natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Article 1 of Council Directive 88/361 of 24 June 1988 for the implementation of Article 67 of the Treaty should be interpreted as meaning that the freedom established by that provision is at issue in circumstances such as those in the dispute in the main proceedings, concerning the estate of a resident of a Member State other than the Netherlands who had acquired immovable property situated in the Netherlands.
Ennakkoratkaisu Palvelujen tarjoamisen vapaus — Jäsenvaltioon sijoittautunut asianajaja, joka työskentelee yhdessä toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen asianajajan kanssa —Asianajajan kulut, jotka asian hävinneen asianosaisen on korvattava voittaneelle asianosaiselle — Kulujen rajoittaminen (viides jaosto) on esittänyt päätöksellä EY 12 ja
Articles 48 and 52 of the EEC Treaty (subsequently Articles 48 and 52 of the EC Treaty, now, after amendment, Articles 39 EC and 43 EC) must be interpreted as meaning that the freedom established by those provisions is at issue in circumstances such as those in the dispute in the main proceedings, concerning the estate of a Netherlands resident who had transferred his residence to another Member
Landgericht Traunsteinissa (Saksa) vireülä olleessa AMOK:n ja A & R:n välisessä oikeudenkäyntimenettelyssä A & R:ää edusti Itävaltaan sijoittautunut asianajaja, joka työskenteli 93.2000 annetun Gesetz über die Tätigkeit europäischer Rechtsanwälte in Deutschland -nimisen lain (eurooppalaisten asianajajien toimintaa Saksassa sääntelevä laki, jäljempänä EuRAG) 28 §:n mukaisesti yhdessä Saksaan sijoittautuneen asianajajan kanssa. Koska A & R voitti asian, se vaati AMOK:a korvaamaan ne kulut, jotka sille olivat aiheutuneet asianajajan käyttämisestä.
State whilst continuing his business activities in the Netherlands and who had subsequently acquired immovable property situated in the Netherlands.'
ristiriidassa jäsenvaltion oikeuskäytännön mukainen sääntö, jonka mukaan niiden kulujen määrä, jotka aiheutuvat toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneenasianajajan tarjoamista palveluista ja jotka asian hävinneen asianosaisen on korvattava voittaneelle asianosaiselle, on enintään se, joka olisi aiheutunut, jos asiassa olisi käytetty kyseiseen valtioon sijoittautunutta asianajajaa.
'Community law precludes a Member State (the State in which the property is situated) from levying on the inheritance of immovable property situated in that Member State a tax on the value of that property which allows the value of the obligation to transfer title to that property to be deducted if, at the time of death, the deceased resided in the State where the property is situated but not if he resided in another Member State (the State of residence).'
EY 49 artiklassa kielletään palvelujen tarjoamisen vapautta koskevat rajoitukset yhteisössä. Ei ole mahdotonta, että se, että yhteen jäsenvaltioon sijoittautuneen asianajajan korvattavien kulujen määrä vahvistetaan enintään johonkin toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneeseen asianajajaan sovellettavien korvattavien kulujen määrän suuruiseksi, voi silloin kun kulut ovat suuremmat kuin kyseisen viimeksi mainitun valtion maksutaulukkoon perustuvat kulut olla omiaan tekemään asianajopalvelujen tarjoamisen rajojen yli vähemmän houkuttelevaksi.
'The issue of whether, at the time he acquired that property, the deceased was no longer living in the State in which the property was situated has no relevance as regards the answer to the second question.'
EY 50 artiklan kolmannessa kohdassa määrätään kuitenkin, että palveluja rajojen yli tarjoava voi harjoittaa toimintaansa vastaanottavassa valtiossa "niillä edellytyksillä, jotka tämä valtio asettaa kansalaisilleen".
'The issue of whether the deceased's capital was distributed between the State in which the property was situated, the State of residence and any other States has no relevance as regards the answer to the second question.'
Sen 4 artiklan 1 kohdassa säädetään, että asiakkaan edustamista oikeudenkäynnissä toisessa jäsenvaltiossa on harjoitettava "noudattaen sinne sijoittautuneita asianajajia koskevia ehtoja", lukuun ottamatta "vaatimuksia asumisesta tai ammatilliseen järjestöön kuulumisesta siellä".
Case C-289/02 AMOK Verlags GmbH ν A & R Gastronomie GmbH Freedom to provide services 11 December 2003
Ennakkoratkaisukysymyksen ensimmäinen osa, joka koskee Itävallan maksutaulukon soveltuvuutta
Preliminary ruling (Freedom to provide services — Lawyer estabhshed in one Member State working in conjunction with a lawyer establtehed in another Member State — Legal costs to be reimbursed by the unsuccessful party in a dL·pute to the successful party — Limitation) (Fifth Chamber)
Ennakkoratkaisukysymyksen ensimmäisessä osassa kansallinen tuomioistuin kysyy lähinnä sitä, onko EY 49 ja EY 12 artiklaa sekä direktiiviä tulkittava siten, että niiden kanssa on
By order of 25 July 2002, the Oberlandesgericht München (Higher Regional Court, Munich) referred to the Court for a preliminary ruling a question on the interpretation of Articles 12 EC and 49 EC.
Tästä seuraa, että yhteisön lainsäätäjä on katsonut, että nimenomaisesti mainittuja poikkeuksia lukuun ottamatta asianajajan rajojen yli tarjoamiin palveluihin voidaan soveltaa kaikkia muita vastaanottavassa jäsenvaltiossa voimassa olevia ehtoja ja sääntöjä.
The dispute in the main proceedings and the question submitted for preliminary ruling
vastapuolensa kulut asian korvaamaan hävitessään.
Having none the less doubts as to whether this judicial practice is consistent with Community law, the Oberlandesgericht München decided to stay proceedings and to refer a question to the Court for a preliminary ruling.
voivat vaatia, että toisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneet asianajajat työskentelevät yhdessä sellaisen asianajajan kanssa, joka toimii asiaa käsittelevässä tuomioistuimessa. Saksan liittotasavalta on käyttänyt kyseistä oikeutta, kun se on antanut EuRAG:n 28 §:n.
The first part of the question: the applicability of the Austrian scale
Ennakkoratkaisukysymyksen toinen osa, joka koskee asiaa käsittelevän tuomioistuimen sijaintipaikalla toimivan asianajajan käytöstä aiheutuvien lisäkulujen korvaamista
By the first part of its question, the Oberlandesgericht München is in substance asking whether Article 49 EC, Article 12 EC and the Directive are to be construed as precluding a rule laid down in the case-law of a Member State limiting to the level of the fees which would have resulted from representation by a lawyer established in that State the reimbursement, by an unsuccessful party in a dispute to the successful party, of the costs resulting from the services provided by a lawyer established in another Member State.
Asiaa käsittelevässä tuomioistuimessa toimivan asianajajan käyttäminen on näin ollen yhdenmukaistamistoimenpiteistä johtuva vaatimus, eikä se riipu siten asianosaisten tahdosta, kuten käy ilmi EuRAG:n 28 §:n 3 momentista, jonka mukaan yhteistyöasianajajan ja päämiehen välillä ei ole sopimussuhdetta, ellei asianosaisten välillä erikseen muuta sovita.
Article 49 EC prohibits restrictions on the freedom to provide services within the Community.
Ennakkoratkaisukysymyksen toisessa osassa kansallinen tuomioistuin kysyy lähinnä sitä, onko EY 49 artiklaa ja direktiiviä tulkittava siten, että niiden kanssa on ristiriidassa jäsenvaltion oikeuskäytännön mukainen sääntö, jonka mukaan asianosainen, joka on voittanut asiassa, jossa sitä on edustanut toiseen jäsenvaltioon sijoittautunut asianajaja, ei voi tämän asianajajan kulujen lisäksi saada asian hävinneeltä asianosaiselta korvausta sellaisen asiaa käsittelevässä tuomioistuimessa toimivan asianajajan kuluista, jonka oli kyseisen kansallisen lainsäädännön mukaan työskenneltävä yhdessä ensisijaisen asianajajan kanssa.
It cannot be ruled out that the imposition of an upper limit on the reimbursable fees of a lawyer established in a Member State which is fixed at the level of those applicable to lawyers established in another Member State may, in the case where the fees are higher than those resulting from the scale used by the latter State, be liable to render less attractive the provision by lawyers of their services across borders.
Tämän vaatimuksen perusteella ei voida kuitenkaan katsoa, että sen asianosaisen, joka on käyttänyt toiseen jäsenvaltioon sijoittautunutta asianajajaa, olisi automaattisesti vastattava aina asiaa käsittelevässä tuomioistuimessa toimivan asianajajan käyttämisestä johtuvista haitoista toisin sanoen siitä aiheutuneista lisäkuluista riippumatta siitä, onko se voittanut asian vai ei.
The third paragraph of Article 50 EC provides that the transfrontier service provider may pursue his activity in the State where the service is provided 'under the same conditions as are imposed by that State on its own nationals'.
On totta, että direktiivin, vaikka siinä ei ole täsmennyksiä tästä aiheutuvien asianajajan kulujen osalta, 5 artiklan mukaan jäsenvaltiot
That provision is defined in greater detail, within the area in question, by the Directive.
Yhteisöjen tuomioistuin on ratkaissut esitetyt kysymykset seuraavasti:
Article 4(1) of the Directive provides that the activity of representing a client in legal proceedings in another Member State must be pursued 'under the conditions laid down for lawyers established in that State', with the exception of 'any conditions requiring residence, or registration with a professional organisation, in that State'.
EY 49 ja EY 50 artiklaa sekä asianajajien palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamisesta 22 päivänä maaliskuuta 1977 annettua neuvoston direktiiviä 77/249/ETY on tulkittava siten, että niiden kanssa ei ole ristiriidassa jäsenvaltion oikeuskäytännön mukainen sääntö, jonka mukaan niiden kulujen määrä, jotka aiheutuvat toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen asianajajan tarjoamista palveluista ja jotka asian hävinneen asianosaisen on korvattava voittaneelle asianosaiselle, on
The reimbursement of the fees of a lawyer established in a Member State may therefore also be made subject to the rules applicable to lawyers established in another Member State.
enintään se, joka olisi aiheutunut, jos asiassa olisi käytetty kyseiseen valtioon sijoittautunutta asianajajaa
By the second part of the question submitted, the Oberlandesgericht München asks in substance whether Article 49 EC and the Directive must be construed as precluding a judicial rule of a Member State providing that the party which has been successful in a dispute in which it was represented by a lawyer established in another Member State cannot recover, from the unsuccessful party, in addition to the fees of that lawyer, the fees of a lawyer practising before the court seised of the dispute who, under the national legislation in question, was required to work in conjunction with the first lawyer.
EY 49 artiklaa ja direktiiviä 77/249/ETY on tulkittava siten, että niiden kanssa on ristiriidassa jäsenvaltion oikeuskäytännön mukainen sääntö, jonka mukaan asianosainen, joka on voittanut asiassa, jossa sitä on edustanut toiseen jäsenvaltioon sijoittautunut asianajaja, ei voi tämän asianajajan kulujen lisäksi saada asian hävinneeltä asianosaiselta korvausta sellaisen asiaa käsittelevässä tuomwistuimessa toimivan asianajajan kuluista, jonka oli kyseisen kansallisen lainsäädännön mukaan työskenneltävä yhdessä ensisijaisen asianajajan kanssa
Such a solution may have a deterrent effect capable of affecting the competitiveness of lawyers in other Member States.
Julkisasiamies J. Mischo on esittänyt ratkaisuehdotuksensa viidennen jaoston istunnossa 18 päivänä syyskuuta 2003.
Admittedly, the Directive, albeit without providing details in regard to the resultant legal costs, states in Article 5 that Member States may require lawyers established in other Member States to work in conjunction with a lawyer practising before the judicial authority in question.
Julkisasiamies ehdottaa, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa esitettyyn kysymykseen seuraavasti:
It cannot, however, be inferred from this mandatory requirement that the disadvantage resulting from the appointment of the lawyer practising before the court seised, that is to say, the additional associated costs, must be attributed, automatically and in every case, to the party which has had recourse to the lawyer established in another Member State, irrespective of whether that party has or has not been successful in the dispute. On the contrary, the obligation to have recourse to the services of a lawyer practising before the court seised means that the resulting costs will be necessary for the purposes of appropriate legal representation.
EY 49 artiklaa ja asianajajien palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamisesta 22 päivänä maaliskuuta 1977 annettua neuvoston direktiiviä 77/249/ETY on tulkittava siten, että ne eivät estä kansallista tuomioistuinta noudattamasta sääntöä, jonka mukaan oikeudenkäynnin voittaneelle asianosaiselle toisesta jäsenvaltiosta tulevan asianajajan käyttämisestä aiheutuneiden kulujen osalta voidaan vaatia oikeudenkäyntikulujen korvaamista enintään siihen arvonlisäveron sisältävään kokonaismäärään asti, joka olisi aiheutunut, jos asiassa olisi käytetty oikeudenkäyntivaltioon sijoittautunutta asianajajaa;
The general exclusion of these costs from the amount to be reimbursed by the unsuccessful party would penalise the successful party, with the effect that parties to legal proceedings would be strongly discouraged from having recourse to lawyers established in other Member States.
EY 49 artiklan ja direktiivin 77/249/ETY perusteella oikeudenkäynnin voittaneen osapuolen olisi kuitenkin tässä tapauksessa pitänyt saada vaatia korvausta kotimaisen asianajajan palkkioista, jos toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen asianajajan on oikeudenkäyntivaltion lainsäädännön nojalla täytynyt työskennellä yhdessä kotimaisen asianajajan kanssa.
The Court ruled:
Ennakkoratkaisu
the fees which would have resulted from representation by a lawyer established in that State the reimbursement, by an unsuccessful party in a dispute to the successful party, of costs in respect of the services provided by a lawyer established in another Member State.
Bundesgerichtshof on esittänyt 1.2.2000 tekemällään päätöksellä neljä ennakkoratkaisukysymystä lääkkeiden lisäsuojatodistuksen aikaansaamisesta 18 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1768/92 15 ja 19 artiklan tulkinnasta.
Article 49 EC and Directive 771249 must, however, be construed as precluding a judicial rule of a Member State which provides that the successful party to a dispute, in which that party has been represented by a lawyer established in another Member State, cannot recover from the unsuccessful party, in addition to the fees ofthat lawyer, lhe fees of a lawyerpractising before the court seised of the dispute who, under the national legislation in question, was required to work in conjunction with the first lawyer.'
Ratiopharm nosti Bundespatentgerichtissä (teollisoikeusasioita käsittelevä liittovaltion tuomioistuin) kanteen, jossa se vaati tämän todistuksen julistamista mitättömäksi sillä perusteella, että sitä ei olisi pitänyt myöntää, koska ensimmäinen yhteisössä annettu lupa saattaa markkinoille omeprazoha vaikuttavana aineena sisältäviä lääkkeitä oli annettu ennen asetuksen N:o 1768/92 19 artiklan 1 kohdassa Saksan osalta säädettyä määräpäivää 1.1.1988. Bundespatentgericht hyväksyi Ratiopharmin vaatimuksen ja julisti todistuksen mitättömäksi.
Advocate General J. Mischo delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 18 September 2003.
Hässle haki muutosta tähän päätökseen Bundesgerichtshofissa, joka päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksiä.
He proposed that the Court should reply as follows:
Toinen ennakkoratkaisukysymys
Conversely, Article 49 EC and Directive 77/249/EEC do, in this case, require that the successful party should be able to recover the costs of a local lawyer where, under the legislation of the same Member State, the lawyer established in a different Member State was obliged to act in conjunction with such a lawyer.'
Ranskassa kyseinen lääke kirjattiin 22.11.1989 sosiaahturvavakuutetuiUekorvattavienlääkkeiden luetteloon.
Case C-127/00 Hässle AB ν Ratiopharm GmbH Approximation of laws
lääkkeiden vakauden tukemalla geneeristen valmistusteollisuutta.
Preliminary ruling (Council Regulation (EEC) No 1768/92 — Medicinal products — Supplementary protection certificate —Articles 15 and 19 — Validity of Article 19 - Concept of first authorisation to place... on the market in the Community — Legal effects of non-compliance with the relevant date referred to in Article 19) (Sixth Chamber)
Vaikka asetuksen N:o 1768/92 19 artiklan 1 kohdan sanamuodossa ei täsmennetäkään, että siinä tarkoitettu ensimmäinen markkinoille saattamista koskeva lupa on oltava saatu direktiivin 65/65/ETY mukaisesti, koska tuohon direktiiviin ei viitata nimenomaisesti, tällaista tulkintaa ei voida sanamuodon perusteella myöskään poissulkea.
By order of 1 February 2000, the Bundesgerichtshof (Federal Supreme Court) referred to the Court for a preliminary ruling EC four questions on the interpretation of Articles 15 and 19 of Council Regulation (EEC) No 1768/92 of 18 June 1992 concerning the creation of a supplementary protection certificate for medicinal products.
Näin ollen tätä käsitettä on tarkasteltava asiayhteydessään ja sitä on tulkittava kyseisen säännöksen hengen ja tarkoituksen valossa.
The dispute in the main proceedings and the questions referred for a preliminary ruling
Eri määräpäivien asettaminen eri jäsenvaltioille vaikuttaa näin ollen perustellulta sikäli kuin kukin näistä määräpäivistä ilmentää arviointia, jonka kyseessä oleva jäsenvaltio on tehnyt erityisesti terveydenhuoltojärjestelmänsäsuhteen, jonka järjestely ja rahoitus vaihtelee jäsenvaltiosta toiseen.
Hassle was the holder of a European patent covering the chemical compound '2-[2-(3.5-dimethyl-4- methoxypyridyl)-methylsulfinyl]-5-methoxybenzimidazol', whose international designation recommended by the World Health Organisation is Omeprazol'.
Edellä esitetystä seuraa, että tällä järjestelmällä ei ole loukattu yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.
That patent, which was valid, among others, in Germany, was granted to Hassle with effect from 3 April 1979, so that it expired on 2 April 1999.
Yhteisöjen tuomioistuin on tältä osin jo todennut, että silloin, kun kyseessä on soveltamisalaltaan yleinen toimi, riittää, kun perusteluissa osoitetaan yhtäältä kokonaistilanne, joka johti toimen antamiseen, ja toisaalta ne yleiset tavoitteet, joihin toimella pyritään.
In Germany, by two decisions of the Bundesgesundheitsamt (Federal Office of Health) of 6 October 1989, Hassle obtained, in accordance with Directive 65/65, authorisations to market medicinal products having Omeprazol as their active ingredient.
Ensinnäkään asetuksen N:o 1768/92 19 artiklassa tai missään muussakaan tuon asetuksen säännöksessä tai perustelukappaleissa ei viitata nimenomaisesti tai edes epäsuorasti muuhun lupaan kuin direktiivissä 65/65/ETY tarkoitettuun, lääkkeitä koskeviin säännöksiin liittyvään lupaan, ja erityisesti siinä ei viitata toimivaltaisten kansallisten viranomaisten myöntämään lääkkeiden hinnoittelua tai korvaamista koskevaan lupaan.
In France and Luxembourg, authorisations had already been granted in accordance with the same directive, one to Laboratoires Astra France and the other to Astra-Nobelpharma SA which both belong to the Hassle group, for medicinal products having that same active ingredient, on 15 April 1987 and 11 November 1987 respectively.
Erityisesti asetuksen N:o 1768/92 soveltamisala kattaa sen 2 artiklan määritelmän mukaisesti patentin suojaamat tuotteet, joita direktiivissä 65/65/ETY säädetty lääkkeenä markkinoille saattamista edeltävä hallinnollinen lupamenettely koskee.
In Luxembourg, the marketing of proprietary medicinal products is subject not only to the marketing authorisation provided for by Directive 65/65 but also to authorisation required under pricing legislation, where the price exceeds LUF 400.
Nämä edellytykset täyttyvät asetuksen N:o 1768/92 osalta, jonka kymmenennessä perustelukappaleessa todetaan erityisesti, että oikeudenmukainen tasapaino olisi säilytettävä myös määritettäessä siirtymäjärjestelyjä.
By letter of 8 December 1987 Astra-Nobelpharma SA therefore informed the competent Luxembourg ministry of its intention to place a medicinal product on the market, having omeprazole as an active ingredient, at the price of LUF 2 456 per pack of 28 capsules.
Näin ollen ei ole mitään perustetta sille, että ilmaisua "lupa saattaa markkinoille" tulkittaisiin eri tavalla sen mukaan, missä asetuksen N:o 1786/92 säännöksessä se esiintyy.
By decision of 17 December 1987, which was received on 31 December 1987, the abovementioned Ministry authorised the proposed price less a reduction of 1.56%.
Erityisesti tälle ilmaisulle ei voida antaa eri merkitystä sen mukaan, esiintyykö se 3 artiklassa vai 19 artiklassa, etenkin kun 8 artiklan 1 kohdan a alakohdan iv alakohdasta ja c alakohdasta seuraa, että 3 artiklan b alakohdassa tarkoitettu markkinoille saattamista koskeva lupa voi myös olla ensimmäinen markkinoille saattamista koskeva lupa yhteisössä.
On 21 March 1988, that medicinal product was included in the list of proprietary medicinal products authorised for sale in Luxembourg.
Tästä seuraa, että muun muassa asetuksen N:o 1768/92 19 artiklan 1 kohdassa mainitun "yhteisössä annetun ensimmäisen luvan saattaa — — markkinoille" on saman asetuksen 3 artiklassa mainitun "luvan saattaa markkinoille" tavoin oltava direktiivin 65/65/ETY mukaisesti annettu markkinoille saattamista koskeva lupa.
In France, the medicinal product was entered on 22 November 1989 in the list of medicinal products eligible for reimbursement to persons insured under the social security scheme
Toiseksi - toisin kuin Hässle väittää — sellaisen todistuksen antama suoja, jolla pidennetään patentin antamaa suojaa, ei ole näennäinen, vaikka todistus rajoittuukin kompensoimaan
On 9 June 1993 Hassle applied to the Deutsches Patentamt for a certificate for Omeprazol as a medicinal product and gave 'March 1988 Luxembourg' as time and place of the first authorisation to place that product on the market as a medicinal product in the European Community and attached the Luxembourg list of proprietary medicinal products authorised for sale as drawn up on 21 March 1988.
Ensimmäisen kysymyksensä ensimmäisessä osassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy, viitataanko asetuksen N:o 1768/92 19 artiklan 1 kohdassa olevalla käsitteellä "ensimmäinen lupa saattaa — — markkinoille" ainoastaan direktiivissä 65/65/ETY tai eläinlääkkeitä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 28 päivänä syyskuuta 1981 annetussa neuvoston direktiivissä 81/851/ETY tarkoitettuun markkinoille saattamista koskevaan lupaan, vai voidaanko sillä tarkoittaa myös lääkkeiden hinnoittelua koskevien kansallisten säännösten mukaan vaadittavia lupia, kun lääkkeet voidaan tosiasiallisesti saattaa markkinoille vasta sen jälkeen, kun toimivaltaiset kansalliset viranomaiset ovat hyväksyneet lääkkeiden hinnoittelun tai korvaamisen.
By decision of 10 November 1993, the Deutsches Patentamt issued it with the requisite certificate and fixed as its duration the period until 21 March 2003.
patenttihakemuksen jättämisen ja direktiivin 65/65/ETY mukaisen markkinoille saattamista koskevan luvan myöntämisen välillä kuluvaa aikaa.
Ratiopharm brought an action before the Bundespatentgericht (Federal Patent Court) for a declaration of invalidity of that certificate on the ground that a first authorisation to place medicinal products having Omeprazol as their active ingredient on the market in the Community had already been granted before the relevant date which, for Germany, was 1 January 1988, in accordance with the second sentence of Article 19(1) of Regulation No 1768/92.
Tästä seuraa, että asetuksen N:o 1768/92 19 artiklan 1 kohdassa olevalla ilmaisulla "yhteisössä annettu ensimmäinen lupa saattaa -— markkinoille" viitataan ensimmäiseen missä tahansa jäsenvaltiossa annettuun markkinoille saattamista koskevaan lupaan.
The Bundespatentgericht upheld the application made by Ratiopharm and declared the certificate invalid.
Kolmanneksi tämä tulkinta on ainoa, joka voi täyttää oikeusvarmuuden vaatimukset.