natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In particular, Article 31 of Regulation No 1408/71 cannot be interpreted as meaning that the enjoyment of the benefits in kind it guarantees is reserved solely to pensioners whose condition requires immediate benefits during a stay in another Member State, that is to say, it cannot be limited solely to treatment which is found to be medically necessary immediately and thus could not be deferred until the insured person returns to his State of residence.
Asetuksen N:o 1408/71 31 artiklaa ei voida tulkita siten, että siinä taattujen luontoissuoritusten saaminen koskisi ainoastaan eläkkeensaajia, joiden terveydentila edellyttää välitöntä etuuksien saamista heidän oleskellessaan toisessa jäsenvaltiossa, eli että se koskisi vain niitä hoitotoimenpiteitä, joiden välitön suorittaminen on lääketieteellisesti välttämätöntä ja joiden suorittamista ei siis voida lykätä siihen asti, kun vakuutettu on palannut asuinvaltioonsa.
Nor can that provision be interpreted as meaning that those benefits are limited solely to cases where the treatment provided has become necessary because of a sudden illness.
Tätä säännöstä ei voida tulkita myöskään niin, että kyseisten etuuksien saaminen olisi mahdollista ainoastaan niissä tapauksissa, joissa annettu hoito on ollut välttämätöntä äkillisen sairastumisen vuoksi.
In particular, the circumstance that the treatment necessitated by developments in the insured person's state of health during his temporary stay in another Member State may be linked to a pre-existent pathology of which he is aware, such as a
Etenkään se, että vakuutetun oleskellessa väliaikaisesti ulkomailla hänen terveydentilansa muuttumisen edellyttämä hoito liittyy mahdollisesti jo aikaisemmin olemassa olleeseen sairauteen, josta vakuutettu tiesi, eli esimerkiksi krooniseen sairauteen, ei voi riittää estämään asetuksen N:o 1408/71 31 artiklan säännösten soveltamista asianomaisen henkilön hyväksi.
chronic illness, cannot suffice to prevent him from enjoying the benefit of the provisions of Article 31 of Regulation No 1408/71.
Edellä esitetystä seuraa, että jäsenvaltio ei voi asettaa asetuksen N:o 1408/71 31 artiklassa muussa jäsenvaltiossa kuin asuinvaltiossa oleskeleville eläkkeensaajille taattujen luontoisetuuksien myöntämisen edellytykseksi minkäänlaista lupamenettelyä tai sitä, että sairaus, joka on edellyttänyt kyseisen hoidon antamista, on ilmennyt äkillisesti oleskelun aikana ja johtanut siihen, että välitön hoito on ollut välttämätöntä.
Funding of the treatment covered by Article 31 of Regulation No 1408/71
Asetuksen N:o 1408/71 31 artiklan käytännön soveltamissäännöt
Where it appears that the institution of the place of stay has wrongly refused to give effect to that provision and the institution of the place of residence, on being advised of that refusal, has declined to contribute, as it is obliged to, to facilitating the correct application of that provision, it is for the latter institution, without prejudice to the possible liability of the institution of the place of stay, to reimburse directly to the insured person the cost of the treatment he has had to bear, so as to guarantee him a level of funding equivalent to that which he would have enjoyed had the provisions of that article been complied with.
Oleskelupaikan laitos on perusteettomasti sivuuttanut viimeksi mainitun säännöksen soveltamisen ja kun asuinpaikan laitos saatuaan tietää tästä kielteisestä kannasta on jättänyt myötävaikuttamatta, niin kuin sen velvollisuuksiin kuuluisi, siihen, että tätä säännöstä sovelletaan oikein, asuinpaikan laitoksen on korvattava, tämän kuitenkaan rajoittamatta oleskelupaikan laitoksen mahdollista korvausvastuuta, suoraan vakuutetulle hänelle annetusta hoidosta aiheutuneet kulut, joista tämä on vastannut, ja otettava näin kulut vastattavakseen siten, että vakuutetulle taataan korvaus, joka vastaa sitä, jonka hän olisi saanut, jos mainitun artiklan säännöksiä olisi noudatettu.
Moreover, as such reimbursement takes the place in such a case of the benefits in kind which Article 31 of Regulation No 1408/71 guarantees to pensioners, a Member State cannot make the reimbursement conditional on any authorisation procedure, or on the requirement that the illness which necessitated the treatment in question manifested itself suddenly during the stay in another Member State, making the provision of that treatment immediately necessary.
Koska korvaus tulee tällaisessa tilanteessa niiden luontoissuoritusten sijaan, jotka asetuksen N:o 1408/71 31 artiklassa taataan eläkkeensaajille, merkitsee tämä sitä, että jäsenvaltio ei voi asettaa kyseisen korvauksen edellytykseksi minkäänlaista lupamenettelyä tai sitä, että sairaus, joka on edellyttänyt kyseisen hoidon antamista, on ilmennyt äkillisesti henkilön oleskellessa toisessa jäsenvaltiossa ja johtanut siihen, että välitön hoito on ollut välttämätöntä.
That provision therefore precludes a Member State from subjecting that enjoyment to such a condition.
Tämä säännös estää siis sen, että jäsenvaltio asettaa etuuksien saamiselle tällaisen edellytyksen.
Article 31 of Regulation No 1408/71, as amended and updated by Regulation No 2001/83, as amended by Regulation No 3096/95, precludes a Member State from subjecting the enjoyment of the benefits in kind guaranteed by that provision to any authorisation procedure.
2) Asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 2001/83 ja viimeksi muutettuna asetuksella N:o 3096/95, 31 artikla on esteenä sille, että jäsenvaltio asettaa tässä säännöksessä taattujen luontoissuoritusten saamisen edellytykseksi lupamenettelyn, olipa se minkälainen hyvänsä.
The provision and funding of the benefits in kind referred to in Article 31 of Regulation No 1408/71, as amended and updated by Regulation No 2001/83, as amended by Regulation No 3096/95, must normally take place in accordance with the provisions of that article in conjunction with Article 36 of that regulation and Articles 31 and 93 of Council Regulation (EEC) No 574/72 of 21 March 1972 laying down the procedure f or
3) Asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 2001/83 ja viimeksi muutettuna asetuksella N:o 3096/95, 31 artiklassa tarkoitettujen luontoissuoritusten antaminen ja niiden kustannuksista vastaaminen on tavallisesti suoritettava tiiman asetuksen 31 ja 36 artiklan ja asetuksen N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä 21 päivänä maaliskuuta 1972 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 574/72, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna
implementing Regulation (EEC) No 1408/71, as amended and updated by Regulation No 2001/83, as amended by Regulation No 3096/95.
asetuksella N:o 2001/83 ja viimeksi muutettuna asetuksella N:o 3096/95, 31 ja 93 artiklan säännösten mukaisesti.
Where it appears that the institution of the place of stay has wrongly refused to provide the benefits in kind referred to in Article 31 of Regulation No 1408/71, as amended and updated by Regulation No 2001/83, as amended by Regulation No 3096/95, and the institution of the place of residence, on being advised of that refusal, has declined to contribute, as it is obliged to, to facilitating the correct application of that provision, it is for the latter institution, without prejudice to the possible liability of the institution of the place of stay, to reimburse directly to the insured person the cost of the treatment he has had to bear, so as to guarantee him a level of funding equivalent to that which he would have enjoyed had the provisions ofthat article been complied with.
Kun käy ilmi, että oleskelupaikan laitos on perusteettomasti kieltäytynyt antamasta asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 2001/83 ja viimeksi muutettuna asetuksella N:o 3096/95, 31 artiklassa tarkoitettuja luontoissuorituksia ja asuinpaikan laitos saatuaan tietää tästä kielteisestä kannasta on jättänyt myötävaikuttamatta, niin kuin sen velvollisuuksiin kuuluisi, sähen, että tätä säännöstä sovelletaan oikein, asuinpaikan laitoksen on korvattava, tämän kuitenkaan rajoittamatta oleskelupaikan laitoksen mahdollista korvausvastuuta, suoraan vakuutetulle hänelle annetusta hoidosta aiheutuneet kulut, joista tämä on vastannut, ja otettava näin kulut vastattavakseen siten, että vakuutetulle taataan korvaus, joka vastaa sitä, jonka hän olisi saanut, jos mainitun artiklan säännöksiä olisi noudatettu.
In the latter case, Articles 31 and 36 of Regulation No 1408/71, as amended and updated by Regulation No 2001/83, as amended by Regulation No 3096/95, and Articles 31 and 93 of Regulation No 574/72, as amended and updated by Regulation No 2001/83, as amended by Regulation No 3096/95, preclude national legislation from subjecting such reimbursement to the obtaining of ex post facto authorisation which L· granted only in so far as it is shown that the illness which necessitated the treatment in question manifested itself suddenly during the stay, making that treatment immediately necessary.'
Vämeksi mainitussa tilanteessa asetuksen N:o 1408/71 31 ja 36 artikla ja asetuksen N:o 574/72 31 ja 93 artikla ovat esteenä sille, että kansallisessa sääntelyssä tällaisen korvauksen edellytyksenä on jälkikäteen myönnettävän luvan saaminen, kun tällainen lupa myönnetään ainoastaan silloin kun on voitu osoittaa, että kyseessä oleva sairaus on ilmennyt äkillisesti tällaisen oleskelun aikana ja johtanut sähen, että välitön hoito on ollut välttämätöntä."
Advocate General D. Ruiz-Jarabo Colomer delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 15 October 2002.
Julkisasiamies D. Ruiz-Jarabo Colomer on esittänyt ratkaisuehdotuksensa täysistunnossa 15 päivänä lokakuuta 2002.
'Article 31 of Regulation (EEC) No 1408/71 of the Council of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons and their families moving within the Community, and Article 31 of Regulation (EEC) No 574/72 of the Council of 21 March 1972 fixing the procedure for implementing Regulation (EEC) No 1408/71, preclude national legislation which requires, as an additional requirement, before the social security institution refunds the costs of treatment which has already taken place in hospital abroad, a special authorisation which is granted on condition that the illness of the insured, who is a pensioner, has manifested itself suddenly during a stay abroad and that medical care has been required immediately.'
Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen 31 artiklan ja sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen (ETY) N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä 21 päivänä maaliskuuta 1972 annetun neuvoston asetuksen N:o 574/72 31 artiklan vastainen on sellainen kansallinen säännöstö, jossa lisäedellytykseksi sille, että sosiaaliturvalaitos ottaa vastattavakseen ulkomailla saadun sairaalahoidon, asetetaan erityinen lupa, joka myönnetään sillä edellytyksellä, että vakuutetun, joka on eläkkeensaaja, sairaus on ilmennyt yllättäen ulkomailla oleskelun aikana ja että hoito on ollut välittömästi tarpeen.
Case C-59/01 Commission of the European Communities ν Italian Republic Freedom to provide services
Asia C-59/01 Euroopan yhteisöjen komissio ν. Italian tasavalta Palvelujen tarjoamisen vapaus
(Failure by a Member State to fulfil obligations — Directive 92/49/EEC — Freedom to set premiums and abolition of prior or systematic controls over premiums and contracts — Gathering of information) (Full Court)
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Direktiivi 92/49/ETY—Hinnoitteluvapaus sekä maksuperusteiden ja sopimusten ennalta hyväksymistä tai järjestelmällistä tiedoksi antamista koskevan vaatimuksen poistaminen — Tietojen keruu (täysistunto)
(a) the principle of the freedom to set premiums and the abolition of prior or systematic controls over premiums and contracts, as dealt with in Articles 6, 29 and 39 of Council Directive 92/49/EEC of 18 June 1992 on the coordination of laws, regulations and administrative provisions relating to direct insurance other than life assurance and amending Directives 73/239/EEC and 88/357/EEC (third nonlife insurance Directive) (OJ 1992 L 228, p. 1);
Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut EY 226 artiklan nojalla kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 12.2.2001 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Italian tasavalta ei ole noudattanut muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta sekä direktiivien 73/239/ETY ja 88/357/ETY muuttamisesta 18 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/49/ΕΤΎ (kolmas vahinkovakuutusdirektiivi) mukaisia velvoitteitaan, koska se on ottanut käyttöön ja pitänyt voimassa hintasulkujärjestelmän, jota sovelletaan kaikkiin Italian valtion alueella sijaitsevan riskin kattaviin moottoriajoneuvojen liikennevakuutussopimuksiin erottelematta toisistaan vakuutusyhtiöitä, joiden kotipaikka on Italiassa, ja vakuutusyhtiöitä, jotka harjoittavat toimintaansa Italiassa sivukonttorien välityksellä tai palvelujen tarjoamisen vapautta koskevien sääntöjen mukaisesti, mikä on vastoin a) tämän direktiivin 6, 29 ja 39 artiklassa säädettyä periaatetta, jonka mukaan hinnoittelu on vapaata ja maksuperusteiden ja sopimusten ennalta hyväksymistä tai järjestelmällistä tiedoksi antamista koskeva vaatimus on poistettu b) tämän direktiivin 44 artiklassa ilmaistuja säännöksiä, jotka koskevat vakuutusmaksujen, vahinkotapahtumien ja palkkioiden määriä, vahinkojen tiheyttä ja niiden keskimääräisiä kustannuksia koskevien tietojen keräämistäsekä kotijäsenvaltionjasijoittautumisjäsenvaltion valvontaviranomaisten välistä tietojenvaihtoa koskevia sääntöjä.
Alleged infringement of Articles 6, 29 and 39 of Directive 92/49
Väite direktiivin 92/49/ETY 6, 29 ja 39 artiklan rikkomisesta
The rules on premium rates at issue involve selective intervention in a specific field of nonlife insurance, that is to say, compulsory motor vehicle insurance, and they cannot therefore of themselves satisfy the criterion that a control system should be of a general nature if a derogation from the freedom of undertakings to fix rates is to be justified, a fortiori because, as the Commission has observed without being contradicted by the Italian Republic, insurance premiums in the sector concerned represent only 0.22% of the basket of goods and services used in calculating movements in Italian inflation.
On kuitenkin todettava, että riidanalainen hintasääntely merkitsee kapea-alaista puuttumista vahinkovakuutuksen tiettyyn erityisalaan eli moottoriajoneuvojen pakolliseen vakuutukseen ja että näin ollen se ei yksinään voi täyttää yleisyysvaatimusta, jonka mukainen valvontajärjestelmän olisi oltava, jotta se oikeuttaisi poikkeamaan hinnoitteluvapauden periaatteesta. Näin on sitä suuremmalla syyllä, kun komissio on Italian tasavallan tätä kiistämättä huomauttanut, että asianomaisen alan vakuutusmaksut ovat vain 0,22 prosenttia siitä tavaroiden ja palvelujen painotetusta valikoimasta ("ostoskori"), jonka mukaan inflaation kehittyminen Italiassa lasketaan.
As regards the other measures relied on by the Italian Government to prove the existence of a general price-control system, it is sufficient to note that while they concern economic sectors other than that of insurance covering third-party liability arising from the use of motor vehicles, they are none the less very specific, heterogenous measures, not wholly binding and without any direct connection either between themselves or between them and the rules relating to premium rates laid down by the Decree-Law.
Muista toimenpiteistä, joihin Italian hallitus on vedonnut osoittaakseen yleisen hintavalvontajärjestelmän olemassaolon, on riittävää todeta, että vaikka ne tosin koskevat muita talouselämän aloja kuin moottoriajoneuvojen liikennevakuutusta, kysymys on kuitenkin hyvin kapea-alaisista ja epäyhdenmukaisista
Accordingly, the rules relating to premium rates at issue cannot be regarded as forming part of a general price-control system within the meaning of the third subparagraph of Article 8(3) of Directive 73/239, the second paragraph of Article 29 and Article 39(3) of Directive 92/49 and they are not therefore covered by the exception provided for by those provisions, irrespective of the extent to which the various components of those rules form part of a system of 'increases in premium rates' for the purposes of those provisions.
Näin ollen riidanalaisen hintasääntelyn ei voida katsoa olevan osa yleistä hintavalvontajärjestelmää direktiivin 73/239/ETY 8 artiklan 3 kohdan kolmannessa alakohdassa sekä direktiivin 92/49/ΕΤΎ 29 artiklan toisessa kohdassa ja 39 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuin tavoin, eikä se siten kuulu näissä säännöksissä tarkoitetun poikkeuksen piiriin riippumatta siitä, miltä osin tämän sääntelyn eri osatekijät ovat näissä säännöksissä tarkoitettuja "hinnankorotuksiin" sovellettavia sääntöjä.
As regards, second, the various public-interest considerations relied upon by the Italian Republic in order to justify the rules relating to premium rates at issue on the basis of Article 28 of Directive 92/49, the general good referred to in that provision cannot in any case be relied upon for the purpose of conferring legitimacy on the introduction or retention of national provisions which prejudice the principle of freedom to set rates, the exceptions to which have been specified in the harmonised rules laid down by Articles 6, 29 and 39 of that directive.
Niistä yleistä etua koskevista seikoista, joihin Italian tasavalta on vedonnut perustellakseen riidanalaisen hintasääntelyn oikeutusta direktiivin 92/49/ETY 28 artiklan nojalla, on toiseksi todettava, että tämän tuomion 31 kohdasta ilmenee, että tässä säännöksessä tarkoitettuun yleiseen etuun ei kuitenkaan voida vedota sellaisten kansallisten säännösten antamiseksi tai pysyttämiseksi, jotka ovat vastoin hinnoitteluvapauden periaatetta, josta tehtävistä poikkeuksista säädetään saman direktiivin 6, 29 ja 39 artiklassa annetuilla yhdenmukaistetuilla säännöillä.
The allegation of infringement of Article 44 of Directive 92/49
Väite direktiivin 92/49/ETY 44 artiklan rikkomisesta
It is apparent from the documents before the Court that the gathering of individualised information referred to in Article 2(5)c of the Decree-Law pursues an anti-fraud objective different from that pursued by Article 44 of Directive 92/49.
Asiakirja-aineistosta ilmenee kuitenkin, että decreto leggen 2 §:n 5 c momentissa tarkoitettujen yksilöityjen tietojen keräämisen tarkoituksena on direktiivin 92/49/ΕΤΎ 44 artiklan tarkoituksesta eroava petosten torjunta.
Furthermore, as regards, first, the obligation imposed on insurance undertakings to contribute to the funding of the data-bank set up by the Decree-Law and, second, the penalties provided for in case of non-compliance with the obligation to communicate information, the Commission mentions them only to add that they reinforce the machinery set up by the Decree-Law and to conclude that they must for the same reason be declared invalid.
Lisäksi on todettava ensinnäkin asianomaisten vakuutusyhtiöiden velvollisuudesta osallistua decreto leggellä perustetun tietokannan kustannuksiin ja toiseksi ilmoitusvelvollisuuden noudattamatta jättämisen varalta säädetyistä seuraamuksista, että komissio mainitsee ne vain lisätäkseen jo lausumaansa sen, että niillä vahvistetaan decreto leggellä käyttöön otettua järjestelmää, ja perustellakseen tästä tekemänsä johtopäätöksen, jonka mukaan ne on samasta syystä todettava lainvastaisiksi.
Since the Commission has challenged the compatibility of that machinery with Community law only in relation to Article 44 of Directive 92/49, the second complaint must be rejected.
Koska komissio on näin ollen riitauttanut tämän järjestelmän yhteensopivuuden yhteisön oikeuden kanssa pelkästään direktiivin 92/49/ETY 44 artiklan kannalta, toinen väite on hylättävä.
Advocate General S. Alber delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 4 July 2002.
Kumpikin asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.''
Case C-373/00 Adolf Truley GmbH ν Bestattung Wien GmbH Company law
Asia C-373/00 Adolf Truley GmbH v. Bestattung Wien GmbH Yritysoikeus
27 February 2003
27 päivänä helmikuuta 2003 käsite —
Preliminary ruling (Directive 931361EEC — Public supply contracts — Concept of contracting authority — Publiclaw body — Funeral undertaking) (Fifth Chamber)
Ennakkoratkaisu Direktiivi 93/36/ETY — Julkiset tavaranhankinnat — Hankintaviranomaisen Julkisoikeudellinen laitos — Hautausurakointia halittava yritys (viides jaosto)
By order of 14 September 2000 the Vergabekontrollsenat des Landes Wien (Public Procurement Review Chamber of the Land of Vienna) referred to the Court for a preliminary ruling three questions on the interpretation of Article 1(b) of Council Directive 93/36/EEC of 14 June 1993 coordinating procedures for the award of public supply contracts.
Vergabekontrollsenat des Landes Wien (Wienin osavaltion hankintoja valvova elin) on 8.12.1999 tekemällään välipäätöksellä esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle kolme ennakkoratkaisukysymystä julkisia tavaranhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 14 päivänä kesäkuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/36/ETY 1 artiklan b alakohdan tulkinnasta.
According to the order for reference, the provisions governing the business of funeral undertaker in Vienna have undergone significant amendments over the past few years.
Kuten ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, säännöksiä, jotka koskevat hautausurakoinnin harjoittamista Wienissä, on viime vuosina muutettu huomattavasti.
Until 1999, those services were performed by Wiener Bestattung (Vienna Funerals), a component undertaking of the Wiener Stadtwerke (Vienna Public Utilities), which were themselves an undertaking of the City of Vienna within the meaning of Paragraph 71 of the WStV.
Vuoteen 1999 asti näitä toimintoja harjoitti Wiener Bestattung (Wienin hautausurakoitsija), joka on Wiener Stadtwerkeen (Wienin kaupungin yleisten töiden yksiköt) kuuluva laitos, ja Wiener Stadtwerken yksiköt muodostivat WStV:n 71 §:ssä tarkoitetun Wienin kaupungin yrityksen.
As such, Wiener Bestattung — like Wiener Stadtwerke — lacked legal personality and formed part of the Magistrat of the City of Vienna.
Tästä syystä Wiener Bestattung ei ollut oikeushenkilö, kuten ei myöskään Wiener Stadtwerke, ja se kuului Magistrat der Stadt Wienin alaisuuteen.
In connection with its activities, Wiener Bestattung had, on several occasions, organised calls for tenders in which Truley, which is a licensed funeral undertaker, had apparently participated successfully.
Wiener Bestattung oli toimintansa puitteissa useaan otteeseen järjestänyt tarjouspyyntömenettelyjä, joihin hautausurakointiin elinkeinoluvan saanut yritys Truley oli nähtävästi menestyksellä osallistunut.
On 17 December 1998, the Municipal Council of the City of Vienna decided to separate the Wiener Stadtwerke from the municipal administration and to create a new company with its own legal personality, Wiener Stadtwerke Holding AG ('WSH'), which is wholly owned by the City of Vienna.
Wienin kaupunginvaltuusto päätti 17.12.1998 erottaa Wiener Stadtwerken kaupungin hallinnosta ja perustaa Wiener Stadtwerke Holding AG -nimisen (jäljempänä WSH) uuden yhtiön, joka on oikeushenkilö ja jonka koko osakekannan omistaa Wienin kaupunki.
That company comprises six operational subsidiaries which include, in particular, Bestattung Wien.
Tämä yhtiö koostuu kuudesta toimivasta tytäryhtiöstä, joiden joukossa on muun muassa Bestattung Wien.
According to the documents on the case-file, that company, the entire capital of which is held by WSH, has legal personality.
Asiakirjoista ilmenee, että tämä viimeksi mainittu yhtiö, jonka osakepääoman omistaa kokonaisuudessaan WSH, on oikeushenkilö.
The date on which its activity began was fixed, by order of the Magistrat of the City of Vienna, as being 12 June 1999.
Sen toiminta määrättiin Magistrat der Stadt Wienin antamalla määräyksellä aloitettavaksi 12.6.1999.