natgillin/translations-raw huggingface dataset:
By an application lodged at the Registry of the Court on 21 September 2001, Ms Kik brought an appeal against the judgment of the Court of First Instance of 12 July 2001 in Case T-120/99 Kik ν OHIM [2001] (hereinafter 'the contested judgment'), in which the Court of First Instance dismissed her application for annulment of the decision of 19 March 1999 of the Third Board of Appeal of the Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs) (hereinafter 'the Office') dismissing her appeal against the examiner's refusal to register the word KIK as a Community trade mark (hereinafter 'the contested decision').
Christina Kik on yhteisöjen tuomioistuimeen 21.9.2001 toimittamallaan valituksella hakenut EY:n tuomioistuimen muutosta yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-120/99, Kik vastaan SMHV, 12.7.2001 antamaan tuomioon (jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla se hylkäsi Kikin kanteen, jossa tämä vaati sitä kumoamaan sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) (jäljempänä virasto) kolmannen valituslautakunnan 19.3.1999 tekemän päätöksen, jolla valituslautakunta oli hylännyt Kikin valituksen tutkijan päätöksestä evätä sanamerkin KIK rekisteröinti yhteisön tavaramerkiksi (jäljempänä riidanalainen päätös).
First ground of appeal: incorrect interpretation of Article 115 of Regulation No 40/94
Ensimmäinen valitusperuste, joka koskee asetuksen N:o 40/94 115 artiklan virheellistä soveltamista
The appellant claims that the Court of First Instance erred in Community law by incorrectly interpreting Article 115 of Regulation No 40/94 which determines the language regime of the Office.
Valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on erehtynyt yhteisön oikeuden sisällöstä tulkitsemalla virheellisesti asetuksen N:o 40/94 115 artiklaa, joka sisältää viraston kieliä koskevan sääntelyn.
The interpretation by the Court of First Instance did not take account of the second sentence of Article 115(4) which states as follows: 'If the application was made in a language other than the languages of the Office, the Office may send written communications to the applicant in the second language indicated by the applicant in his application.'
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tulkinnassa ei valittajan mukaan oteta huomioon tämän artiklan 4 kohdan toista virkettä, jossa säädetään seuraavaa: "Jos hakemus on jätetty muulla kuin jollakin viraston kielellä, virasto voi lähettää kirjallisia tiedonantoja hakijalle tämän hakemuksessa ilmoittamalla toisella kielellä."
Since the contested judgment is based on that incorrect interpretation, it should be annulled for that reason.
Valituksenalainen tuomio perustuu tähän virheelliseen tulkintaan, joten se on tästä syystä kumottava.
According to the Court, since the proceedings comprise all such acts as must be carried out in processing an application, it follows that the term 'procedural documents' covers any document that is required or prescribed by the Community legislation for the purposes of processing an application for a Community trade mark or necessary for such processing, be they notifications, requests for correction, clarification or other documents. Contrary to the Office's submissions, all such documents must therefore be drawn up by it in the language used for filing the application.
Yhteisöjen tuomioistuin katsoo, että koska menettely käsittää kaikki ne toimet, jotka on suoritettava hakemuksen käsittelemiseksi, tästä seuraa, että varsinaisia menettelytoimia ja -asiakirjoja ovat kaikki ne toimet ja asiakirjat, joita yhteisön säännöstössä edellytetään tai joista siinä säädetään yhteisön tavaramerkkiä koskevan hakemuksen käsittelemisen osalta, ja myös ne, jotka ovat tarpeen hakemuksen käsittelemiseksi, olipa kyse ilmoituksista, korjauspyynnöistä, selvityspyynnöistä tai muista toimista. Toisin
In contrast to procedural documents, "written communications', as referred to in the second sentence of Article 115(4) of Regulation No 40/94, are any communications which, from their content, cannot be regarded as amounting to procedural documents, such as letters under cover of which the Office sends procedural documents, or by which it communicates information to applicants.
Vastakohtana menettelytoimille ja -asiakirjoille asetuksen N:o 40/94 115 artiklan 4 kohdan toisessa virkkeessä tarkoitettuja kirjallisia tiedonantoja ovat kaikki ne, joiden sisältöä ei voida rinnastaa menettelyasiakirjoihin, kuten asiakirjat, joiden liitteenä virasto lähettää menettelyasiakirjat tai joilla se antaa tietoja hakijoille.
In the light of the interpretation to be given to Article 115(4) of Regulation No 40/94, it must be considered that the Court of First Instance was right to conclude, at paragraph 61 of the contested judgment, that 'Regulation No 40/94 cannot be taken, in itself, as in any sense implying differentiated treatment as regards language, given that it in fact guarantees use of the language of the application filed as the language of proceedings'.
Asetuksen N:o 40/94 115 artiklan 4 kohdasta tehtävän tulkinnan osalta on katsottava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellusti päätellyt valituksenalaisen tuomion 61 kohdassa, että "asetuksessa N:o 40/94 ei säädetä, että eri kieliä kohdeltaisiin eri tavoin, koska asetuksella juuri taataan, että sitä kieltä, jolla hakemus on jätetty, käytetään menettelykielenä ".
Second ground of appeal: infringement of Community law, in particular Article 6 of the Treaty
Toinen valitusperuste, joka koskee yhteisön oikeuden ja erityisesti perustamissopimuksen 6 artiklan rikkomista
The appellant submits that the Court of First Instance erred as to Community law, in particular Article 6 of the Treaty, in dismissing her action in so far as she argued that the entire language regime established by Article 115(2) to (6) of Regulation No 40/94 was unlawful.
Valittaja katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole ottanut huomioon yhteisön oikeutta ja erityisesti perustamissopimuksen 6 artiklaa, kun se on hylännyt kanteen siltä osin kuin kanteen mukaan asetuksen N:o 40/94 115 artiklan 2—6 kohtaan sisältyvä kieliä koskeva sääntely on kokonaisuudessaan lainvastainen.
She contends first of all that the regime infringes the fundamental principle of equality of languages.
Valittaja esittää ensinnäkin, että tällä sääntelyllä loukataan kielten yhdenvertaisuuden perusperiaatetta.
Next, the appellant argues that the language regime instituted by Article 115 of Regulation No 40/94 infringes Article 6 of the Treaty.
Valittaja väittää, että asetuksen N:o 40/94 perustamissopimuksen 6 artiklan vastainen.
The Court finds that the Treaty contains several references to the use of languages in the European Union.
Yhteisöjen tuomioistuin toteaa, että perustamissopimuksessa on useita viittauksia kielten käyttöön Euroopan unionissa.
None the less, those references cannot be regarded as evidencing a general principle of Community law that confers a right on every citizen to have a version of anything that might affect his interests drawn up in his language in all circumstances.
Näiden viittausten ei voida kuitenkaan katsoa ilmentävän sellaista yhteisön oikeuden yleistä oikeusperiaatetta, jolla taataan jokaiselle kansalaiselle oikeus siihen, että kaikki asiakirjat, jotka saattavat vaikuttaa hänen etuihinsa, laaditaan hänen kielellään kaikissa olosuhteissa.
With regard to relations between citizens and the Community institutions and bodies, Article 8d of the Treaty, as amended by the Treaty of Amsterdam, requires, inter alia, that the institutions and certain bodies correspond with the citizens of the Union in one of the languages mentioned in Article 248 of the Treaty.
Kansalaisten ja yhteisön toimielinten ja elinten välisten suhteiden osalta perustamissopimuksen 8 d artiklassa, sellaisena kuin se on Amsterdamin sopimuksen perusteella, edellytetään erityisesti, että toimielimet ja tietyt elimet käyttävät kirjeenvaihdossaan unionin kansalaisten kanssa yhtä perustamissopimuksen 248 artiklassa tarkoitetuista kielistä.
That provision, which was not yet in force when the contested act was adopted, is not in any event generally applicable to all bodies in the Union.
Tätä määräystä, joka ei ollut vielä voimassa riidanalaisen päätöksen tekohetkellä, ei kuitenkaan sovelleta yleisesti kaikkiin edellä mainittuihin unionin elimiin.
In particular it does not apply to the Office, as the Court of First Instance correctly points out at paragraph 64 of the contested judgment.
Sitä ei erityisesti sovelleta virastoon, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellusti todennut valituksenalaisen tuomion 64 kohdassa.
Moreover, Article 217 of the Treaty authorises the Council to determine the rules governing the languages of the institutions of the Community, acting unanimously.
Lisäksi perustamissopimuksen 217 artiklan mukaan neuvosto vahvistaa yksimielisesti yhteisön toimielimissä käytettäviä kieliä koskevan sääntelyn.
It was in application of that provision that it adopted Regulation No 1, Article 1 of which lays down the official languages and working languages of the Community institutions.
Neuvosto on antanut tämän määräyksen nojalla asetuksen N:o 1, jonka 1 artiklassa määritetään yhteisön toimielinten viralliset kielet ja työkielet.
Those official languages are not, it will be observed, exactly the same as those identified in Articles 8d and 248 of the Treaty.
On huomattava, että nämä viralliset kielet eivät täysin vastaa perustamissopimuksen 8 d ja 248 artiklassa tarkoitettuja kieliä.
Further, Regulation No 1, in particular Article 4, requires that regulations and other documents of general application be drafted in the eleven official languages of the Union.
Lisäksi asetuksessa N:o 1 ja erityisesti sen 4 artiklassa edellytetään, että asetukset ja muut yleisesti sovellettavat säädökset laaditaan unionin virallisilla kielillä.
It follows from that provision, and from Article 191 of the EC Treaty (now Article 254 EC) requiring publication in the Official Journal of the European Union of regulations, directives, and decisions adopted in accordance with the procedure referred to in Article 189b of the EC Treaty (now, after amendment, Article 251 EC), read in conjunction with Article 5 of Regulation No 1, which provides for the publication of the Official Journal in the official languages, that an individual decision need not necessarily be drawn up in all the official languages, even though it may affect the rights of a citizen of the Union other than the person to whom it is addressed, for example a competing economic operator.
Tästä säännöksestä ja EY:n perustamissopimuksen 191 artiklasta (josta on tullut EY 254 artikla) jonka mukaan EY:n perustamissopimuksen 189 b artiklassa (josta on muutettuna tullut EY 251 artikla) määrätyssä menettelyssä annetut asetukset, direktiivit ja päätökset on julkaistava Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä -luettuna yhdessä asetuksen N:o 1 5 artiklan kanssa, jossa säädetään tämän lehden julkaisemisesta virallisilla kielillä, seuraa, että yksittäistapauksessa tehtyä päätöstä ei välttämättä ole laadittava kaikilla virallisilla kielillä, vaikka tällainen päätös voisi vaikuttaa niihin oikeuksiin, joita on muulla kuin päätöksen adressaattina olevalla unionin kansalaisella eli esimerkiksi adressaatin kanssa kilpailevassa asemassa olevalla talouden toimijalla.
It follows from all of those facts that the language regime of a body such as the Office is the result of a difficult process which seeks to achieve the necessary balance between the interests of economic operators and the public interest in terms of the cost of proceedings, but also between the interests of applicants for Community trade marks and those of other economic operators in regard to access to translations of documents which confer rights, or proceedings involving more than one economic operator, such as opposition, revocation and invalidity proceedings.
Kaikista näistä seikoista ilmenee, että viraston kaltaisen elimen kieliä koskeva sääntely perustuu siihen, että on etsitty vaikeasti löydettävää mutta tarpeellista tasapainoa ensinnäkin menettelyn kustannuksiin liittyvien talouden toimijoiden intressien ja yleisten intressien välillä ja toiseksi yhteisön tavaramerkkiä hakevien talouden toimijoiden intressien ja muiden talouden toimijoiden intressien välillä siltä osin kuin kyse on oikeuksia antavien asiakirjojen käännösten saatavuudesta tai menettelyistä, joissa on mukana useita talouden toimijoita, kuten asetuksessa N:o 40/94 tarkoitetuista väite-, menettämis- ja mitättömyysmenettelyistä.
The Court of First Instance was therefore right to find, at paragraph 62 of the contested judgment, that, in determining the official languages of the Community which may be used as languages of proceedings in opposition, revocation and invalidity proceedings, where the parties cannot agree on which language to use, the Council was pursuing the legitimate aim of seeking an appropriate linguistic solution to the difficulties arising from such a failure to agree.
Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut perustellusti valituksenalaisen tuomion 62 kohdassa, että kun neuvosto on määrittänyt ne yhteisön viralliset kielet, joita saadaan käyttää menettelyn kielinä väite-, menettämis- ja mitättömyysmenettelyssä niissä tilanteissa, joissa asianosaiset eivät ole sopineet käytettävästä kielestä, neuvosto on pyrkinyt siihen hyväksyttävään tavoitteeseen, että löydettäisiin asianmukainen kieliä koskeva ratkaisu siihen ongelmaan, joka aiheutuu tällaisen sopimuksen puuttumisesta.
Similarly, the Court of First Instance was right to hold, at paragraph 63 of the contested judgment, that, even if the Council did treat official languages of the Community differently, its choice to limit the languages to those which are most widely known in the European Community is appropriate and proportionate.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on myös katsonut perustellusti valituksenalaisen tuomion 63 kohdassa, että vaikka neuvosto onkin päätynyt kohtelemaan yhteisön virallisia kieliä eri tavoin, se on tehnyt tarkoitukseensa soveltuvan ja päämääräänsä oikein suhteutetun valinnan, kun se on valinnut ainoastaan ne kielet, joita osataan eniten Euroopan yhteisössä.
Orders Ms Kik to pay the costs;
Valittaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Orders the Hellenic Republic, the Kingdom of Spain, the Council of the European Union and the Commission of the European Communities to bear their own costs.'
Helleenien tasavalta, Espanjan kuningaskunta, Euroopan unionin neuvostoja Euroopan yhteisöjen komissio vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Advocate General F. G. Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 20 March 2003.
Julkisasiamies F. G. Jacobs on esittänyt ratkaisuehdotuksensa täysistunnossa 20 päivänä maaliskuuta 2003.
He proposed that the Court should:
Julkisasiamies ehdottaa, että yhteisöjen tuomioistuimen olisi ratkaistava asia seuraavasti:
(2) order the appellant to bear the costs of the appeal.'
Valittaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Preliminary ruling (Equal treatment for men and women — Directives 86/457'/EEC and 93/16/EEC — Obligation to undertake certain periods of pull-time training during part-time training in general medical practice) (Full Court)
Ennakkoratkaisu Miesten ja naisten tasa-arvoinen kohtelu Direktiivit 86/457/ETY ja 92/16/ETY -Velvollisuus suorittaa osa-aikaisen yleislääkärin koulutuksen yhteydessä tietyt koulutusjaksot täysipäiväisesti (täysistunto)
By order of 8 November 2001 the Bundesverwaltungsgericht (Federal Administrative Court) referred two questions for a preliminary ruling on the interpretation of Article 5 of Council Directive 86/457/EEC of 15 September 1986 and Article 34 of Council Directive 93/16/EEC of 5 April 1993, and on the compatibility of those provisions with the prohibition of indirect discrimination on grounds of sex as laid down in Council Directive 76/207/EEC of 9 February 1976.
Bundesverwaltunsgericht on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 8.11.2001 tekemällään päätöksellä kaksi ennakkoratkaisukysymystä 15 päivänä syyskuuta 1986 annetun neuvoston direktiivin 86/457/ETY 5 artiklan sekä 5 päivänä huhtikuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/16/ETY 34 artiklan tulkinnasta ja niiden yhteensoveltuvuudesta 9 päivänä helmikuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY sisältämän sukupuoleen perustuvan välillisen syrjinnän kiellon kanssa.
Dispute in the main proceedings and questions for a preliminary ruling
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
During her specific training in general medicine she worked part-time in a general medical practice, in particular from 1 April 1994 to 31 March 1995, working more than 60% of normal working hours as a further training assistant.
Suorittaessaan yleislääketieteen erikoistumiskoulutusta hän työskenteli jatkokoulutettavana apulaisena yleislääketieteen vastaanotolla osa-aikaisesti mutta yli 60 prosenttia normaalista työajasta muun muassa 1.4.1994—31.3.1995.
On 4 May 1995 Ms Rinke applied to the respondent in the main proceedings for a certificate of "specific training in general medical practice' and the right to use the title 'General Medical Practitioner'.
Rinke haki 4.5.1995 pääasian vastaajalta todistusta yleislääketieteen erityiskoulutuksesta ja siihen liittyvää oikeutusta käyttää yleislääkäri-nimikettä.
By decision of 5 May 1995 the respondent in the main proceedings rejected that request on the ground that, in accordance with the first sentence of the second paragraph of Article 13b of the 'Hamburgische Ärztegesetz' (Hamburg Law on Medical Practitioners), the prescribed training had to be carried out in a general medical practice for at least six months on a fulltime basis.
Pääasian vastaaja hylkäsi tämän hakemuksen 5.5.1995 tekemässään päätöksessä sillä perusteella, että Hamburgische Ärztegesetzin (lääkärintointa koskeva Hampurin laki) 13 b §:n 2 momentin ensimmäisen virkkeen mukaan kyseinen koulutus on pitänyt saada niin, että henkilö on työskennellyt yleislääketieteen vastaanotolla kokoaikaisesti vähintään kuusi kuukautta.
Ms Rinke brought an action before the Verwaltungsgericht (Administrative Court) against that decision, arguing that the rule in the Hamburgische Ärztegesetz is contrary to the principle of non-discrimination laid down in Community law by Directive 76/207.
Rinke nosti Verwaltungsgerichtissa kanteen tästä päätöksestä vedoten siihen, että Hamburgische Ärtzegesetzin säännös on ristiriidassa direktiivissä 76/207/ETY säädetyn, yhteisön oikeuteen kuuluvan syrjintäkiellon kanssa.
The requirement imposed by Article 5(1) of Directive 86/457 ought, she submitted, to be overridden by the fundamental principle of non-discrimination.
Hänen mukaansa vaatimuksen, josta säädetään direktiivin 86/457/ETY 5 artiklan 1 kohdassa, on väistyttävä siksi, että se on ristiriidassa perustavanlaatuisen syrjintäkiellon periaatteen kanssa.
The Ärztekammer Hamburg contended that the fulltime training required by that legislation was objectively justified.
Ärztekammer Hamburg katsoi, että lain edellyttämä täysipäiväinen koulutus on objektiivisesti perusteltu.
By decision of 9 January 2001 the Bundesverfassungsgericht (Federal Constitutional Court) set aside that judgment on appeal by Ms Rinke and referred the case back to the Bundesverwaltungsgericht.
Bundesverfassungsgericht kumosi tämän tuomion Rinken tekemän valituksen johdosta 9.1.2001 tekemällään päätöksellä ja palautti asian Bundesverwaltungsgerichtiin.
The latter, the Bundesverfassungsgericht held, had, in effect, infringed the applicant's right to a hearing before the proper statutory court by failing to refer the question of the relationship between Article 34(1) of Directive 93/16 and Directive 76/207 on equal treatment to the Court of Justice of the European Communities for a preliminary ruling.
Bundesverwaltungsgericht oli Bundesverfassungsgerichtin mukaan loukannut Rinken oikeutta saada asiansa laillisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, koska se ei ollut esittänyt Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymystä siitä, millainen keskinäinen suhde on direktiivin 93/16/ETY 34 artiklan 1 kohdalla ja tasa-arvodirektiivillä 76/207/ETY.
Nor was it clear that the principles that more specific and more recent legal rules take
Edelleen on mahdollista, että syrjintäkiellon periaate on yhteisön
Further, the principle of non-discrimination might enjoy the status of a fundamental right in Community law and take precedence over Directive 93/16.
oikeudessa hierarkkiselta tasoltaan perusoikeus, minkä vuoksi se saisi etusijan direktiiviin 93/16/ETY nähden.
By order of 8 November 2001, the Bundesverwaltungsgericht decided stay proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Bundesverwaltungsgericht päätti 8.11.2001 tekemällään päätöksellä lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
'(1) Does the requirement laid down in Directives 86/457/EEC and 93/16/EEC, to the effect that certain components of the specific training in general medical practice — completion of which confers the right to use the title "general medical practitioner" — must be undertaken full-time, constitute indirect discrimination on grounds of sex within the meaning of Directive 76/207/EEC?
Onko direktiiveissä 86/457/ETY ja 93/16/ETY säädettyä edellytystä, jonka mukaan yleislääkärin nimityksen saamiseksi suoritettavassa yleislääketieteen erityiskoulutuksessa on tietyt osat suoritettava kokoaikaisesti työskennellen, pidettävä direktiivissä 76/207/ETY tarkoitettuna sukupuoleen perustuvana välillisenä syrjintänä?
How is the incompatibility of Directive 76/207/EEC, on the one hand, with Directives 86/457/EEC and 93/16/EEC, on the other, to be resolved?
Miten on ratkaistava direktiivin 76/207/ETY ja direktiivien 86/457/ETY ja 93/16/ETY välinen normiristiriita?
Does the prohibition of indirect discrimination on grounds of sex constitute a basic unwritten right under Community law that overrides any conflicting rule in secondary Community legislation?'
Kuuluuko sukupuoleen perustuvan välillisen syrjinnän kielto yhteisön oikeuden kirjoittamattomiin perusoikeuksiin, joille on annettava etusija suhteessa sellaiseen johdettuun yhteisön oikeuteen, joka on niiden kanssa ristiriidassa?"
The provisions of Directive 76/207 cannot, therefore, be treated, as such, as imposing any obligations on the Council in the exercise of its legislative powers.
Näin ollen direktiivin 76/207/ETY säännösten ei ole sellaisenaan katsottava asettavan velvoitteita neuvostolle sen käyttäessä lainsäädäntövaltaansa.
However, as all the parties who presented observations in the present case have stated, the elimination of discrimination on grounds of sex forms part of the fundamental rights the observance of which, as general principles of Community law, the Court has a duty to ensure.
Kuitenkin kuten kaikki käsiteltävänä olevassa asiassa huomautuksensa esittäneet osapuolet ovat todenneet sukupuoleen perustuvan syrjinnän poistaminen kuuluu perusoikeuksiin yhtenä yhteisön oikeuden yleisistä oikeusperiaatteista, joiden noudattamista yhteisön tuomioistuin valvoo.
It is also common ground that the respect of fundamental rights is a condition of the legality of Community acts.
On myös kiistatonta, että perusoikeuksien kunnioittaminen on edellytys yhteisön säädösten, päätösten ja muiden toimien lainmukaisuudelle.
It follows that a provision of a directive adopted by the Council in disregard of the principle of equal treatment for men and women is vitiated by illegality.
Tästä seuraa, että sellaisen direktiivin säännös, jonka neuvosto on antanut vastoin miesten ja naisten tasaarvoisen kohtelun periaatetta, on lainvastainen.
The answer to Question 2 must therefore be that compliance with the prohibition of indirect discrimination on grounds of sex is a condition governing the legality of all measures adopted by the Community institutions.
Näin ollen toiseen kysymykseen on vastattava, että sukupuoleen perustuvan välillisen syrjinnän kiellon noudattaminen on kaikkien yhteisön toimielinten säädösten, päätösten ja muiden toimien laillisuuden edellytys.