natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It is true, as the appellants submit, that, in the application of Article 87(3) EC, the Commission enjoys wide discretion, the exercise of which involves complex economic and social assessments which must be made in a Community context (see for example, to that effect, Case 310/85 Deufil v Commission [1987] ECR 901, paragraph 18).
Kuten valittajat esittävät, komissiolla on tosin EY 87 artiklan 3 kohtaa sovellettaessa laaja harkintavalta, jonka käyttäminen edellyttää koko yhteisöä silmällä pitäen tehtävää taloudellisten ja yhteiskunnallisten kysymysten monitahoista arviointia (ks. vastaavasti asia 310/85, Deufil v. komissio, tuomio 24.2.1987, Kok. 1987, s. 901, 18 kohta).
Thus, in the specific area of State aid, the Court has already had occasion to stress that the Commission is bound by the guidelines and notices that it issues, inasmuch as they do not depart from the rules in the Treaty and are accepted by the Member States (see, for example, Case C-409/00 Spain v Commission, paragraphs 69 and 95, and Italy v Commission, paragraph 45, both cited above).
Yhteisöjen tuomioistuin on korostanut täten valtiontukia koskevalla erityisellä alalla, että komission hyväksymät puitteet ja tiedonannot sitovat komissiota edellyttäen, ettei niillä poiketa perustamissopimuksen määräyksistä ja että jäsenvaltiot ovat hyväksyneet ne (ks. erityisesti em. asia Espanja v. komissio, tuomio 13.2.2003, 69 ja 95 kohta ja em. asia Italia v. komissio, tuomion 45 kohta).
In the judgment under appeal, the Court of First Instance reviewed precisely whether the Commission, in adopting the contested decision, complied with its multisectoral framework of 1998.
Valituksenalaisessa tuomiossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on kuitenkin juuri selvittänyt, onko komissio noudattanut riidanalaista päätöstä tehdessään vuoden 1998 monialaisia puitteitaan.
As is clear in particular from paragraph 86 of the judgment under appeal, the analysis undertaken by the Court involved ascertaining whether the Commission was entitled, on the basis of the text of that framework, to apply to the aid measure in question an adjustment factor of 1 in respect of factor T (the competition factor) and not to examine whether that aid was intended for a declining market.
Kuten nimittäin erityisesti valituksenalaisen tuomion 86 kohdasta käy ilmi, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suorittama arviointi koostui sen määrittelystä, pystyikö komissio näiden puitteiden sanamuodon perusteella käyttämään kyseisen tukitoimenpiteen osalta tekijän T, ”kilpailutilanne”, perusteella mukautustekijää, jonka arvo oli 1, ja jättämään kokonaan tutkimatta, oliko tämä tuki tarkoitettu toteutettavaksi taantuvilla markkinoilla.
In those circumstances it does not appear that, by embarking upon such an analysis of the contested decision, the Court of First Instance exceeded the limits of its power of review established by caselaw in an area giving rise to complex economic and social assessments on the part of the Commission.
Tällaisessa tilanteessa ei ilmene, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi tällaisella arvioinnilla ylittänyt alalla, jolla sen on suoritettava monitahoisten taloudellisten ja yhteiskunnallisten kysymysten arviointeja, valvontaa koskevan tason, sellaisena kuin se on sille oikeuskäytännössä tunnustettu.
Nor can a failure to respect the wide discretion enjoyed by the Commission when applying Article 87(3) EC be inferred from the interpretation of the multisectoral framework of 1998 given by the Court of First Instance.
Myöskään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suorittaman vuoden 1998 monialaisten puitteiden tulkinnan perusteella ei voida katsoa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi jättänyt ottamatta huomioon komissiolla EY 87 artiklan 3 kohdan soveltamisen yhteydessä olevan laajan harkintavallan.
In that respect, although the Commission is bound by the guidelines and notices that it issues in the field of State aid, that is so only to the extent that those texts do not depart from the proper application of the rules in the Treaty, since the texts cannot be interpreted in a way which reduces the scope of Articles 87 EC and 88 EC or which contravenes the aims of those articles (see, to that effect, Deufil v Commission, paragraph 22; Case C-351/98 Spain v Commission, paragraph 53; Italy v Commis­sion, point 45, all cited above; and, by analogy, Joined Cases C-182/03 and C-217/03 Belgium and Forum 187 v Commission [2006] ECR I-5479, paragraph 72).
Tältä osin on syytä palauttaa mieliin, että vaikka komission valtiotukien alalla antamat puitteet ja tiedonannot sitovat sitä, näin on vain siinä määrin kuin näillä toimilla ei poiketa perustamissopimuksen määräysten moitteettomasta soveltamisesta, eikä näitä puitteita ja tiedonantoja voida tulkita tavalla, jolla supistettaisiin EY 87 ja EY 88 artiklan ulottuvuutta tai joka olisi ristiriidassa niillä tavoiteltujen päämäärien kanssa (ks. vastaavasti em. asia Deufil v. komissio, tuomion 22 kohta; em. asia Espanja v. komissio, tuomio 26.9.2002, 53 kohta; em. asia Italia v. komissio, tuomion
The Court of First Instance was therefore justified in holding, in paragraph 89 of the judgment under appeal, that the multisectoral framework of 1998 should be interpreted in the light of Article 87 EC and of the principle of incompatibility of public aid set out therein, in order to attain the objective sought by that provision, namely undistorted competition in the common market.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi siten perustellusti valituksenalaisen tuomion 89 kohdassa, että vuoden 1998 monialaisia puitteita on tulkittava EY 87 artiklan ja tähän artiklaan sisältyvän periaatteen valossa, jonka mukaan julkiset tuet eivät sovellu kyseisessä määräyksessä tarkoitetun tavoitteen eli yhteismarkkinoiden vääristymättömän kilpailun saavuttamiseen.
The need to appraise the legality of the contested decision with regard to the multisectoral framework of 1998, as interpreted in the light of Articles 87 EC and 88 EC, was all the more justified in the present case in view of a certain ambiguity in the wording of that framework, which the Court of First Instance drew attention to in paragraph 89 of the judgment under appeal.
Se, että riidanalaisen päätöksen laillisuutta on arvioitava suhteessa vuoden 1998 monialaisiin puitteisiin, sellaisina kuin niitä on tulkittava EY 87 ja EY 88 artiklan valossa, on sitäkin enemmän perusteltua tässä tapauksessa, kun otetaan huomioon näiden puitteiden sanamuodon tietty epäselvyys, johon ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin puuttui valituksenalaisen tuomion 89 kohdassa.
That ambiguity arises in particular from the use of the conjunctions ‘and/or’ in point 3.10.1 of the framework in relation to the very criteria which the Commission is bound to take into consideration for the purposes of allocating an adjustment factor of 1 in respect of factor T (the competition factor).
Tämä epäselvyys johtuu erityisesti edellä mainittujen puitteiden 3.10.1 kohdan sanamuodossa käytetyistä konjunktioista ”ja/tai”, jotka koskevat juuri niitä seikkoja, jotka komission on otettava huomioon vahvistaakseen tekijän T, ”kilpailutilanne”, perusteella mukautustekijän, jonka arvo oli 1.
It was in the light of the principles set out in Articles 87 EC and 88 EC as well as the objective of preventing the effects of distortion caused by aid, as expressed for example in point 1.2 of the multisectoral framework of 1998, that the Court of First Instance held that point 3.10.1(iv) of that framework had to be interpreted as meaning that the application of the top adjustment factor of 1, which provides the maximum amount of aid capable of being declared compatible with the common market, implies a prior finding that there is no structural overcapacity in the sector concerned and also that the market is not declining.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut EY 87 ja EY 88 artiklassa esitettyjen periaatteiden ja tukien aiheuttamien vääristävien vaikutusten estämistä koskevan päämäärän, joka on esitetty erityisesti vuoden 1998 monialaisten puitteiden 1.2 kohdassa, perusteella, että näiden puitteiden 3.10.1 kohdan iv alakohtaa on tulkittava siten, että suurimman mukautustekijän, jonka arvo oli 1 ja jonka perusteella sen tuen määrä, jonka voidaan todeta soveltuvan yhteismarkkinoille, on suurin mahdollinen, soveltaminen edellyttää edeltävää toteamusta sekä siitä, että kyseessä olevalla toimialalla ei ole rakenteellista ylikapasiteettia, että siitä, etteivät markkinat ole taantuvia.
In that respect, it is clear that a different interpretation, whereby the presence of only one of those two factors would be sufficient to justify applying the maximum adjustment factor, would be liable to go against the principles and the objective referred to in the previous paragraph of this judgment.
Tältä osin on todettava, että erilainen tulkinta, jonka mukaan se, että ainoastaan toinen näistä tosiseikaston kahdesta osasta on olemassa, riittäisi suurimman mukautustekijän soveltamisen perustelemiseen, olisi näiden periaatteiden ja tämän tuomion edellisessä kohdassa mieleen palautetun tavoitteen vastainen.
First, such an interpretation would allow the Commission to apply the top adjustment factor to projects that were likely to result in an increase in capacity in a sector which might be characterised by an abso-
Komissio voisi nimittäin yhtäältä soveltaa sellaisen tulkinnan johdosta suurinta mukautustekijää sellaisiin hankkeisiin, jotka saattavat johtaa kapasiteetin kasvuun toimialalla, jota saattaa uhata
Second, that interpretation would have the consequence, for the purposes of applying the adjustment factor of 1, of making the situation of a sector in which the Commission found that there was no structural overcapacity equivalent to a situation in which it lacked the data to come to such a finding, without however being able to rule out the existence of such overcapacity.
Toisaalta tällaisesta tulkinnasta voisi seurata, että se saattaa mukautustekijän, jonka arvo on 1, soveltamisen kannalta sellaisen toimialan tilanteen, jonka osalta komissio on todennut, että rakenteellista ylikapasiteettia ei ole, samanlaiseksi sellaisen tilanteen kanssa, jossa kyseinen toimielin ei ole voinut tulla tähän päätelmään siitä syystä, että tietoja ei ollut saatavilla, ilman, että olisi voitu sulkea pois, ettei sellaista ylikapasiteettia olisi.
Furthermore, contrary to what the appellants allege, it is clear from reading paragraph 97 of the judgment under appeal that the Court of First Instance did not propose interpreting the multisectoral framework of 1998 as meaning that the Commission is obliged to assess in every case whether the market concerned is declining.
Lisäksi toisin kuin valittajat väittävät, valituksenalaisen tuomion 97 kohdasta käy selvästi ilmi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole halunnut tulkita vuoden 1998 monialaisia puitteita siten, että niissä annettaisiin komission tehtäväksi arvioida kaikissa tapauksissa, ovatko kysymyksessä taantuvat markkinat.
Such an assessment is required according to the Court only if the Commission does not have sufficient data to come to the conclusion that there is structural overcapacity, or when, as in the present case, it intends to apply the maximum adjustment factor of 1 in respect of factor T (the competition factor).
Sellaista arviointia vaaditaan nimittäin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan ainoastaan silloin, jos komissiolla ei ole saatavilla riittävästi sellaista tietoa, jonka perusteella se voisi todeta, että rakenteellinen ylikapasiteetti on olemassa, tai jos – kuten tässä asiassa – se aikoo soveltaa suurinta mukautustekijää, jonka arvo on 1, tekijän T, ”kilpailutilanne”, perusteella.
Finally, it should be pointed out that in paragraph 99 of the judgment under appeal the Court of First Instance draws an inference of general application, namely that the Commission could not authorise an aid measure without having previously assessed whether the market concerned is declining.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tekee valituksenalaisen tuomion 99 kohdassa yleisen johtopäätöksen, jonka mukaan komissio ei saa hyväksyä tukitoimea arvioimatta sitä ennen, ovatko relevantit markkinat taantuvia.
It is however clear that such an inference is not only unjustified in view of the findings which precede it but is in contradiction to paragraph 97 of the same judgment.
Tässä on kuitenkin todettava, että sen lisäksi, ettei tällaista seurausta voida perustella edellä olevilla seikoilla, se on myös ristiriidassa saman tuomion 97 kohdan kanssa.
Nevertheless, that contradiction has no effect upon the conclusion that the Court reaches at paragraph 103 of the judgment under appeal as far as the outcome to the presence case is concerned, given that in that paragraph it finds merely that the Commission is precluded from refraining from an assessment of whether the market is declining when it intends to apply an adjustment factor of 1 in respect of factor T (the competition factor).
Tällainen ristiriita ei kuitenkaan vaikuta mitenkään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 103 kohdassa tekemään päätelmään siltä osin kuin se koskee tässä asiassa annettavaa ratkaisua, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin sulkee tässä kohdassa ainoastaan pois sen mahdollisuuden, että komissio voisi olla arvioimatta, ovatko markkinat taantuvia, aikoessaan käyttää tekijän T, ”kilpailutilanne”, perusteella mukautustekijää, jonka arvo on 1.
In view of all the above, the second ground of appeal raised by the Federal Republic of Germany and the first ground of appeal raised by Glunz and OSB must also be rejected.
Kaikkien näiden seikkojen perusteella Saksan liittotasavallan toinen valitusperuste ja Glunzin ja OSB:n ensimmäinen valitusperuste on myös hylättävä.
Infringement of Article 64 of the Rules of Procedure of the Court of First Instance
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 64 artiklan rikkominen
By their respective third grounds of appeal, the Federal Republic of Germany as well as Glunz and OSB allege infringement of Article 64 of the Rules of Procedure of the Court of First Instance.
Saksan liittotasavalta sekä Glunz ja OSB vetoavat kolmantena valitusperusteenaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 64 artiklan rikkomiseen.
Since the plea alleging that the action was inadmissible had been raised for the first time by the Commission at the hearing, the Court of First Instance, in order to rule on whether Kronofrance had locus standi, should on its own initiative have obtained certain information necessary for ascertaining whether Glunz and Kronofrance were in competition, such as data relating to their marketing areas or the distances between their productions sites.
Koska komissio vetosi kanteen tutkittamatta jättämistä koskevaan perusteeseen ensimmäisen kerran istunnossa, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt Kronofrancen asiavaltuudesta tehtävää ratkaisua varten hankkia omasta aloitteestaan tietoja määritelläkseen sen, olivatko Glunz ja Kronofrance kilpailijoita; tähän kuuluvat tiedot niiden myyntialueista tai niiden tuotantolaitosten välisistä etäisyyksistä.
Had that information been obtained, the Court would have held that Kronofrance was not ‘individually concerned’ within the meaning of the fourth paragraph of Article 230 EC.
Jos nämä tiedot olisi hankittu, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi joutunut katsomaan niiden perusteella, ettei toimi ”koskenut” Kronofrancea ”erikseen” EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla.
According to Kronofrance, on the other hand, the Court of First Instance did not infringe Article 64 of its rules of procedure.
Kronofrancen mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei sen sijaan ollut soveltanut väärin työjärjestyksensä 64 artiklaa.
It is a matter solely for that court to decide whether the evidence before it in a case needs to be supplemented.
Nimittäin yksistään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävänä on ratkaista, onko sen kyseisessä asiassa käytettävissä olevaa selvitysaineistoa täydennettävä.
Furthermore, the probative value of that evidence does not constitute a question that is subject to review by the Court of Justice, except in the case of distortion or where it is apparent from the documents in the case-file that the findings of the Court of First Instance are inaccurate.
Lisäksi tämän aineiston todistusvoima ei kuulu yhteisöjen tuomioistuimen suorittaman valvonnan alaan, jollei sitä ole otettu huomioon vääristyneellä tavalla tai jollei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen määrittämän tosiseikaston paikkansapitämättömyys käy ilmi oikeudenkäyntiasiakirjoista.
Finally, it is clear from paragraphs 38 to 41 of the judgment under appeal that the Court had sufficient evidence to give judgment.
Kuten valituksenalaisen tuomion 38–41 kohdasta käy ilmi, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella oli käytössään riittävästi tietoja asian ratkaisemiseksi.
There was thus no reason to collect other information.
Näin ollen ei ollut syytä hankkia muuta selvitystä.
Consequently, no distortion or inaccuracy having been alleged in the present case, it must be held that the Court of First Instance was fully entitled to consider that the evidence in the case-file and the explanations given during the hearing, as summarised in paragraphs 38 to 41 of the judgment under appeal, were sufficient to enable
Näin ollen, koska tässä asiassa ei ole väitetty, että tosiseikat olisi otettu vääristyneellä tavalla huomioon tai että tosiseikasto ei pitäisi paikkaansa, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin saattoi perustellusti katsoa, että asiakirjoihin sisältyvät tiedot ja suullisen käsittelyn aikana annetut selitykset, jotka on otettu valituksenalaisen tuomion
GERMANY AND OTHERS v KRONOFRANCE it to decide the question of the admissibility of the action, without any need for measures of organisation of the procedure.
38–41 kohtaan, riittivät kanteen tutkittavaksi ottamista koskevan kysymyksen ratkaisemiseen, ilman että myöhemmät prosessinjohtotoimet olisivat olleet tarpeen sitä varten.
Since the present plea is therefore manifestly unfounded, it must be rejected.
Koska tämä valitusperuste on täten selvästi perusteeton, se on hylättävä.
Infringement of the second paragraph of Article 230 EC
EY 230 artiklan toisen kohdan rikkominen
Finally, by their fourth ground of appeal, Glunz and OSB maintain that the judgment under appeal is contrary to the second paragraph of Article 230 EC, in so far as it rules on matters outside the scope of the pleas raised in support of the action for annulment.
Glunz ja OSB esittävät neljäntenä valitusperusteenaan, että valituksenalainen tuomio on EY 230 artiklan toisen kohdan vastainen, koska siinä mennään pidemmälle, kuin kanteen tueksi esitetyissä kanneperusteissa vaaditaan.
The Court of First Instance annulled the contested decision on the basis that it infringed the Treaty, in that the Commission had failed to take into account the fact that the sector in question was declining, whereas that argument had been raised by Kronofrance not in the context of its plea relating to infringement of the Treaty, but solely in support of the plea by which it alleged misuse of powers.
Valittajien mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on nimittäin kumonnut riidanalaisen päätöksen perustamissopimuksen rikkomisen vuoksi sillä perusteella, ettei komissio ollut ottanut huomioon kyseessä olevan toimialan taantumista, vaikka vastaaja ei ollut vedonnut tähän perusteeseen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa perustamissopimuksen rikkomista koskevan kanneperusteensa yhteydessä vaan esittänyt sen yksinomaan harkintavallan väärinkäyttöä koskevan kanneperusteen tueksi.
Thus, by failing to distinguish between manifestly different arguments and pleas, the Court of First Instance erred in law, a fortiori because, according to the caselaw, a plea relating to infringement of the Treaty, within the meaning of the second paragraph of Article 230 EC, cannot be raised by the Community judicature of its own initiative.
Valittajat katsovat siten, että koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei erottanut toisistaan ilmeisen erilaisia perusteluita ja kanneperusteita, se teki oikeudellisen virheen, etenkin kun oikeuskäytännön mukaan yhteisöjen tuomioistuimet eivät voi tutkia EY 230 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetun perustamissopimuksen rikkomista koskevaa kanneperustetta omasta aloitteestaan.
Kronofrance contends that it based its application on all the grounds mentioned in Article 230 EC and included all the necessary reasoning in its written pleadings.
Kronofrance vastaa tähän, että se on perustanut kanteensa kaikkiin EY 230 artiklassa mainittuihin kanneperusteisiin esittämällä kirjelmissään kaikki tarpeelliset perustelut.
In any event, it is not bound to devote a plea to a specific defect in the contested decision, since such a flaw is apparent from the summary of the facts and law contained in its written and oral observations.
Se ei ollut missään tapauksessa velvollinen luokittelemaan tiettyä riidanalaisen päätöksen virhettä jonkin tietyn kanneperusteen alle, jos tällainen puute käy ilmi sen kirjallisissa ja suullisissa huomautuksissaan esittämistä tosiseikoista ja oikeudellisista seikoista.
By this ground of appeal, Glunz and OSB essentially seek a declaration that the Court of First Instance erred in giving judgment on an infringement of Article 87 EC when examining an argument raised by Kronofrance in support of its plea alleging misuse of powers.
Glunz ja OSB pyrkivät tällä valitusperusteella saamaan yhteisöjen tuomioistuimen toteamaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on virheellisesti lausunut EY 87 artiklan rikkomisesta, vaikka tutkinnan kohteena oli ollut kantajan harkintavallan väärinkäytön tueksi ensimmäisessä oikeusasteessa esittämä kanneperuste.
By so doing, the Court gave a decision on an argument which it did not have the power to raise of its own initiative and which Kronofrance had not put forward.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli näin tehdessään lausunut sellaisesta perustelusta, jota se ei voinut ottaa esiin omasta aloitteestaan ja johon kantaja ei ollut vedonnut.
It should be pointed out at the outset that this ground of appeal is based on a false premise, namely that the Court of First Instance gave judgment on the plea alleging an infringement of Article 87 EC.
On todettava, että tämä valitusperuste perustuu siihen virheelliseen oletukseen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi lausunut EY 87 artiklan rikkomista koskevasta kanneperusteesta.
It should be stated, in that regard, that the Court of First Instance did not give any judgment on that plea.
Tässä on täsmennettävä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole lausunut tällaisesta kanneperusteesta.
As is apparent from paragraph 35 of the judgment under appeal, the Court limited its analysis to the second plea in the action before it, which alleged that the Commission wrongly refused to open the formal investigation procedure provided for in Article 88(2) EC.
Kuten valituksenalaisen tuomion 35 kohdasta käy ilmi, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on nimittäin rajoittanut arviointinsa käsiteltäväkseen saatetun toisen kanneperusteen, jonka mukaan komissio on virheellisesti kieltäytynyt aloittamasta EY 88 artiklan 2 kohdan mukaista muodollista tutkintamenettelyä, tutkimiseen.
In the context of that plea, as is evident from paragraph 48 of the judgment, Kronofrance had maintained that, by approving the aid granted by the German authorities to Glunz after only a preliminary examination, the Commission had infringed inter alia Article 4(4) of Regulation No 659/1999,
Kuten kyseisen tuomion 48 kohdasta käy ilmi, kantaja oli väittänyt tämän kanneperusteen yhteydessä, että komissio on hyväksymällä Saksan viranomaisten Glunzille myöntämän tuen pelkän alustavan tutkimuksen jälkeen
GERMANY AND OTHERS v KRONOFRANCE which obliges it to open the formal investigation procedure once ‘doubts are raised’ as to the compatibility with the common market of the notified measure.
SAKSA YM. v. KRONOFRANCE rikkonut muun muassa asetuksen N:o 659/1999 4 artiklan 4 kohtaa, jossa velvoitetaan toimielin aloittamaan muodollinen tutkintamenettely, kun ilmoitetun toimenpiteen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille ”on epäilyjä”.