natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The national court first observed that ‘Regulation No 2499/82 confers entitlement to aid on condition that the strictly-imposed time limits and conditions are observed; failure to observe those timelimits and conditions entails recovery in whole or in part of the aid paid in advance.
Kansallinen tuomioistuin totesi ensiksi, että ”asetuksessa N:o 2499/82 myönnetään oikeus tukiin sillä edellytyksellä, että täsmällisesti vahvistettuja määräaikoja ja ehtoja noudatetaan, ja näiden määräaikojen ja ehtojen noudattamatta jättäminen johtaa ennakolta maksetun tuen perimiseen takaisin osittain tai kokonaan.
The distillers are … the intended recipients of the aid whilst the wine and grape producers are the intended ultimate recipients’.
Tislaajat ovat – – tuensaajia, kun taas viinin ja rypäleiden tuottajat ovat lopullisia tuensaajia”.
The national court then said, dismis -sively, that ‘[i]t is clear from this that [Regulation No 2499/82] is easy to interpret and that it is not necessary to refer a question to the Court of Justice for a preliminary ruing’.
Seuraavaksi kansallinen tuomioistuin totesi vähätellen, että ”edellä esitetystä seuraa, että kyseisen asetuksen [N:o 2499/82] tulkitseminen on ongelmatonta ja että ei ole tarpeen esittää ennakkoratkaisukysymystä yhteisöjen tuomioistuimelle”.
That is quite true, provided that one concentrates exclusively — as the national court clearly did — on the various timelimits within which the distiller was required to take various steps in order to avoid forfeiting the security that it had lodged in return for advance payment of Community aid.
Tämä pitää täysin paikkansa, mikäli keskitytään yksinomaan – kuten kansallinen tuomioistuin selvästi teki – erilaisiin määräaikoihin, joiden kuluessa tislaajan oli toteutettava eri toimenpiteitä välttääkseen yhteisön tuen ennakkomaksua varten asettamansa vakuuden menettämisen.
In so saying, the national court made two correct statements and one significant error.
Näin todetessaan kansallinen tuomioistuin esitti kaksi paikkansapitävää toteamusta ja teki yhden huomattavan virheen.
The Community arrangements for market support in the agricultural sector do indeed all depend, correctly, upon making sure that those claiming support comply with the necessary conditions laid down by the Community regulations.
Pitää paikkansa, että kaikki maatalousalan markkinatukea koskevat yhteisön järjestelyt ovat riippuvaisia siitä, että tukea hakevat noudattavat yhteisön säännöstön mukaisia välttämättömiä edellytyksiä.
42 The wine and grape producers were indeed the ‘intended ultimate recipients of the aid’.
42 Viinin ja rypäleiden tuottajat olivat todellakin ”lopullisia tuensaajia”.
However, it seems to me that, on a proper construction of Regulation No 2499/82, the distillers (DAI) were not, in any true sense, the ‘intended recipients of the aid’ in so far as concerns the minimum buyingin price.
Minusta vaikuttaa kuitenkin siltä, että asetusta N:o 2499/82 on tulkittava siten, että tislaajat (DAI) eivät tosiasiallisesti olleet ”tuensaajia” vähimmäisostohinnan osalta.
Rather, they were the conduit through which that aid was intended — provided that the wine duly entered the distillery and was distilled — to be transmitted to the wine producers. 43
Pikemminkin ne toimivat välittäjinä, joiden kautta tuki – edellyttäen, että viini asianmukaisesti saapui tislaamoon ja tislattiin – oli tarkoitus toimittaa viinintuottajille. 43
42 — As may be seen in the numerous judgments in which the Court has upheld the Commission’s withholding of aid provided for by the EAGGF on the ground that the Member State concerned has not ensured compliance with those conditions.
42 – Tämä käy ilmi lukuisista tuomioista, joissa yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut komission päätöksen pidättää EMOTR:n myöntämä tuki siksi, että kyseinen jäsenvaltio ei ole varmistanut mainittujen edellytysten noudattamista.
Thus, it would be wrong to conclude that the national court ignored Community law in reaching its decision.
Olisi siis väärin päätellä, että kansallinen tuomioistuin olisi jättänyt yhteisön oikeuden huomiotta tehdessään ratkaisunsa.
It did look at Regulation No 2499/82, but only to the extent of examining the timelimits in Article 9 of that regulation for DAI to act and to supply relevant proofs of its actions.
Se otti huomioon asetuksen N:o 2499/82 mutta ainoastaan tarkastellessaan mainitun asetuksen 9 artiklan mukaisia määräaikoja, joiden kuluessa DAIn oli toimittava ja toimitettava merkitykselliset todisteet toimistaan.
It concentrated exclusively upon the relationship between DAI and AIMA (as reflected by the lodging of the security provided by Assedile).
Se keskittyi tarkastelemaan yksinomaan DAIn ja AIMAn välistä suhdetta (sellaisena kuin se kuvastuu siitä, että Assedile asetti vakuuden).
It proceeded (quite correctly) to identify three separate ways in which DAI had failed to meet its obligations under the regulation: (i) it had failed, apart from payments totalling ITL 110 795 870 (EUR 57 221), 44 to pay the producers the minimum price; (ii) it had failed to pay them within the 90-day timelimit and (iii) it had failed to provide proof before 1 June 1984 that it had made the payments.
Se jatkoi (aivan oikein) erittelemällä kolme erillistä tapaa, joilla DAI oli laiminlyönyt asetuksen mukaiset velvoitteensa: i) se ei ollut maksanut tuottajille vähimmäishintaa, lukuun ottamatta 110 795 870 ITL:n (57 221 euron) määrää, 44ii) se ei ollut suorittanut maksuja tuottajille 90 päivän määräajassa ja iii) se ei ollut ennen 1.6.1984 toimittanut todisteita siitä, että se olisi suorittanut maksut.
(All three are, of course, different strands of the same basic breach by DAI of its obligations: namely, that it had not paid the wine producers the full amount of the minimum buyingin price due to them for their wine delivered for distillation.)
(Tietenkin kaikki kolme ovat DAIn perustavanlaatuisen velvoitteiden laiminlyönnin eri juonteita: laiminlyönti tarkoitti sitä, että se ei ollut maksanut viinintuottajille täysimääräistä vähimmäisostohintaa, joka niille olisi pitänyt maksaa tislattavaksi toimittamastaan viinistä.)
43 — Even if there were any doubt about this, it is important to note that the Commission has not challenged the judgment of the Court of First Instance on the substance.
43 – Siinäkin tapauksessa, että asiasta ei ole täyttä varmuutta, on syytä huomata, että komissio ei ole riitauttanut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen antamaa tuomiota pääasian osalta.
It would accordingly be neither appropriate nor indeed in accordance with this Court’s power of review on appeal for it to question the interpretation of the legislation by the Court of First Instance.
Näin ollen sen ei olisi tarkoituksenmukaista eikä tämän tuomioistuimen muutoksenhaun yhteydessä harjoittaman valvonnan mukaista kyseenalaistaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämää lainsäädännön tulkintaa.
44 — See point 26 above.
44 – Ks. edellä 26 kohta.
In so doing, the national court failed to focus at all upon the underlying (and fundamental) issue, who should end up receiving the Community aid in question?
Näin toimiessaan kansallinen tuomioistuin ei lainkaan tarkastellut taustalla olevaa (ja perustavanlaatuista) kysymystä siitä, kenen lopulta kuuluisi saada kyseinen yhteisön tuki.
It is evident that it regarded the intervening wine producers (the intended recipients of the minimum buyingin price; and the only players intended, under the Community regime, to benefit financially from that buyingin price) as being on a par with everyone else who was owed money by DAI as it went under.
On ilmeistä, että se piti väliintulijoina olleita viinintuottajia (joiden oli tarkoitus olla vähimmäisostohinnan saajia ja yhteisön järjestelmän mukaan ainoita toimijoita, jotka hyötyisivät mainitusta ostohinnasta taloudellisesti) yhdenvertaisina kaikkien niiden muiden kanssa, joille DAI oli velkaa konkurssiin joutuessaan.
The sums owing to them as that element of Community aid were equated to DAI’s other debts in the insolvency.
Niiden saatavien määrä kyseisenä yhteisön tuen osatekijänä rinnastettiin DAIn muihin konkurssivelkoihin.
This is abundantly clear from the only paragraph of the judgment that specifically addresses their interests: likely that it would have reached the same conclusion as has the Court of First Instance, namely that there was a lacuna in Regulation No 2499/82 leading to different treatment of wine producers depending upon whether their Member State had chosen the Article 9 or the Article 10 procedure; that the difference in treatment was not justified; and that responsibility for that violation lay with the Community institution that had drafted Regulation No 2499/82, i.e. the Commission.
Jos se olisi tehnyt näin, on mielestäni todennäköistä, että se olisi tehnyt saman päätelmän kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin eli että asetuksessa N:o 2499/82 oli aukko, jonka vuoksi viinintuottajia kohdeltiin eri tavoin sen mukaan, oliko jäsenvaltio, johon ne olivat sijoittautuneet, valinnut 9 artiklan vai 10 artiklan mukaisen menettelyn; lisäksi se olisi todennäköisesti päätellyt, että erilainen kohtelu ei ollut perusteltu ja että asetuksen N:o 2499/82 laatinut yhteisön toimielin eli komissio oli vastuussa rikkomisesta.
45 Although the answers given to the national court would (inevitably) have led to the applicants failing to recover the Community aid due to them through their intervention in the national proceedings, they would then objectively have known that the claim lay against the Commission.
45 Vaikka kansalliselle tuomioistuimelle annettavat vastaukset olisivat (väistämättä) johtaneet siihen, että kantajat eivät olisi saaneet perityksi heille kuuluvaa yhteisön tukea olemalla väliintulijoina kansallisessa oikeudenkäynnissä, ne olisivat tällöin objektiivisesti tienneet, että vaatimus on kohdistettava komissioon.
Time would clearly, therefore, have run against them from that point for the purposes of bringing an action for compensation under Article 235 EC.
EY 235 artiklassa tarkoitetun vahingonkorvauskanteen nostamista ajatellen aika olisi siten selvästikin kulunut niitä vastaan mainitusta ajankohdasta lähtien.
‘The cooperative wine-cellars may — as may the guarantor [Assedile] if it decides to take the applicant’s place — obtain satisfaction of their rights to receive payment in the course of the insolvency proceedings, together with all the other creditors and in accordance with the principle of equal treatment of creditors.’
”Viinintuotanto-osuuskunnat – kuten myös vakuudenantaja [Assedile], jos se päättää käyttää sijaantulo-oikeuttaan – voivat saada saatavansa tyydytetyiksi maksukyvyttömyysmenettelyssä, johon osallistuvat kaikki muut velkojat ja jossa noudatetaan velkojien yhdenvertaisuuden periaatetta.”
It is possible that the national court paid less than full attention to the wine producers’ interests because they were interveners in DAI’s action, rather than applicants in their own name.
On mahdollista, että kansallinen tuomioistuin ei kiinnittänyt täyttä huomiota viinintuottajien intresseihin, koska ne olivat väliintulijoina DAIn kanteessa eivätkä omissa nimissään toimivia kantajia.
It seems to me that it would be rather harsh to fault the producers, in the circumstances, for not bringing separ- ate proceedings, presumably against DAI (since it was the distiller who actually owed them the balance of the Community aid payable) with AIMA and perhaps Assedile as additional defendants.
Minusta olisi melko ankaraa moittia tuottajia näissä olosuhteissa siitä, että ne eivät panneet vireille erillisiä oikeudenkäyntejä oletettavasti DAIta vastaan (koska nimenomaan tislaaja oli niille tosiasiallisesti velkaa maksettavan yhteisön tuen jäljellä olevan määrän) siten, että AIMA ja kenties Assedile olisivat olleet muina vastaajina.
As it was, there was already a relevant action (between DAI and AIMA) that was ‘live’ before the national
Kansallisessa tuomioistuimessahan oli jo vireillä yksi asian
It is to be noted that the Commission does not seek to appeal the judgment of the Court of First Instance on the substance.
On syytä huomauttaa, että komissio ei valita ensimmäisen oikeusasteen pääasiassa antamasta tuomiosta pääasian osalta.
It relies solely upon the limitation point.
Sen valitus koskee ainoastaan vanhentumisaikaa.
In so saying, the national court failed to understand the whole thrust and purpose of the Community aid regime.
Näin todetessaan kansallinen tuomioistuin ei ymmärtänyt yhteisön tukijärjestelmän toimintatapaa ja tarkoitusta kokonaisuudessaan.
Crucially, it had also declined to make a reference.
Ratkaisevaa on se, että se ei myöskään ollut pyytänyt ennakkoratkaisua.
There was, of course, no obligation on it to do so, not being a final court bound by the stricter requirements of the final paragraph of Article 234 EC (and it also seems likely that the Tribunal civile di Roma was directing its mind to the wrong part of the issue in asking itself whether a reference was ‘necessary’).
Tietenkään sillä ei ollut velvollisuutta tehdä näin, koska se ei ollut ylimmän oikeusasteen tuomioistuin, jota velvoittavat EY 234 artiklan viimeisen kohdan muita tiukemmat vaatimukset (ja vaikuttaa myös todennäköiseltä, että Tribunal civile di Roma ohjasi sen tarkastelemaan asian väärää osa-aluetta pohtiessaan, oliko ”tarpeen” esittää ennakkoratkaisukysymys).
As a result, this Court was not given the opportunity, at that stage, of examining the structure and purpose of Regulation No 2499/82. Had it done so, it seems to me
Tämän vuoksi tälle tuomioistuimelle ei tässä vaiheessa annettu mahdollisuutta
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P its subsequent reimbursement by AIMA to EAGGF when a Member State (such as Italy) had chosen the procedure laid down in Article 9 of Regulation No 2499/82.
JULKISASIAMIES SHARPSTONIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-51/05 P menetetään ja AIMA sitten palauttaa sen EMOTR:lle, kun jäsenvaltio (esimerkiksi Italia) on valinnut asetuksen N:o 2499/82 9 artiklassa tarkoitetun menettelyn.
In consequence, I do not read that judgment as placing them in a position in which, objectively, they ought to have realised that their only recourse was to abandon the national proceedings and, without further ado, to bring proceedings against the Commission as the author of the defective legislation.
Näin ollen en katso, että viinintuottajat olisi mainitussa tuomiossa asetettu asemaan, jossa niiden olisi objektiivisesti tarkasteltuna täytynyt oivaltaa, että niiden ainoa keino oli luopua kansallisesta oikeudenkäynnistä ja nostaa viipymättä kanne puutteellisen lainsäädännön laatijaa eli komissiota vastaan.
It would have seemed rather natural, in the interests of procedural efficiency and economy, to intervene in that action and to place the wine producers’ entitlement to payment of their Community aid before the national court in that way.
Prosessiekonomian kannalta olisi vaikuttanut varsin luontevalta osallistua tähän kanteeseen väliintulijana ja tällä tavoin saattaa viinintuottajien oikeus saada yhteisön tukensa kansallisen tuomioistuimen käsiteltäväksi.
Had DAI succeeded, or lost following a reference, they would (respectively) have either had a better chance of being paid the aid by DAI or at least known where they stood.
Jos DAI olisi voittanut asian tai hävinnyt sen ennakkoratkaisun antamisen jälkeen, niillä olisi (tuloksen mukaan) joko ollut paremmat mahdolliset saada DAI maksamaan tuki niille tai ne olisivat ainakin olleet tietoisia omasta tilanteestaan.
If it was an error to intervene in those proceedings rather than to commence separate proceedings, it seems to me that that error was objectively excusable.
Jos oli virhe osallistua kyseiseen oikeudenkäyntiin väliintulijana sen sijaan että olisi aloitettu erillinen oikeudenkäynti, tämä virhe vaikuttaa minusta objektiivisesti anteeksiannettavalta.
As interveners, the wine producers (and their clear interests) were given short shrift by the national court.
Kansallinen tuomioistuin tyrmäsi väliintulijoina olleet viinintuottajat (ja niiden selvät intressit).
Save with the (undoubted) benefit of hindsight, I find it difficult to read into the judgment of the Tribunale civile di Roma any clear (let alone express) indication to them that they had a good claim but were in the wrong place to pursue it.
Jos jätetään (kiistaton) jälkiviisaus sikseen, minusta on hankalaa löytää Tribunale civile di Roman tuomiosta selvää (saati nimenomaista) mainintaa siitä, että viinintuottajien vaatimus oli perusteltu mutta että se esitettiin väärässä yhteydessä.
On the contrary, they were told that they were in no better and no worse position than any other person to whom DAI owed money.
Sitä vastoin niille ilmoitettiin, että ne eivät olleet sen paremmassa tai huonommassa asemassa kuin kukaan muukaan DAIn velkojista.
They stretched from 27 January 1986 (the date of the judgment of the Tribunale civile di Roma) via the judgment of the Corte d’appello on 19 November 1991 through to the final dismissal of the appellants’ appeal by the Corte di Cassazione on 28 November 1994.
Menettely alkoi 27.1.1986 (jolloin Tribunale civile di Roma antoi tuomion) ja jatkui Corte d’appellon 19.11.1991 antaman tuomion kautta Corte di cassazionen 28.11.1994 tekemään ratkaisuun hylätä kantajien valitus lopullisesti.
It is impossible to ascertain from the file before this Court whether the applicants drew attention to the substance of their claim under EC law within that procedural appeal, or raised again the question of whether this Court should be asked for guidance in understanding the workings of Regulation No 2499/82, with a view to unravelling the mess left behind by DAI’s insolvency.
Yhteisöjen tuomioistuimen käytettävissä olevasta aineistosta on mahdotonta todeta, kiinnittivätkö kantajat huomion vaatimuksensa EY-oikeuden mukaiseen aineelliseen kysymykseen kyseisessä menettelysääntöihin liittyvässä valitusmenettelyssä vai ottivatko ne uudelleen esiin kysymyksen siitä, olisiko yhteisöjen tuomioistuimelta pyydettävä neuvoja asetuksen N:o 2499/82 toimintatavan ymmärtämiseksi, jotta DAIn maksukyvyttömyyden jälkeinen sekava tilanne voitaisiin selvittää.
It may not have been possible for them to do so to any significant extent, or at all.
Tällainen toiminta ei ehkä ollut niille mahdollista merkittävässä määrin tai lainkaan.
For my part, I am most reluctant to presume against them that they should never have appealed and that time should be said to have started to run from a point earlier than 28 November 1994.
Olen hyvin haluton olettamaan niiden kannalta kielteisesti, että niiden ei olisi koskaan pitänyt tehdä valitusta ja että määräajan olisi katsottava alkaneen kulua ennen 28.11.1994.
46 — See paragraphs 31 to 33 of the judgment of the Court of First Instance.
46 – Ks. ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion 31–33 kohta.
In particular, I do not deduce from the judgment of the Tribunale civile di Roma any straightforward judicial guidance that the wine producers would get nowhere in the national courts (either within the context of DAI’s action or, indeed, in separate proceedings) because there was no mechanism for protecting their interests by preventing the forfeiture of DAI’s security to AIMA and
Erityisesti totean, että en löydä Tribunale civile di Roman tuomiosta mitään selkeää oikeudellista ohjetta, jonka mukaan viinintuottajat eivät voisi ajaa asiaansa kansallisessa tuomioistuimessa (joko osana DAIn kannetta tai erillisessä oikeudenkäynnissä), koska ei ollut olemassa mitään järjestelmää, joka olisi suojannut niiden intressejä estämällä sen, että DAIn AIMAn hyväksi asettama vakuus
It seems to me, moreover, likely that, had the applicants sought to bring proceedings against the Commission before the Court of First Instance without first going to the national court, the Commission would have argued that they ought to be pursuing their claim before the national courts, which were perfectly capable of granting them an effective remedy.
Lisäksi minusta vaikuttaa todennäköiseltä, että jos kantajat olisivat pyrkineet nostamaan kanteen komissiota vastaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kääntymättä ensin kansallisen tuomioistuimen puoleen, komissio olisi esittänyt, että niiden on ensin esitettävä vaatimuksensa kansallisessa tuomioistuimessa, jolla oli erinomaiset mahdollisuudet tarjota niille tehokkaat oikeussuojakeinot.
It would, in all likelihood, have deployed arguments similar to those that it presented in the context of these proceedings. 47
Se olisi todennäköisesti turvautunut samanlaisiin väitteisiin kuin mitä se esitti tässä oikeudenkäynnissä. 47
Against that background, I turn to consider the analysis of the Court of First Instance of the timelimit provided for by Article 46 of the Statute.
Tätä taustaa vasten siirryn nyt tarkastelemaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointia perussäännön 46 artiklassa tarkoitetusta määräajasta.
In the present case the Court of First Instance ruled that the period of limitation began to run when the damage resulting from the total or partial absence of payment of Community aid was suffered for certain by the applicants.
Käsiteltävänä olevassa asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että vanhentumisaika on alkanut kulua siitä, kun kantajat kiistatta kärsivät vahinkoa sen johdosta, että yhteisön tuki jäi kokonaan tai osittain maksamatta.
49That court considered that in the exceptional circumstances (i) a prudent and wellinformed trader could reasonably expect to obtain payment of the aid and (ii) (given in particular the complexity of the system introduced by Regulation No 2499/82 50 and the exceptional nature of the situation relating to the lacuna in that regulation) it was extremely difficult for such a trader to be aware that he could not obtain such payment before a national court.
49Kyseinen tuomioistuin katsoi, että poikkeuksellisissa olosuhteissa huolellinen ja harkitseva taloudellinen toimija on voinut perustellusti luottaa, että asianomainen tuki maksetaan sille, ja (kun erityisesti otetaan huomioon asetuksella N:o 2499/82 50käyttöön otetun järjestelmän monimutkaisuus ja mainitussa asetuksessa olevaan aukkoon liittyvän tilanteen poikkeuksellisuus) tällaisen toimijan on ollut äärimmäisen vaikeaa tiedostaa, että se ei voi kansallisen tuomioistuimen avulla saada tällaista maksua.
Consequently, in order to assess whether damage was certain, it was necessary to take into consideration the national proceedings, concerning specifically the fate of the security.
Vahingon kiistattomuuden arvioinnissa oli tämän vuoksi otettava huomioon kansalliset oikeudenkäynnit, jotka koskivat nimenomaan vakuuden kohtaloa.
It seems to me that those two limbs could equally well have been phrased (and might perhaps have been more felicitously phrased) in terms of what a reasonable bystander,
Minusta vaikuttaa siltä, että nämä kaksi osaa olisi yhtä hyvin voitu ilmaista (ja ne olisi tällöin ehkä ilmaistu vielä onnistuneemmin) puhumalla siitä, millaisen tilannetta
According to the caselaw of the Court of Justice, time starts to run in cases of noncontractual liability originating in a legislative measure when the injurious effects of that measure have been produced, and consequently when the persons concerned
Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan tapauksissa, joissa sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu aiheutuu lainsäädäntötoimesta, vanhentumisaika alkaa, kun mainitusta toimesta aiheutuvat vahinkoseuraukset ovat syntyneet ja kun siitä on väis-
48 — Birra Wührer, cited in note 31, paragraph 10.49 — Paragraph 131.
48 – Edellä alaviitteessä 31 mainitut yhdistetyt asiat Birra Wührer, tuomion 10 kohta.
47 — See paragraph 89 of the judgment of the Court of First Instance.
47 – Ks. ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion 89 kohta.
The Court of First Instance explains cogently at paragraph 118 that the applicants did not, in fact, enjoy any effective judicial protection before the national courts; a conclusion with which (in the light of just over 10 years of litigation before the national courts) it is hard to disagree.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin esittää 118 kohdassa vakuuttavasti, että kantajat eivät tosiasiallisesti saaneet tehokasta oikeussuojaa kansallisessa tuomioistuimessa; tästä päätelmästä on hankala olla eri mieltä (ottaen huomioon, että oikeudenkäynti kansallisessa tuomioistuimessa kesti hieman yli 10 vuotta).