natgillin/translations-raw huggingface dataset:
For each seminar, the NCPIs were invited to select a three-person delegation representing their country’s diverse experience and expertise on the topic (i.e. regional/local authorities, academics, experts, non-governmental stakeholders).
Kansallisia yhteyspisteitä pyydettiin valitsemaan kuhunkin seminaariin kolmen hengen valtuuskunta, joka edustaisi maansa kokemusta ja asiantuntemusta kyseisestä aiheesta (esimerkiksi alue- tai paikallisviranomaiset, tiedemaailman edustajat, asiantuntijat, valtiosta riippumattomat sidosryhmät).
Participants from all EU Member States, as well as non-EU countries including Australia, Canada, Norway, Switzerland and the USA, participated in these seminars.
Seminaareissa olivat edustettuina kaikki EU:n jäsenvaltiot sekä eräät EU:n ulkopuoliset maat, muun muassa Australia, Kanada, Norja, Sveitsi ja Yhdysvallat.
Approximately one hundred participants, from all corners of the EU, and from various levels inside and outside government, contributed to each seminar.
Kussakin seminaarissa oli noin sata osanottajaa eri puolilta EU:ta, eri hallintotasoilta ja hallinnon ulkopuolelta.
All can be considered as the “authors” of the Handbook, since their written and oral contributions serve as important sources of the knowledge and examples presented in the chapters.
Kaikkia seminaarien osanottajia on pidettävä käsikirjan tekijöinä, sillä siinä esitetyt tiedot ja esimerkit perustuvat suurelta osin heidän kirjallisiin ja suullisiin esityksiinsä.
The Commission, the NCPIs and the independent consultant, the Migration Policy Group (MPG), can be seen as “editors” preparing a conceptual framework, taking stock of the information gathered at each seminar, designing an evaluation framework for selecting practices, and conducting additional desk research.
Komissio, kansalliset yhteyspisteet ja Migration Policy Group (MPG) puolestaan ovat olleet käsikirjan toimittajia, joiden tehtävänä on ollut luoda sen käsitteellinen perusta, laatia yhteenveto kunkin seminaarin yhteydessä saaduista tiedoista, suunnitella arviointikehys hyvien toimintatapojen valintaa varten ja täydentää niitä tarvittaessa lisätutkimuksin.
The independent consultant wrote a series of issue papers to prepare each seminar and frame the discussions, as well as the concluding document for the seminars.
MPG laati kunkin seminaarin pohjaksi ja keskustelujen rajaamiseksi joukon muistioita ja lisäksi yhteenvetoasiakirjan kunkin seminaarin päätteeksi.
All these elements make up the basic building blocks of the Handbook.
Näistä elementeistä on koottu kotouttamiskäsikirjan perusrakenne.
The first edition was presented at the Ministerial Conference on Integration held in Groningen on 9-11 November 2004 under the Dutch Presidency.
Käsikirjan ensimmäinen laitos esiteltiin kotouttamista käsittelevässä ministerikokouksessa, joka pidettiin Groningenissa 9.–11. marraskuuta 2004 Alankomaiden puheenjohtajuuskaudella.
The second was an important part of the Informal Meeting of EU Integration Ministers held in Potsdam on 10-11 May 2007 under the German Presidency.
Toinen laitos oli näkyvästi esillä EU:n kotouttamisasioista vastaavien ministerien epävirallisessa kokouksessa Potsdamissa 10. ja 11. toukokuuta 2007 Saksan puheenjohtajuuskaudella.
Through Council Conclusions the EU Member States have repeatedly invited the NCPIs and the Commission to continue developing the Handbook, and expand and adapt its dissemination to its intended audience.
Neuvoston päätelmissä EU:n jäsenvaltiot ovat toistuvasti kehottaneet kotouttamisasioista vastaavia kansallisia yhteyspisteitä ja komissiota kehittämään käsikirjaa edelleen ja laajentamaan ja mukauttamaan sen jakelua kohdeyleisölle.
For this reason a decision was taken to translate the handbook into the Union’s official languages.
Tämän vuoksi käsikirja päätettiin kääntää kaikille unionin virallisille kielille.
All three editions are available at www.integration.eu.
Kotouttamiskäsikirjan kaikki kolme laitosta ovat saatavilla internetissä (osoitteessa http://www.integration.eu).
Chapter 2 Mass media and integration
2. luku Tiedotusvälineet ja kotoutuminen
Mass media and integration
Tiedotusvälineet ja kotoutuminen
In liberal democracies that guarantee the freedom of the press, the media’s role is to provide information, education, and entertainment.
Vapaissa demokratioissa, joissa lehdistön vapaus on taattu, tiedotusvälineiden tehtävänä on antaa kansalaisille tietoa, valistusta ja viihdettä.
It functions as a platform for open and honest communication about the positive and negative sides of social realities, including migration.
Ne tarjoavat foorumin avoimelle ja totuudenmukaiselle uutisoinnille, jossa kerrotaan yhteiskunnallisten ilmiöiden, myös maahanmuuton, myönteisistä ja kielteisistä piirteistä.
It is a powerful medium for influencing attitudes in society and providing public information for the immigrant community and the rest of society.
Niiden kautta voidaan vaikuttaa voimakkaasti yhteiskunnassa ilmeneviin asenteisiin ja jakaa tietoa sekä maahanmuuttajille että koko yhteiskunnalle.
European societies are becoming increasingly culturally and linguistically diverse as a result of immigration, but this change is not always accurately reflected in the media, neither in the portrayal and representation of immigrants in the media, nor in terms of the composition of media professionals.
Vaikka eurooppalaiset yhteiskunnat ovat maahanmuuton seurauksena muuttumassa yhä monikulttuurisemmiksi ja monikielisemmiksi, muutos ei useinkaan näy tiedotusvälineissä sen enempää niiden tavassa kuvata ja esitellä maahanmuuttajia kuin viestinnän ammattilaisten taustoissakaan.
Initiatives to create and maintain a media that better serves and reflects the cultural diversity of European societies will, not only promote equality, but also help to facilitate integration and support community cohesion.
Kehittämällä tiedotusvälineitä palvelemaan ja heijastamaan paremmin eurooppalaisten yhteiskuntien monikulttuurisuutta voidaan paitsi edistää tasa-arvoa myös helpottaa maahanmuuttajien kotoutumista ja tukea yhteisöjen sisäistä yhteenkuuluvuutta.
Media organisations and professionals such as self-regulators, governments, politicians, the public, organised civil society and private companies all have a role to play.
Viestintäalan organisaatioilla ja ammattilaisilla, itsesääntelyelimillä, hallituksilla, poliitikoilla, suurella yleisöllä, järjestäytyneellä kansalaisyhteiskunnalla ja yksityisillä yrityksillä on kaikilla oma tehtävänsä tässä kehityksessä.
This chapter outlines strategies for developing the competencies of integration stakeholders.
Tässä luvussa hahmotellaan strategioita, joiden avulla kotouttamisalan sidosryhmien valmiuksia voidaan kehittää tiedotusvälineiden piirissä.
2.1 Challenges and opportunities in the media environment
2.1 Viestintäalan haasteet ja mahdollisuudet
Globalisation and technological advancements have changed the nature of media itself.
Globalisaatio ja teknologian kehitys ovat mullistaneet koko viestintäalan.
People have access to news, information and entertainment programmes produced in countries around the globe, as well as those produced nationally, regionally and locally.
Uutisia, tietoa ja viihdettä on tarjolla sekä kansallisista, alueellisista ja paikallisista lähteistä että kaukaisista maailmankolkista.
People access information through a wide range of mediums – television, newspapers, magazines, radio and the internet.
Tietoa hankitaan monien eri välineiden kautta: televisiosta, sanoma- ja aikakauslehdistä, radiosta, internetistä.
The increased choice in media partly explains the development of parallel media spaces where immigrants in Europe are able to watch satellite television, listen to radio broadcasts and view internet news sites and discussion forums from their country or region of origin, or from ethnic media organisations in Europe.
Viestintäalan vaihtoehtojen lisääntyminen on edistänyt myös vaihtoehtoisten uutiskanavien kehittymistä: maahanmuuttajat voivat seurata sekä lähtömaansa tai -alueensa että Euroopassa toimivien etnisten vähemmistöryhmien mediaorganisaatioiden tuottamia satelliittikanavia, radiolähetyksiä ja internetin uutissivustoja ja keskustelufoorumeja.
Immigrants often find information from their home countries and regions more reliable and trustworthy than the host country media.
Maahanmuuttajat pitävät usein kotimaastaan tai kotiseudultaan saamiaan tietoja luotettavampina kuin vastaanottavan maan tiedotusvälineiden kautta tulevaa tiedotusta.
This may cause intercultural miscommunications in society, which could in turn impede integration.
Tämä saattaa aiheuttaa yhteiskunnassa kulttuurienvälisiä väärinymmärryksiä, mikä puolestaan voi vaikeuttaa kotoutumista.
Globalisation, coupled with technological advancements, mean that media organisations are faced with increasing competition.
Globalisaation ja teknologian kehityksen myötä mediaorganisaatiot joutuvat myös kohtaamaan yhä kiihtyvää kilpailua.
To survive in a competitive market, media organisations need to ensure that their products are tailored to the needs and wants of their consumers.
Markkinakilpailusta selviytyäkseen mediaorganisaatioiden on pyrittävä räätälöimään tuotteensa yleisönsä tarpeiden ja mieltymysten mukaan.
This is increasingly the case for public broadcasters as well as private media enterprises.
Tämä koskee enenevässä määrin sekä julkisia yleisradioyhtiöitä että yksityisiä media-alan yrityksiä.
In this sense, competition presents an opportunity and a challenge for integration.
Tässä mielessä kilpailu on kotouttamiselle sekä mahdollisuus että haaste.
A combination of technological change and industry turmoil has led to more precarious employment, and less investment in editorial content and training, which affect journalistic standards and quality.
Teknologiset uudistukset ja viestintäalan mullistus ovat yhdessä lisänneet pätkätyöllisyyttä ja vähentäneet panostusta toimitukselliseen sisältöön ja koulutukseen, mikä näkyy journalistiikan laadussa.
Time and budgetary restraints make it more difficult for media professionals to conduct background research and double check information.
Ajan ja resurssien niukkuuden vuoksi viestinnän ammattilaisten on aiempaa vaikeampi tehdä taustatutkimuksia ja tarkistaa tietoja.
In addition, many news providers rely on the old adage ‘bad news sells’ which encourages sensationalist stories and scaremongering about immigration.
Lisäksi monissa tiedotusvälineissä uskotaan yhä, että ”huonot uutiset myyvät parhaiten”, ja julkaistaan maahanmuutosta sensaatiohakuisia kauhutarinoita.
As a result, programmes and articles tend to give the voice of immigrants lesser prominence and credibility ; show immigrants in stereotypical roles ; rarely include immigrants as news actors in media coverage that is not immigrant-related ; and rely on episodic framing (single events) rather than thematic framing which provides the context and description necessary to enhance understanding and empathy about immigrant issues.
Maahanmuuttajat saatetaan esittää stereotyyppisissä rooleissa ja heitä otetaan harvoin mukaan muihin kuin maahanmuuttoa koskeviin uutisaiheisiin. Lisäksi heidät saatetaan mainita vain yksittäisiä tapahtumia koskevissa uutisissa eikä temaattisissa yhteyksissä, joissa esitetään myös konteksti ja selityksiä, jotka edistävät maahanmuuttokysymysten ymmärtämistä ja lisäävät empatiaa niitä kohtaan.
The flip side of this coin is that immigrants and their descendents are a growing consumer group in Europe.
Kolikon kääntöpuoli on se, että maahanmuuttajat ja heidän jälkeläisensä ovat Euroopassa kasvava kuluttajaryhmä.
Immigrants represent a potential increase in audience size and distribution to media organisations.
Maahanmuuttajat edustavat mediaorganisaatioille potentiaa- lista uutta yleisöä ja lisääntyvää levikkiä.
Media organisations need to ensure their products cater to an increasingly culturally-diverse market if they wish to remain viable.
Jos mediaorganisaatiot haluavat säilyttää elinkelpoisuutensa, niiden onkin varmistettava, että niiden tuotteet vastaavat yhä monikulttuurisempien markkinoiden tarpeisiin.
If mainstream media fails to cater effectively to the needs and wants of immigrants, then ethnic media will become more prominent, as will the use of satellite television, radio broadcasts, internet news sites and discussion forums from countries and regions of origin.
Jos valtavirtaa edustavat tiedotusvälineet eivät pysty vastaamaan tehokkaasti maahanmuuttajien tarpeisiin ja mieltymyksiin, etnisiä ryhmiä edustavien tiedotusvälineiden samoin kuin lähtömaiden ja -alueiden tuottamien satelliittikanavien, radiolähetysten, uutissivustojen ja keskustelufoorumien asema vahvistuu.
Media’s reflection of society
Tiedotusvälineet yhteiskunnan peilinä
The media impacts on the public perception of immigrants.
Tiedotusvälineet voivat vaikuttaa siihen, miten suuri yleisö suhtautuu maahanmuuttajiin.
It also, however, reflects the views and attitudes that are prevalent in society – some tolerant, some intolerant, others openly hostile and some indifferent.
Toisaalta ne myös heijastavat yhteiskunnassa vallitsevia asenteita, joista toiset ovat suvaitsevia, toiset suvaitsemattomia, jotkin myös avoimen vihamielisiä ja jotkin välinpitämättömiä.
Likewise, the media’s approach towards migration and integration issues ranges from sympathy to active advocacy ; and from casual and unintentional bias to xenophobia by design.
Myös tiedotusvälineiden suhtautuminen maahanmuuttoon ja kotouttamiseen vaihtelee myötämielisyydestä aktiiviseen edistämiseen tai välinpitämättömyyteen ja tahattomaan epäkohtien esille tuomiseen ja tahalliseen muukalaisvihan levittämiseen.
Media organisations can be encouraged to provide an accurate and fair portrayal of immigrants in the media.
Mediaorganisaatioita voidaan kannustaa antamaan maahanmuuttajista oikea ja asianmukainen kuva tiedotusvälineissä.
The media cannot, however, be expected to promote an integration agenda unless it is in their interest to do so.
Tiedotusvälineiden ei kuitenkaan voida odottaa edistävän kotouttamista, ellei se ole niiden edun mukaista.
Regulation of the media
Tiedotusvälineiden sääntely
Debates about the media and integration touch on fundamental rights and freedoms.
Kun keskustellaan tiedotusvälineistä ja kotouttamisesta, on käsiteltävä myös perusoikeuksia ja -vapauksia.
Freedom of expression is a fundamental right of any functioning democracy and should not be compromised.
Ilmaisunvapaus on kaikkiin toimiviin demokratioihin kuuluva perusoikeus, jota ei saa vaarantaa.
This right, which is enshrined in Article 10 of the European Convention of Human Rights and in Constitutions of many states, allows controversial ideas and discussions to be put forward in the media, including those that portray immigrants in a negative way and which may impede integration.
Tämä Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklassa ja monien jäsenvaltioiden perustuslaeissa vahvistettu oikeus mahdollistaa sen, että tiedotusvälineissä voidaan esittää myös kiistanalaisia väitteitä ja keskusteluja, esimerkiksi sellaisia, joissa maahanmuuttajat esitetään kielteisessä valossa ja joista voi olla haittaa kotoutumiselle.
It is also, however, the role of any functioning democracy to protect people from racist and xenophobic discourse that incites hatred.
Kaikkien toimivien demokratioiden tehtävänä on kuitenkin myös suojella ihmisiä rasistisilta ja muukalaisvihamielisiltä puheilta, jotka lietsovat vihaa.
The challenge European societies are faced with is protecting people from hate speech whilst simultaneously protecting the right to freedom of expression.
Eurooppalaisten yhteiskuntien haasteena onkin suojata ihmisiä vihapuheelta ja varmistaa samalla ilmaisunvapauden toteutuminen.
Self-regulation of the media, particularly of the press media does exist, but is frequently criticised for not being effective enough in curbing inaccurate and sensationalist reporting and protecting immigrants from discrimination.
Tiedotusvälineillä ja erityisesti lehdistöllä on itsesääntelyelimiä, mutta niitä arvostellaan usein siitä, että ne eivät kykene riittävän tehokkaasti kitkemään virheellistä ja sensaatiohakuista raportointia eivätkä suojelemaan maahanmuuttajia syrjinnältä.
In comparison to the print media, public broadcasting is more regulated in some countries and can involve quotas on multicultural content and the implementation of positive action measures.
Yleisradiotoimintaa säännellään joissain maissa tiukemmin kuin lehdistöä. Sille on voitu esimerkiksi asettaa monikulttuuriseen sisältöön liittyviä kiintiöitä ja positiivisten toimenpiteiden toteuttamista koskevia tavoitteita.
There are limits to regulating the broadcasting industry in Europe due to the different levels of diversity, different concentrations of the immigrant population within the country, and the position migration holds on the political agenda.
Yleisradiotoiminnan sääntelyllä Euroopassa on kuitenkin rajansa, koska monikulttuurisuuden aste eri maissa vaihtelee, ja myös maiden sisällä maahanmuuttajaväestö on saattanut keskittyä tietyille alueille. Myös maahanmuuton asema poliittisella asialistalla vaihtelee maasta toiseen.
The media generally believe that existing regulation impinges on press freedom and independent journalism.
Tiedotusvälineet ovat yleensä sitä mieltä, että sääntely heikentää lehdistön vapautta ja rajoittaa vapaata tiedonvälitystä.
Conversely, more regulation is often considered by governments and civil society organisations to be the panacea.
Hallitukset ja kansalaisyhteiskunnan organisaatiot puolestaan pitävät usein sääntelyn lisäämistä jonkinlaisena patenttiratkaisuna.
Many experts are of the opinion that the regulatory framework required to achieve a fair and balanced portrayal of immigrants in the media is largely in place and that the problems do not lie with a lack of laws, codes and guidelines, but in their deficient implementation.
Monet asiantuntijat katsovat, että maahanmuuttajien oikeudenmukainen ja tasapuolinen kuvaaminen tiedotusvälineissä on pitkälti mahdollista jo nykyisen sääntelykehyksen pohjalta ja että ongelmana ei ole lakien, sääntöjen ja ohjeiden puute vaan niiden puutteellinen soveltaminen.
Many people view ‘the Media’ as a singular entity.
Tiedotusvälineitä pidetään usein yhtenäisenä ryhmänä.
Such simplification is both incorrect and unhelpful.
Tällainen yksinkertaistaminen on paitsi harhaanjohtavaa myös hyödytöntä.
The media environment is incredibly diverse, spanning different levels (global, national, regional, local), formats (TV, radio, print, and internet), ownership and audiences.
Viestintäala on uskomattoman moniulotteinen, sillä se käsittää monia eri tasoja (maailmanlaajuinen, valtakunnallinen, alueellinen, paikallinen), välineitä (TV, radio, lehdistö ja internet), omistussuhteita ja yleisöjä.
The media constitutes a universe in itself and it can be difficult for integration actors to find their way in a conglomerate of media organisations, each with their own mission and interests.
Tiedotusvälineet ovat oma maailmansa, jossa kotoutumiskysymysten parissa työskentelevien voi olla vaikea löytää tietään monien erilaisten, eri tehtäviä hoitavien ja eri etuja ajavien organisaatioiden joukossa.
Integration actors who wish to influence the media should understand the structures and mechanisms under which the media and media professionals have to work and this can be achieved by mapping the media environment, whether at the local, regional, national or European level.
Jotta kotouttamisalan toimijat voisivat vaikuttaa tiedotusvälineiden ja viestinnän ammattilaisten toimintaympäristöön, heidän on opittava ymmärtämään alan rakenteita ja sen toimintaa sääteleviä mekanismeja.
The media industry is highly complicated, because there are many players and actors which are depending, influencing and cooperating with each other. Stakeholders include
Tähän voidaan päästä kartoittamalla tiedotusvälineiden toimintaympäristöä paikallisella, alueellisella, valtakunnallisella ja Euroopan tasolla.
legislators, media owners, media management companies, production companies, facility companies, advertising companies, audience research and rating institutes, pollsters, recruitment agencies, training institutes, consumer organisations, minority organisations, workers unions, teachers unions, religious organisations, political parties, pressure groups, journalists, human resource managers, programme makers and opinion leaders.
Viestintäalan sidosryhmiä ovat muun muassa lainsäätäjät, tiedotusvälineiden omistajat ja hallintoyhtiöt, tuotantoyhtiöt, palveluyritykset, mainostajat, yleisötutkimuksia, arviointeja ja mielipidetutkimuksia tekevät laitokset, rekrytointi- ja koulutusyritykset, kuluttajajärjestöt, vähemmistöjen etujärjestöt, ammattiliitot, opettajien etujärjestöt, uskonnolliset järjestöt, poliittiset puolueet, painostusryhmät, journalistit, henkilöstöjohtajat, ohjelmantekijät ja mielipidejohtajat.
Actors who wish to map the media environment need to consider four main areas :
Tiedotusvälineiden toimintaympäristön kartoittamisessa on otettava huomioon neljä keskeistä toimijaryhmää:
Media organisations which produce and broadcast
Tuotannosta ja levityksestä vastaavat mediaorganisaatiot
Integration actors who wish to make the media more diverse or attempt to balance the portrayal of immigrants need firstly to determine which kind of media organisation is most appropriate for them to work with.
Jos kotouttamisalan toimijat haluavat monipuolistaa tiedotusvälineiden kuvaa maahanmuuttajista tai tehdä siitä tasapuolisemman, heidän on ensin määritettävä, minkätyyppisen mediaorganisaation kanssa heidän olisi paras ryhtyä yhteistyöhön.
Is it local, regional, national or global and is it public or commercial ?
Onko se paikallinen, alueellinen, valtakunnallinen vai maailmanlaajuinen, saako se rahoituksensa julkisista lähteistä vai onko se kaupallinen?
How and where does it broadcast, what are its aims and objectives, what are the particularities of this media organisation and how does it related to other organisations ?
Missä ja miten sitä levitetään, mitkä ovat sen tavoitteet ja päämäärät, mitkä ovat sen erityispiirteet ja sen suhteet muihin organisaatioihin?
It is also important to develop an understanding of the role of the broad range of media professions and organisational departments.
On myös tärkeää oppia ymmärtämään, mikä on media-alan ammattien ja organisaatioyksiköiden laajan kirjon merkitys kokonaisuuden kannalta.
Legislation and controlling bodies that determine the way the media can operate.
Tiedotusvälineiden toimintaa ohjaavat lainsäädäntö- ja valvontaelimet
To balance public portrayals and fight racism in the media, it is important to have knowledge of the types of press complaints mechanisms that exist in the media, journalism unions and within anti-racism legislation.
Jotta julkisuudessa esitettävä kuva maahanmuuttajista olisi tasapuolinen ja jotta voitaisiin torjua rasismia tiedotusvälineissä, on tunnettava tiedotusvälineiden, journalistiliittojen ja rasismin vastaisen lainsäädännön tarjoamat kantelumekanismit.
If dealing with a controlling body, it is necessary first to identify the status of the institute.
Valvontaelimen kanssa toimittaessa on ensimmäiseksi selvitettävä sen asema.
Is the media accountable to a governmental institute by law or to an institute based on self-regulation by the media themselves ?
Ovatko tiedotusvälineet vastuussa toiminnastaan valtiolliselle laitokselle lainsäädännön nojalla vai ainoastaan itse perustamalleen itsesääntelyelimelle?
When and what are the media required to report on ?
Milloin ja mistä asioista tiedotusvälineiden on raportoitava kyseiselle taholle?
Are these reports open to the public ?
Ovatko nämä raportit julkisia asiakirjoja?
What are the responsibilities of the controlling body if the media do not abide by the requirements ?
Mitä keinoja valvontaelimellä on käytössään siinä tapauksessa, että tiedotusvälineet eivät noudata niille asetettuja vaatimuksia?
The media users
Median käyttäjät
The media user’s passive role as an audience member is expanding to become more interactive.
Median käyttäjien passiivinen rooli pelkkänä yleisönä on laajenemassa interaktiivisuuden ansiosta.