natgillin/translations-raw huggingface dataset:
That request was refused by the CPAM by decision of 6 July 1999, confirmed by decision of the Commission de Recours Amiable (Arbitration Committee) of the CPAM of 7 October 1999, on the ground that the requirements of the second subparagraph of Article 22(2) of Regulation No 1408/71 had not been satisfied.
Asia C-56/01 Patricia Inizan v. Caisse primaire d'assurance maladie des Hauts-de-Seine Palvelujen tarjoamisen vapaus
Ms Inizan challenged those decisions before the Tribunal des affaires de sécurité sociale, Nanterre, where she stated that she now wished to follow that treatment in Essen Hospital (Germany).
Ennakkoratkaisu Sosiaaliturva — Palvelujen tarjoamisen vapaus — Toisessa jäsenvaltiossa annettavasta sairaalahoidosta aiheutuvat kulut — Edellytykset, joiden täyttyessä kuluista vastataan — Ennakkolupa — Asetuksen N:o 1408/71 22 artikla — Pätevyys (viides jaosto)
By interlocutory judgment of 6 July 2000, that court, first, requested Ms Inizan to provide evidence that the treatment in question is reimbursed by the German social security scheme and, secondly, sought the opinion of the National Medical Officer as to whether the CPAM should reimburse the cost of treatment.
Tribunal des affaires de sécurité sociale de Nanterre on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 23.11.2000 tekemällään päätöksellä ennakkoratkaisukysymyksen 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella N:o 118/97 22 artiklan pätevyydestä ja tulkinnasta sekä EY 49 ja EY 50 artiklan tulkinnasta.
On 17 August 2000, the National Medical Officer gave an adverse opinion regarding reimbursement of costs finding that a wide range of treatments was available in France which could be considered equivalent to that offered by Essen Hospital, without involving undue delay. Furthermore, pain treatment implies long-term, regular treatment which could not therefore be provided by a hospital far from the patient's home.
Tämä kysymys on esitetty asiassa, jossa kantajana on Inizan ja vastaajana caisse primaire d'assurance maladie des Hauts-de-Seine (jäljempänä CPAM) ja joka koskee sitä, että CPAM oli kieltäytynyt vastaamasta sellaisesta sairaalahoidosta aiheutuvista kuluista, jonka kantaja oli aikonut hankkia Saksasta.
For her part, Ms Inizan proved, to the satisfaction of the national court, that the treatment in question is reimbursed by the German social security scheme.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
The national court, noting the wording of Article 22(l)(c)(i) and the second subparagraph of Article 22(2) of Regulation No 1408/71 and pointing out that the opinion of the National Medical Officer was that the prior authorisation referred to in those provisions should not be granted, wonders none the less whether, by thus making reimbursement of the costs of health services provided in another Member State subject to a prior authorisation, the aforementioned provisions constitute a restriction on freedom to provide services, contrary to Articles 49 EC and 50 EC.
Inizan asuu pysyvästi Ranskassa ja kuuluu CPAMiin. Hän oli pyytänyt tätä kassaa vastaamaan kustannuksista,jotka aiheutuisivat hänelle annettavasta poikkitieteellisestä kivunlievi tyshoidos ta, johon hän oli menossa Saksaan, Berliinissä sijaitsevaan Moabit-nimiseen sairaalaan.
In those circumstances, the Tribunal des affaires de sécurité sociale de Nanterre decided to stay proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
CPAM hylkäsi hakemuksen 6.7.1999 tekemällään päätöksellä, jonka CPAMin sovittelulautakunta vahvisti 7.10.1999 tekemällään päätöksellä sillä perusteella, että asetuksen N:o 1408/771 22 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa säädetyt edellytykset eivät täyttyneet.
Consequently, is the CPAM of the Hauts de Seine entitled to refuse Ms Inizan reimbursement of the costs of psychosomatic pain treatment in Essen (Germany), following an adverse opinion from the National Medical Officer[?]'
Inizan haki muutosta näihin päätöksiin tribunal des affaires de sécurité sociale de Nanterressa nostamallaan kanteella tarkentamalla vaatimuksiaan ja ilmoittamalla menevänsä hoidettavaksi Essenissä (Saksa) sijaitsevaan sairaalaan.
By the first part of its question, the national court raises the question of the validity of Article 22(l)(c)(i) of Regulation No 1408/71. In particular, the court wonders whether, in so far as that provision makes the grant of the benefits in kind to which it guarantees entitlement subject to prior authorisation, it is consistent with Articles 49 EC and 50 EC on the freedom to provide services.
Tämä tuomioistuin pyysi 6.7.2000 tekemällään välipäätöksellä Inizania esittämään selvityksen siitä, että Saksan sosiaaliturvajärjestelmä vastaa kyseessä olevasta hoidosta, ja asiantuntijalääkärin lausuntoa siitä, voiko CPAM mahdollisesti vastata tästä hoidosta aiheutuneista kuluista.
So far as concerns Article 22 of Regulation No 1408/71, it should be borne in mind that that provision is in no way intended to regulate, and hence does not in any way prevent, the reimbursement by Member States, at the tariffs in force in the competent Member State, of costs incurred in connection with treatment provided in another Member State, even without prior authorisation.
Asiantuntijalääkäri antoi kulujen korvaamisen osalta 17.8.2000 kielteisen lausunnon perustellen sitä sillä, että Ranskassa oli hänen mukaansa riittävän paljon tarjontaa sen tyyppisistä hoidoista, joita Essenissä sijaitsevassa sairaalassa annettiin, eikä hoidon saaminen edellyttänyt hankaloittavaa jonotusaikaa. Asiantuntijalääkäri totesi lisäksi, että kivunlievitys edellyttää säännöllistä ja pitkäaikaista hoitoa, minkä vuoksi sitä ei voida antaa sairaalassa, joka sijaitsee etäällä potilaan asuinpaikasta.
It cannot be complained that the Community legislature made entitlement to the abovementioned rights subject to obtaining prior authorisation from the competent institution.
Inizan esitti kansalliselle tuomioistuimelle riittävän selvityksen siitä, että Saksan sosiaaliturva vastaa kyseisestä hoidosta.
It must furthermore be pointed out in that regard, first, that it is for that latter institution to bear, in accordance with the conditions laid down by Article 36 of Regulation No 1408/71, the cost of the services thus provided and, secondly, that the proper application of Article 22(l)(c)(i) and of Article 36 of Regulation No 1408/71 is such as to require a level of administrative cooperation between the abovementioned institution and that of the place of stay.
Lisäksi hän totesi, että hänen terveydentilansa vaatii tällaisen hoidon saamista eikä hoitoa voi saada Ranskassa.
It follows from all the foregoing that, contrary to the arguments put forward by the claimant in the main proceedings, Article 22(l)(c)(i) and (2) of Regulation No 1408/71 help to facilitate the free movement of patients and cross-border provision of medical services.
Kansallinen tuomioistuin viittaa asetuksen N:o 1408/71 22 artiklan 1 kohdan c alakohdan i alakohdan ja 2 kohdan toisen alakohdan sanamuotoon ja painottaa, että asiantuntijalääkärin lausunto on ollut näissä säännöksissä tarkoitetun ennakkoluvan myöntämisen osalta kielteinen, mutta pohtii silti, luodaanko näillä säännöksillä EY 49 ja EY 50 artiklan vastaisesti este palvelujen tarjoamisen vapaudelle, kun niissä edellytetään ennakkolupaa toisessa jäsenvaltiossa annettujen sairausetuuksien korvaamiseksi.
The purpose of the second part of the question
■Onko asetuksen N:o 1408/71 22 artikla yhteensopiva [EY 49] ja [EY 50] artiklan kanssa?
By the second part of its question the national court is essentially asking whether, in view of the answer given to the first part of the question, the CPAM was right to refuse to reimburse the cost of the treatment at issue in the main proceedings, in light of the adverse opinion issued by the National Medical Officer.
Onko CPAM des Hauts-de-Seine voinut perustellusti hylätä kansallisen asiantuntijalääkärin kielteisen lausunnon perusteella Inizanin vaatimuksen siitä, että Saksassa (Essen) annetusta psykosomaattisesta kivunlievityshoidosta aiheutuneista kuluista vastataan?"
Article 22(l)(c)(i) and (2) of Regulation No 1408/71
Kysymyksen ensimmäinen osa
The second condition requires that the treatment which the patient intends to undergo in a Member State other than that in which he resides cannot be given to the patient within the time normally necessary for obtaining the treatment in question in the Member State of residence taking account of his current state of health and the probable course of the disease.
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin pohtii kysymyksensä ensimmäisessä osassa asetuksen N:o 1408/71 22 artiklan 1 kohdan c alakohdan i alakohdan pätevyyttä. Erityisesti se haluaa selvittää, onko tämä säännös palvelujen tarjoamisen vapautta koskevien EY 49 ja EY 50 artiklan mukainen siltä osin kuin siinä edellytetään ennakkoluvan myöntämistä sellaisten luontoissuoritusten antamiseksi, jotka säännöksessä taataan.
It is for the national court to ascertain whether that second condition is satisfied in the case before it.
Asetuksen N:o 1408/71 22 artiklan osalta on muistettava, ettei sillä ole pyritty sääntelemään, eikä se näin myöskään estä sitä, että jäsenvaltiot korvaavat toimivaltaisessa jäsenvaltiossa voimassa olevien korvaustaksojen mukaan toisessa jäsenvaltiossa annetusta hoidosta aiheutuneet kulut, vaikka ennakkolupaa ei olisikaan myönnetty.
In the present case, Article R. 332-2 of the Social Security Code provides that the reimbursement to which that provision refers may be granted where it is proved that the person covered by social insurance could not receive in French territory the treatment appropriate to his condition.
Yhteisön lainsäätäjää vastaan ei voida vedota siihen, että se on asettanut kyseessä olevien oikeuksien edellytykseksi toimivaltaisen laitoksen myöntämän ennakkoluvan.
A condition of that type can be justified under Article 49 EC, provided that the condition is construed to the effect that authorisation to receive treatment in another Member State may be refused on that ground only if treatment which is the same or equally effective for the patient can be obtained without undue delay within the territory of the Member State in which the insured person's sickness fund is established.
Edellä esitetystä seuraa, että toisin kuin pääasian kantaja väittää, asetuksen N:o 1408/71 22 artiklan 1 kohdan c alakohdan i alakohdan ja 2 kohdan säännökset helpottavat potilaiden vapaata liikkuvuutta ja hoitopalvelujen tarjoamista jäsenvaltioiden välisten rajojen yli.
Consideration of the first part of the question has disclosed no factor of such a kind as to affect the validity of Article 22(l)(c)(i) of Regulation (EEC) No 1408/71 of the Council of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to self-employed persons and to members of their f amities moving within the Community, as amended and updated by Council Regulation (EC) No 118/97 of 2 December 1996.
Esitetyn kysymyksen ensimmäisen osan tulkinnassa ei ole tullut esille mitään sellaista seikkaa, joka vaikuttaisi sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön ahteelta liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammalinha^oitlajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetutta neuvoston asetuksetta N:o 118/97, 22 artiklan 1 kohdan c alakohdan i alakohdan pätevyyteen
The second subparagraph of Article 22(2) of Regulation No 1408/71, as amended and updated by Regulation No 118/97, must be interpreted as meaning that the authorisation to which that provision refers may not be refused where it is apparent, first, that the treatment in question is among the benefits provided for by the legislation of the Member State on whose territory the person concerned resides and, secondly, that treatment which is the same or equally effective cannot be obtained without undue delay in that Member State.
2) Asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97, 22 artiklan 2 kohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, että tässä säännöksessä tarkoitettua lupaa ei voida evätä silloin kun kyseessä oleva hoito kuuluu sen jäsenvaltion lainsäädännössä säädettyihin etuuksiin, jonka alueella asianomainen asuu, ja kun samanlaista tai potilaan kannalta tehokkuudeltaan samanasteista hoitoa ei voida saada ajoissa tässä jäsenvaltiossa.
Articles 49 EC and 50 EC must be interpreted as not precluding legislation of a Member State, such as that at issue in the main proceedings, which, first, makes reimbursement of the cost of hospital care provided in a Member State other than that in which the insured person's sickness fund is established conditional upon prior authorisation by that fund and, secondly, makes the grant ofthat authorisation subject to the condition that it be established that the insured person could not receive within the territory of the Member State where tite fund is established the treatment appropriate to his condition.
EY 49 ja EY 50 artiklaa on tulkittava siten, että niiden vastainen ei ole pääasiassa kyseessä olevan lautainen jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka mukaan sellaisen hoidon korvaaminen, joka on saatu jossakin muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa sosiaalivakuutetun sairausvakuutuskassa toimii, edellyttää tämän kassan myöntämää lupaa, ja jonka mukaan tämän luvan myöntäminen edellyttää, että on selvitetty, ettei sosiaalivakuulettu voinut saada vämeksi mainitun jäsenvaltion alueetta tilansa kannalta asianmukaista hoitoa.
However, authorisation may be refused on that ground only ψ treatment which is the same or equally effective for the patient can be obtained without undue delay in the territory of the Member State in which he resides.'
Lupa voidaan kuitenkin evätä tällä perusteetta ainoastaan suloin kun samanlaista tai potilaan kannalta tehokkuudeltaan samanasteista hoitoa voidaan saada ajoissa siinä jäsenvaltiossa, jossa hän asuu.
Advocate General D. Ruiz-Jarabo Colomer delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 21 January 2003.
Julkisasiamies D. Ruiz-Jarabo Colomer on esittänyt ratkaisuehdotuksensa viidennen jaoston istunnossa 21 päivänä tammikuuta 2003.
Case C-245/01 RTL Television GmbH ν Niedersächsische Landesmedienanstalt für privaten Rundfunk Freedom to provide services
Julkisasiamies ehdotti, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa kysymyksiin seuraavasti:
By order of 15 June 2001, the Niedersächsisches Oberverwaltungsgericht (Lower Saxony Higher Administrative Court) referred to the Court for a preliminary ruling four questions on the interpretation of Article 11(3) of Council Directive 89/552/EEC of 3 October 1989.
Käsiteltävänä olevan asian yhteydessä ei ole tullut esiin ainoatakaan seikkaa, joka vaikuttaisi sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 22 artiklan 1 kohdan c alakohdan i alakohdan ja 2 kohdan toisen alakohdan pätevyyteen.
On 7 October 1993, RTL broadcast The Revenge of Amy Fisher', a film lasting 86 minutes, interrupting it four times with advertising. It did the same a week later during the broadcasting of 'Cries in the Forest', a film lasting 90 minutes.
Arvioitaessa, onko Caisse primaire d'assurance maladie des Hauts de Seine voinut perustellusti kieltäytyä korvaamasta sairaalahoidosta toisessa jäsenvaltiossa aiheutuneita kuluja, on otettava huomioon seuraavaa:
By decision of 12 November 1993, the Niedersächsischer Landesrundfunkausschuss (hereinafter 'the NLA') determined that, by interrupting each of those films by four advertising breaks, RTL had infringed the first sentence of Paragraph 26(4) of the Rundrunkstaatsvertrag. It ordered that, if those films were rebroadcast, they should not be interrupted by more than one or more than two advertising breaks respectively.
— asetuksen N:o 1408/71 22 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa asetetut vaatimukset, jos niitä voidaan soveltaa, ovat ainoat, joiden perusteella luvan epääminen voidaan estää, sillä jäsenvaltiot voivat asettaa vakuutettujen kannalta edullisemmat edellytykset luvan myöntämiselle
In support of its decision, the NLA argued that the broadcasts in question could not be regarded as forming part of a series within the meaning of Paragraph 26(4) of the Rundrunkstaatsvertrag and could not, therefore, be interrupted by advertising at 20-minute intervals.
— sairaalahoidon yhteydessä luvan myöntämiseen on sovellettava tiettyjä vaatimuksia edellyttäen, että ne ovat objektiivisia, syrjimättömiä ja etukäteen tiedossa
In its decision, the NLA stated, in particular, that the concept of a series is closely connected to that of a serial and assumes that the different films will be largely identical from the point of view of plot and characters.
— yhteisön oikeudessa ei voida velvoittaa jäsenvaltiota laajentamaan niiden sosiaaliturvajärjestelmien kattamien hoitopalvelujen luetteloa
In those circumstances, the national court decided to stay the proceedings and to refer a number of questions to the Court for a preliminary ruling.
Asia C-245/01 RTL Television GmbH v. Niedersächsische Landesmedienanstalt fur privaten Rundfunk Palvelujen tarjoamisen vapaus
The questions referred
23 päivänä lokakuuta 2003
By its first question the referring court is asking, in essence, whether films which have been made for television and which provide, from their conception, for breaks for the insertion of advertising come within the meaning of 'films made for television' in Article 11(3) of Directive 89/552, particularly in view of the purpose of that provision, which is to limit advertising breaks so as to protect the artistic value of feature and television films.
Ennakkoratkaisu Direktiivi 89/552/ETY — 11 artiklan 3 kohta — Televisiolähetys — Televisiomainonta — Audiovisuaalisten teosten keskeyttäminen mainoksilla — Käsite tv-satfat (viides jaosto)
RTL maintains that films made for television which provide, from their conception, for breaks for the insertion of advertising do not come within the meaning of 'films made for television' in Article 11(3) of Directive 89/552.
Niedersächsisches Oberverwaltungsgericht on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 15.6.2001 tekemällään päätöksellä neljä ennakkoratkaisukysymystä 3 päivänä lokakuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/552/ETY 11 artiklan 3 kohdan tulkinnasta.
Such a construction conflicts with both the wording of that provision and its history.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
The wording of Article 11(3) of Directive 89/552 is unambiguous.
RTL lähetti 7.10.1993 86 minuuttia kestäneen "Amy Fischerin kosto" -nimisen elokuvan, jonka se keskeytti neljästi mainoksilla.
There is nothing in it which permits a distinction to be drawn for a category of films made for television which, on the ground that they provide from their conception for the insertion of advertising breaks, do not come within the meaning of 'films made for television'.
Se toimi samalla tavalla viikkoa myöhemmin lähettämänsä, 90 minuuttia kestäneen "Huuto metsässä" -nimisen elokuvan suhteen. Elokuvat lähetettiin "Vaarallisia suhteita" -nimisen elokuvaryhmän puitteissa.
That is also confirmed by the history of Article 11(3), as recalled in particular by the national court. The amendment to that provision proposed by the Commission, which was intended to exclude films made for television from the provision's scheme, was not accepted by the Council.
Niedersächsische Landesrundfunkausschuss (jäljempänä NLA) totesi 12.11.1993 tekemällään päätöksellä, että RTL oli rikkonut Rundfunkstaatsvertragin 26 artiklan 4 kappaleen ensimmäistä virkettä keskeyttäessään molemmat elokuvat neljällä mainoskatkolla.
That proposal was based precisely on the consideration that, in such films, natural breaks can be provided from the conception of the film, enabling advertising to be inserted without threatening the integrity of the work.
NLA kielsi keskeyttämästä näitä elokuvia useammalla kuin yhdellä tai kahdella mainoskatkolla siinä tapauksessa, että ne lähetetään uudelleen.
It follows from the 27th recital in the preamble to Directive 89/552, as well as from Article 11(1) thereof, that Article 11 is intended to establish a balanced protection of the financial interests of the television broadcasters and advertisers, on the one hand, and the interests of the rights holders, namely the writers and producers, and of consumers as television viewers, on the other.
NLA kielsi lisäksi samassa päätöksessä RTL:ää keskeyttämästä kahdeksaa muuta elokuvaa ja tv-ohjelmassa ilmoitettujen tv-sarjojen (eli "Vaarallisia suhteita", "Perhekohtaloita" ja "Suuret televisiokertomukset") puitteissa esitettäviä elokuvateatterielokuvia tai tv-elokuvia Rundfunkstaatsvertragin 26 artiklan 4 kappaleen ensimmäisessä virkkeessä määrättyä useammin mainoksilla.
Even were it true, as RTL maintains, that for the films at issue such an objective, in so far as it relates to the protection of the interests of television broadcasters and those of the rights holders, is irrelevant since such protection is not claimed in this case, there none the less remains another essential aspect of that objective, namely the protection of consumers, as viewers, from excessive advertising, which is clearly relevant in this case.
NLA perustelee päätöstään sillä, että kysymyksessä olevien lähetysten ei voitu katsoa olevan Rundfunkstaatsvertragin 26 artiklan 4 kappaleessa tarkoitetun tv-sarjan osia, eikä niitä saatu täten keskeyttää mainoksilla 20 minuutin välein.
Finally, a construction under which the system of increased protection under Article 11(3) of Directive 89/552 applies to films made for television, such as those at issue in the main proceedings, does not lead to a result which is contrary to fundamental rights.
NLA korosti päätöksessä erityisesti, että käsite tv-sarjat on sukua sarjafilmien käsitteelle ja että tv-sarjojen osalta vaaditaan, että yksittäiset elokuvat ovat toimintamallin ja henkilöiden takia pitkälti identtisiä.
Admittedly, such increased protection may amount to a restriction on the freedom of expression as enshrined in Article 10(1) of the ECHR, to which the eighth recital in the preamble to Directive 89/552 refers.
Lähetysaika, tai se, että käsikirjoitus perustui kirjaan, tai että lähetyksissä on teemoja koskevia tiettyjä
Such a restriction appears, however, to be justified under Article 10(2) of the ECHR.
yhtäläisyyksiä, kuten rakkaus, intohimo tai perhesuhteet yleensä, eivät riitä yhdistäviksi tekijöiksi, jotta näiden lähetysten voitaisiin katsoa muodostavan tv-sarjan.
The restriction at issue pursues a legitimate aim involving 'the protection of the ... rights of others' within the meaning of that provision, namely the protection of consumers as television viewers, as well as their interest in having access to quality programmes.
RTL nosti 23.11.1993 Niedersächsisches Verwaltungsgerichtissa (Saksa) kanteen, jossa se vaati NLAn päätöksen kumoamista.
Those objectives may justify measures against excessive advertising.
RTL valitti tästä päätöksestä ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen.
With regard to the proportionality of the restriction at issue, it is appropriate to point out that this does not relate to the content of the advertising, is not a prohibition but only a limit on frequency applying to every operator and, in principle, leaves broadcasters free to decide the timing (see paragraph 249 of the Explanatory Report accompanying the European Convention) and, within the confines of Article 18 of Directive 89/552, the length of the advertising breaks.
Tässä tilanteessa Niedersächsisches Oberverwaltungsgericht on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksiä.
The second, third and fourth questions
Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys