natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In addition, the surcharge for switching from an analogue or ISDN connection to an ADSL connection is subject to subsequent review by RegTP.
Lisäksi analogisesta tai ISDN-yhteydestä ADSL-yhteyteen siirtymisestä perittävä lisähinta on RegTP:n jälkikäteisen valvonnan kohteena.
The applicant refers in that regard to the decisions of RegTP of 30 March 2001 and 25 January 2002.
Kantaja viittaa tältä osin RegTP:n 30.3.2001 ja 25.1.2002 tekemiin päätöksiin.
In those circumstances, the applicant — whose charges had to be fixed, in accordance with Paragraph 24 of the TKG, on the basis of the cost of efficient service provision — certainly did not have unlimited scope to increase its ADSL charges.
Näissä olosuhteissa kantajalla, jonka maksujen on TKG:n 24 §:n nojalla oltava vahvistettu tosiasiallisten palvelukustannusten perusteella, ei ole rajatonta liikkumavaraa ADSL-tariffien korottamiseksi.
In its decision of 25 January 2002, RegTP closed the proceeding initiated against the applicant concerning predatory pricing in relation to ADSL.
RegTP on 25.1.2002 tekemällään päätöksellä lopettanut kantajaan kohdistetun menettelyn, joka koski saalistushintoja ADSL:n osalta.
The applicant observes further that the Commission refers only to the figures taken from RegTP’s decision of 30 March 2001 in order to show that the applicant has had scope to increase its ADSL charges since 2002.
Kantaja huomauttaa vielä, että komissio viittaa yksinomaan 30.3.2001 tehdystä RegTP:n päätöksestä saatuihin lukuihin osoittaakseen, että kantajalla oli vuodesta 2002 lähtien ollut liikkumavaraa ADSL-maksujensa korottamiseksi.
In addition, the applicant submits that, on the basis of the Commission’s calculations, with the exception of the start-up phase, its retail prices for ADSL services (analogue lines since 2001 and ISDN lines since 2002) were higher than those of its wholesale access, having been increased by specific costs associated with retail access.
Lisäksi kantaja väittää, että komission laskelmien perusteella sen loppukäyttäjiltä perimät ADSL-palvelujen (analogiset liittymät vuodesta 2001 ja ISDN-liittymät vuodesta 2002) hinnat olivat alkuvaihetta lukuun ottamatta korkeammat kuin sen televerkkopalveluhinnat, korotettuina tilaajapalveluihin liittyvillä erityisillä kustannuksilla.
There was therefore no margin squeeze on that market.
Näillä markkinoilla ei siis ollut mitään hintaruuvia.
Moreover, the real cause of the alleged margin squeeze was RegTP’s setting of low charges for analogue lines.
Todellinen syy väitettyyn hintaruuviin oli se, että RegTP oli vahvistanut matalat tariffit analogisille liittymille.
Therefore since, according to the Commission itself, there are separate markets for broadband connections (ADSL) and narrowband connections (analogue and ISDN lines), the applicant maintains that even if it had any scope on the broadband connections market to enable it to increase its charges for ADSL lines, neither an increase in or a reduction of ADSL charges would have any repercussions on the continued existence of an anticompetitive margin squeeze on the narrowband connections market.
Koska komission itsensä mukaan oli olemassa erilliset markkinat laajakaistayhteyksille (ADSL) ja kapeakaistayhteyksille (analogiset liittymät ja ISDN-liittymät), kantaja väittää, että vaikka sillä olisikin ollut laajakaistayhteyksien markkinoilla liikkumavaraa – joka mahdollistaisi sen ADSL-liittymien tariffikorotukset – ADSL-tariffien korotuksilla tai alennuksilla ei olisi mitään vaikutuksia kilpailunvastaisen hintaruuvin säilymiseen kapeakaistayhteyksien markkinoilla.
DEUTSCHE TELEKOM v COMMISSION narrowband connections market, any more than fixing ADSL charges would provoke that dysfunctioning.
DEUTSCHE TELEKOM v. KOMISSIO kapeakaistayhteyksien markkinoiden väitettyä toimintakyvyttömyyttä, eikä ADSL-tariffien vahvistus ole aiheuttanut tätä toimintakyvyttömyyttä.
In its reply, the applicant submits further that, although a single wholesale service provides access to a number of downstream markets, each of those downstream markets must be investigated as to the existence of a margin squeeze.
Se lisää vastauksessaan vielä, että vaikka yksi ainoa televerkkopalvelu antaa pääsyn useille loppupään markkinoille, kunkin näiden loppupään markkinoiden osalta on tutkittava, onko olemassa hintaruuvi.
The applicant also challenges the Commission’s argument that the wholesale market for local network access is a unified market.
Kantaja kiistää komission väitteen, jonka mukaan tilaajayhteysmarkkinat televerkkopalveluina olisivat yhtenäiset.
Full access to the local network can provide endusers only with either broadband connections or narrowband connections.
Yhtäältä se korostaa, että tilaajayhteyksien täydellinen käyttöoikeus voi olla perustana tilaajille tehtyyn tarjoukseen, joka rajoittuu joko laajakaistayhteyksiin tai kapeakaistayhteyksiin.
Moreover, broadband connections can be marketed separately from narrowband connections on the basis of line sharing.
Toisaalta kantaja korostaa, että laajakaistayhteyksiä voidaan markkinoida erillään kapeakaistayhteyksistä liittymien jaon perusteella.
Full access to the local network is therefore not necessary for ADSL services.
Tilaajayhteyksien täydellinen käyttöoikeus ei siis ole välttämätön ADSL-palveluille.
If the Commission had taken account of the charges for line sharing — which are significantly lower than the charges for wholesale access — in assessing the margin squeeze, the result would have been more favourable for the applicant.
Jos komissio olisi hintaruuvia arvioidakseen ottanut huomioon liittymien jakomaksut, jotka ovat selvästi pienemmät kuin televerkkopalvelumaksut, lopputulos olisi ollut kantajalle edullisempi.
Lastly, the applicant submits that the Commission failed to show in the contested decision how the applicant could have reduced the alleged margin squeeze by increasing ADSL charges.
Kantaja väittää, että komissio ei ole osoittanut riidanalaisessa päätöksessään, miten se olisi voinut pienentää väitettyä hintaruuvia ADSL-maksuja korottamalla.
In view of the cross-price elasticity between ADSL and traditional connections and between the different ADSL variants (over analogue connections and ISDN), which the Commission accepts, a more thorough investigation would have been appropriate to determine whether an increase in ADSL charges would actually have resulted in an increase in weighted retail prices.
Kun otetaan huomioon ADSL:n ja perinteisten yhteyksien sekä ADSL:n eri muunnelmien (alkaen analogisista yhteyksistä ja ISDN-yhteyksistä) hintojen välinen ristijousto, jonka komissio on myöntänyt, tarkastelu olisi pitänyt viedä pidemmälle sen määrittämiseksi, oliko ADSL-tariffien korotus tosiasiallisesti johtanut painotettujen loppukäyttäjiltä perittävien hintojen korotukseen.
The applicant notes in that regard that there is cross-price elasticity between ADSL and narrowband connections.
Yhtäältä kantaja toteaa tältä osin, että ADSL:n ja kapeakaistayhteyksien välillä on hintojen ristijousto.
If it had demanded higher ADSL charges in the past than those which it applies, the number of ADSL customers would have been lower.
Jos se olisi menneisyydessä vaatinut korkeampia ADSL-tariffeja kuin joita se on perinyt, ADSL-asiak-kaiden lukumäärä olisi ollut pienempi.
There is also considerable cross-price elasticity even within the ADSL sector.
Toisaalta itse ADSL-alalla on lisäksi olemassa vahva hintojen ristijousto.
The applicant explains in that regard that ADSL connections are offered over both analogue and ISDN lines.
Se selittää tältä osin, että ADSL-yhteyksiä tarjotaan sekä analogisista yhteyksistä että ISDN-yhteyksistä lähtien.
An increase in ADSL charges on the basis of ISDN connections would shift demand towards the analogue variant.
ADSL-tariffien korotus ISDN-yhteyksien perusteella siirtäisi kysynnän painopisteen analogiseen muunnelmaan.
The Commission and the first and second interveners contend that the first part of the first plea in law should be dismissed.
Komissio sekä väliintulijat I ja II vaativat ensimmäisen kanneperusteen ensimmäisen osan hylkäämistä.
It follows from the caselaw that Articles 81 EC and 82 EC apply only to anticompetitive conduct engaged in by undertakings on their own initiative.
Oikeuskäytännöstä johtuu, että EY 81 ja EY 82 artikla koskevat ainoastaan yritysten omasta aloitteestaan toteuttamia kilpailunrajoituksia.
If anticompetitive conduct is required of undertakings by national legislation or if the latter creates a legal framework which itself eliminates any possibility of competitive activity on their part, Articles 81 EC and 82 EC do not apply.
Jos kilpailua rajoittavan menettelyn käytöstä säädetään kansallisessa lainsäädännössä tai siinä luodaan sellaiset oikeudelliset puitteet, jotka itsessään eliminoivat mahdollisuuden yritysten väliseen kilpailuun, EY 81 ja EY 82 artiklaa ei sovelleta.
It is in the light of the principles set out above that the Court must examine the German legal framework — in particular the TKG, the Charges Order and the decisions taken by RegTP during the period covered by the contested decision — in order to establish whether it eliminated any possibility of competitive activity by the applicant or whether it allowed the applicant sufficient scope to fix its charges at a level which would have enabled it to end or reduce the margin squeeze identified in the contested decision.
Näiden edellä tarkasteltujen periaatteiden valossa on tutkittava, poistetaanko Saksan lainsäädännössä, erityisesti TKG:ssä, maksusääntelyasetuksessa ja RegTP:n riidanalaisessa päätöksessä tarkoitettuna aikana tekemissä päätöksissä kaikki kantajan mahdollisuudet kilpailuun vai jätetäänkö siinä sille riittävä liikkumavara, jotta se voi vahvistaa tariffinsa sellaiselle tasolle, että se voi poistaa riidanalaisessa päätöksessä todetun hintaruuvin tai pienentää sitä.
In the contested decision, the Commission examines the charges for wholesale access and the retail charges and finds an ‘abuse by [the applicant] in the form of a margin squeeze generated by a disproportion between [those two charges]’ (recital 57).
Riidanalaisessa päätöksessä komissio toteaa televerkkopalvelumaksuja ja loppukäyttäjiltä perittäviä maksuja tarkasteltuaan, että kantaja on käyttänyt hintaruuvia eli on tapahtunut ”[kantajan] kustannusten ja hintojen välisen epäsuhdan väärinkäyttöä, joka perustuu [näiden maksujen] suhteettomaan eroon” (57 perustelukappale).
The Commission goes on to indicate in the contested decision that ‘there is an abusive margin squeeze if the difference between the retail prices charged by a dominant undertaking and the wholesale prices it charges its competitors for comparable services is negative, or insufficient to cover the productspecific costs to the dominant operator of providing its own retail services on the downstream market’ (recital 107).
Komissio toteaa riidanalaisessa päätöksessä, että ”kustannusten ja hintojen epäsuhdan väärinkäyttö on oletettavissa, jos määräävässä markkinaasemassa olevan yrityksen loppukäyttäjiltä perimien maksujen ja vastaavista palveluista kilpailijoilta perimien televerkon käyttöoikeusmaksujen erotus on joko negatiivinen tai riittämätön kattamaan määräävässä markkinaasemassa olevalle operaattorille sen omien loppukäyttäjäpalvelujen tuottamisesta tuotantoketjun loppupäässä aiheutuvat tuotekohtaiset kustannukset” (107 perustelukappale).
Although the Commission does not, in the contested decision, exclude the possibility of the applicant reducing its charges for wholesale access (recitals 17, 163 and 206), it confines its analysis in that decision to the question whether the applicant had genuine scope to increase its retail prices (recitals 164 to 175).
Vaikka komissio ei riidanalaisessa päätöksessä suljekaan pois kantajan mahdollisuutta alentaa televerkkopalvelutariffejaan (17, 163 ja 206 perustelukappale), se analysoi mainitussa päätöksessä yksinomaan sitä, oliko kantajalla todellinen liikkumavara loppukäyttäjiltä perittävien hintojen korottamiseen (164–175 perustelukappale).
To that end it distinguishes between two periods.
Tätä varten se erottelee kaksi ajanjaksoa.
The Commission takes the view first of all that, ‘[i]n the period from the beginning of 1998 to the end of 2001, [the applicant] was in a position to end the margin squeeze entirely by adjusting its retail charges’ (recital 199).
Komissio katsoo aluksi, että ”[kantajalla] oli mahdollisuus vuoden 1998 alusta vuoden 2001 loppuun lopettaa kokonaan kustannusten ja hintojen välinen epäsuhta muuttamalla loppukäyttäjien tasolla sovellettavia tariffejaan” tai toisin sanoen loppukäyttäjiltä perittäviä maksuja (199 perustelukappale).
The Commission explains that the applicant ‘could have avoided the margin squeeze by increasing retail charges for analogue and ISDN connections’ (recital 164).
Tältä osin komissio selittää, että kantajalla ”kustannusten ja hintojen välisen epäsuhdan välttämiseksi käytettävissä oleva liikkumavara [oli riittävä] loppukäyttäjiltä analogisista ja ISDN-tilaajaliit-tymistä perittävien maksujen korottamiseksi” (164 perustelukappale).
Next, for the period from 1 January 2002 to the adoption of the contested decision, the Commission also finds that the applicant had scope to increase its retail charges.
Komissio toteaa tämän jälkeen 1.1.2002 alkavan ajanjakson osalta, joka ulottuu aina riidanalaisen päätöksen tekemiseen asti, että kantajalla oli liikkumavaraa loppukäyttäjiltä perittävien hintojen korottamiseksi.
However, that scope applies only to retail prices for ADSL access.
Tämä liikkumavara koskee kuitenkin ainoastaan loppukäyttäjiltä ADSL-käyttöoikeuspalveluista perittäviä hintoja.
The Commission observes in the contested decision that, ‘[s]ince the beginning of 2002, [the applicant] could in any event have reduced the margin squeeze, by increasing the ADSL retail access charges’ (recital 199).
Komissio huomauttaa riidanalaisessa päätöksessä, että ”vuoden 2002 alusta [kantajalla] on kuitenkin vielä mahdollisuus supistaa kustannusten ja hintojen välistä epäsuhtaa korottamalla ADSL-liittymistä perittäviä maksuja” (199 perustelukappale).
It explains that, ‘since 1 January 2002, [the applicant’s] only legal means of reducing the margin squeeze has been limited to increases in the T-DSL charges’ (recital 206).
Se täsmentää, että ”tammikuun 1 päivän 2002 jälkeisenä ajanjaksona [kantajalla] ei ole ollut oikeudellisesti muuta mahdollisuutta edes osittain poistaa kustannusten ja hintojen välistä epäsuhtaa kuin T-DSL-maksuja korottamalla” (206 perustelukappale).
In those circumstances, it is necessary to consider whether the Commission was correct to find in the contested decision that the applicant had sufficient scope during the two periods identified in paragraphs 94 and 95 above to increase its retail prices, so as to end or reduce the margin squeeze identified in the contested decision.
Näin ollen on tutkittava, onko komissio voinut perustellusti todeta riidanalaisessa päätöksessä, että kantajalla oli edellä 94 ja 95 kohdassa eriteltyinä kahtena ajanjaksona riittävä liikkumavara loppukäyttäjiltä perittävien hintojen korottamiseksi niin, että riidanalaisessa päätöksessä todettu hintaruuvi olisi voitu poistaa tai sitä olisi voitu pienentää.
(iii) Absence of an abuse because the applicant had insufficient scope to avoid a margin squeeze by increasing its retail prices in the period from 1 January 1998 to 31 December 2001
iii) Väärinkäytöksi katsottavan menettelyn puuttuminen sen vuoksi, että kantajalla ei ollut riittävää liikkumavaraa hintaruuvin välttämiseksi 1.1.1998–31.12.2001 loppukäyttäjiltä perittäviä maksuja korottamalla
According to the contested decision (recitals 164 and 199), the applicant had sufficient scope to end the margin squeeze in the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 by increasing its retail charges for access to analogue and ISDN lines.
On palautettava mieliin, että riidanalaisen päätöksen mukaan (164 ja 199 perustelukappale) kantajalla oli riittävä liikkumavara hintaruuvin poistamiseksi 1.1.1998–31.12.2001 korottamalla loppukäyttäjiltä analogisten ja ISDN-yhteyksien käyttöoikeuksista perittäviä hintoja.
In order to assess the merits of that finding it is necessary, in the first place, to consider the German legislative framework applicable.
Tämän toteamuksen perustelujen riittävyyden arvioimiseksi on ensinnäkin tutkittava asiassa sovellettavaa Saksan lainsäädäntöä.
In that respect, it must be observed that, under the second sentence of Paragraph 27(1) and Paragraph 25(1) of the TKG, and Paragraphs 4 and 5 of the Charges Order, the applicant’s retail prices for access to analogue and ISDN lines had to be approved by RegTP in the context of a price cap system.
Tältä osin on palautettava mieliin, että TKG:n 27 §:n 1 momentin toisen virkkeen ja 25 §:n 1 momentin sekä maksusääntelyasetuksen 4 ja 5 §:n mukaan RegTP:n oli enimmäishintajärjestelmän puitteissa hyväksyttävä kantajan loppukäyttäjiltä perimät hinnat analogisten ja ISDN-liittymien käyttöoikeuksista.
The price cap applied to two baskets (residential services and business services) which, for the period from 1 January 1998 to 31 December 2001, consisted of both access services and telephone calls, in particular, local, regional, long-distance and international calls.
Järjestelmä muodostui kahdesta korista (yksityisasiakkaille tarkoitetut palvelut ja yritysasiakkaille tarkoitetut palvelut), jotka sisälsivät 1.1.1998–31.12.2001 sekä käyttöoikeuspalvelut että puhelut, erityisesti paikallispuhelut, alueelliset puhelut, kaukopuhelut ja ulkomaanpuhelut.
In view of the cap imposed by the decision of the BMPT of 17 December 1997, the applicant had to reduce the aggregate price for each of the two baskets by 4.3% in the period from 1 January 1998 to 31 December 1999 and, following the decision of RegTP of 23 December 1999, by 5.6% in the period from 1 January 2000 to 31 December 2001.
BMPT:n 17.12.1997 tekemässä päätöksessä vahvistetun enimmäishinnan vuoksi kantajan täytyi pienentää kummankin korin kokonaishintaa 4,3 prosenttia 1.1.1998–31.12.1999 ja RegTP:n 23.12.1999 tekemän päätöksen johdosta 5,6 prosenttia 1.1.2000–31.12.2001.
However, it must be held that, within that framework, the applicant was able to adjust its prices after obtaining the prior authorisation of RegTP.
On kuitenkin todettava, että kantaja saattoi näissä puitteissa muuttaa hintojaan saatuaan RegTP:n ennakkoluvan.
The applicant does not dispute the statement in recitals 37 and 166 to the contested decision that, in the period from 1 January 1998 to 31 December 2001, it lowered its telephone call charges by much more than the 4.3% and 5.6% reductions required by RegTP for the baskets as a whole.
Kantaja ei kiistä riidanalaisen päätöksen 37 ja 166 perustelukappaleessa esitettyä toteamusta siitä, että se on laskenut 1.1.1998–31.12.2001 puheluidensa hintoja ylittäen suuresti RegTP:n koko koreille asettamat 4,3 ja 5,6 prosentin rajat.
RegTP’s reply of 3 April 2002 to the request for information of 23 March 2002 referred to in recital 37 to the contested decision thus confirms that ‘the charges for telephone services regulated under the price cap system were reduced by DEM [confidential] 1 [or approximately EUR [confidential]] over and above the price cap requirements’.
RegTP:n 3.4.2002 antamassa vastauksessa 23.3.2002 esitettyyn tietojensaantipyyntöön, johon viitataan riidanalaisen päätöksen 37 perustelukappaleessa, vahvistetaan siten, että ”enimmäishintamenettelyssä säänneltyjä puhelinpalvelumaksuja on alennettu [luottamuksellinen]1Saksan markan määrällä (tai noin [luottamuksellinen] euron määrällä yli sen, mitä enimmäishintamääräyksissä vaaditaan”.
That tariff reduction gave the applicant scope to increase its retail prices for access to its analogue and ISDN lines.
Tämä hinnanalennus on luonut kantajalle liikkumavaran loppukäyttäjiltä analogisten ja ISDN-liittymien käyttöoikeuksista perittävien hintojen nostamiseksi.
1 — Confidential data omitted.
1 – Luottamukselliset tiedot on peitetty.
As stated in recital 167 to the contested decision, the applicant also admitted in its reply to the statement of objections that there was scope for it to be able to increase the monthly charge per residential line by EUR [confidential] during the 1998 and 1999 price cap period.
Kuten riidanalaisen päätöksen 167 perustelukappaleessa todetaan, kantaja on myöntänyt väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa sillä olevan liikkumavaran, jonka perusteella se olisi voinut korottaa yksityishenkilöliittymien kuukausimaksuja [luottamuksellinen] euron määrällä enimmäishintakaudella 1998/1999.
The fact that the applicant did have scope to increase its retail charges is also apparent from remarks made by the German Government in its communication to the Commission of 8 June 2000, in which the German Government stated:
Kantajalla oleva liikkumavara sen loppukäyttäjiltä perimien maksujen korottamiseen ilmenee myös Saksan hallituksen esittämistä huomautuksista, jotka se on osoittanut komissiolle 8.6.2000 päivätyllä tiedonannollaan. Saksan hallitus toteaa siinä seuraavaa:
‘The … complaint that, by its retail price cap decisions, RegTP limited the [applicant’s] discretion to such an extent that an increase in the basic charge would not have been possible is unfounded. … [In fact the applicant] had the scope to raise the basic charge for analogue connections (DEM 21.39) so as better to align the basic charge with the charge of DEM 25.40 authorised on 8 February 1999 for local network access.’
”Väite – – siitä, että RegTP olisi loppukäyttäjiltä perittäviä enimmäismaksuja koskevilla päätöksillään rajoittanut [kantajan] liikkumavaraa pisteeseen, jossa ei enää ollut mahdollista korottaa perustilaushintoja, on perusteeton. – – [Kantajalla] oli [tosiasiassa] liikkumavara, jonka avulla sen oli mahdollista korottaa analogisten liittymien perusmaksuja (21,39 DEM) mukauttaakseen paremmin perusmaksut 8.2.1999 hyväksyttyyn 25,40 DEM:n suuruiseen tilaajayhteysmaksuun.”
Furthermore, RegTP’s decision of 8 February 1999 — to which the applicant refers in its application and in its reply to support its argument that it cannot be held responsible for an infringement of Article 82 EC — confirms that ‘the applicant retains a discretion as regards the adjustment of the various retail prices, subject to the limits applicable to the basket established in the price cap procedure’.
Lisäksi 8.2.1999 tehdyssä RegTP:n päätöksessä, johon kantaja viittaa kanteessaan ja vastauksessaan tukeakseen väitettään siitä, että sitä ei voida pitää vastuullisena EY 82 artiklan rikkomisesta, todetaan, että ”kantaja säilyttää liikkumavaran loppukäyttäjiltä perittävien eri maksujen mukauttamisen osalta enimmäishintajärjestelmässä vahvistetun korin rajoissa”.
The Commission was correct therefore to find in recitals 166 and 167 to the contested decision that, having regard to the six applications for reductions in call charges between 1 January 1998 and 31 December 2001, the applicant had scope during that period to apply for increases in the prices of its access services for analogue and ISDN
Komissio on siten perustellusti todennut riidanalaisen päätöksen 166 ja 167 perustelukappaleessa, että kun otetaan huomioon 1.1.1998–31.12.2001 esitetyt kuusi puhelumaksujen hinnanalennushakemusta, kantajalla oli kyseisenä aikana liikkumavaraa tehdäkseen analogisten ja ISDN-liittymiensä käyttöoikeuspalveluja koskevia hinnan-
Moreover, the applicant admitted at the hearing that it had such scope.
Kantaja on istunnossa myöntänyt, että sillä oli tällainen liikkumavara.
In the second place, it is necessary to consider whether, notwithstanding the discretion noted in paragraph 105 above, the applicant is no longer subject to Article 82 EC as a result of RegTP’s intervention in fixing the applicant’s charges.
Toiseksi on tutkittava, seuraako edellä 105 kohdassa todetusta liikkumavarasta huolimatta RegTP:n osallistumisesta kantajan tariffien vahvistamiseen se, ettei kantajaan enää sovelleta EY 82 artiklaa.