natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Moreover, until its own Rules of Procedure enter into force, the Tribunal will apply mutatis mutandis the Rules of Procedure of the Court of First Instance, save for the provisions relating to the single Judge.
Lisäksi työjärjestyksensä voimaantuloon saakka virkamiestuomioistuin noudattaa soveltuvin osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestystä yhden tuomarin kokoonpanoa koskevia määräyksiä lukuun ottamatta.
A party who is not able to meet the costs of the case may, however, apply for legal aid.
Oikeudenkäyntimenettelyssä on lähtökohtaisesti kirjallinen vaihe ja suullinen vaihe.
Within the Community judicial institution, it is the Tribunal whose special field is the sphere of disputes involving the European Union civil service, this jurisdiction having previously been exercised by the Court of Justice and then, following its creation in 1989, by the Court of First Instance.
Virkamiestuomioistuin on tuomiovaltaa käyttävässä yhteisöjen toimielimessä oleva tuomioistuin, joka on erikoistunut Euroopan unionin henkilöstöä koskeviin riitoihin; tämä toimivalta kuului aiemmin yhteisöjen tuomioistuimelle ja sittemmin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle sen perustamisesta 1989 lukien.
As a rule, the proceedings include a written phase and an oral phase.
Oikeudenkäyntikulut Oikeudenkäyntimenettely virkamiestuomioistuimessa on maksutonta.
The new buildings of the Court of Justice of the European Communities
Euroopan yhteisöjen tuomioistuin ja uusi oikeuspalatsi
ORIGINAL PALAIS
VANHA OIKEUSPALATSI
GALLERY
GALLERIA
Original Palais: Anneau: Towers: Gallery: Base of Towers: Car parks: Erasmus: Thomas More: Annex C:
Vanha oikeuspalatsi Lisärakennus Tornitalot Galleria Tornitalojen pohjakerros Pysäköintitilat Erasmus-rakennus Thomas More -rakennus C-rakennus
Preface hile the task entrusted to the Court of Justice, which was to ensure “that in the interpretation and application of [the treaties] the law is observed”, has remained unchanged since 1952, the constant rise in the number of cases brought before it, the expansion of its staff and the creation within it of two other courts have led the oldest of the institutions of the Union to be perceived as an institution
Esipuhe aikka yhteisöjen tuomioistuimen tehtävä, eli sen varmistaminen, että ”perustamissopimuksia tulkittaessa ja sovellettaessa noudatetaan lakia”, on pysynyt samana vuodesta 1952 lähtien, tuomioistuimen käsiteltäväksi saatettujen asioiden määrän jatkuva lisääntyminen, henkilöstömäärän kasvaminen ja kahden uuden tuomioistuimen perustaminen Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen, unionin van-
W in the grip of change.
V himman toimielimen, yhteyteen ovat tuoneet mukanaan muutoksia.
That impression is bolstered by the successive building projects undertaken over the last 30 years to meet the ever-growing need for space which have left the institution at the centre of a permanent building site.
Näitä muutoksia ovat korostaneet entisestään yhä uudet rakennushankkeet, joita tuomioistuimessa on viimeksi kuluneiden kolmen vuosikymmenen aikana kasvavan tilantarpeen tyydyttämiseksi toteutettu ja joiden vuoksi yhteisöjen tuomioistuin on joutunut toimimaan jatkuvasti rakennustyömaan keskellä.
It is the aim of this book to help the reader to discover or learn more about certain aspects of the work of the Court of Justice by inviting him on a guided tour of its new buildings.
Tämän teoksen tarkoituksena on uuden oikeuspalatsin kuvitetun ja kommentoidun esittelyn kautta tutustuttaa lukija tiettyihin yhteisöjen tuomioistuimen toiminnan osa-alueisiin.
At each stage of this visit to the new property complex, consisting of the original courthouse (the “Palais”), the peristyle building (“Anneau”), the Towers and the Gallery, an explanation will be given, illustrated by the excellent photographs of Georges Fessy, of the function of each place and the role of its occupants in the dynamic of the institution.
Yhteisöjen tuomioistuimen uusi rakennuskompleksi, joka koostuu vanhasta oikeuspalatsista, lisärakennuksesta, tornitaloista ja Galleriasta, esitellään Georges Fessyn kauniiden kuvien avulla. Samalla kuvataan kutakin tilaa käyttävän henkilöstön roolia yhteisöjen tuomioistuimen toiminnassa.
In the course of the visit, the reader will recognise the iconic and traditional features of a Court, adapted here to the demands of multilingualism, and find answers to his questions about the scale of the buildings and the staff working there.
Kirjan avulla lukija pääsee kierrokselle uusiin tiloihin, jotka on mukautettu monikielisyyden asettamiin vaatimuksiin mutta joista heijastuu oikeuspalatsille perinteisesti kuuluva vertauskuvallinen arvo. Samalla lukijalle annetaan tilojen kokoa ja henkilöstön määrää koskevia tietoja.
For a long time, the Court had no purpose-built courthouse.
Yhteisöjen tuomioistuin oli pitkään vailla oikeuspalatsia.
The inauguration of its first Palais in 1973, after 20 years of short-term solutions, was an event whose importance came to be reected in the undeniable attachment of the Members of the Court and its staff to the building itself.
Sen ensimmäinen oikeuspalatsi vihittiin käyttöön vuonna 1973, kaksikymmentä vuotta jatkuneiden vaihtelevien tilajärjestelyjen jälkeen. Siitä alkaen oikeuspalatsilla on ollut tärkeä merkitys tuomioistuimen jäsenille ja henkilöstölle.
Thus, the Court was delighted to learn in 1994 of the decision of the authorities of the Grand Duchy to renovate this iconic building rather than knock it down, which would allow the architect, Dominique Perrault, to place it at the heart of his project in the role of original Palais, devoted entirely to the public aspect of judicial activity.
Niinpä yhteisöjen tuomioistuimessa oltiinkin tyytyväisiä, kun Luxemburgin viranomaiset vuonna 1994 ilmoittivat päättäneensä, että purkamisen sijaan vertauskuvalliselta arvoltaan merkittävä vanha oikeuspalatsi kunnostettaisiin ja otettaisiin osaksi arkkitehti Dominique Perrault’n suunnittelemaa hanketta, jossa siitä tulisi uuden rakennuskompleksin ydin, johon sijoitettaisiin tuomioistuintoiminnan edellyttämät yleisölle avoimet tilat.
This is why, as it takes possession of its new Palais, the Court must thank the authorities of the Grand Duchy on two counts, first for responding to its request for the construction of an infrastructure conducive to the smooth operation of the judicial institution of an enlarged Union with 27 Member States, and second for allowing it to have its own history reected in that of its buildings.
Kun yhteisöjen tuomioistuin nyt ottaa oikeuspalatsin haltuunsa, se kiittää Luxemburgin viranomaisia toisaalta siitä, että he ovat vastanneet tuomioistuimen toiveeseen sellaisen infrastruktuurin luomisesta, jota laajentuneen – tällä hetkellä 27-jäsenisen – unionin tuomioistuinvaltaa käyttävän toimielimen asianmukainen toiminta edellyttää, ja toisaalta siitä, että yhteisöjen tuomioistuimen historia näkyy nyt myös sen rakennusten historiassa.
Vassilios SKOURISPresident of the Court of Justice of the European Communities
Vassilios SKOURISEuroopan yhteisöjen tuomioistuimen presidentti
1952-1972 hile there had been some discussion as to whether the European
1952–1972 aikka oli suunniteltu, että Euroopan hiili- ja teräsyhteisön toimieli-
Coal and Steel Community institutions and, therefore, the Court were to have their seat in Liège or Brussels, the city of Luxembourg was finally chosen on a provisional basis in 1952.
V met, ja siten myös tuomioistuin, sijoitettaisiin Liègen tai Brysselin kaupunkiin, vuonna 1952 Luxemburgin kaupunki valittiin lopulta tuomioistuimen tilapäiseksi kotipaikaksi.
However, the fact that the Court’s various departments were located far from each other did not help it in performing its tasks.
Yhteisöjen tuomioistuimen eri yksiköiden sijoittaminen toisistaan erillään oleviin rakennuksiin vaikeutti tehtävien hoitoa.
Moreover, in 1958 the Court of the European Coal and Steel Community became the “single” Court of the European Communities, resulting in an increase in jurisdiction and also sta.
Lisäksi Euroopan hiili- ja teräsyhteisön tuomioistuimesta tuli vuonna 1958 kaikkien Euroopan yhteisöjen yhteinen tuomioistuin, jolla oli entistä laajempi toimivalta ja entistä enemmän henkilökuntaa.
This provisional arrangement was only conrmed at the Edinburgh European Council of 12 December 1992 when the seats of the institutions, including that of the Court, became denitive.
Yhteisöjen tuomioistuimen tilapäisestä kotipaikasta tuli – kuten myös muiden toimielinten kotipaikoista – lopullinen vasta 12.12.1992 pidetyssä Edinburghin Eurooppa-neuvoston kokouksessa.
In August 1959 the Luxembourg Government agreed to make available to the Court a building belonging to the Bishopric of Luxembourg, located on the Côte d’Eich, which was large enough to accommodate all its departments.
Elokuussa 1959 Luxemburgin hallitus antoi yhteisöjen tuomioistuimen käyttöön Luxemburgin piispanistuimen omistaman rakennuksen, joka sijaitsi Côte d’Eichilla ja joka oli riittävän tilava tuomioistuimen kaikille yksiköille.
When it was decided, at the end of the 1960s, that all the Community institutions were to be located on the Kirchberg Plateau, a plan was formed to construct a building for the Court of Justice which, both functionally and symbolically, would convey the image of a court.
Yhteisöjen tuomioistuimen sijoittamiseen vuonna 1952 liittyneet ongelmat eivät kuitenkaan johtuneet sen kotipaikan väliaikaisuudesta vaan siitä, että oli hankala löytää tiloja, jotka soveltuisivat tuomioistuimelle sen kaikkine yksiköineen.
However, in 1952, it was not the provisional nature of the seat which hindered the installation of the Court but the diculty of finding suitable premises to house the Court and its departments.
Luxemburgin kaupungilla ei nimittäin tuolloin ollut riittävän suuria tiloja, jotta kaikki Euroopan hiili- ja teräsyhteisön toimielinten yksiköt olisi voitu sijoittaa yhteen paikkaan.
At that time, the city of Luxembourg boasted no buildings large enough for each institution of the European Coal and Steel Community to accommodate its departments under one roof.
Kun 1960-luvun lopussa tehtiin päätös kaikkien toimielinten sijoittamisesta Kirchbergin alueelle, syntyi myös ajatus siitä, että yhteisöjen tuomioistuimelle rakennettaisiin oma rakennus, joka myös toiminnallisesti ja symbolisesti muistuttaisi oikeustaloa.
And so was born the project of the first Palais for the Court of Justice, designed by the Belgian architects Jamagne and Vander Elst along with the Luxembourg architect Conzemius.
Näin sai alkunsa yhteisöjen tuomioistuimen ensimmäisen oikeuspalatsin rakennuttamishanke, ja palatsin suunnitteleminen annettiin belgialaisten arkkitehtien, Jamagnen ja Vander Elstin, sekä luxemburgilaisen arkkitehdin Conzemiuksen tehtäväksi.
Three buildings were eventually made available to the Court: the Villa Vauban, for the chambers of the seven Judges and two Advocates General; the Hamilius Building, for the language service – the first in the history of the European Communities – and the Maison Hellinkx, for the administration and the library.
Yhteisöjen tuomioistuimen käyttöön päätettiin lopulta antaa kolme rakennusta: Villa Vauban silloisten seitsemän tuomarin ja kahden julkisasiamiehen kabinetteja varten, Hamilius-rakennus käännöspalvelulle (joka oli ensimmäinen laatuaan Euroopan yhteisöjen historiassa) ja Maison Hellinkx hallintoa ja kirjastoa varten.
The premises of the Court of Justice on the Côte d’Eich (1959-1972).
Yhteisöjen tuomioistuimen tilat Côte d’Eichilla sijaitsevassa rakennuksessa (1959–1972).
THE NEW BUILDINGS OF THE COURT OF JUSTICE OF THE EUROPEAN COMMUNITIES
EUROOPAN YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN JA UUSI OIKEUSPALATSI
“Would it be too daring, or pretentious, to suggest that the genius loci, the calm placidity of the Luxembourg environment, has at least something to do with the success of an institution which, by its very nature, would not function well in an atmosphere of anxiety and harassment.
”Olisiko uskaliasta tai omahyväistä todeta, että ihanteellisella sijainnilla ja Luxemburgin tarjoamalla tyynen rauhallisella ympäristöllä on oma pieni merkityksensä sellaisen toimielimen menestyksekkään toiminnan kannalta, joka väistämättä toimisi huonosti ympäristössä, jossa vallitsee hektinen ja uuvuttava ilmapiiri.
We therefore wanted this building to be designed in such a way as to reect, by its setting and its layout, that need for detachment, for tranquillity, for distance from the merely contingent and for an opportunity to embark on an internal journey of study and meditation.
Niinpä halusimme, että tämä rakennus toteutetaan siten, että sekä itse rakennuksesta että sen sijainnista heijastuu tämä riippumattomuus, rauha ja etäisyys suhteessa siihen, mikä on epäoleellista, ja tutkimukselle ja ajatustyölle otollinen ilmapiiri.
The rigidity of its special steel skeleton, naturally immune to corrosion, like the body of European legal theory to be derived from your case-law, contrasts with the play of light and the manifold reections from the great expanse of glass.
Rakennuksen erikoisvalmisteisesta teräksestä tehty vahvapiirteinen runko – joka on luonnollisestikin ruostumatonta sen eurooppalaisen oikeusdoktriinin tavoin, jota täällä tullaan luomaan – muodostaa vastakohdan valon leikille ja heijasteluille suurista lasiseinistä.
With this luminous window on the outside world, the Court cannot be unaware of the simple facts of Community life.
Tässä valoisassa ja suuri-ikkunaisessa rakennuksessa yhteisöjen tuomioistuin ei voi olla näkemättä yhteisön toiminnan realiteetteja.
All this creates an atmosphere of rigour and respect tempered by shimmering shapes and colours.
Tämä kaikki luo kurinalaisuutta ja arvokkuutta henkivän ilmapiirin, jota rikkaat muodot ja loisteliaat värit pehmentävät.
I can think of no better way to illustrate this than to invite you to look at the artist’s depiction in this room of Justice, who does not brandish a sword, but holds her scales firmly, with all the grace and freshness of a young girl.
Parhaiten voinen tätä epätavanomaista kokonaisuutta kuvata kehottamalla teitä luomaan silmäyksen tämän salin seinällä olevaan kuvaan, joka on taitelijan näkemys oikeuden jumalattaresta, joka ei kohota miekkaansa vaan säilyttää vakaasti tasapainonsa ja jonka liikkeet ovat sulavia ja katse nuoren tytön kirkas katse.
The architects, Messrs Conzemius, Jamagne and Vander Elst were determined to cast o the shackles of conformism to create a building which, while externally it confounds the champions of the classicism of the temples of Themis, internally, in its use of modern materials and intelligent use of mass and space, has an atmosphere of sober opulence and functional freedom.
Arkkitehdit Conzemius, Jamagne ja Vander Elst ovat rohkeasti poikenneet perinteisiltä urilta luodakseen rakennuksen, jonka ulkokuoressa sekoittuvat Themiksen temppeleistä tutut klassismin opit mutta jonka sisätiloille uudenaikaiset materiaalit ja nerokas tilankäyttö antavat ilmeen, josta huokuu pidättyväinen loistokkuus ja toiminnallisuus.
The execution of this plan required a particular contribution from artists.
Tällaisen rakennuksen luominen on vaatinut erityistä taiteellista panosta.
At the suggestion of the President of the Court of Justice, eminent artists from the Member States, including Dambiermont, Grieshaber, Hambourg, Manzú and Wercollier, helped to embellish the building and its surroundings through their remarkable works of art.”
Yhteisöjen tuomioistuimen presidentin aloitteesta eri jäsenvaltioista kotoisin olevat arvostetut taitelijat Dambiermont, Grieshaber, Hambourg, Manzú ja Wercollier ovat ansiokkailla teoksillaan antaneet oman panoksensa tämän rakennuksen ja sitä ympäröivän alueen estetiikalle.”
Address by Mr Pierre Werner, Minister of State and President of the Government of Luxembourg, on the occasion of the inauguration of the Palais of the Court of Justice of the European Communities, on 9 January 1973, in Luxembourg.
Luxemburgin pääministeri Pierre Wernerin puhe Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuspalatsin vihkiäisissä Luxemburgissa 9.1.1973.
“… the most elevated symbols must be rooted in the ground of reality.
”– – arvokkaimmilla symboleilla on oltava juurensa todellisuuden maaperässä.
This is the thinking of your Government and your Parliament which undertook to create for our Court a spacious setting adapted to its needs, equipped with the most up-to-date facilities and creating a happy marriage of functional objectives and decorative concerns.” “… All we had to do was wait.
Tämä on ollut Luxemburgin hallituksen ja parlamentin ajatuksena, kun ne ottivat tehtäväkseen luoda yhteisöjen tuomioistuimelle varustelutasoltaan viimeisimmän kehityksen mukaiset tilat, jotka vastaavat tuomioistuimen tarpeita ja joiden suunnittelussa on onnistuneesti yhdistetty tilojen toimivuuden ja estetiikan asettamat vaatimukset.” ”– – Oli vain odotettava.
Wait for the completion of the work so that we could enter these premises to discover, behind the sombre exterior of the material, a veritable palace of glass.
Oli odotettava, että rakennustyöt saatiin päätökseen ja että pääsimme astumaan synkän ulkokuoren taakse ja näkemään sen sisälle kätkeytyvän lasipalatsin.
Viollet-le-Duc was right: “buildings reect the society of an era”.
Viollet-le-Duc oli siis oikeassa todetessaan, että ”rakennukset ovat aikakautensa suojaverho”.
Today all we need do is open our eyes to see that the construction is pleasing, comfortable, harmonious and of human proportions, it celebrates the horizontal line, and is constructed in full light on a remarkable site.”
Tänään voimme katsoa tätä rakennusta ja todeta, että se on miellyttävä, viihtyisä, harmoninen ja mittasuhteiltaan inhimillinen; siinä korostuvat vaakasuuntaan kulkevat linjat ja se on rakennettu erinomaiselle, valoisalle paikalle.”
Address by Mr Robert Lecourt, President of the Court of Justice, on the occasion of the inauguration of the Palais of the Court of Justice of the European Communities, on 9 January 1973, in Luxembourg.
Yhteisöjen tuomioistuimen presidentti Robert Lecourtin puhe yhteisöjen tuomioistuimen oikeuspalatsin vihkiäisissä Luxemburgissa 9.1.1973.
Ink drawing by André Hambourg on a first day cover to mark the occasion of the inauguration ceremony of the Palais of the Court of Justice (9 January 1973).
André Hambourgin yhteisöjen tuomioistuimen oikeuspalatsin vihkiäisissä (9.1.1973) ensipäivänkuoreen tekemä piirros.
Donated by André Hambourg to the Court of Justice.
André Hambourgin lahjoitus yhteisöjen tuomioistuimelle.
1973-1999 hen designing the Palais inaugurated on 9 January 1973, the architects tried to remain faithful to traditional European court architecture by
1973–1999 un arkkitehdit suunnittelivat oikeuspalatsia, joka vihittiin käyttöön 9.1.1973, he pyrkivät noudattamaan eurooppalaisen tuomioistuinarkkitehtuurin
W giving the building an independence, an identity and a degree of visibility in relation to its immediate surroundings.
K perinteitä ja suunnittelemaan itsenäisen ja yksilöllisen rakennuksen, joka erottuisi ympäröivästä maisemasta.
The metal skeleton of the building and the other parts of the exterior were constructed of Corox steel.
Rakennuksen metallirunko ja muut julkisivuissa käytetyt elementit on tehty erikoisvalmisteisesta teräksestä.
The other, more traditional, materials used in and around the building were chosen for their compatibility and harmony with the main metallic structure as well as for their functional value.
Muut rakennuksessa ja sen ympäristössä käytetyt materiaalit ovat perinteisempiä ja niiden valinnassa on kiinnitetty huomiota paitsi toiminnallisuusnäkökohtiin, myös siihen, että valitut materiaalit muodostavat metallirakenteiden kanssa sopusointuisen kokonaisuuden.
The landscaping of the surrounding area has two essential aspects: the plaza and the park.
Rakennusta ympäröivään alueeseen kuuluu keskusaukio ja puisto.
The raised plaza serves as a base for the building and anchors it to the ground; the design of the plaza echoes the contour of the whole structure.
Keskusaukio kivijalkoineen muodostaa rakennuksen pohjan, ja siinä toistuvat rakennuksessa käytetyt sävyt.
The overriding concern in the landscaping of the site was to integrate the building into its surroundings and so to counterbalance its severe architecture.
Alueen suunnittelussa ja rakentamisessa on kiinnitetty erityistä huomiota rakennuksen liittämiseen osaksi maisemaa siten, että rakennuksen jyrkkiä linjoja samalla pehmennetään.
With extensive planting of indigenous trees and shrubs, the building enjoys a leafy setting and fits naturally into its surroundings.
Rakennuksen ympärille istutettujen monien puiden ja alueella kasvavien pensaiden ansiosta sitä ympäröi viheralue, joka liittää sen luontevasti osaksi ympäristöään.
The need for additional premises as a result of successive accessions of States to the Community led first of all to the amenity areas within the buildings gradually being taken over for use as oces.
Lopulta oli otettava käyttöön maisemointialueita oikeuspalatsin ympäriltä ja rakennettava kolme laajennusosaa, jotka luxemburgilaiset arkkitehdit Fritsch, Herr ja Hugberechts sekä italialainen arkkitehti Paczowski suunnittelivat.
Ultimately it was impossible to avoid giving up part of the landscaped area surrounding the Palais and building three extensions, designed by the Luxembourg architects Fritsch, Herr and Huyberecht and the Italian architect Paczowski: first the Erasmus building (1988) to accommodate the Court of First Instance which had just been established, then the Thomas More building (1993), and finally the C building (1994).
Ensiksi rakennettiin Erasmus-rakennus (1988) vasta perustetun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käyttöön, sitten Thomas More -rakennus (1993) ja tämän jälkeen C-rakennus (1994).
The attachment to the Palais and the desire to preserve its aesthetics and its symbolic function resulted in a severe restriction being imposed on the architects for the construction of these annexes: not to build above the level of the Palais square.
Koska laajennusosat liitettiin oikeuspalatsiin ja oikeuspalatsin esteettiset ja symboliset arvot haluttiin säilyttää, suunnittelutyöstä vastanneille arkkitehdeille asetettiin ehdoton rajoitus, jonka mukaan uudet rakennukset eivät saaneet ulottua olemassa olevan oikeuspalatsin etupihaa korkeammalle.
The beginnings of the project to construct new buildings – 1994 t the start of the 1990s the Court began to plan an ambitious
Hankkeen synty – 1994 enkilöstö jouduttiin 1990-luvun alussa siirtämään asbestinpoisto-
The architectural design submitted by Dominique Perrault perfectly fullled these requirements.
Dominique Perrault’n suunnittelema hanke täyttää edellä esitetyt vaatimukset kaikilta osin.
A construction project, prompted by both the need to vacate the
H töiden vuoksi pysyvästi pois oikeuspalatsista, minkä lisäksi odo-
- a two-storey peristyle building called the “Anneau” (literally, “Ring” in English) in spite of its rectangular form, because it encircles the original Palais.
Lisärakennus on kokonaan yleisöltä suljettu ja varattu tuomareiden ja julkisasiamiesten sekä heidän kanssaan työskentelevän henkilöstön toimistotiloiksi.
The Anneau is designed to be a non-public area reserved for the work of the Judges and Advocates General along with their sta, which can accommodate up to 40 Members and their chambers;
Rakennuksessa on tilaa kaikkiaan 40:lle tuomioistuimen jäsenen kabinetille.
Palais in due course because of the presence of asbestos and the need to prepare for the forthcoming major enlargement of the Communities.
Sopimuksen mukaan tuomioistuin sitoutuu hankkimaan rakennukset omistukseensa leasingjärjestelyn kautta.
The Luxembourg authorities agreed to act as project contractor within the framework of an agreement, endorsed by the budgetary authority of the Union, under the terms of which the Court undertook to take over the buildings under a lease-purchase system.
Luxemburgin viranomaiset pyysivät arkkitehti Dominique Perrault’ta suunnittelemaan hankkeen ja ottamaan huomioon suunnittelussa sekä yhteisöjen tuomioistuimen esittämät tarpeet että tuomioistuimen esittämät toiveet hankkeen toteutustavasta.
- the original Palais, preserved but remodelled.
– Vanha oikeuspalatsi, joka on säilytetty ja uudistettu.