natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Court of Justice with the production o fortrade in arms, munitions and war materials, provided, however, that suchmeasures do not alter the conditions of competition in the common market regarding products which are not intended for specifically military purposes.
Kehitys ja toiminta että kyseiset helikopterit ovat kaksikäyttötuotteita, yhteisöjen tuomioistuin muistuttaa, että jokainen jäsenvaltio voi toteuttaa toimenpiteet, jotka se katsoo tarpeellisiksi keskeisten turvallisuusetujensa turvaamiseksi ja jotka liittyvät aseiden, ammusten ja sotatarvikkeiden tuotantoon tai kauppaan, edellyttäen, että nämä toimenpiteet eivät kuitenkaan heikennä sellaisten tuotteiden kilpailun edellytyksiä yhteismarkkinoilla, joita ei ole tarkoitettu nimenomaan sotilaalliseen käyttöön.
Therefore, the purchase of equipment the use of which for military purposes is hardly certain must necessarily comply with the rules governing the award of public contracts.
Ostettaessa varusteita, joiden käyttö sotilaallisiin tarkoituksiin on epävarmaa, on siis välttämättä noudatettava julkisten hankintasopimusten tekomenettelyjä koskevia sääntöjä.
That applies to the supply of helicopters to military corps for the purpose of civilian use ( and those rules must be complied with even where there is an obligation of confidentiality).
Tämä koskee helikopterien hankintaa sotilaallisille joukoille siviilikäyttöä varten, eikä edes salassapitovelvollisuus voi estää sääntöjen noudattamista.
Consequently, the negotiated procedure is exceptional in nature and may be applied only in cases which are set out in an exhaustive list.
Näin ollen neuvottelumenettely on luonteeltaan poikkeuksellinen ja sitä voidaan soveltaa vain tyhjentävästi luetelluissa tilanteissa.
Since Directive 93/36 must be interpreted strictly in order to prevent it being deprived of its effectiveness, the Member States cannot provide for the use of the negotiated procedure in cases not provided for by that directive or add new conditions to the cases expressly provided for which make that procedure easier to use.
Koska direktiiviä 93/36 on tulkittava suppeasti, jottei se menettäisi tehokasta vaikutustaan, jäsenvaltiot eivät siis voi säätää sellaisista neuvottelumenettelyn käyttötilanteista, joista ei ole säädetty tässä direktiivissä, tai lisätä käyttötilanteisiin, joista on nimenomaisesti säädetty, uusia edellytyksiä, joiden vaikutuksesta voi olla helpompaa käyttää tätä menettelyä.
Furthermore, the burden of proving the existence of exceptional circumstances justifying a derogation from those rules lies on the person seeking to rely on those circumstances.
Lisäksi sillä, joka haluaa vedota johonkin poikkeukseen, on todistustaakka siitä, että poikkeukselliset olosuhteet, joiden johdosta kyseinen poikkeus on perusteltu, ovat todella olemassa.
Reference will next be made, in no particular order, to other cases which are of particular interest.
Seuraavassa esitellään ”sekalaisia”tuomioita, joilla on erityistä merkitystä.
In Case C-452/06 Synthon (judgment of 16 October 2008), the Court was required to interpret Article 28 of Directive 2001/83 (38) and held that that provision precludes a Member State to which an application is made for mutual recognition of a marketing authorisation of a medicinal product for human use granted by another Member State under the abridged procedure provided for in Article 10(1)(a)(iii) of that directive from refusing that application on the ground that the medicinal product in question is not essentially similar to the reference product.
Asiassa Synthon (C-452/06, tuomio 16.10.2008) yhteisöjen tuomioistuinta pyydettiin tulkitsemaan direktiivin 2001/8338 28 artiklaa, ja se totesi, että kyseinen säännös estää sen, että
Directive 2001/83/EC of the European Parliament and of the Council of 6November 2001 on the Community code relating to medicinal products for human use (OJ 2001 L 311, p. 67).
Ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä 6.11.2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/83/EY (EYVL L 311, s. 67).
In Joined Cases C-152/07 to C-154/07 Arcor (judgment of 17 July 2008), concerning the telecommunications sector, the Court held that Article 12(7) of Directive 97/33 (39) and Article 4c of Direc- tive 90/388 (40) must be interpreted as precluding a national regulatory authority from requiring an operator of a network interconnected with a public network to pay to the market-dominant subscriber network operator a connection charge which is additional to an interconnection charge and is intended to compensate the latter operator for the deficit incurred as a result of providing the local loop.
Yhdistetyissä asioissa Arcor ym. (C-152/07–C-154/07, tuomio 17.7.2008), jotka liittyvät televiestintään, yhteisöjen tuomioistuin totesi, että direktiivin 97/3339 12 artiklan 7 kohtaa ja direktiivin 90/38840 4 c artiklaa on tulkittava niin, että kansallinen sääntelyviranomainen ei voi velvoittaa yleisen verkon kanssa yhteenliitetyn verkon operaattoria maksamaan määräävässä asemassa olevalle yleisen verkon operaattorille yhteenliittämismaksun lisäksi liittymäkustannusmaksua, jonka tarkoituksena on kattaa alijäämä, joka yleisen verkon operaattorille aiheutui tilaajaliittymän tarjoamisesta.
Article 12(7) of Directive 97/33 does not allow a national regulatory authority to approve a connection charge the rate of which is not cost-oriented, when it has the same characteristics as an interconnection charge and is levied as a supplement to such a charge.
Direktiivin 97/33 12 artiklan 7 kohdassa ei näet anneta kansalliselle sääntelyviranomaiselle oikeutta hyväksyä sellaista liittymäkustannusmaksua, jonka tariffia ei ole vahvistettu kustannusten perusteella, silloin kun sillä on samat ominaispiirteet kuin yhteenliittämismaksulla ja sitä peritään yhteenliittämismaksun lisäksi.
Furthermore, the effect of such a charge is only to protect the market-dominant subscriber network operator, enabling it to fund its own deficit from the subscribers of the other operators of interconnected networks. Such funding, which is separate from any funding of universal service obligations, is contrary to the principle of free competition.
Tällaisen liittymäkustannusmaksun tarkoituksena on lisäksi vain suojata määräävässä markkina-asemassa olevaa yleisen verkon operaattoria ja se johtaa siihen, että kyseinen operaattori voi rahoittaa omaa alijäämäänsä yhteenliitettyjen verkkojen muiden operaattoreiden tilaajilla, mikä ei tapahdu yleispalvelun velvoitteiden rahoittamisen puitteissa ja on vapaan kilpailun periaatteen vastaista.
The provisions in question produce direct effect and can be relied on directly before a national court by individuals to challenge a decision of the national regulatory authority.
Mainituilla artikloilla on välitön oikeusvaikutus ja yksityiset oikeussubjektit voivat vedota niihin suoraan kansallisessa tuomioistuimessa riitauttaakseen kansallisen sääntelyviranomaisen päätöksen.
Those terms must be interpreted as covering not only an‘undertaking (formerly) having significant power on the relevant market’which is the subject of a decision of a national regulatory authority taken in the context of a market analysis procedure and is the addressee of that decision, but also users and undertakings in competition with such an undertaking which are not themselves addressees of that decision but the rights of which are adversely affected by it.
Näitä käsitteitä on tulkittava siten, että sen lisäksi, että niillä voidaan tarkoittaa yritystä, jolla on (aikaisemmin ollut) merkityksellisillä markkinoilla huomattava markkinavoima, jonka osalta kansallinen sääntelyviranomainen on tehnyt päätöksen markkina-analyysimenettelyn yhteydessä ja joka on kyseisen päätöksen adressaatti, niillä voidaan tarkoittaa myös niitä käyttäjiä ja tällaisen yrityksen kilpailijoina olevia yrityksiä, jotka eivät itse ole päätöksen adressaatteja mutta joiden oikeuksiin se vaikuttaa epäedullisesti.
In the context of such proceedings, a provision of national law which grants party status only to ‘undertakings (formerly) having significant power on the relevant market’in respect of which specific regulatory obligations are imposed, amended or withdrawn is not, in principle, contrary to Article 4 of the directive.
Tällaisen menettelyn yhteydessä kansallisen oikeuden säännös, jonkamukaan asianosaisasema tunnustetaan ainoastaan yrityksille, joilla on (aikaisemmin ollut) merkityksellisillä markkinoilla huomattava markkinavoima, joille on asetettu erityisiä sääntelyvelvollisuuksia tai joiden velvollisuuksia on muutettu tai ne on poistettu, ei lähtökohtaisesti ole ristiriidassa kyseisen 4 artiklan kanssa.
However, it is for the national court to ensure that national procedural law guarantees the safeguarding of the rights which those users and undertakings in competition derive from the Community legal order in a manner which is not less favourable than that in which comparable domestic rights are safeguarded and which does not prejudice the effectiveness of the legal protection of the parties concerned, which is guaranteed in Article 4 of the directive.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kuitenkin tarkastettava, että kansallisessa prosessioikeudessa turva-
Directive 97/33/EC of the European Parliament and of the Council of 30 June 1997 on interconnection in telecommunications with regard to ensuring universal service and interoperability through application of the principles of open network provision (ONP) (OJ 1997 L 199, p.
Televiestinnän yhteenliittämisestä soveltaen avoimen verkon tarjoamisen (ONP) periaatteita yleispalvelun ja yhteentoimivuuden varmistamiseksi 30.6.1997 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 97/33/EY (EYVL L 199, s.
32), as amended by Directive 98/61/EC of the European Parliament and of the Council of 24 September 1998 (OJ 1998 L 268, p. 37).
32), sellaisena kuin se on muutettuna 24.9.1998 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 98/61/EY (EYVL L 268, s. 37).
Commission Directive 90/388/EEC of 28 June 1990 on competition in the markets for telecommunications services (OJ 1990 L 192, p.
Kilpailusta telepalvelumarkkinoilla 28.6.1990 annettu komission direktiivi 90/388/ETY (EYVL L 192, s.
10), as amended by Commission Directive 96/19/EC of 13 March 1996 (OJ 1996 L 74, p. 13).
10), sellaisena kuin se on muutettuna 13.3.1996 annetulla komission direktiivillä 96/19/EY (EYVL L 74, s. 13).
Directive 2002/21/EC of the European Parliament and of the Council of 7 March 2002 on a common regulatory framework for electronic communications networks and services (framework directive) (OJ 2002 L 108, p. 33).
Sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä 7.3.2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/21/EY (puitedirektiivi) (EYVL L 108, s. 33).
Which grants any user or undertaking providing electronic communications networks and/or services a right to appeal against a decision taken by a national regulatory authority by which it is affected.
Kyseissä säännöksessä annetaan jokaiselle käyttäjälle tai tällaisia sähköisiä verkkoja ja/tai -palveluja tarjoavalle yritykselle oikeus hakea muutosta kansallisen sääntelyviranomaisen päätökseen, joka vaikuttaa siihen.
Which grants to such a person the right to begiven an appropriate period of notice of a decision towithdraw sector-specific regulatory obligations.
Kyseisessä säännöksessä myönnetään viimeksi mainitulle oikeus saada hyvissä ajoin tieto sille asetettujen velvollisuuksien poistamisesta.
That provision does not preclude national legislation which lays down that an eligible customer’s equipment may be connected to a transmission system only where the distribution system operator refuses, on account of established technical or operating requirements, to connect to its system the equipment of the eligible customer which is on the territory included in its licence.
Kyseinen artikla ei ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään, että vaatimukset täyttävän asiakkaan laitteet voidaan liittää siirtoverkkoon ainoastaan, jos jakeluverkonhaltija kieltäytyy sille asetettujen teknisten tai toimintaa koskevien vaatimusten vuoksi liittämästä verkkoonsa toimiluvassaan osoitetulla alueella olevia vaatimukset täyttävän asiakkaan laitteita.
It is, however, for the national courts to verify that the implementation and application of that access system is carried out in accordance with criteria which are objective and do not discriminate between the users of the transmission and distribution systems.
Kansallisen tuomioistuimen on kuitenkin varmistuttava siitä, että tämän järjestelmän täytäntöönpanossa ja soveltamisessa noudatetaan kriteereitä, jotkaovat verkon käyttäjiin nähden objektiivisia ja näiden välillä syrjimättömiä.
With regard to the protection of personal data, of particular note is Case C-524/06 Huber (judgment of 16 December 2008), concerning the German system for processing personal data relating to Union citizens who are not German nationals, under which the data relating to such foreign nationals is to be processed and stored in a special register containing a wider range of information than that relating to German nationals, which is kept in district registers.
Henkilötietojen suojan alalla on syytä tuoda esiin asia Huber (C-524/06, tuomio 16.12.2008), joka koskee Saksan henkilötietojen käsittelyjärjestelmää, jota sovelletaan unionin kansalaisiin, jotka eivät ole Saksan kansalaisia, ja jonkamukaan näiden muiden maiden kansalaisten tiedot tallennetaan erityiseen rekisteriin, jossa on enemmän tietoja kuin kunnallisissa rekistereissä, joihin Saksan kansalaisten tiedot tallennetaan.
When asked whether such a system is compatible with Article 7(e) of Directive 95/46 on the protection of individuals with regard to the processing of personal data and on the freemovement of such data (45), the Court held that such a system, having as its object the provision of support to the national authorities responsible for the application of the legislation relating to the right of residence, does not satisfy the requirement of necessity laid down by that provision, interpreted in the light of the prohibition of any discrimination on grounds of nationality, unless it contains only the data which are necessary for the application by those authorities of that legislation and its centralised nature enables that legislation to be more effectively applied as regards the right of residence of Union citizens who are not nationals of that Member State.
Yhteisöjen tuomioistuimelta kysyttiin tällaisen järjestelmän yhdenmukaisuudesta yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta annetun direktiivin 95/4645 7 artiklan e alakohdan kanssa. Yhteisöjen tuomioistuin totesi, että tällainen järjestelmä, jonka tavoitteena on tukea oleskeluoikeutta koskevan lainsäädännön soveltamisesta vastaavia kansallisia viranomaisia, täyttää mainitussa artiklassa esitetyn tarpeellisuusvaatimuksen, jota tulkitaan kansalaisuuden perusteella tapahtuvan syrjinnän kiellon valossa, ainoastaan, josse sisältää yksinomaan tiedot, jotkaovat tarpeen, jotta kyseiset viranomaiset voivat soveltaa tätä lainsäädäntöä, ja jos sen keskitetyn luonteen avulla tätä lainsäädäntöä voidaan soveltaa tehokkaammin sellaisten unionin kansalaisten oleskeluoikeuden osalta, jotka eivät ole tämän jäsenvaltion kansalaisia.
It is for the national courts to ascertain whether that is the case.
Tämän tarkistaminen kuuluu ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle.
The storage and processing of personal data containing individualised personal information in such a register for statistical purposes cannot, on any basis, be considered to be necessary within the meaning of Article 7(e) of Directive 95/46.
Direktiivin 95/46 7 artiklan e alakohdassa tarkoitetulla tavalla tarpeellisina ei missään tapauksessa voida pitää nimellisten henkilötietojen tallentamista ja käsittelyä tällaisen rekisterin puitteissa tilastotieteellisiin tarkoituksiin.
Moreover, the Court considered that Article 12(1) EC precludes the putting in place by a Member State, for the purpose of fighting crime, of such a system for processing personal data that is specific to Union citizens who are not nationals of that Member State, since the situation of the nationals of a Member State, as regards the objective of fighting crime, is not different from that of Union citizens who are not nationals of that Member State and are resident in its territory.
Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että EY 12 artiklan ensimmäistä kohtaa on tulkittava siten, että on sen vastaista, että jäsenvaltio ottaa rikollisuuden torjumiseksi käyttöön henkilötietojen käsittelyjärjestelmän, joka koskee ainoastaan unionin kansalaisia, jotka eivät ole tämän jäsenvaltion kansalaisia, koska jäsenvaltion kannalta sen kansalaisten tilanne ei voi rikollisuuden
Directive 2003/54/EC of the European Parliament and of the Council of 26 June 2003 concerning common rules for the internal market in electricity and repealing Directive 96/92/EC (OJ 2003 L 176, p. 37).
Sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 96/92/EY kumoamisesta 26.6.2003 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/54/EY (EUVL L 176, s. 37).
Directive 95/46/EC of the European Parliament and of the Council of 24 October 1995 on the protection of individuals with regard to the processing of personal data and on the freemovement of such data (OJ 1995 L 281, p. 31).
Yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24.10.1995 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 95/46/EY (EYVL L 281, s. 31).
Proceedings which a non-profit-making organisation of producers and publishers of musical and audiovisual recordings brings proceedings seeking an order that a provider of Internet access services disclose to the organisation the identities and addresses of certain subscribers, so as to enable civil proceedings to be brought for infringement of copyright, neither the directives relating to the information society and the protection of intellectual property, especially copyright (46), nor those relating to the protection of personal data (47) require the Member States to lay down an obligation to communicate personal data in order to ensure effective protection of copyright in the context of civil proceedings.
Tilanteessa, jossa voittoa tavoittelematon yhdistys, jonka jäsenet ovat musiikkitallenteiden ja audiovisuaalisten tallenteiden tuottajia ja julkaisijoita, on esittänyt vaatimuksen siitä, että internetyhteyspalvelun tarjoaja määrätään paljastamaan sille tiettyjen tilaajaliittymien haltijoiden henkilöllisyys ja kotiosoite, jotta se voisi panna vireille siviiliprosessit tekijänoikeuksien loukkaamisen johdosta, sen enempää direktiiveissä, jotka liittyvät tietoyhteiskuntaan ja teollis- ja tekijänoikeuksien suojaamiseen,46 kuin direktiiveissä, jotka liittyvät henkilötietojen suojaamiseen,47 jäsenvaltioita ei edellytetä säätämään velvollisuudesta luovuttaa henkilötietoja tekijänoikeuden tehokkaan suojan varmistamiseksi siviiliprosessin yhteydessä.
The agreement on trade-related aspects of intellectual property rights (TRIPs Agreement) does not contain provisions which require those directives to be interpreted as compelling the Member States to lay down such an obligation.
Teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista tehty sopimus (TRIPS-sopimus) ei sisällä määräyksiä, joiden mukaan edellä mainittujen direktiivien on tulkittava velvoittavan jäsenvaltiot säätämään tällaisesta velvollisuudesta.
However, the Court pointed out that Communitylaw requires that, when transposing those directives, the Member States take care to rely on an interpretation of them which allows a fair balance to be struck between the various fundamental rights protected by the Community legal order.
Yhteisöjen tuomioistuin kuitenkin korosti, että yhteisönoikeuden mukaan jäsenvaltioiden on pannessaan täytäntöön kyseisiä direktiivejä huolehdittava siitä, että ne nojautuvat sellaiseen kyseisten direktiivien tulkintaan, jolla voidaan varmistaa yhteisön oikeusjärjestyksessä suojattujen eri perusoikeuksien välinen asianmukainen tasapaino.
When implementing the measures transposing those directives, the authorities and courts of the Member States must not only interpret their national law in a manner consistent with those directives but also make sure that they do not rely on an interpretation of them which would be in conflict with fundamental rights or with the other general principles of Community law, such as the principle of proportionality.
Jäsenvaltioiden viranomaisten ja tuomioistuinten on pannessaan täytäntöön mainittujen direktiivien noudattamisen edellyttämiä toimenpiteitä tulkittava kansallista oikeuttaan näiden samojen direktiivien mukaisesti, ja tämän lisäksi ne eivät myöskään saa nojautua sellaiseen kyseisten direktiivien tulkintaan, joka johtaisi ristiriitaan mainittujen perusoikeuksien kanssa tai muiden yhteisönoikeuden yleisten periaatteiden, kuten suhteellisuusperiaatteen, kanssa.
In two cases, the Court was called upon to consider Directive 2000/35 on combating late payment in commercial transactions (48).
Yhteisöjen tuomioistuin joutui kahdessa asiassa tarkastelemaan kaupallisissa toimissa tapahtuvien maksuviivästysten torjumisesta annettua direktiiviä 2000/35.48
In Case C-306/06 01051 Telecom (judgment of 3 April 2008), involving a dispute concerning payment of default interest claimed following alleged late payment of invoices, the Court held that Article 3(1)(c)(ii) of that directive is to be interpreted as meaning that it requires, in order that a payment by bank transfer may avoid or put an end to the application of interest for late payment, that the sum due be credited to the account of the creditor within the period for payment.
Asiassa 01051 Telecom (C-306/06, tuomio 3.4.2008), joka koski viivästyskorkojen maksamista laskujen väitetyn viivästyneen maksamisen vuoksi, yhteisöjen tuomioistuin totesi, että mainitun direktiivin 3 artiklan 1 kohdan c alakohdan ii alakohtaa on tulkittava niin, että siinä vaaditaan, että erääntyneen summan on oltava kirjattu eräpäivänä velkojan tilille, jotta viivästyskorkojen periminen pankkisiirtona suoritetusta maksusta estyy tai lakkaa.
Directive 2000/31/EC of the European Parliament and of the Council of 8 June 2000 on certain legal aspects of information society services, in particular electronic commerce, in the internal market (OJ 2000 L 178, p.
Tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista 8.6.2000 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/31/EY (EYVL L 178, s.
1), Directive 2001/29/EC of the European Parliament and of the Council of 22May 2001 on the harmonisation of certain aspects of copyright and related rights in the information society (OJ 2001 L 167, p.
1), tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/29/EY (EYVL L 167, s.
10) and Directive 2004/48/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the enforcement of intellectual property rights (OJ 2004 L 157, p. 45).
10), ja teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/48/EY (EUVL L 157, s. 45).
Directive 95/46/EC of the European Parliament and of the Council of 24 October 1995 on the protection of individuals with regard to the processing of personal data and on the freemovement of such data (OJ 1995 L 281, p.
Yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24.10.1995 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 95/46/EY (EYVL L 281, s.
31) and Directive 2002/58/EC of the European Parliament and of the Council of 12 July 2002 concerning the processing of personal data and the protection of privacy in the electronic communications sector (OJ 2002 L 201, p. 37).
31), ja henkilötietojen käsittelystä ja yksityisyyden suojasta sähköisen viestinnän alalla 12.7.2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/58/EY (EYVL L 201, s. 37).