natgillin/translations-raw huggingface dataset:
With regard to the twofold obligation to inform and to request remedial action, it should be pointed out, first of all, that it can be seen from the Danish, Dutch, English, German, Italian and Spanish versions of Article 49(1) of the implementing regulation that the expression ‘if possible’ makes the obligation to inform and to request remedial action subject to the objective possibility that the deficiencies found can be rectified.
Kaksinkertaisesta velvollisuudesta ilmoittaa ja kehottaa poistamaan puute on todettava ensinnäkin, että soveltamisasetuksen 49 artiklan 1 kohdan saksan-, englannin-, tanskan-, espanjan-, italian- ja hollanninkielisestä kieliversiosta ilmenee, että ilmaisulla ”jos mahdollista” asetetaan velvollisuuden, joka koskee puutteen ilmoittamista ja kehottamista poistamaan se, edellytykseksi se, että todetut puutteet on objektiivisesti mahdollista poistaa.
Thus, contrary to what the applicant claims, that provision requires the Board of Appeal to assess whether it is possible for an appellant to remedy a deficiency in order to limit the request for remedial action to corrections which are possible.
Siten päinvastoin kuin kantaja väittää, tällä säännöksellä velvoitetaan valituslautakunta arvioimaan kantajan mahdollisuudet poistaa puute siinä tarkoituksessa, että valituslautakunnan kehotukset rajataan koskemaan mahdollisia korjauksia.
Since the objective of the obligation to inform and to request remedial action laid down in Article 49(1) of the implementing regulation is to permit an appellant to remedy the deficiencies found by the Board of Appeal within the period specified, it must be possible for those deficiencies to be remedied.
Koska soveltamisasetuksen 49 artiklan 1 kohdassa säädetyn velvollisuuden, joka koskee puutteen ilmoittamista ja kehottamista poistamaan se, tavoitteena on mahdollistaa se, että kantaja korjaa määräajassa valituslautakunnan toteamat puutteet, mainittujen puutteiden poistamisen on oltava mahdollista.
However, as the CPVO and the intervener point out, a lack of locus standi cannot be remedied.
Kuten YKLV ja väliintulija esittävät, asiavaltuuden puuttumista ei voida poistaa.
In addition, Article 49(1) of the implementing regulation designates the matters which are to be remedied as ‘irrégularités’ in French, ‘Mängel’ in German,
Lisäksi soveltamisasetuksen 49 artiklan 1 kohdassa ilmoitetaan, mitä on poistettava, ilmaisulla ”puutteet”, joka on ranskaksi ”irrégularités”, saksaksi ”Mängel”, englanniksi
‘deficiencies’ in English, ‘irregolarità’ in Italian, ‘mangler’ in Danish and ‘irregularidades’ in Portuguese, which suggests that this refers to the correction of formal errors (see, for example, the use of those terms in Rule 9(1) of Commission Regulation (EC) No 2868/95 of 13 December 1995 implementing Council Regulation (EC) No 40/94 on the Community trade mark (OJ 1995 L 303, p.
”deficiencies”, italiaksi ”irregolarità”, tanskaksi ”mangler” ja portugaliksi ”irregularidades” ja joka synnyttää ajatuksen, että sillä viitataan pelkästään muodollistyyppisten virheiden korjaamiseen (ks. esimerkiksi tämän ilmaisun käyttö yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13.12.1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2868/95 (EYVL L 303, s.
1), and Article 10(1) and (2) of Commission Regulation (EC) No 2245/2002 of 21 October 2002 implementing Council Regulation (EC) No 6/2002 on Community designs (OJ 2002 L 341, p. 28)).
1) 9 säännön 1 kohdassa ja yhteisömallista annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 6/2002 täytäntöönpanosta 21.10.2002 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2245/2002 (EYVL L 341, s.
Similarly, the terms ‘rectifié’ in French, ‘berichtigt’ in German, ‘berigtiges’ in Danish, ‘rettificato’ in Italian and ‘regularizado’ in Portuguese, used in the second sentence of Article 49(1) of the implementing regulation, refer, rather, to the correction of formal errors (see, for example, Rule 53 in Regulation No 2868/95 and, for the French, German and Danish terms, Article 12(2) of Regulation No 2245/2002) and not to an application to introduce additional arguments or evidence that a party has not yet put forward and which relate to substantive aspects of the admissibility of its action, such as locus standi.
Vastaavasti ilmaisu ”täydentämään”, joka on ranskaksi ”rectifié”, saksaksi ”berichtigt”, tanskaksi ”berigtiges”, italiaksi ”rettificato” ja portugaliksi ”regularizado” ja jota käytetään soveltamisasetuksen 49 artiklan 1 kohdan toisessa virkkeessä, viittaa pikemminkin muotovirheiden korjaamiseen (ks. esimerkiksi asetuksen N:o 2868/95 53 sääntö ja ranskankielisen, saksankielisen ja tanskankielisen ilmaisun osalta asetuksen N:o 2245/2002 12 artiklan 2 kohta) eikä sellaisia lisäperusteluita tai todisteita koskeviin pyyntöihin, joita osapuoli ei ole vielä esittänyt ja jotka koskevat sen valituksen tutkittavaksi ottamiseen liittyviä olennaisia seikkoja, kuten asiavaltuutta.
Thus, the view must be taken that Article 49(1) of the implementing regulation did not oblige the Board of Appeal to require the applicant to remedy a lack of locus standi that it had established, inasmuch as that deficiency is a substantive defect which cannot be ‘rectified’ within the meaning of the second sentence of that provision and for which there is no remedy.
Näin ollen on katsottava, että soveltamisasetuksen 49 artiklan 1 kohdalla ei asetettu valituslautakunnalle velvollisuutta kehottaa kantajaa korjaamaan asiavaltuutta koskevaa puutetta, jonka se oli havainnut, koska tällainen puute on olennainen virhe, jonka osalta tämän säännöksen toisessa virkkeessä tarkoitettu ”täydentäminen” ei tule kyseeseen ja jota ei voida poistaa.
Secondly, it must be considered that the obligation to inform is linked to that of requiring the applicant to remedy deficiencies capable of being remedied.
Toiseksi on katsottava, että ilmoittamisvelvollisuus liittyy velvollisuuteen kehottaa poistamaan puutteet, jotka voidaan poistaa.
Since Article 49(1) of the implementing regulation requires the Board of Appeal to ascertain whether the appeal complies with all the provisions of the basic regulation and the implementing regulation, it would otherwise be obliged to inform the applicant of all problems relating to admissibility, including those which could not be remedied, which would be contrary to the objective of that provision, as set out in paragraph 34 above.
Koska soveltamisasetuksen 49 artiklan 1 kohdassa näet velvoitetaan valituslautakunta tarkastamaan, että valitus on kaikkien perusasetuksen ja soveltamisasetuksen säännösten mukainen, valituslautakunnalla olisi muussa tapauksessa velvollisuus ilmoittaa kaikista tutkittavaksi ottamisen edellytyksiin liittyvistä puutteista, myös puutteista, joita ei voida korjata, mikä olisi vastoin tämän säännöksen tavoitetta sellaisena kuin se on esitetty edellä 34 kohdassa.
Although, in specific situations, informing an appellant of a problem of admissibility which cannot be remedied may certainly protect that appellant from a decision based on reasoning which has not been subject to an exchange of views, such a general obligation to inform would most often be a burden for the Board of Appeal and, at the same time, ineffective, since that appellant would be unable to
Vaikka erityistilanteissa tutkittavaksi ottamisen edellytyksiin liittyvän ongelman, jota ei voida poistaa, ilmoittaminen voi tosin suojata kantajaa päätökseltä, joka perustuu päättelyyn, joka ei ole ollut keskustelun kohteena, näin yleinen ilmoittamisvelvollisuus kävisi useimmiten raskaaksi valituslautakunnalle ja olisi samalla tehoton, koska
In addition, it must be borne in mind that, in this case, the applicant’s lack of locus standi had already been raised by the parties and was one of the elements in the case.
Kaiken lisäksi on todettava, että esillä olevassa asiassa asianosaiset olivat jo vedonneet kantajan asiavaltuuden puuttumiseen ja se oli yksi oikeusriidan aiheista.
At the time of the application for leave to intervene, made on 24 February 2005, the applicant had been warned of the problem, with the effect that information from the Board of Appeal was no longer necessary for it to state its views.
Kantaja oli saanut tiedon tästä ongelmasta 24.2.2005 tehdystä väliintulohakemuksesta, joten valituslautakunnan ei ollut enää tarpeen ilmoittaa siitä, jotta kantaja voisi ottaa kantaa siihen.
In its written statement of 14 April 2005, the applicant reacted to the intervener’s allegations and set out the reasons why it considered that it had locus standi.
On näet niin, että kantaja on 14.4.2005 päivätyssä kirjelmässään vastannut väliintulijan väitteisiin ja esittänyt perustelut, joiden johdosta se katsoi, että sillä oli asiavaltuus.
In addition, the intervener, in its written statement of 29 July 2005, set out its arguments as to why the applicant lacked locus standi and the CPVO also argued in its written statement that the applicant did not have locus standi.
Lisäksi väliintulija on 29.7.2005 päivätyssä kirjelmässään täsmentänyt perustelunsa kantajan asiavaltuuden puuttumisen osalta, ja myös YKLV on väittänyt kirjelmässään, että kantajalla ei ollut asiavaltuutta.
Moreover, contrary to the applicant’s argument, the reference in Article 49(1) of the implementing regulation to Article 68 of the basic regulation does not contradict that interpretation because, when that provision is implemented, problems of a formal nature, which are amenable to remedy, may also arise.
Lisäksi päinvastoin kuin kantaja väittää, soveltamisasetuksen 49 artiklan 1 kohdan viittaus perusasetuksen 68 artiklaan ei ole esteenä tälle tulkinnalle, koska tätä säännöstä täytäntöön pantaessa voi esiintyä myös poistettavissa olevia muotoon liittyviä ongelmia.
For example, since that provision provides a legal remedy available to legal persons, they are required by Article 82 of the basic regulation to indicate the location of their seat or establishment, or the domicile of a procedural representative.
Esimerkkinä mainittakoon, että koska tällä säännöksellä mahdollistetaan se, että oikeushenkilöiden käytössä on oikeussuojakeino, näillä oikeushenkilöillä on velvollisuus perusasetuksen 82 artiklan nojalla ilmoittaa niiden toimipaikka tai laitos taikka edustajan kotipaikka.
If such information is omitted, the Board of Appeal will be required to inform an appellant thereof and require it to remedy the deficiency.
Jos tällainen tieto on jäänyt antamatta, valituslautakunnalla on velvollisuus ilmoittaa tästä puutteesta kantajalle ja kehottaa sitä poistamaan se.
It follows that the Board of Appeal did not infringe Article 49(1) of the implementing regulation by not informing the applicant of its view that the applicant did not have locus standi and by not calling on it to remedy that deficiency.
Tästä seuraa, että valituslautakunta ei ole rikkonut soveltamisasetuksen 49 artiklan 1 kohtaa, kun se ei ole ilmoittanut kantajalle, että se katsoi, ettei kantajalla ollut asiavaltuutta, ja kun se ei ole kehottanut kantajaa poistamaan tätä puutetta.
Secondly, with regard to the alleged infringement of the principle of care and attention and the principle of sound administration, it should be noted that the applicant did not mention any circumstances pointing to an infringement of those principles,
Toiseksi huolellisuusvelvollisuuden ja hyvän hallinnon periaatteiden väitetystä loukkaamisesta on todettava, että kantaja ei ole esittänyt ainuttakaan seikkaa, jonka perusteella näiden periaatteiden loukkaaminen voitaisiin todeta, paitsi sen, että
However, it is clear, in particular from paragraphs 34 to 40 above, that the Board of Appeal’s position in that regard fulfilled the requirements of Article 49(1) of the implementing regulation and it was therefore not in breach of the principle of care and attention and the principle of sound administration.
Koska muun muassa edellä 34–40 kohdasta ilmenee, että tämä valituslautakunnan kanta oli soveltamisasetuksen 49 artiklan 1 kohdan vaatimusten mukainen, lautakunta ei ole loukannut huolellisuusvelvollisuuden ja hyvän hallinnon periaatteita.
Finally, with regard to the applicant’s claim that it had a legitimate expectation that its locus standi had been sufficiently established before the hearing, it must be pointed out that the applicant raised that argument for the first time in the course of the hearing before the Court.
Viimeiseksi kantajan väitteestä, joka koskee sen perusteltua luottamusta siihen seikkaan, että sen asiavaltuus oli selvitetty riittävällä tavalla ennen käsittelyä, on todettava, että kantaja on esittänyt tämän väitteen ensimmäistä kertaa istunnossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.
However, the suspensory decision of 25 June 2005, on which the applicant relies in support of its legitimate expectation, was delivered in response to an application by the intervener that the suspensory effect of the applicant’s appeal against the decision granting the plant variety right be lifted.
Lykkäämisestä 27.6.2005 tehty päätös, johon kantaja vetoaa luottamuksensuojansa tueksi, on tehty vastauksena väliintulijan vaatimukseen, joka koskee kantajan myöntämispäätöksestä tekemän valituksen lykkäävän vaikutuksen poistamista.
It must be pointed out that that decision was adopted, not by the Board of Appeal, but by a separate committee empowered to issue decisions lifting the suspensory effect of appeals, the members of which, moreover, are not the same as those of the Board of Appeal.
On todettava, että mainittua päätöstä ei ole tehnyt valituslautakunta vaan erillinen komitea, jolla on toimivalta tehdä päätöksiä valituksen lykkäävän vaikutuksen poistamisesta ja joka ei edes muodostunut samoista henkilöistä kuin valituslautakunta.
In addition, in paragraph 10 of its decision, the committee stated that it was difficult to assess, at that stage of the procedure, whether the applicant’s appeal to the Board of Appeal was well founded, in particular because the intervener had not yet lodged its statement in intervention.
Lisäksi tämä komitea on huomauttanut päätöksensä 10 kohdassa, että menettelyn silloisessa vaiheessa oli hankala arvioida, onko kantajan valituslautakunnalle tekemä valitus perusteltu, erityisesti siitä syystä, että väliintulija ei ollut vielä jättänyt väliintulokirjelmäänsä.
It also pointed out that, without prejudice to the final position of the CPVO, it had not, however, been decided at that stage that the appeal was manifestly unfounded.
Sitten todettiin, että kyseisessä vaiheessa ei ollut katsottu, että valitus olisi selvästi perusteeton, tämän vaikuttamatta kuitenkaan YKLV:n lopulliseen kantaan.
It follows that the committee neither made a specific assessment as to the admissibility of the appeal nor referred to any such decision of the Board of Appeal.
Tästä seuraa, että komitea ei ollut arvioinut erikseen kantajan valituksen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä eikä esittänyt tällaista valituslautakunnan kantaa.
In addition, it made its assessments subject to the final decision.
Komitea esitti lisäksi arviointinsa sillä varauksella, ettei se vaikuta lopulliseen päätökseen.
Under those circumstances, the view must be taken that that decision could not have given rise to a legitimate expectation on the applicant’s part that it had established its locus standi before the Board of Appeal.
Näin ollen on katsottava, ettei tämä päätös voinut antaa kantajalle perusteltua luottamusta sen osalta, että sen asiavaltuus oli osoitettu valituslautakunnassa.
Consequently, that argument must be rejected.
Näin ollen tämä väite on hylättävä.
It follows that the first branch must be rejected.
Tästä seuraa, että ensimmäinen osa on hylättävä.
The second branch: infringement of Article 50 of the implementing regulation, of the principle of care and attention and of the principle of sound administration
Toinen osa, joka koskee soveltamisasetuksen 50 artiklan rikkomista ja huolellisuusvelvollisuuden ja hyvän hallinnon periaatteiden loukkaamista
The applicant takes the view that the Board of Appeal ought to have held a further hearing under Article 50 of the implementing regulation in order to allow the other parties to examine the documents which it intended to produce with a view to establishing the admissibility of its appeal.
Kantaja katsoo, että valituslautakunnan olisi pitänyt soveltamisasetuksen 50 artiklan nojalla pitää toinen suullinen käsittely sen mahdollistamiseksi, että muut asianosaiset voivat tutkia asiakirjoja, jotka se aikoi toimittaa osoittaakseen, että sen valitus oli otettava tutkittavaksi.
The applicant observes in this regard that, according to the terms of Article 50 of the implementing regulation, the hearing is the stage of the procedure at which evidence is taken.
Tältä osin kantaja huomauttaa, että suullinen käsittely on soveltamisasetuksen 50 artiklan sanamuodon mukaan se menettelyn vaihe, jossa todisteiden vastaanotto tapahtuu.
It concludes that the Board of Appeal must, in application of the principle of sound administration, permit the production of all evidence which the parties consider necessary or, if that is not possible, hold a further hearing, as expressly provided for in the implementing regulation.
Se katsoo tällä perusteella, että valituslautakunnan on hyvän hallinnon periaatteen nojalla hyväksyttävä kaikkien sellaisten todisteiden esittäminen, joita asianosaiset pitivät tarpeellisina, tai, jos tämä ole mahdollista, pitää toinen suullinen käsittely, kuten soveltamisasetuksessa nimenomaisesti säädetään.
In the applicant’s view, although the Community institutions have a certain discretion in the exercise of their powers, that discretion is none the less balanced by the principle of care and attention and the principle of sound administration, which require them to adopt decisions with full knowledge of all the facts.
Kantajan mukaan siitä huolimatta, että yhteisön toimielimillä on tietty harkintavalta niiden käyttäessä toimivaltaansa, tämän toimivallan vastapainona ovat kuitenkin huolellisuusvelvollisuuden ja hyvän hallinnon periaatteet, jotka velvoittavat ne tekemään päätöksen täysin tietoisena asiaan vaikuttavista seikoista.
It can be seen from the caselaw that where the Community institutions have a discretion, respect for the guarantees conferred by the Community legal order in regard to administrative procedures, among which is the obligation devolving on the competent institution to consider, carefully and impartially, all the relevant facts of the case, is of fundamental importance.
Oikeuskäytännössä on siten tunnustettu, että siinä tapauksessa, että yhteisön toimielimillä on harkintavaltaa, yhteisön oikeusjärjestyksessä hallinnollisten menettelyjen osalta annettujen takeiden noudattaminen, joihin kuuluu toimivaltaisen toimielimen velvollisuus tutkia huolellisesti ja puolueettomasti kaikki esillä olevan asian merkitykselliset seikat, on perustavanlaatuisen tärkeää.
If the finding that the applicant did not have locus standi to challenge the decision to grant a plant variety right means that it is deprived of the effective legal remedy available to it, whether under Community law or national law, the Board of Appeal ought, in the applicant’s view, to have permitted it to resolve the issue of admissibility with regard to which the Board had doubts.
Jos toteamus, jonka mukaan kantajalla ei ole asiavaltuutta riitauttaa myöntämispäätöstä, merkitsee sitä, että kantajalta riistetään ainoa saatavilla oleva tehokas oikeussuojakeino sekä yhteisön oikeudessa että kansallisessa oikeudessa, valituslautakunnan olisi kantajan mukaan pitänyt antaa kantajalle mahdollisuus hoitaa tutkittavaksi ottamista koskeva kysymys, jonka osalta valituslautakunta oli epävarma.
The CPVO takes the view that the Board of Appeal was under no obligation to permit the applicant to produce the documents it wished, because those documents were irrelevant for the purpose of analysing the locus standi of the applicant, which had brought the appeal in its own name and not on behalf of specific individual growers.
YKLV katsoo, ettei valituslautakunnalla ollut mitään velvollisuutta hyväksyä kantajan vaatimaa asiakirjojen esittämistä, sillä näillä asiakirjoilla ei ollut merkitystä arvioitaessa kantajan, joka oli tehnyt valituksen omasta puolestaan eikä määrättyjen yksittäisten tuottajien puolesta, asiavaltuutta.
Admitting those documents would have constituted a failure to respect procedural guarantees by substantially modifying the appeal at the hearing stage.
Näiden asiakirjojen hyväksyminen olisi merkinnyt menettelyllisten takeiden loukkaamista muuttamalla valitusta olennaisesti suullisen käsittelyn vaiheessa.
Moreover, the CPVO considers that since the Board of Appeal had decided that suppliers of material of the Nadorcott variety could be affected by the decision granting the plant variety right, the production at the hearing of a contract between Geslive and Anecoop concerning the payment of royalties would have had no effect on consideration of the applicant’s locus standi.
Lisäksi YKLV katsoo, että koska valituslautakunnan mukaan myöntämispäätös saattoi vaikuttaa Nadorcottlajikkeen kasviaineksen myyjiin, sillä, että suullisessa käsittelyssä olisi esitetty Gesliven ja Anecoopin välinen sopimus, joka koski rojaltimaksujen maksamista, ei olisi ollut merkitystä kantajan asiavaltuuden tutkimisen kannalta.
In addition, the rules governing procedure before the Board of Appeal did not prevent the applicant from submitting written observations on the arguments concerning inadmissibility contained in the intervener’s statement of 29 July 2005 and the CPVO’s statement of 15 September 2005.
Lisäksi asetukset, jotka sääntelevät menettelyä valituslautakunnassa, eivät estäneet kantajaa esittämästä kirjallisesti huomautuksiaan 29.7.2005 päivätyssä väliintulijan kirjelmässä ja 15.9.2005 päivätyssä YKLV:n kirjelmässä esitetyistä tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttumista koskevista väitteistä.
Finally, the decision as to whether a further hearing was appropriate is a matter which, in the CPVO’s view, comes within the scope of the independence which a Board of Appeal should enjoy in regard to matters of procedural organisation.
Lopuksi toisen suullisen käsittelyn tarkoituksenmukaisuutta koskeva päätös kuuluu YKLV:n mukaan siihen riippumattomaan toimivaltaan, joka valituslautakunnalla on oltava prosessiekonomiaan liittyvissä kysymyksissä.
The intervener considers, in addition, that the Board of Appeal was entitled to dismiss the applicant’s appeal, since the admission of new documents would have necessitated the holding of a further hearing, contrary to the principle of a single hearing laid down in Article 50 of the implementing regulation.
Väliintulija katsoo lisäksi, että valituslautakunta on hylännyt kantajan vaatimuksen perustellusti, koska uusien asiakirjojen esittäminen olisi merkinnyt uuden suullisen käsittelyn pitämistä ja loukannut soveltamisasetuksen 50 artiklassa vahvistettua yhden saman käsittelyn periaatetta.
First of all, it should be borne in mind that the applicant applied to the Board of Appeal, principally, for an adjournment to permit it to prepare and submit at a later date to the Board of Appeal a complete set of documents establishing that
On aluksi todettava, että kantaja on vaatinut suullisessa käsittelyssä valituslautakunnassa ensisijaisesti sitä, että sille myönnettäisiin määräaika, jotta se voisi hankkia ja myöhemmin esittää valituslautakunnalle täydelliset asiakirjat, jotka osoittavat, että
In the alternative, it applied for leave to produce at the hearing the incomplete set of documents which its representatives had brought with them, including powers of attorney entitling the applicant to bring an appeal on behalf of individual growers and a contract between the Anecoop cooperative and Geslive concerning the payment of royalties for cultivation of the Nadorcott variety.
Toissijaisesti se vaati, että sen annettaisiin esittää suullisessa käsittelyssä epätäydelliset asiakirjat, jotka sen edustajat olivat tuoneet ja jotka muodostuivat yksittäisten tuottajien esittämistä valtakirjoista myöntämispäätöstä koskevan valituksen tekemistä varten ja Anecoop-osuuskunnan ja Gesliven välisestä sopimuksesta rojaltimaksujen maksamisesta Nadorcottlajikkeen käytöstä.