and more permanent dialogue platforms.
Luvussa esitellään askel askeleelta keskustelufoorumin perustamista ja toimintaa sekä pysyvämpiä vuoropuhelufoorumeja.
It considers what practical obstacles practitioners often need to overcome and what facilitator roles can be built in for a leading public authority or civil society organisation.
Siinä pohditaan, millaisia käytännön esteitä usein tulee eteen ja millaisia välittäjän rooleja johtavat viranomaiset tai kansalaisyhteiskunnan organisaatiot voivat ottaa.
A successful platform gets an open and respectful exchange of views going and, when done well, helps participants recognise common ground for cooperation to address the needs of their community.
Toimiva foorumi edistää avointa ja kaikkia osapuolia kunnioittavaa näkemysten vaihtoa ja hyvin organisoituna auttaa osanottajia luomaan pohjan yhteistyölle, jonka avulla voidaan vastata yhteisön tarpeisiin.
Picking up where the dialogue platform leaves off, follow-up activities can have the effect of creating new networks between people and organisations on the ground, giving them a shared sense of identity and interest in the well-being of their neighbours.
Foorumien jatkotoimilla voidaan luoda uusia verkostoja ihmisten ja ruohonjuuritason organisaatioiden välille ja tukea niiden yhteistä identiteettiä ja kiinnostusta naapurien hyvinvointia kohtaan.
Chapter Five examines the acquisition of nationality from a citizen-centred approach to integration.
Viidennessä luvussa tarkastellaan kansalaisuuden hankkimista soveltaen kotouttamiseen kansalaisuuteen tähtäävää näkökulmaa.
Immigrants who see their future in a country have an interest in living there with equal rights, responsibilities and opportunities to participate.
Jos maahanmuuttaja kokee haluavansa jäädä johonkin maahan, hänen kannattaa hankkia yhtäläiset oikeudet, velvollisuudet ja osallistumismahdollisuudet.
EU Member States becoming countries of immigration have an interest in full socioeconomic and political inclusion by raising the naturalisation rate of settled first generation residents and by securing the acquisition of nationality for their children born in the country.
On myös maahanmuuttajia vastaanottavien EU:n jäsenvaltioiden edun mukaista turvata tulokkaiden sosioekonominen ja poliittinen integroituminen nostamalla ensimmäisen sukupolven maahanmuuttajien kansalaistamisastetta ja huolehtimalla siitä, että näiden jäsenvaltiossa syntyneet lapset saavat sen kansalaisuuden.
Certain obstacles in conventional nationality law that are found to unintentionally exclude or discourage today’s applicants are recognised and removed.
Eräät perinteisten kansalaisuuslakien säännökset, joiden vuoksi hakijoille ei voida myöntää kansalaisuutta tai jotka vaikeuttavat sen hakemista, on tunnistettava ja kumottava.
The elements of the administrative procedure that are most likely to delay or upset the process are reduced.
Niitä hallintomenettelyjen piirteitä, jotka todennäköisimmin viivyttävät kansalaisuuden saamista tai estävät sen, on vähennettävä.
This leads to greater efficiency in implementation and greater service satisfaction among citizens-to-be.
Näin voidaan tehostaa hallintoa ja lisätä tulevien kansalaisten tyytyväisyyttä julkisiin palveluihin.
After the acquisition of nationality, encouraging active citizenship among new and old citizens allows them to shape the shared future of a diverse society.
Useissa jäsenvaltioissa on myös pyritty helpottamaan kansalaisuuden hakumenettelyä lisäämällä suuren yleisön osallistumista ja kiinnostusta tähän prosessiin.
Active citizenship links the multiple identities of its members together and enables them to fully contribute to the economic, social, cultural, civic and political life of the country.
Kannustamalla uusia ja vanhoja kansalaisia aktiiviseen kansalaisuuteen annetaan heille mahdollisuus muokata monimuotoisen yhteiskunnan yhteistä tulevaisuutta.
Practitioners learn how biases in the school system or individual socioeconomic factors and language knowledge can have a significant impact on the opportunities and challenges that those with a migration background face at each stage of their education, from infancy to young adulthood.
Aktiivinen kansalaisuus liittää yhteen jäsentensä moninaiset identiteetit ja antaa ihmisille mahdollisuuden tuoda oma panoksensa talouteen, yhteiskuntaelämään, kulttuuriin, kansalaisyhteiskuntaan tai poliittiseen elämään.
Combined with robust intercultural education, this approach fosters new and greater forms of participation in increasingly diverse schools and their communities.
Yhdessä vankan kulttuurienvälisen kasvatuksen kanssa tämä lähestymistapa edistää uusia ja laajempia osallistumisen muotoja yhä monikulttuurisemmissa kouluissa ja niitä ympäröivissä yhteisöissä.
Enhancing the quality and effectiveness of education and training and making them accessible to immigrants creates more and better career opportunities, which enhance a country’s economic competitiveness and social cohesion.
Yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen laadun ja vaikuttavuuden parantaminen ja koulutusmahdollisuuksien avaaminen maahanmuuttajille luovat lisää parempia työmahdollisuuksia, jotka puolestaan vahvistavat maan talouden kilpailukykyä ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta.
Chapter 1 European exchange of information and good practice
1. luku Tietojen ja hyvien toimintatapojen vaihto EU:n tasolla
European exchange of information and good practice
Tietojen ja hyvien toimintatapojen vaihto EU:n tasolla
Immigration and integration has grown from an issue of interest to a few specialised stakeholders to one at the top of the agenda of many more and different types of organisations.
Maahanmuuttoa ja kotoutumista koskevat kysymykset olivat pitkään vain harvojen erikoisalojen sidosryhmien työsarkaa. Nyt nämä aiheet ovat nousseet monien muidenkin erityyppisten organisaatioiden asialistan kärkeen.
National and sub-national policies in many areas of integration are increasingly influenced by decisions taken at the EU level.
Kansallisen ja sitä alempien hallintotasojen kotouttamispolitiikoissa on yhä enemmän otettava huomioon EU:n tasolla tehdyt päätökset.
The making of EU policies can be a lengthy and complicated exercise, with different levels of involvement of national governments, civil society and EU institutions.
EU:n politiikkojen laatiminen on usein aikaavievää ja monimutkaista, koska siihen osallistuvat eri tasoilla kansalliset hallitukset, kansalaisyhteiskunta ja EU:n toimielimet.
The European Commission plays a pivotal role, often as initiator and as coordinator.
Euroopan komissiolla on tässä toiminnassa keskeinen rooli, usein aloitteentekijänä ja koordinoijana.
To understand their own situation, policy-makers and practitioners at the local, regional and national level must know how policies are shaped at European level and be able to take part in European cooperation mechanisms.
Jotta päättäjät ja käytännön toimijat voisivat ymmärtää paremmin oman asemansa paikallisella, alueellisella ja kansallisella tasolla, niiden on tiedettävä, miten politiikkoja muotoillaan EU:n tasolla.
The first part of this chapter briefly presents how targeted European cooperation on integration currently works.
Tässä luvussa esitellään aluksi lyhyesti, miten kotouttamisasioihin liittyvä EU:n tason yhteistyö nykyään toimii.
Standards in European Community law are set in areas that greatly impact on the integration of immigrants.
Yhteisön lainsäädännössä on vahvistettu normeja aloilla, jotka vaikuttavat merkittävästi maahanmuuttajien kotouttamiseen.
Legal cooperation on integration is developing along with new political commitments and technical cooperation.
Kotouttamiseen liittyvää oikeudellista yhteistyötä kehitetään uusien poliittisten sitoumusten ja teknisen yhteistyön myötä.
Within a framework coordinated by the European Commission, a structured exchange of information between the National Contact Points on Integration and the Commission feeds into the meetings of the ministers responsible for integration.
Euroopan komissio koordinoi kotouttamisasioiden kansallisten yhteyspisteiden ja komission välistä jäsenneltyä tietojenvaihtoa, jota kotouttamisasioista vastaavat ministerit voivat hyödyntää tapaamisissaan.
Their conclusions set the priorities for new areas of European cooperation to be implemented and funded through projects of a diverse set of stakeholders and local, regional and national authorities across Europe.
Ministerit puolestaan asettavat päätelmissään painopisteet uusille EU:n tason yhteistyöaloille, joihin liittyvää toimintaa toteutetaan ja rahoitetaan eri sidosryhmien ja paikallisten, alueellisten ja kansallisten viranomaisten käynnistämien hankkeiden yhteydessä eri puolilla Eurooppaa.
It is beyond the scope of this chapter to go into the broader context of mainstreaming integration at EU level, which was addressed in the European Commission’s 2005 Communication on the Common Agenda for Integration.
Tässä luvussa ei käsitellä Euroopan komission vuonna 2005 laatiman tiedonannon Yhteinen toimintasuunnitelma kotouttamiselle aiheena ollutta laajempaa kysymystä kotouttamisasioiden valtavirtaistamisesta EU:n tasolla.
For instance, other areas of European cooperation have taken up the integration of various categories of immigrants, including refugees, in terms of culture, education, employment, entrepreneurship, equal opportunities, health, multilingualism, public opinion, research, social inclusion and urban policy.
Eri maahanmuuttajaryhmien, esimerkiksi pakolaisten, kotouttamista käsitellään myös muilla EU:n tasolla tehtävän yhteistyön soveltamisaloilla, joita ovat muun muassa kulttuuri, koulutus, työllisyys, yrittäjyys, yhtäläiset mahdollisuudet, terveys, monikielisyys, yleinen mielipide, tutkimus, sosiaalinen osallistaminen ja kaupunkipolitiikka.
In addition, the work of two EU independent agencies is relevant to immigrant integration : the EU’s Agency for Fundamental Rights (FRA), based in Vienna and built on the former European Monitoring Centre on Racism and Xenophobia (EUMC), and the European Foundation for the Improvement of Living and Working Conditions (EUROFOUND), based in Dublin.
Maahanmuuttajien kotouttamisen kannalta tärkeää työtä tehdään myös kahdessa EU:n erillisvirastossa: Wienissä sijaitsevassa EU:n perusoi- keusvirastossa, joka jatkaa rasismin ja muukalaisvihan seurantakeskuksen työtä, ja Dublinissa sijaitsevassa Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiössä (Eurofound).
The second part of this chapter describes the three series of technical seminars that produced the three editions of the European Handbook on Integration for policy-makers and practitioners.
Luvun toisessa osassa käsitellään kolmea teknisten seminaarien sarjaa, joiden pohjalta päättäjille ja käytännön toimijoille tarkoitetun kotouttamiskäsikirjan kolme laitosta on laadittu.
By collecting and presenting concrete examples from different areas of immigrant integration, the handbook feeds into the larger process of the development of the European framework on integration.
Käsikirjassa esitetään konkreettisia esimerkkejä maahanmuuttajien kotouttamisen eri osa-alueilta ja edistetään näin laajemmin kotouttamista koskevan eurooppalaisen kehyksen kehittämistä.
1.1 Targeted European cooperation on integration
1.1 Kotouttamisasioihin liittyvä EU:n tason yhteistyö
Over the past decade, the national governments of EU Member States have made commitments to increase the EU institutions’ competence and work programmes on the integration of legallyresident third-country nationals.
EU:n jäsenvaltioiden hallitukset ovat viime vuosikymmenen kuluessa sitoutuneet lisäämään EU:n toimielinten toimivaltuuksia ja laajentamaan niiden työohjelmia EU:ssa laillisesti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten kotouttamisen alalla.
The EU’s legal competence in the areas of freedom, security and justice was increased under the 1997 Treaty of Amsterdam.
Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueeseen liittyvää EU:n oikeudellista toimivaltaa laajennettiin vuonna 1997 tehdyllä Amsterdamin sopimuksella.
When it came into force in 1999, the Member States agreed, under the Tampere European Council Conclusions, that the aim of more vigorous integration policies would be to ensure the fair treatment of immigrants from outside the EU who are legally living in an EU country.
Kun sopimus tuli voimaan vuonna 1999, jäsenvaltiot sopivat Tampereella kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti, että tehokkaampien kotouttamispolitiikkojen tavoitteeksi otettaisiin EU:n ulkopuolelta tulevien ja jossakin EU:n jäsenvaltiossa laillisesti oleskelevien maahanmuuttajien oikeudenmukainen kohtelu.
States would guarantee for these third-country nationals rights and responsibilities that are as near as possible to those of EU citizens.
EU:n jäsenvaltiot takaisivat näille kolmansien maiden kansalaisille oikeudet ja velvollisuudet, jotka ovat mahdollisimman lähellä EU:n kansalaisten oikeuksia ja velvollisuuksia.
They would furthermore be offered the opportunity to obtain the country’s nationality.
Lisäksi maahanmuuttajille tarjottaisiin mahdollisuus saada uuden asuinmaansa kansalaisuus.
Community legislation has been enacted that produced European standards in certain areas impacting on integration.
Yhteisön lainsäädännössä on annettu sääntöjä, jotka muodostavat EU:n tason normeja tietyillä kotoutumiseen vaikuttavilla aloilla.
Two pieces of legislation have been adopted which impact on the integration of immigrants, namely :
Maahanmuuttajien kotoutumiseen vaikuttavat muun muassa seuraavat kaksi säädöstä:
Directive 2003/86/EC of 22 September 2003 on the right to family reunification http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:32003L0086:EN:NOT
Direktiivi 2003/86/EY, annettu 22 päivänä syyskuuta 2003, oikeudesta perheenyhdistämiseen http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:32003L0086:EN:NOT
Directive 2003/109/EC of 25 November 2003 concerning the status of third-country nationals who are long-term residents http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:32003L0109:en:NOT
Direktiivi 2003/109/EY, annettu 25 päivänä marraskuuta 2003, pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten asemasta http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:32003L0109:en:NOT
On behalf of the European Commission, the Odysseus Network of Academic Experts undertook studies on the implementation of these Directives.
Akateemisista asiantuntijoista koottu Odysseus-verkosto on laatinut direktiivien täytäntöönpanoa koskevat kertomukset Euroopan komission toimeksiannosta.
The reports are made public at : www.ulb.ac.be/assoc/odysseus/index2.html
Kertomukset ovat saatavilla seuraavassa internetosoitteessa: http://www.ulb.ac.be/assoc/odysseus/index2.html
Directive 2000/78/EC of 27 November 2000 (the Employment Equality Directive)
Direktiivi 2000/78/EY, annettu 27 päivänä marraskuuta 2000 (yhdenvertaisesta kohtelusta työssä ja ammatissa) http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:32000L0078:EN:HTML
The European Commission’s Network of Independent Legal Experts in the Anti-discrimination field provides advice and assistance to the Commission and the Member States on the transposition and implementation of these two legal instruments.
Syrjinnän torjuntaa käsittelevä Euroopan komission riippumattomien oikeudellisten asiantuntijoiden verkosto tarjoaa komissiolle ja jäsenvaltioille neuvoja ja asiantuntemusta näiden kahden säädöksen saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä ja niiden täytäntöönpanossa.
Political commitments have also been set by national governments, who use European cooperation to agree on common priorities for action.
Poliittisia sitoumuksia ovat antaneet myös jäsenvaltioiden hallitukset, jotka määrittävät toiminnan yhteisiä painopisteitä EU:n tasolla tehtävän yhteistyön avulla.
The Member States adopted, under the 2004 Council conclusions, the Common Basic Principles for Immigrant Integration Policy. They are reproduced in Annex 1.
Jäsenvaltiot ovat vahvistaneet neuvoston vuonna 2004 antamien päätelmien mukaisesti maahanmuuttajien kotouttamispolitiikkaa koskevat yhteiset perusperiaatteet, jotka esitetään liitteessä I.
The Common Basic Principles aim to :
Yhteisten perusperiaatteiden tarkoituksena on
•Assist Member States in formulating integration policies by offering them a simple, non-binding guide, with which they can judge and assess their own efforts ;
•avustaa jäsenvaltioita kotouttamispolitiikan muotoilussa tarjoamalla niille selkeä, ei-sitova opas, jonka pohjalta ne voivat arvioida omaa toimintaansa
•Serve as a basis for Member States to explore how EU, national, regional, and local authorities can interact in the development and implementation of integration policies ;
•tarjota jäsenvaltioille perusta, jonka avulla ne voivat tutkia, miten EU sekä kansalliset, alueelliset ja paikalliset viranomaiset voivat yhdessä edistää kotouttamispolitiikkojen kehittämistä ja täytäntöönpanoa
•Assist the Council to reflect upon and, over time, agree on EU-level mechanisms and policies needed to support national and local-level integration policy efforts.
•auttaa neuvostoa pohtimaan ja pidemmällä aikavälillä sopimaan EU:n tason mekanismeistaja politiikoista, joita tarvitaan kansallisten ja paikallisten kotouttamistoimien tueksi.
New political commitments and priorities for European cooperation are made at every European conference of the ministers responsible for integration.
Uusia poliittisia sitoumuksia ja painopisteitä EU:n tason yhteistyötä varten määritetään kaikissa EU:n tasolla järjestettävissä kotouttamisasioista vastaavien ministerien tapaamisissa.