natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In any event, it must be held that the applicant did in fact exercise its rights of defence on that point since it denied its culpability in its reply to the statement of objections, referring to the national regulation of its charges.
Joka tapauksessa on todettava, että kantaja on tosiasiallisesti käyttänyt puolustautumisoikeuksiaan tältä osin, koska se on väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa kiistänyt syyllisyytensä viittaamalla tariffejaan koskevaan kansalliseen sääntelyyn.
The first plea in law must therefore be rejected.
Ensimmäinen peruste on siis hylättävä.
B — Second plea in law: infringement of Article 253 EC
B Toinen peruste, joka koskee EY 253 artiklan rikkomista
The applicant observes that the contested decision must set out the grounds on which the Commission considers that the conditions for the imposition of a fine
Kantaja muistuttaa, että riidanalaisessa päätöksessä on ilmoitettava syyt, joiden vuoksi komissio katsoo, että sakon määräämiseksi välttämättömät edellytykset
The contested decision, which does not contain any grounds relating to the applicant’s negligence or to its intention to commit the infringement, infringes Article 253 EC; the fine should therefore be annulled.
Riidanalainen päätös, joka ei sisällä mitään perustelua, joka koskee kantajan tuottamusta tai kilpailusääntöjen rikkomisen tahallisuutta, on EY 253 artiklan vastainen, joten sakko on kumottava.
It must be noted as a preliminary point that the obligation to state reasons laid down under Article 253 EC is an essential procedural requirement, unlike the question whether the reasons given are correct, which goes to the substantive legality of the contested measure.
Aluksi on palautettava mieliin, että EY 253 artiklassa määrätty perusteluvelvollisuus on olennainen muotomääräys, joka on erotettava perustelujen aineellisesta paikkansapitävyydestä, koska viimeksi mainittu koskee riidanalaisen päätöksen aineellista lainmukaisuutta.
First, it must be held that the contested decision (second citation) contains a reference to Article 15(2) of Regulation No 17.
Yhtäältä on todettava, että riidanalaisessa päätöksessä viitataan asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohtaan.
The first subparagraph of Article 15(2) lays down the conditions which must be fulfilled to enable the Commission to impose fines (initial conditions).
Tämän säännöksen ensimmäisessä alakohdassa määritellään edellytykset, joiden on täytyttävä, jotta komissio voi määrätä sakkoja (sakon määräämisen edellytykset).
These include the condition that the infringement was committed intentionally or negligently (order in SPO and Others v Commission, cited in paragraph 274 above, paragraph 53).
Näiden edellytysten joukossa on kilpailusääntöjen rikkomisen tahallisuus tai tuottamuksellisuus (edellä 274 kohdassa mainittu asia SPO ym. v. komissio, määräyksen 53 kohta).
Second, the Commission sets out in detail in recitals 102 to 162 and 176 to 183 to the contested decision the grounds on which it considers the applicant’s pricing practices to be abuses within the meaning of Article 82 EC and, in recitals 163 to 175, the grounds on which the applicant must be deemed responsible for the infringement found, in spite of the fact that the German authorities have to approve the applicant’s charges.
Toisaalta komissio selittää riidanalaisen päätöksen 102–162 ja 176–183 perustelukappaleessa yksityiskohtaisesti syyt, joiden vuoksi se katsoo, että kantajan hinnoittelukäytäntö on EY 82 artiklassa tarkoitetulla tavalla väärinkäyttöä, ja 163–175 perustelukappaleessa ne syyt, joiden vuoksi kantajaa on pidettävä vastuussa todetusta kilpailusääntöjen rikkomisesta siitä huolimatta, että Saksan viranomaisten on hyväksyttävä sen tariffit.
In those circumstances, it must be concluded that the contested decision contains sufficient reasoning regarding the application to the present case of the initial conditions laid down under the first subparagraph of Article 15(2) of Regulation No 17.
Näin ollen on katsottava, että riidanalainen päätös on riittävästi perusteltu asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädettyjen sakon määräämisen edellytysten osalta.
This plea must therefore also be rejected.
Tämä peruste on siis myös hylättävä.
C — Third plea in law: the applicant’s lack of negligence or intentional fault
C Kolmas kanneperuste, joka koskee tuottamuksellisuuden tai tahallisuuden puuttumista kantajan taholta
The applicant maintains that it is guilty of neither negligence nor intentional fault.
Kantaja väittää, ettei se ole syyllistynyt tuottamuksellisuuteen eikä tahallisuuteen.
First of all, it observes that its wholesale and retail charges were all authorised by decisions of the BMPT, then of RegTP.
Ensinnäkin kantaja muistuttaa, että kaikki sen televerkkopalvelutariffit ja sen loppukäyttäjiltä perimät maksut on hyväksytty BMPT:n ja sittemmin RegTP:n päätöksillä.
The applicant could thus legitimately assume that those charges were lawful.
Kantaja on siten voinut oikeutetusti olettaa näiden tariffien olevan lainmukaisia.
It submits that RegTP is a neutral and independent State body.
Se korostaa, että RegTP on puolueeton ja riippumaton valtion elin.
It was for RegTP, rather than the applicant, to ascertain whether the wholesale and retail prices were compatible with Article 82 EC.
On RegTP:n eikä kantajan tehtävä varmistaa, että televerkkopalvelujen hinnat ja loppukäyttäjiltä perittävät maksut ovat EY 82 artiklan mukaisia.
In addition, in its judgment of 16 January 2002, the Oberlandesgericht Düsseldorf held that responsibility for the charges set by RegTP could not be attributed to the applicant.
Lisäksi Oberlandesgericht Düsseldorf on 16.1.2002 antamassaan tuomiossa todennut, että kantaja ei ole vastuussa RegTP:n vahvistamista tariffeista.
Second, the applicant was informed by agents of the Commission in a meeting on 17 April 2000 that the proceeding relating to the applicant would not be pursued because the Commission had initiated proceedings against the Federal Republic of Germany for failure to fulfil obligations.
Toiseksi komission asiamiehet ovat ilmoittaneet kantajalle 17.4.2000 pidetyssä kokouksessa, että menettelyä sitä vastaan ei jatketa, koska komissio on aloittanut jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn Saksan liittotasavaltaa vastaan.
It further submits that the Commission did not carry out any measures of inquiry between January 2000 and June 2001 — a period of approximately one and a half years.
Kantaja lisää, että komissio ei ole suorittanut mitään selvittämistointa tammikuun 2000 ja kesäkuun 2001 välillä eli noin puoleentoista vuoteen.
The applicant was entitled to infer from the Commission’s conduct that the Commission did not have sufficient grounds to accuse the applicant of an abuse of dominant position, at least in respect of the period between January 2000 and June 2001.
Kantajalla oli oikeus päätellä tästä komission käytöksestä, että tällä ei ollut riittävää perustetta moittia sitä määräävän aseman väärinkäytöstä ainakaan tammikuun 2000 ja kesäkuun 2001 väliseltä ajalta.
In its reply, the applicant further submits that it inferred from the initiation of the proceedings for failure to fulfil obligations, the suspension of the abuse proceeding and the explanations given by the Commission at the meeting on 17 April 2000, that the Commission had abandoned the objection relating to the infringement of Article 82 EC.
Kantaja lisää vastauksessaan, että se on päätellyt jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn aloittamisesta, väärinkäyttömenettelyn keskeyttämisestä ja komission 17.4.2000 pidetyssä kokouksessa antamista selityksistä, että komissio on luopunut EY 82 artiklan rikkomista koskevista väitteistä.
Third, the applicant observes that, in the absence of Community caselaw and of previous Commission practice in taking decisions on margin squeezes in the telecommunications sector, it never doubted that RegTP’s assessment was correct.
Kolmanneksi kantaja huomauttaa, että hintaruuvia televiestintäalalla koskevan yhteisön oikeuskäytännön ja komission päätöskäytännön puuttuessa se ei ole koskaan epäillyt RegTP:n arvioinnin paikkansapitävyyttä.
Furthermore, as a result of the administrative practice of RegTP, which has considered the margin squeeze issue on many occasions, the applicant could assume that the Commission would ultimately reach the same conclusion as RegTP.
Koska RegTP:n hallintokäytännössä on lisäksi useita kertoja tutkittu kustannusten ja hintojen välistä problematiikkaa, kantaja saattoi olettaa, että komissio päätyisi lopulta samaan lopputulokseen kuin RegTP .
The Commission and the second intervener contend that this plea should be rejected.
Komissio ja väliintulija II vaativat tämän perusteen hylkäämistä.
In the present case, the applicant could not be unaware that, notwithstanding the authorisation decisions of RegTP, it had genuine scope to fix its retail prices and, consequently, to reduce the margin squeeze by increasing those prices.
Nyt esillä olevassa asiassa kantaja ei voinut olla tiedostamatta, että RegTP:n päätöksistä huolimatta sillä oli todellinen liikkumavara sen loppukäyttäjiltä perimien hintojen vahvistamisessa ja näin ollen hintaruuvin vaikutusten pienentämisessä näitä hintoja korottamalla.
In addition, the applicant could not be unaware that that margin squeeze entailed serious restrictions on competition, particularly in view of its monopoly on the wholesale market and its virtual monopoly on the market in retail access services (recitals 97 to 100 to the contested decision).
Kantaja ei myöskään voinut olla tiedostamatta, että tämä hintaruuvi aiheutti vakavia rajoituksia kilpailulle, kun otetaan erityisesti huomioon sen monopolistinen asema televerkkopalvelumarkkinoilla ja sen lähes monopolistinen asema tilaajien käyttöoikeuspalvelumarkkinoilla (riidanalaisen päätöksen 97–100 perustelukappale).
It follows that the initial conditions enabling the Commission to impose fines are fulfilled (order in SPO and Others v Commission, cited in paragraph 274 above, paragraph 53).
Tästä seuraa, että edellytykset sille, että komissio voi määrätä sakkoja, ovat täyttyneet (edellä 274 kohdassa mainittu asia SPO ym. v. komissio, määräyksen 53 kohta).
Furthermore, it must be held that the initiation of a prelitigation procedure against the Federal Republic of Germany does not affect the initial conditions in the first subparagraph of Article 15(2) of Regulation No 17.
On todettava, että oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn aloittaminen Saksan liittotasavaltaa vastaan ei mitenkään vaikuta asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisiin sakon määräämisen edellytyksiin.
The applicant could not be unaware that it had genuine scope to increase its retail prices and that its pricing practices were hindering the growth of competition in the market in local network access services, a market in which the degree of competition was already weakened as a result, in particular, of its presence (see, to that effect, Hoffmann-La Roche v Commission, cited in paragraph 226 above, paragraph 91).
Kantaja ei voinut olla tiedostamatta yhtäältä, että sillä oli todellinen liikkumavara loppukäyttäjiltä perittävien hintojen korottamiseen, ja toisaalta, että sen tariffikäytäntö rajoitti kilpailun kehittymistä tilaajayhteyksien käyttöoikeusmarkkinoilla, joilla kilpailuaste oli jo heikentynyt erityisesti kantajan olemassaolon vuoksi (ks. vastaavasti edellä 226 kohdassa mainittu asia Hoffman-La Roche v. komissio, tuomion 91 kohta).
Finally, the argument relating to RegTP’s examination of the margin squeeze must be rejected for the reasons set out in paragraphs 267 to 269 above.
Väite, joka koskee sitä, että RegTP on tutkinut hintaruuvia, on hylättävä edellä 267–269 kohdassa mainituin perustein.
The third plea must therefore also be rejected.
Kolmas kanneperuste on siis myös hylättävä.
D — Fourth and sixth pleas: insufficient account taken of charges legislation in calculating the level of the fine, and insufficient account taken of attenuating circumstances
D Neljäs ja kuudes kanneperuste, jotka koskevat sitä, että tariffisääntely on sakon määrää laskettaessa otettu riittämättömällä tavalla huomioon, ja sitä, että lieventävät olosuhteet on otettu riittämättömällä tavalla huomioon
The applicant submits that the Commission was wrong to characterise the alleged infringement as serious.
Kantaja väittää, että komissiolla ei ollut oikeutta luokitella väitettyä kilpailusääntöjen rikkomista vakavaksi.
The applicant’s contribution to the infringement was slight because the charges at issue were set by RegTP.
Kantajan osuus rikkomiseen oli ollut vähäinen, koska RegTP oli vahvistanut riidanalaiset tariffit.
The infringement could therefore at best be described as minor, in accordance with the Guidelines on the method of setting fines imposed pursuant to Article 15(2) of Regulation No 17 and Article 65(5) of the ECSC Treaty (OJ 1998 C 9, p.
Rikkominen voidaan siten asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen (EYVL 1998, C 9, s.
DEUTSCHE TELEKOM v COMMISSION that, by decision of 19 December 2002, RegTP had even rejected an application by the applicant for an increase in its retail charges beyond the ceiling prescribed, even though, in support of the application, the applicant had referred to the procedure initiated by the Commission as justification for exceeding that ceiling.
Kantaja korostaa, että RegTP oli 19.12.2002 tekemällään päätöksellä jopa hylännyt kantajan hakemuksen, joka koski sen loppukäyttäjiltä perimien hintojen korottamista vahvistettua enimmäishintaa korkeammiksi, vaikka kantaja olikin tämän hakemuksen tueksi ja määrätyn ylärajan ylittämisen perustelemiseksi vedonnut komission aloittamaan menettelyyn.
The 10% reduction in the basic amount of the fine to take account of the regulation of charges by RegTP is therefore insufficient.
Kantajan mukaan se 10 prosentin alennus sakon perusmäärästä, joka on myönnetty, koska RegTP sääntelee tariffeja, on siis riittämätön.
A ‘reasonable doubt’ as to whether the applicant’s conduct ‘does indeed constitute an infringement’ within the meaning of the Guidelines can be justified on the basis of RegTP’s decisions.
RegTP:n päätöksistä olisi kantajan menettelyn osalta voitu johtaa edellä mainituissa suuntaviivoissa tarkoitettu osoitus siitä, että se ”ei ole ollut tietoinen kilpailua rajoittavan toimintansa laittomuudesta”.
The applicant refers moreover to Commission Decision 2001/892/EC of 25 July 2001 relating to a proceeding under Article 82 of the EC Treaty (COMP/C-1/36.915 — Deutsche Post AG — Interception of cross-border mail) (OJ 2001 L 331, p.
Kantaja viittaa lisäksi EY:n perustamissopimuksen 82 artiklan mukaisesta menettelystä (COMP/C-1/36.915 – Deutsche Post AG – Ulkomaanpostin pysäyttäminen) 25.7.2001 tehtyyn komission päätökseen 2001/892/EY (EYVL L 331, s.
40; ‘the Deutsche Post decision’), in which the Commission imposed only a symbolic fine, owing to the fact that the company in question had behaved in a manner which was in accordance with the caselaw of the German courts, and no Community caselaw existed concerning cross-border letter mail services.
40; jäljempänä Deutsche Post -päätös), jossa komissio on määrännyt ainoastaan symbolisen sakon, koska kyseessä oleva yhtiö oli menetellyt Saksan tuomioistuinten oikeuskäytännön mukaisella tavalla eikä ollut olemassa yhteisön oikeuskäytäntöä, joka koskee ulkomaan postipalveluja.
The Commission should also have taken other attenuating circumstances into account when setting the fine, namely the lack of any serious restriction on competition and the fact that the applicant’s low retail prices fulfil a social function.
Komission olisi sakkoa vahvistaessaan pitänyt myös ottaa huomioon muut lieventävät olosuhteet, kuten yhtäältä vakavien kilpailunrajoitusten puuttuminen ja toisaalta se, että kantajan loppukäyttäjiltä perimillä alhaisilla maksuilla on sosiaalinen funktio.
In its reply, the applicant draws attention to the judgment of the Oberlandesgericht Düsseldorf of 16 January 2002.
Kantaja kiinnittää vastauksessaan huomion Oberlandesgericht Düsseldorfin 16.1.2002 antamaan tuomioon.
It observes that that court held that the levy of charges set by RegTP cannot constitute an abuse of the applicant’s dominant position and that the mere lodging of a tariff application by the applicant is not sufficient to make the applicant responsible for an infringement of competition law.
Se huomauttaa, että tämä tuomioistuin on katsonut, että RegTP:n vahvistamien maksujen periminen ei voi muodostaa kantajan määräävän aseman väärinkäyttöä ja että se, että kantaja on vain jättänyt tariffihakemuksen, ei riitä siihen, että sen syyksi voitaisiin lukea kilpailusääntöjen rikkominen.
According to the Oberlandesgericht Düsseldorf, the applicant was under no obligation under competition law to make other applications.
Tämän saman tuomioistuimen mukaan kantajalla ei ole kilpailuoikeuden nojalla mitään velvollisuutta tehdä muita hakemuksia.
At most, a symbolic fine could have been
Lisäksi sille olisi voitu määrätä
In recitals 206 and 207 to the contested decision, the Commission characterised the infringement as serious, not as very serious, in respect of the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 on the grounds, first, that the weighted method applied to determine the margin squeeze was new and had not previously been the subject of a formal decision and, second, that the applicant had steadily reduced the margin squeeze since 1999 at least.
Komissio on riidanalaisen päätöksen 206 ja 207 perustelukappaleessa luokitellut rikkomisen vakavaksi eikä erityisen vakavaksi ajanjakson 1.1.1998–31.12.2001 osalta yhtäältä siitä syystä, että painotettuun lähestymistapaan perustuva hintaruuvin laskentamenetelmä oli uusi eikä siitä vielä ollut tehty muodollista päätöstä, ja toisaalta siitä syystä, että kantaja on ainakin vuodesta 1999 alkaen pienentänyt hintaruuvia.
As regards the period from 1 January 2002 to May 2003, the Commission held that there was a minor infringement (recital 207 to the contested decision), because ‘[the applicant’s] only legal means of reducing the margin squeeze [was] limited to increases in the T-DSL charges’ (recital 206 to the contested decision).
Komissio on 1.1.2002 ja toukokuun 2003 väliseltä ajalta katsonut rikkomisen olleen vakavaa vähäisempi (riidanalaisen päätöksen 207 perustelukappale), koska ”[kantajalla] ei – – ollut oikeudellisesti muuta mahdollisuutta edes osittain poistaa kustannusten ja hintojen välistä epäsuhtaa kuin T-DSL-maksuja korottamalla” (riidanalaisen päätöksen 206 perustelukappale).
Furthermore, in respect of the same period, the Commission made no increase in the fine to reflect the duration of the infringement ‘in view of the regulatory restrictions on [the applicant’s] scope for adjusting tariffs’ (recital 211 to the contested decision).
Komissio on lisäksi luopunut tältä samalta ajanjaksolta korottamasta sakkoja rikkomisen keston perusteella ”ottaen huomioon [kantajan] liikkumavaraan tariffien muutosten toteuttamisessa kohdistuvat säännöksiin perustuvat rajoitukset” (riidanalaisen päätöksen 211 perustelukappale).
In recital 212 to the contested decision, the Commission treated the fact that ‘the [applicant’s] retail and wholesale charges in question in the current proceeding were subject to sector specific regulation since [1998] on national level until today’ as an attenuating circumstance.
Riidanalaisen päätöksen 212 perustelukappaleessa komissio on katsonut lieventäväksi olosuhteeksi sen seikan, että ”[kantajan] loppukäyttäjiltä ja televerkkopalveluista perimät maksut ovat maksuja, joihin on sovellettu vuoden 1998 alusta ja sovelletaan edelleen kansallista alakohtaista sääntelyä”.
On the basis of the foregoing considerations, the Commission imposed a fine of EUR 12.6 million on the applicant in Article 3 of the contested decision.
Näiden seikkojen perusteella komissio on riidanalaisen päätöksen 3 artiklassa määrännyt kantajalle 12,6 miljoonan euron sakon.
It determined the amount of the fine using the method which it had laid down in the Guidelines.
Se on määrittänyt sakon määrän soveltamalla laskentamenetelmää, johon se on sitoutunut suuntaviivoissa.
Thus, in accordance with the second paragraph of Section 1A of the Guidelines, the amount of the fine to take account of the gravity of the infringement was set at EUR 10 million (recital 207 to the contested decision).
Siten suuntaviivojen 1 A kohdan toisen alakohdan mukaan rikkomuksen vakavuuteen perustuva sakko on määritetty 10 miljoonaksi euroksi (riidanalaisen päätöksen 207 perustelukappale).
Applying the first paragraph of Section 1B of the Guidelines, that amount was increased by 40% to take account of the duration of the infringement for the period from 1 January 1998 to 31 December 2001, which results in a basic amount of EUR 14 million (recital 211 to the contested decision).
Suuntaviivojen 1 B kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti tätä määrää on korotettu 40 prosentilla ottaen huomioon rikkomuksen kesto 1.1.1998–31.12.2001, mikä johtaa 14 miljoonan euron perusmäärään (riidanalaisen päätöksen 211 perustelukappale).
That figure was then reduced by 10% to take account of attenuating circumstances in accordance with Section 3 of the Guidelines.
Tätä määrää on sitten alennettu 10 prosentilla lieventävien olosuhteiden huomioon ottamiseksi suuntaviivojen 3 kohdan mukaisesti.
It must be held that, contrary to the applicant’s claim, the Commission was entitled to characterise the infringement as serious for the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 (recital 207 to the contested decision).
On todettava, että, toisin kuin kantaja väittää, komissio on voinut luokitella rikkomisen 1.1.1998–31.12.2001 vakavaksi (riidanalaisen päätöksen 207 perustelukappale).
The pricing practices complained of strengthen the barriers to entry to the recently liberalised markets and thus jeopardise the proper functioning of the common market.
Arvostelun kohteena oleva hinnoittelukäytäntö vahvistaa äskettäin liberalisoiduille markkinoille pääsyn esteitä ja vaarantaa siten yhteismarkkinoiden moitteettoman toiminnan.
In that regard, it must be borne in mind that the Guidelines (second paragraph of Section 1A) describe the exclusionary behaviour of dominant firms as serious infringements, or even very serious infringements if committed by undertakings holding a virtual monopoly.
On muistettava, että suuntaviivoissa (1 A kohdan toinen alakohta) luokitellaan määräävässä asemassa olevan yrityksen poissulkeva menettely vakavaksi rikkomukseksi tai, jos siihen syyllistyy yritys, joka toimii monopolia vastaavassa asemassa, erittäin vakavaksi rikkomukseksi.
As regards the intervention of RegTP in setting the applicant’s tariffs, it must be borne in mind that, when the level of the penalty is set, the conduct of the undertakings concerned may be assessed in the light of the national legal framework, which
RegTP:n osallistumisesta kantajan tariffien vahvistamiseen on palautettava mieliin, että harkittaessa seuraamuksen suuruutta kansallinen lainsäädäntö on lieventävä asianhaara, jonka valossa asianomaisen yrityksen menettelyä voidaan arvioida (ks.