natgillin/translations-raw huggingface dataset:
— the Court of First Instance correctly held that those measures do not help to avoid the risk of obstacles to the free movement of capital and that Article 60(2) EC cannot be used as the basis for restrictive measures aimed at individuals or entities.
– ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi aivan oikein, että nämä toimet eivät myötävaikuta pääomien vapaaseen liikkuvuuteen kohdistuvan uhan ehkäisyyn ja että EY 60 artiklan 2 kohta ei voi olla perustana henkilöitä tai yhteisöjä vastaan toteutettaville rajoittaville toimenpiteille.
That provision concerning only measures against third countries, the measures at issue could have been adopted only pursuant to Article 58(1)(b) EC.
Koska kyseinen määräys koskee vain kolmansia valtioita vastaan toteutettavia toimia, kyseessä olevat toimet voitiin toteuttaa vain EY 58 artiklan 1 kohdan b alakohdan perusteella.
The Commission’s alternative argument is also challenged by both Mr Kadi and the Kingdom of Spain and the French Republic.
Kadi, Espanjan kuningaskunta ja Ranskan tasavalta riitauttavat myös komission toissijaisen väitteen.
Recourse to Articles 133 EC or 57(2) EC is not permitted, given that the measures laid down by the contested regulation do not concern commercial relations with third countries and do not fall within the category of movements of capital referred to in Article 57(2) EC.
EY 133 artiklaan tai EY 57 artiklan 2 kohtaan ei ole sallittua turvautua, koska riidanalaisella asetuksella säädetyt toimet eivät koske kaupallisia suhteita kolmansien maiden kanssa eivätkä ne kuulu EY 57 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen pääomien liikkeiden luokkaan.
Nor can it be argued that the contested regulation is designed to attain any Community objectives within the meaning of Article 308 EC.
Ei myöskään voida väittää, että riidanalaisella asetuksella olisi tarkoitus toteuttaa EY 308 artiklassa tarkoitettuja yhteisön tavoitteita.
The objective of the free movement of capital is excluded, for application of the measure freezing funds provided for by that regulation is not capable of giving rise to any credible and serious danger of divergence between Member States.
Pääomien vapaan liikkuvuuden tavoite on nimittäin suljettu pois, koska kyseisellä asetuksella säädetyn varojen jäädyttämistoimen soveltamisesta ei voi aiheutua minkäänlaista todellista ja vakavaa uhkaa siitä, että jäsenvaltioiden välille muodostuu eroja.
The objective of the common commercial policy is not relevant either, given that the freezing of the funds of an individual in no way linked to the government of a third country does not concern trade with such a country and does not pursue an objective of commercial policy.
Yhteisen kauppapolitiikan tavoite ei myöskään ole asian kannalta merkityksellinen, koska sellaisen henkilön varojen jäädyttäminen, jolla ei ole yhteyksiä kolmannen maan hallitukseen, ei koske tällaisen maan kanssa käytävää kauppaa eikä sen tavoite liity kauppapolitiikkaan.
If the submission it principally advances should be accepted, the Commission asks the Court, for reasons of legal certainty and for the sake of the proper performance of the obligations undertaken vis-à-vis the United Nations, to consider as definitive the effects of the contested regulation as a whole, pursuant to Article 231 EC.
Siinä tapauksessa, että komission ensisijainen väite hyväksyttäisiin, komissio vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin katsoo oikeusvarmuuteen ja Yhdistyneiden Kansakuntien osalta hoidettavien velvollisuuksien asianmukaiseen täytäntöönpanoon liittyvistä syistä, että riidanalaisen asetuksen vaikutukset ovat EY 231 artiklan nojalla kokonaisuudessaan lopulliset.
In the same situation, the Kingdom of Spain and the French Republic have also made a request to that effect.
Espanjan kuningaskunta ja Ranskan tasavalta esittävät tässä samassa tapauksessa myös tämänsuuntaisen vaatimuksen.
In contrast, Mr Kadi objects to those requests, claiming that the contested regulation constitutes a serious breach of fundamental rights.
Kadi sitä vastoin vastustaa näitä vaatimuksia ja väittää, että riidanalaisella asetuksella loukataan vakavalla tavalla perusoikeuksia.
In any case, an exception must be made for persons who, like the applicant, have already brought an action against the regulation.
Kadin mukaan olisi joka tapauksessa säädettävä poikkeuksesta sellaisia henkilöitä varten, jotka valittajan tavoin ovat jo nostaneet kanteen tätä asetusta vastaan.
Al Barakaat’s first ground of challenge is that the Court of First Instance held in paragraphs 158 to 170 of Yusuf and Al Barakaat that it was possible for the contested regulation to be adopted on the joint basis of Articles 60 EC, 301 EC and 308 EC.
Al Barakaat arvostelee ensimmäisellä valitusperusteellaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että se totesi asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 158–170 kohdassa, että riidanalainen asetus voitiin antaa käyttäen oikeusperustana EY 60, EY 301 ja EY 308 artiklaa yhdessä.
In its view, the Court of First Instance erred in law when it held, in paragraphs 160 and 164 of that judgment, that Articles 60 EC and 301 EC are not concerned solely with the performance of an action by the Community but may also concern one of the objectives specifically assigned to the Union by Article 2 EU, namely, the implementation of the CFSP.
Sen mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan kyseisen tuomion 160 ja 164 kohdassa, että EY 60 ja EY 301 artiklassa ei tarkoiteta yksinomaan jonkin yhteisön toiminnan toteuttamista vaan ne voivat koskea myös jotakin unionille EU 2 artiklassa nimenomaisesti määrättyä tavoitetta, eli YUTP:n täytäntöönpanoa.
Second, Al Barakaat criticises the Court of First Instance for finding, in paragraphs 112, 113, 115 and 116 of that judgment, that sanctions decided on against individuals for the purpose of influencing economic relations with one or more third
Toiseksi Al Barakaat arvostelee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että se totesi saman tuomion 112, 113, 115 ja 116 kohdassa, että EY 60 ja EY 301 artiklan määräyksillä katetaan henkilöitä vastaan asetetut pakotteet, joilla on tarkoitus
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION countries are covered by the provisions of Articles 60 EC and 301 EC, and that that interpretation is justified both by considerations of effectiveness and by humanitarian concerns.
KADI JA AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v. NEUVOSTO JA KOMISSIO vaikuttaa taloudellisiin suhteisiin yhden tai usean kolmannen maan kanssa, ja että tätä tulkintaa perustellaan tehokkuusnäkökohdilla ja humanitaarisilla syillä.
The Council counters that the Court of First Instance was right to rule, in paragraph 161 of Yusuf and Al Barakaat, that, by reason of the bridge supplied by Articles 60 EC and 301 EC, sanctions laid down on the basis of those provisions, as a result of the adoption of a common position or of a joint action under the CFSP providing for the interruption or reduction of the economic relations of the Community with one or more third countries, are intended to attain the CFSP objective pursued by those acts of the Union.
Neuvosto esittää vastauksenaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 161 kohdassa, että EY 60 ja EY 301 artiklassa määrätyn yhteyden vuoksi näiden määräysten perusteella toteutetuilla seuraamuksilla, jotka on toteutettu YUTP:n mukaisen sellaisen yhteisen kannan tai yhteisen toiminnan seurauksena, jolla on tarkoitus keskeyttää tai vähentää yhteisön taloudellisia suhteita yhden tai useamman kolmannen maan kanssa, on tarkoitus toteuttaa YUTP:n tavoite, joihin näillä unionin toimilla pyritään.
The Council also argues that the Court of First Instance was entitled to find that recourse to Article 308 EC as an additional legal basis for the contested regulation was justified, given that that article serves only to enable the extension of the economic and financial sanctions already provided for in Articles 60 EC and 301 EC to individuals and entities not sufficiently linked to any given third country.
Neuvosto väittää myös, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi aivan oikein, että EY 308 artiklaa voitiin perustellusti käyttää riidanalaisen asetuksen täydentävänä oikeusperustana, koska tämän artiklan tarkoitus on vain mahdollistaa taloudellisten ja rahoituksellisten pakotteiden laajentaminen koskemaan henkilöitä tai yhteisöjä, joilla ei ole riittävää yhteyttä tiettyyn kolmanteen maahan.
Finally, the Council is of the view that the applicant’s complaint concerning the efficiency and proportionality of the sanctions provided for by that regulation is irrelevant to the issue of the appropriateness of the legal basis of the regulation.
Lopuksi neuvosto katsoo, että valittajan väitteet, jotka koskevat tässä asetuksessa säädettyjen pakotteiden tehokkuutta ja oikeasuhteisuutta, ovat asian kannalta merkityksettömät kyseisen asetuksen oikeusperustan asianmukaisuuden kannalta.
With regard to that second complaint, the United Kingdom too takes the view that it has no bearing on the appeal brought by Al Barakaat, given that, as held in paragraph 1 of the operative part of the judgment under appeal, the Court of First Instance found that there was no longer any need to adjudicate on the legality of Regulation No 467/2001.
Tämän toisen väitteen osalta Yhdistynyt kuningaskunta katsoo myös, ettei sillä ole merkitystä Al Barakaatin tekemän valituksen osalta, koska valituksenalaisen tuomion tuomiolauselman 1 kohdan mukaisesti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että lausunnon antaminen asetuksen N:o 467/2001 lainmukaisuudesta raukeaa.
As to the rest, the arguments raised by the Kingdom of Spain, the French Republic, the United Kingdom and the Commission, are, in substance, the same as those raised by those parties in connection with Mr Kadi’s appeal.
Muilta osin Espanjan kuningaskunnan, Ranskan tasavallan, Yhdistyneen kuningaskunnan ja komission esittämät väitteet ovat pääasiallisesti samat kuin ne, jotka nämä asianosaiset esittivät asiassa Kadi tekemänsä valituksen yhteydessä.
With regard, first, to the challenges made by Al Barakaat to paragraphs 112, 113, 115 and 116 of Yusuf and Al Barakaat, it must be held that those paragraphs relate to the legal basis of Regulation No 467/2001.
Siltä osin kuin ensimmäiseksi on kyse väitteistä, jotka Al Barakaat esittää asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 112, 113, 115 ja 116 kohdasta, on todettava, että näissä kohdissa käsitellään asetuksen N:o 467/2001 oikeusperustaa.
Now, that regulation has been repealed and replaced by the contested regulation.
Tämä asetus on kuitenkin kumottu ja korvattu riidanalaisella asetuksella.
Moreover, as indicated by the Court of First Instance in Yusuf and Al Barakaat, paragraph 77, without challenge from Al Barakaat in its appeal, the sole object of the action before the Court of First Instance, after Al Barakaat had adjusted its claims for relief and pleas in law to the contested regulation, was annulment of that latter regulation, in so far as it concerns that applicant.
Lisäksi, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 77 kohdassa – Al Barakaatin sitä valituksessaan kiistämättä –, Al Barakaatin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostamassa kanteessa vaadittiin sen jälkeen, kun Al Barakaat oli mukauttanut vaatimuksensa ja kanneperusteensa koskemaan vain riidanalaista asetusta, vain tämän viimeksi mainitun asetuksen kumoamista niiltä osin kuin kyseinen asetus koskee sitä.
In those circumstances, those claims cannot in any case lead to the setting aside of that judgment and must therefore be regarded as immaterial.
Näin ollen mainitut väitteet eivät missään tapauksessa voi johtaa kyseisen tuomion kumoamiseen, ja niitä on näin ollen pidettävä tehottomina.
In any event, the considerations of Yusuf and Al Barakaat to which those claims relate, treated by the Court of First Instance as premisses of its reasoning with regard to the legal basis of the contested regulation, are reproduced in later paragraphs of that judgment and in Kadi and will be examined during the assessment of the grounds of appeal challenging those paragraphs.
Joka tapauksessa asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion toteamukset, joita nämä väitteet koskevat ja jotka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin määritteli riidanalaisen asetuksen oikeusperustaa koskevien päätelmiensä alustaviksi toteamuksiksi, toistetaan kyseisen valituksenalaisen tuomion myöhemmissä kohdissa ja asiassa Kadi annetussa valituksenalaisessa tuomiossa, ja niitä tarkastellaan niiden valitusperusteiden arvioinnin yhteydessä, jotka koskevat näitä kohtia.
There is, therefore, no reason to examine those heads of claim in so far as they relate to the legal basis of Regulation No 467/2001.
Näin ollen näitä väitteitä ei ole aiheellista tarkastella siltä osin kuin ne koskevat asetuksen N:o 467/2001 oikeusperustaa.
It is appropriate to rule in the second place on the merits of the principal argument put forward by the Commission, that Articles 60 EC and 301 EC, in the light of their wording and context, are in themselves an appropriate and sufficient legal base for the contested regulation.
Toiseksi on lausuttava siitä, onko komission ensisijainen väite siitä, että EY 60 ja EY 301 artikla muodostavat sellaisenaan, kun otetaan huomioon niiden sanamuoto ja asiayhteys, asianmukaisen ja riittävän oikeusperustan riidanalaiselle asetukselle, perusteltu.
That argument is directed against paragraphs 92 to 97 of Kadi and paragraphs 128 to 133 of Yusuf and Al Barakaat, in which the Court of First Instance ruled to the contrary.
Tämä väite koskee asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 92–97 kohtaa ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 128–133 kohtaa, joissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätyi päinvastaiseen ratkaisuun.
That argument must be rejected.
Kyseinen väite on hylättävä.
The Court of First Instance in fact rightly ruled that, having regard to the wording of Articles 60 EC and 301 EC, especially to the expressions ‘as regards the third countries concerned’ and ‘with one or more third countries’ used there, those provisions concern the adoption of measures vis-à-vis third countries, since that concept may include the rulers of such a country and also individuals and entities associated with or controlled, directly or indirectly, by them.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi nimittäin perustellusti, että kun otetaan huomioon EY 60 ja EY 301 artiklan sanamuoto, erityisesti niissä olevat ilmaisut ”suhteessa niihin kolmansiin maihin, joita asia koskee” ja ”yhden tai useamman kolmannen maan kanssa”, näissä määräyksissä on kyse toimenpiteiden toteuttamisesta kolmansia maita vastaan, niin että tämä viimeksi mainittu ilmaisu voi kattaa tällaisen maan johtajat sekä tällaisten johtajien lähipiiriin kuuluvat tai heidän suoraan tai välillisesti valvomansa henkilöt ja yhteisöt.
The restrictive measures provided for by Resolution 1390 (2002), which the contested regulation was intended to put into effect, are measures notable for the absence of any link to the governing regime of a third country.
Päätöslauselmassa 1390 (2002) määrätyt rajoittavat toimenpiteet, jotka riidanalaisella asetuksella on tarkoitus panna täytäntöön, ovat toimenpiteitä, joille on ominaista se, ettei niillä ole mitään yhteyttä kolmatta maata johtavaan hallintoon.
Following the collapse of the Taliban regime, those measures were aimed directly at Usama bin Laden, the Al-Qaeda network and the persons and entities associated with them, as they appear in the summary list.
Talebanhallinnon romahtamisen jälkeen kyseessä olevat toimenpiteet kohdistettiin nimittäin suoraan Osama bin Ladeniin, al-Qaida-verkostoon ja niiden lähipiiriin kuuluviin henkilöihin ja yhteisöihin, sellaisina kuin ne mainitaan yhdistetyssä luettelossa.
They do not, therefore, as such, fall within the ambit of Articles 60 EC and 301 EC.
Näin ollen kyseiset toimenpiteet eivät sellaisinaan kuulu EY 60 ja EY 301 artiklan soveltamisalaan.
To accept the interpretation of Articles 60 EC and 301 EC proposed by the Commission, that it is enough for the restrictive measures at issue to be directed at persons or entities present in a third country or associated with one in some other way, would give those provisions an excessively broad meaning and would fail to take any account at all of the requirement, imposed by their very wording, that the measures decided on the basis of those provisions must be taken against third countries.
Jos EY 60 ja EY 301 artiklaa päätetään tulkita komission esittämällä tavalla, jonka mukaan on riittävää, että kyseessä olevilla rajoittavilla toimenpiteillä tarkoitetaan henkilöitä ja yhteisöjä, joiden olinpaikka on kolmannessa maassa tai jotka liitetään siihen muusta syystä, näille määräyksille annettaisiin liian laaja ulottuvuus eikä niiden sanamuodosta johtuvaa edellytystä, jonka mukaan kyseisten määräysten perusteella päätettävät toimenpiteet on toteutettava kolmansia maita vastaan, otettaisi lainkaan huomioon.
In addition, the essential purpose and object of the contested regulation is to combat international terrorism, in particular to cut it off from its financial resources by freezing the economic funds and resources of persons or entities suspected of involvement in activities linked to terrorism, and not to affect economic relations between the Community and each of the third countries where those persons or entities are, always supposing, moreover, that their place of residence is known.
Lisäksi riidanalaisen asetuksen keskeinen tavoite on taistella kansainvälistä terrorismia vastaan ja erityisesti katkaista siltä rahoitus jäädyttämällä sellaisten henkilöiden ja yhteisöjen varat ja taloudelliset resurssit, joiden epäillään osallistuvan kansainväliseen terrorismiin liittyvään toimintaan, eikä vaikuttaa yhteisön ja jokaisen sellaisen kolmannen maan, jossa nämä henkilöt oleskelevat tai jossa nämä yhteisöt sijaitsevat, taloudellisiin suhteisiin, olettaen, että kyseisten henkilöiden olinpaikka tai kyseisten yhteisöjen sijaintipaikka on tiedossa.
The restrictive measures provided for by Resolution 1390 (2002) and put into effect by the contested regulation cannot be considered to be measures intended to reduce economic relations with each of those third countries, or, indeed, with certain Member States of the Community, in which are to be found persons or entities whose names are included in the list reproduced in Annex I to that regulation.
Rajoittavia toimenpiteitä, joista määrätään päätöslauselmassa 1390 (2002) ja jotka riidanalaisella asetuksella pannaan täytäntöön, ei nimittäin voida pitää sellaisina toimenpiteinä, joilla pyritään rajoittamaan taloudellisia suhteita jokaisen tällaisen kolmannen maan kanssa sen enempää kuin tiettyjen sellaisten yhteisön jäsenvaltioiden kanssa, joissa asetuksen liitteessä I olevassa yhdistetyssä luettelossa nimeltä mainitut henkilöt tai yhteisöt oleskelevat tai sijaitsevat.
Nor can the argument supported by the Commission be justified by the expression ‘in part’ appearing in Article 301 EC.
Komission väitettä ei myöskään voida perustella EY 301 artiklassa olevalla ilmaisulla ”osittain”.
In point of fact, that expression refers to the possible limitation of the scope ratione materiae or personae of the measures that might, by definition, be taken under that provision.
Tällä ilmaisulla nimittäin viitataan sellaisten toimenpiteiden aineellisen tai henkilöllisen soveltamisalan mahdolliseen rajoittamiseen, jotka on mahdollista toteuttaa tämän määräyksen nojalla.
It has, however, no effect on the necessary status of the persons to whom those measures might be addressed and cannot, therefore, warrant extending the application of the measures to such persons who are in no way linked to the governing regime of a third country and who, by the same token, do not fall within the ambit of that provision.
Se ei kuitenkaan vaikuta näiden toimenpiteiden mahdollisilta adressaateilta edellytettyyn ominaisuuteen, eikä sillä siis voida perustella näiden toimenpiteiden soveltamisalan laajentamista adressaatteihin, jotka eivät millään tavoin kuulu kolmatta maata johtavan hallinnon lähipiiriin ja jotka eivät tästä syystä kuulu kyseisen määräyksen soveltamisalaan.
The Commission’s argument relating to the similarity of the words used in Article 41 of the Charter of the United Nations and in Article 301 EC, from which it deduces that the latter provision constitutes a platform for the implementation by the Community of all measures adopted by the Security Council that call for action by the Community, cannot succeed either.
Myöskään komission sitä väitettä ei voida hyväksyä, että Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan 41 artiklassa ja EY 301 artiklassa käytetyt sanamuodot vastaavat toisiaan, minkä perusteella komissio päättelee, että tämä viimeksi mainittu on määräys, jonka avulla yhteisö voi panna täytäntöön sellaiset turvallisuusneuvoston toteuttamat toimet, jotka edellyttävät yhteisön toimia.
Article 301 EC specifically refers to the interruption of economic relations ‘with one or more third countries’, whereas such an expression is not used in Article 41 of the Charter of the United Nations.
EY 301 artiklassa nimittäin tarkoitetaan nimenomaisesti taloudellisten suhteiden katkaisemista ”yhden tai useamman kolmannen maan kanssa”, kun taas Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan 41 artiklassa ei ole tällaista ilmaisua.
What is more, in other respects the ambit of Article 41 of the Charter of the United Nations does not coincide with that of Article 301 EC, for the first provision enables the adoption of a series of measures other than those referred to by the second, including measures of a fundamentally different nature from those intended to interrupt or reduce economic relations with third countries, such as the breaking off of diplomatic relations.
Lisäksi Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan 41 artiklan soveltamisala ei vastaa muiltakaan osin EY 301 artiklan soveltamisalaa, koska ensin mainitun määräyksen nojalla voidaan toteuttaa useita toimenpiteitä, joista EY 301 artiklassa ei ole kyse, mukaan lukien toimenpiteet, jotka ovat luonteeltaan huomattavan erilaisia kuin ne, joilla pyritään katkaisemaan taloudelliset suhteet kolmansien maiden kanssa tai vähentämään niitä, kuten diplomaattisten suhteiden katkaiseminen.
The Commission’s argument that Article 301 EC builds a procedural bridge between the Community and the European Union, so that it must be interpreted as broadly as the relevant Community competences, including those relating to the common commercial policy and the free movement of capital, must also be rejected.
Myös komission se väite on hylättävä, jonka mukaan EY 301 artiklassa luodaan menettelyllinen yhteys yhteisön ja unionin välille, niin että tätä määräystä olisi tulkittava yhtä laajasti kuin asian kannalta merkityksellistä yhteisön toimivaltaa, kuten yhteiseen kauppapolitiikkaan ja pääomien vapaaseen liikkuvuuteen liittyvää toimivaltaa.
That interpretation of Article 301 EC threatens to reduce the ambit and, therefore, the practical effect of that provision, for, having regard to its actual wording, the subject of that provision is the adoption of potentially very diverse measures affecting economic relations with third countries which, therefore, by necessary inference, must not be limited to spheres falling within other material powers of the Community such as those in the domain of the common commercial policy or of the free movement of capital.
Tämä EY 301 artiklan tulkinta on nimittäin omiaan supistamaan tämän määräyksen soveltamisalaa ja siten sen tehokasta vaikutusta, koska tässä määräyksessä on sen sanamuodonkin mukaisesti kyse sellaisten toimenpiteiden toteuttamisesta, jotka vaikuttavat taloudellisiin suhteisiin mahdollisesti hyvin erilaisten kolmansien maiden kanssa ja joita ei siis lähtökohtaisesti pidä rajoittaa koskemaan vain aloja, jotka kuuluvat yhteisön muun aineellisen toimivallan, kuten yhteistä kauppapolitiikkaa tai pääomien vapaata liikkuvuutta koskevan toimivallan piiriin.