natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Also, as Christopher McCrudden suggests in ‘Thinking about the discrimination directives’, (2005) 1 European Journal of Anti-Discrimination Law 17, 20, equal treatment and nondiscrimination as guaranteed by the Directive should be placed within a broader human rights context.
Lisäksi kuten Christopher McCrudden esittää kirjoituksessaan ”Thinking about the discrimination directives” (2005), 1 European Journal of Anti-Discrimination Law, 17, 20, direktiivissä taatut yhdenvertainen kohtelu ja syrjinnän kielto tulisi asettaa laajempaan ihmisoikeuksien kontekstiin.
Recital 4 to the Directive refers to the ‘universal right’ to ‘equality before the law and protection against discrimination’ which is ‘recognised by the Universal Declaration of Human Rights, the United Nations Convention on the Elimination of All Forms of Discrimination against Women, United Nations Covenants on Civil and Political Rights and on Economic, Social and Cultural Rights and by the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms’.
Direktiivin neljännessä perustelukappaleessa viitataan ”yhdenvertaisuutta lain edessä ja suojelua syrjintää vastaan” koskeviin ”yleismaailmallisiin oikeuksiin”, ”jotka on tunnustettu ihmisoikeuksien yleismaailmallisessa julistuksessa, kaikkinaisen naisten syrjinnän poistamista koskevassa Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksessa, kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia sekä taloudellisia, sosiaalisia ja sivistyksellisiä oikeuksia koskevissa Yhdistyneiden Kansakuntien sopimuksissa sekä Euroopan ihmisoikeussopimuksessa”.
I would add to this list the Charter of Fundamental Rights, Chapter III of which is devoted to equality, and which includes a specific provision on the integration of persons with disabilities (Article 26).
Lisäisin tähän luetteloon Euroopan unionin perusoikeuskirjan tasa-arvolle omistetun III osaston, johon sisältyy erityinen määräys vammaisten sopeutumisesta yhteiskuntaan (26 artikla).
A recent development in the area of international human rights which concerns disability issues is the adoption of the United Nations Convention on the Rights of Persons with Disabilities and its Optional Protocol.
Viimeaikaista kehitystä kansainvälisten ihmisoikeuksien alalla edustaa Yhdistyneiden Kansakuntien hyväksymä vammaisten henkilöiden oikeuksia koskeva yleissopimus ja sen valinnainen pöytäkirja.
The Convention was adopted by the General Assembly on 13 December 2006 and opened for signature on 30 March 2007 when 81 States and the European Community signed it.
Yleiskokous hyväksyi yleissopimuksen 13.12.2006, ja se avattiin allekirjoituksia varten 30.3.2007, jolloin 81 valtiota ja Euroopan yhteisö allekirjoittivat sen.
It provides, inter alia, that the signatory parties are to prohibit ‘all discrimination on the basis of disability’ (Article 5(2)).
Siinä määrätään muun muassa, että sopimuksen allekirjoittaneet kieltävät kaiken vammaisuuteen perustuvan syrjinnän (5 artiklan 2 kappale).
5 — It has been pointed out in the literature on discrimination that no conclusive answer as to whether discrimination by association is prohibited flows from Article 13 EC and the directives that were adopted under it.
5 – Syrjintää koskevassa kirjallisuudessa on todettu, ettei EY 13 artiklasta eikä sen nojalla annetuista direktiiveistä löydy mitään lopullista vastausta siihen, onko kanssakäymiseen perustuva syrjintä kiellettyä.
See Schiek, D., Waddington, L. and Bell M. (eds) Cases, Materials and Text on National, Supranational and International Non-Discrimination Law, Hart Publishing, 2007, pp. 169, 170.
169 ja 170.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-303/06 discrimination … with a view to putting into effect in the Member States the principle of equal treatment’ (my emphasis).
JULKISASIAMIES POIARES MADURON RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-303/06 torjumiselle – – yhdenvertaisen kohtelun periaatteen toteuttamiseksi jäsenvaltioissa” (kursivointi tässä).
The Court’s caselaw is clear as regards the role of equal treatment and nondiscrimination in the Community legal order.
Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö on selkeää siltä osin kuin kysymys on yhdenvertaisen kohtelun ja syrjinnän kiellon roolista yhteisön oi -keusjärjestyksessä.
Equality is not merely a political ideal and aspiration but one of the fundamental principles of Community law.
Yhdenvertaisuus ei ole pelkkä poliittinen ihanne ja pyrkimys, vaan yksi yhteisön oikeuden perustavanlaatuisista periaatteista.
6As the Court held in that individuals should be able to design and conduct the course of their lives through a succession of choices among different valuable options.
Se edellyttää, että yksilön pitää voida suunnitella ja johtaa elämänsä kulku useista varteenotettavista vaihtoehdoista tekemiensä valintojen joukon avulla.
9The exercise of autonomy presupposes that people are given a range of valuable options from which to choose.
9Itsemääräämisoi-keuden käyttäminen edellyttää, että ihmisille annetaan joukko varteenotettavia vaihtoehtoja, joista valita.
When we act as autonomous agents making decisions about the way we want our life to develop our ‘personal integrity and sense of dignity and self-respect are made concrete’. 10
Kun toimimme itsenäisesti ja teemme päätöksiä siitä, millä tavoin haluamme elämämme kehittyvän, meidän ”henkilökohtainen koskemattomuutemme ja arvon ja itsekunnioituksen tunteemme konkretisoituvat”. 10
Mangold the Directive constitutes a practical aspect of the principle of equality. 7In order to determine what equality requires in any given case it is useful to recall the values underlying equality.
Ratkaistaessa, mitä yhdenvertaisuus edellyttää jossakin tietyssä tapauksessa, on syytä palauttaa mieleen yhdenvertaisuuden taustalla olevat arvot.
These are human dignity and personal autonomy.
Nämä ovat ihmisarvo ja henkilön itsemääräämisoikeus.
At its bare minimum, human dignity entails the recognition of the equal worth of every individual.
Kaikkein pelkistetyimmillään ihmisarvo merkitsee saman arvon antamista jokaiselle yksilölle.
One’s life is valuable by virtue of the mere fact that one is human, and no life is more or less valuable than another.
Yksilön elämä on arvokas pelkästään sen tosiseikan vuoksi, että yksilö on ihminen, eikä yksikään elämä ole arvokkaampi tai vähemmän arvokas kuin toinen.
As Ronald Dworkin has recently reminded us, even when we disagree deeply about issues of political morality, the structure of political institutions and the functioning of our democratic states we nevertheless continue to share a commitment to this fundamental principle.
Kuten Ronald Dworkin on hiljattain meitä muistuttanut, myös silloin, kun olemme syvästi eri mieltä poliittista moraalia, poliittisten instituutioiden rakennetta ja demokraattisten valtioidemme toimintaa koskevista seikoista, meille on kuitenkin edelleen yhteistä sitoutuminen tähän perustavanlaatuiseen periaatteeseen.
8 Therefore, individuals and political institutions must not act in a way that denies the intrinsic importance of every human life.
8 Näin ollen yksilöiden ja poliittisten instituutioiden ei pidä toimia tavalla, joka
The aim of Article 13 EC and of the Directive is to protect the dignity and autonomy of persons belonging to those suspect classifications.
EY 13 artiklan ja direktiivin tavoite on suojella mainittujen epäilyttävien luokittelujen piiriin kuuluvien henkilöiden arvoa ja itsemääräämisoikeutta.
The most obvious way in which such a person’s dignity and autonomy may be affected is when one is directly targeted because one has a suspect characteristic.
Kaikkein ilmeisin tapa, jolla tällaisen henkilön arvoon ja itsemääräämisoikeuteen voidaan vaikuttaa epäsuotuisasti, on se, että henkilö otetaan välittömästi silmätikuksi sen vuoksi, että hänellä on jokin näissä epäilyttävissä perusteissa tarkoitettu ominaisuus.
Treating someone less well on the basis of reasons such as religious belief, age, disability and sexual orientation undermines this special and unique value that people have by virtue of being human.
Se, että jotakuta kohdellaan huonommin uskonnon, iän, vammaisuuden ja seksuaalisen suuntautumisen kaltaisten syiden perusteella, heikentää tätä erityistä ja ainutlaatuista arvoa, joka ihmisillä on sen vuoksi, että he ovat ihmisiä.
Recognising the equal worth of every human being means that we should be blind to considerations of this type when we impose a burden on someone or deprive someone of
Jokaisen ihmisen yhtäläisen arvon tunnustaminen merkitsee, että meidän pitäisi sulkea silmämme tämän tyyppisiltä seikoilta, kun asetamme jollekulle taakan tai epäämme häneltä jonkin etuuden. Toisin ilmaistuna
For the sake of accuracy it should be noted that some authors include the value of personal autonomy within that of dignity.
Täsmällisyyden vuoksi on todettava, että eräät kirjoittajat sisällyttävät itsemääräämisoikeuden ihmisarvoon.
The same happens with the treatment of these two concepts in the caselaw of some constitutional courts.
Näin on myös joidenkin perustuslakituomioistuinten oikeuskäytännössä näiden kahden käsitteen tarkastelun osalta.
This, which might be of relevance in the context of the interpretation of legal provisions that refer only to the value of human dignity, is of no relevance for present purposes.
Tällä seikalla, jolla saattaa olla merkitystä sellaisten oikeussääntöjen tulkinnassa, jotka koskevat vain ihmisarvoa, ei ole merkitystä tämän tarkastelun kannalta.
10 — Ibid., p. 154.
10 – Ks. edellä alaviitteessä 9 mainittu teos, s. 154.
also other, more subtle and less obvious ways of doing so.
huomaamattomampia ja vähemmän ilmeisiä tapoja tehdä niin.
One way of undermining the dignity and autonomy of people who belong to a certain group is to target not them, but third persons who are closely associated with them and do not themselves belong to the group.
Eräs tapa heikentää johonkin tiettyyn ryhmään kuuluvan henkilön arvoa ja itsemääräämisoikeutta on se, että silmätikuksi ei oteta häntä itseään vaan kolmas henkilö, joka on läheisissä kanssakäymisissä hänen kanssaan eikä itse kuulu ryhmään.
A robust conception of equality entails that these subtler forms of discrimination should also be caught by antidiscrimination legislation, as they, too, affect the persons belonging to suspect classifications.
Vahva yhdenvertaisuuden käsite edellyttää, että syrjinnän vastaisen lainsäädännön on tartuttava myös näihin huomaamattomampiin syrjinnän muotoihin, koska myös ne vaikuttavat haitallisesti epäilyttävien luokittelujen piiriin kuuluviin henkilöihin.
Indeed, the dignity of the person with a suspect characteristic is affected as much by being directly discriminated against as it is by seeing someone else suffer discrimination merely by virtue of being associated with him.
Henkilön, jolla on epäilyttävissä perusteissa tarkoitettu ominaisuus, ihmisarvoon vaikutetaan haitallisesti yhtä paljon silloin, kun häneen kohdistetaan välitöntä syrjintää, kuin silloin, kun hän joutuu näkemään jonkun toisen joutuvan syrjinnän kohteeksi pelkästään sen vuoksi, että tämä on kanssakäymisissä hänen kanssaan.
In this way, the person who is the immediate victim of discrimination not only suffers a wrong himself, but also becomes the means through which the dignity of the person belonging to a suspect classification is undermined.
Tällä tavoin välittömän syrjinnän kohteena oleva kärsii itse vääryydestä, minkä lisäksi epäilyttävän luokittelun piiriin kuuluvan henkilön arvoa heikennetään hänen kauttaan.
Similarly, a commitment to autonomy means that people must not be deprived of valuable options in areas of fundamental importance for their lives by reference to suspect classifications.
Samalla tavoin itsemääräämisoikeuden kunnioittamiseen sitoutuminen merkitsee, että ihmisiltä ei pidä epäilyttävien luokittelujen perusteella riistää varteenotettavia vaihtoehtoja aloilla, jotka ovat heidän elämänsä kannalta perustavanlaatuisen tärkeitä.
Access to employment and professional development are of fundamental significance for every individual, not merely as a means of earning one’s living but also as an important way of self-fulfilment and realisation of one’s potential.
Mahdollisuudella työhön ja ammatilliseen kehittymiseen on perustavanlaatuinen merkitys jokaiselle yksilölle, ei pelkästään elannon hankkimiskeinona vaan myös tärkeänä itsensä toteuttamisen ja kykyjen käyttämisen keinona.
The discriminator who discriminates against an individual belonging to a suspect classification unjustly deprives her of valuable options.
Se, joka syrjii epäilyttävän luokittelun piiriin kuuluvaa yksilöä, riistää tältä oikeudettomasti varteenotettavia vaihtoehtoja.
As a consequence, that person’s ability to lead an autonomous life is seriously compromised since an important aspect of her life is shaped not by her own choices but by the prejudice of someone else.
Tästä seuraa, että kyseisen henkilön kyky elää itsenäistä elämää vaarantuu vakavasti, koska hänen elämänsä merkittävä osa-alue ei muotoudu hänen omien valintojensa, vaan jonkun toisen ennakkoluulojen perusteella.
By treating people belonging to these groups less well because of their characteristic, the discriminator prevents them from exercising their autonomy.
Kun syrjivä taho kohtelee näihin ryhmiin kuuluvia ihmisiä huonommin heidän ominaisuuksiensa vuoksi, hän estää heitä käyttämästä itsemääräämisoikeuttaan.
At this point, it is fair and reasonable for antidiscrimination law to intervene.
Tässä kohdin on oikein ja kohtuullista puuttua asiaan syrjinnän vastaisella lainsäädännöllä.
In essence, by valuing equality and committing ourselves to realising equality through the law, we aim at sustaining for every person the conditions for an autonomous life.
Arvostamalla yhdenvertaisuutta ja sitoutumalla itse toteuttamaan yhdenvertaisuutta lainsäädännön välityksellä tähtäämme siihen, että jokaisella säilyvät edellytykset itsenäiseen elämään.
Yet, directly targeting a person who has a particular characteristic is not the only way of discriminating against him or her; there are
Se, että otetaan silmätikuksi henkilö, jolla on jokin tietty ominaisuus, ei kuitenkaan ole ainoa tapa syrjiä häntä; on olemassa muita,
Furthermore, this subtler form of discrimination undermines the ability of persons who have a suspect characteristic to exercise their autonomy.
Lisäksi tämä huomaamattomampi syrjinnän muoto heikentää niiden henkilöiden, joilla on jokin epäilyttävissä perusteissa tarkoitettu ominaisuus, kykyä käyttää itsemääräämisoikeuttaan.
For instance, the autonomy of members of a religious group may be affected (for example, as to whom to marry or where to live) if they know that the person they will marry is likely to suffer discrimination because of the religious affiliation of his spouse.
Esimerkiksi uskonnollisen ryhmän jäsenen itsemääräämisoikeuteen voi vaikuttaa (esimerkiksi sen ratkaisemiseen, kenen kanssa mennä naimisiin tai missä asua) se, että hän tietää, että se, jonka kanssa hän aikoo mennä naimisiin, joutuu todennäköisesti syrjinnän kohteeksi puolisonsa uskonnon vuoksi.
The same can happen, albeit to a lesser extent, with individuals who are disabled.
Sama voi toteutua, tosin vähäisemmässä määrin, vammaisten kohdalla.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-303/06 associated for help in their effort to lead a life according to the fundamental choices they have made.
JULKISASIAMIES POIARES MADURON RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-303/06
The important words here are ‘on the grounds of’.
Merkittävä sana tässä on ”perustuva”.
It is a familiar proposition of both law and moral philosophy that not all discrimination is wrong.
Sekä oikeudesta että moraalifilosofiasta on tuttua, että kaikki syrjintä ei ole väärin.
In the context of employment, for instance, it is perfectly acceptable for an employer to hire a candidate who is responsible, trustworthy and polite and exclude candidates who are irresponsible, untrustworthy and rude.
Esimerkiksi työhönoton yhteydessä on täysin hyväksyttävää, että työnantaja palkkaa hakijan, joka on vastuuntuntoinen, luotettava ja kohtelias, ja hylkää hakijat, jotka ovat vastuuntunnottomia, epäluotettavia ja epäkohteliaita.
Conversely, we think it is wrong to reject someone on the basis of his or her race or religion, and in most legal systems the law intervenes to prevent such discrimination from taking place.
Käänteisesti katsomme, että on väärin hylätä joku hänen rotunsa tai uskontonsa perusteella, ja useimmissa oi -keusjärjestelmissä tällaista syrjintää ehkäistään lainsäädännöllä.
What determines whether the employer’s conduct is acceptable or not, and triggers the law’s intervention, is the ground of discrimination relied on by the employer in each case.
Sen kannalta, onko työnantajan käytös hyväksyttävää vai ei ja tarvitaanko lainsäädäntöä, ratkaisevaa on työnantajan kussakin tapauksessa soveltama syrjintäperuste.
How the Directive functions
Direktiivin toimintatapa
The fact that the wrongness of discrimination depends on the grounds upon which it is based is reflected in the way relevant legislation is structured.
Se, että syrjinnän vääryys riippuu perusteista, joihin se nojautuu, heijastuu tavassa, jolla asiaa koskeva lainsäädäntö on rakennettu.
Virtually all antidiscrimination statutes prohibit discrimination on a number of specified grounds.
Käytännöllisesti katsoen kaikissa syrjinnän vastaisissa laeissa syrjintä on kielletty tiettyjen yksilöityjen perusteiden joukon perusteella.
This is the strategy followed by the Community legislature in the Directive which outlaws discrimination based on religion or belief, disability, age and sexual orientation.
Yhteisön lainsäätäjä noudattaa tätä strategiaa direktiivissä, jonka mukaan uskontoon tai vakaumukseen, vammaisuuteen, ikään tai sukupuoliseen suuntautumiseen perustuva syrjintä on lainvastaista.
The main duty imposed by antidiscrimination legislation, such as the Directive, is to treat people in a certain way which is comparable to how others are treated.
Syrjinnän vastaisella lainsäädännöllä – kuten direktiivillä – asetettava pääasiallinen velvoite on kohdella ihmisiä tietyllä tavalla, joka on verrattavissa siihen, miten muita kohdellaan.
As Gardner explains this is a question of justice.
Kuten Gardner toteaa, tämä kysymys koskee oikeudenmukaisuutta.
Thus, when we say that it is wrong to treat someone less favourably on certain grounds what we mean is that justice requires that we do not rely on those grounds in order negatively to affect that person’s position.
Näin ollen kun sanomme, että on väärin kohdella jotakuta epäsuotuisammin kuin muita tietyillä perusteilla, tarkoitamme itse asiassa, että oikeudenmukaisuus edellyttää, että emme vetoa kyseisiin perusteisiin vaikuttaaksemme haitallisesti kyseisen henkilön asemaan.
Put differently, if we do rely on those prohibited grounds we have inflicted on the person concerned an injustice.
Toisin sanoen on niin, että jos vetoamme noihin kiellettyihin perusteisiin, olemme epäoikeudenmukaisia kyseistä henkilöä kohtaan.
The Community legislature adopted the Directive in order to protect, in the field of employment and occupation, people belonging to suspect classifications and to ensure that their dignity and autonomy is not compromised either by obvious and immediate or subtle and less obvious discrimination.
Yhteisön lainsäätäjä antoi direktiivin suojellakseen epäilyttävien luokittelujen piiriin kuuluvia henkilöitä työssä ja ammatissa ja sen varmistamiseksi, että heidän arvoaan ja itsemääräämisoikeuttaan ei vaaranneta joko ilmeisellä ja välittömällä tai huomaamattomammalla ja vähemmän ilmeisellä syrjinnällä.
An indication of how this is to be achieved is already apparent in Article 1 of the Directive, which reads: ‘The purpose of this Directive is to lay down a general framework for combating discrimination on the grounds of religion or belief, disability, age or sexual orientation as regards employment and occupation, with a view to putting into effect in the Member States the principle of equal treatment’ (my emphasis).
Se, miten tämä tavoite pyritään saavuttamaan, ilmenee jo direktiivin 1 artiklasta, jossa säädetään, että ”tämän direktiivin tarkoituksena on luoda yleiset puitteet uskontoon tai vakaumukseen, vammaisuuteen, ikään tai sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvan syrjinnän torjumiselle työssä ja ammatissa yhdenvertaisen kohtelun periaatteen toteuttamiseksi jäsenvaltioissa” (kursivointi tässä).
Directive the Council has made it clear that it is wrongful for an employer to rely on any of these grounds in order to treat an employee less well than his or her colleagues.
COLEMAN tehnyt selväksi, että työnantaja tekee väärin, jos hän vetoaa johonkin näistä perusteista kohdellakseen työntekijää huonommin kuin tämän työtovereita.
As soon as we have ascertained that the basis for the employer’s conduct is one of the prohibited grounds then we enter the realm of unlawful discrimination.
Heti kun voidaan todeta, että työnantajan käytöksen perustana on jokin kielletyistä perusteista, siirrytään lainvastaisen syrjinnän piiriin.
In the sense described above, the Dir -ective performs an exclusionary function: it excludes religious belief, age, disability and sexual orientation from the range of permissible reasons an employer may legitimately rely upon in order to treat one employee less favourably than another.
Direktiivillä on edellä kuvatussa tarkoituksessa poissulkeva tehtävä: siinä suljetaan pois uskonto, ikä, vammaisuus ja seksuaa -linen suuntautuminen niiden sallittujen syiden joukosta, joihin työnantaja voi laillisesti vedota kohdellakseen jotakin työntekijää epäsuotuisammin kuin toista.
In other words, after the coming into force of the Directive it is no longer permissible for these considerations to figure in the employer’s reasoning when she decides to treat an employee less favourably.
Toisin sanoen direktiivin voimaantulon jälkeen nämä seikat eivät enää saa esiintyä työnantajan päättelyssä, kun hän päättää kohdella jotakin työntekijää epäsuotuisammin.
The Directive prohibits direct discrimination, 12harassment 13and indirect discrimination.
Direktiivissä kielletään välitön syrjintä, 12häirintä 13ja välillinen syrjintä.
14 The distinguishing feature of direct discrimination and harassment is that they bear a necessary relationship to a particular suspect classification.
14 Välittömän syrjinnän ja häirinnän erityinen piirre on, että ne liittyvät väistämättä johonkin tiettyyn epäilyttävään luokitteluun.
The discriminator relies on a suspect classification in order to act in a certain way.
Syrjivä taho turvautuu epäilyttävään luokitteluun toimiakseen tietyllä tavalla.
The classification is not a mere contingency but serves as an essential premise of his reasoning.
Luokittelu ei ole pelkkä sattuma, vaan se toimii hänen päättelynsä olennaisena lähtökohtana.
An employer’s reliance on those suspect grounds is seen by the Community legal order as an evil which must be eradicated.
Yhteisön oikeusjärjestyksessä se, että työnantaja nojautuu kyseisiin epäilyttäviin perusteisiin, nähdään pahana, joka on kitkettävä kokonaan pois.
Therefore, the Directive prohibits the use of those classifications as grounds upon which an employer’s reasoning may be based.
Niinpä direktiivissä kielletään kyseisten luokittelujen käyttäminen perusteina, joihin työnantaja voi perustaa päättelynsä.
By contrast, in indirect discrimination cases the intentions of the employer and the reasons he has to act or not to act are irrelevant.
Sitä vastoin välillisen syrjinnän tapauksissa ei ole merkitystä työnantajan aikomuksilla ja syillä, joiden vuoksi hänen on toimittava tai jätettävä toimimatta.
In fact, this is the whole point of the prohibition of indirect discrimination: even neutral, innocent or good faith measures and policies adopted with no discriminatory intent whatsoever will be caught if their impact on persons who have a particular characteristic is greater than their impact on other persons.
Itse asiassa välillisen syrjinnän kiellon tarkoitus on juuri tämä: neutraaleihin, viattomiin tai vilpittömässä mielessä toteutettuihin toimenpiteisiin ja menettelytapoihin, joilla ei ole minkäänlaista syrjivää tarkoitusta, puututaan, jos ne vaikuttavat henkilöihin, joilla on tietty ominaisuus, voimakkaammin kuin muihin.