natgillin/translations-raw huggingface dataset:
378), in the version in force at the time of the facts in the main proceedings, provided, in Paragraph 9(1)(3), that electricity produced in installations with a maximum nominal electrical power rating of two megawatts was, subject to compliance with certain conditions, exempt from that tax.
378), sellaisena kuin se oli voimassa pääasian tosiseikkojen tapahtumaaikaan, 9 §:n 1 momentin 3 kohdassa säädettiin, että sähkö, joka on tuotettu laitoksissa, joiden sähköinen nimellisteho on enintään kaksi megawattia, vapautettiin tiettyjen edellytysten täyttyessä tästä verosta.
The Energiesteuergesetz (Law on taxation of energy) of 15 July 2006 (BGBl. 2006 I, p.
15.7.2006 annetulla energiaverolailla (Energiesteuergesetz; BGBl. 2006 I, s.
1534; ’the Law on taxation of energy’), which entered into force on 1 August 2006, repealed as from that date, with express reference to Directive 2003/96, the Law on taxation of mineral oils.
1534; jäljempänä energiaverolaki), joka tuli voimaan 1.8.2006, kumottiin tästä päivästä lähtien kivennäisöljyverolaki, ja siinä viitattiin nimenomaisesti direktiiviin 2003/96.
It contains, inter alia, the following provisions:
Se sisältää erityisesti seuraavat säännökset:
‘Paragraph 1 — Tax jurisdiction, energy products
”1 § Veroalue, energiatuotteet
2. goods falling within headings … 2704 to 2715 of the [CN]
2) yhdistetyn nimikkeistön nimikkeisiin – – 2704–2715 kuuluvat tavarat
Paragraph 2 — Rate of tax
2 § Veron suuruus
4. for 1 000 litres of gas oil falling within subheadings 2710 19 41 to 2710 19 49 of the [CN]
4) yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeisiin 2710 19 41–2710 19 49 kuuluvalle 1 000 litralle dieselöljyä, a) jonka rikkipitoisuus on yli 10 mg/kg, 485,70 euroa, b) jonka rikkipitoisuus on enintään 10 mg/kg, 470,40 euroa
1. for 1 000 litres of lawfully marked gas oil falling within subheadings 2710 19 41 to 2710 19 49 of the [CN]
1) yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeisiin 2710 19 41–2710 19 49 kuuluvalle asianmukaisesti merkitylle 1 000 litralle dieselöljyä, a) jonka rikkipitoisuus on yli 50 mg/kg,
(a) with a sulphur content of more than 50 mg/kg, until 31 December 2008, shall be EUR 61.35, as from 1 January 2009, shall be EUR 76.35,
31.12.2008 asti 61,35 euroa,
(b) with a maximum sulphur content of 50 mg/kg, shall be EUR 61.35,
1.1.2009 lähtien 76,35 euroa, b) jonka rikkipitoisuus on enintään 50 mg/kg, 61,35 euroa,
… when it is used as heating oil or for the propulsion of gas turbines and combustion engines in installations receiving preferential treatment within the meaning of Paragraphs 3 and 3a or when delivered for those purposes …
– – kun niitä käytetään lämmityspolttoaineena taikka kaasuturbiinien ja polttomoottorien käyttämiseen 3 §:n ja 3 a §:n mukaisissa etuusjärjestelmään kuuluvissa laitoksissa tai kun niitä toimitetaan tällaiseen käyttöön – –
Paragraph 3 — Installations receiving preferential treatment
3 § Etuusjärjestelmään kuuluvat laitokset
1. the mechanical energy of which is used exclusively to produce electricity
1) joiden mekaanista energiaa käytetään yksinomaan sähkön tuottamiseen
Paragraph 53 — Tax exemption for the production of electricity and the combined production of power and heat
53 § Sähkön tuottamista ja lämmön ja sähkön yhteistuotantoa koskeva verohuojennus
(1) A tax exemption shall be granted on request, subject to subparagraph 2, for energy products on which tax is proved to have been paid … and which were used
1) sähkön tuottamiseen kiinteissä laitoksissa
If, in the case referred to in point 1 of the first sentence, the mechanical energy produced in the installation is used for the production of electricity and also for other purposes, the tax exemption shall be granted only in respect of the proportion of the energy products used to produce electricity.
Jos ensimmäisen virkkeen 1 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa laitoksessa tuotettua mekaanista energiaa käytetään sähkön tuottamisen lisäksi muihin tarkoituksiin, verohuojennus myönnetään vain energiatuotteiden sähkön tuottamiseen kohdistuvalle osalle.
The applicant in the main proceedings is the operator of Cologne-Bonn airport in Germany.
Pääasian kantaja on Köln-Bonnin lentokentän (Saksa) toiminnanharjoittaja.
In order to supply aircraft with onboard electricity, it uses ground powergenerating units.
Se käyttää lentokoneita varten tarvittavan sähkön toimittamiseen maasähköaggregaatteja.
For the production of such electricity, it used, in the course of the calendar year 2004, 585 642 litres of taxed gas oil.
Se käytti tämän sähkön tuottamiseen kalenterivuonna 2004 yhteensä 585 642 litraa verollista dieselöljyä.
On 30 December 2005, the applicant applied to the Hauptzollamt Köln for a refund of that tax on the basis of Article 14(1)(a) of Directive 2003/96.
Kantaja teki 30.12.2005 Hauptzollamt Kölnille veronpalautushakemuksen direktiivin 2003/96 14 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla.
On 18 January 2006, that application was rejected on the ground, first, that the Law on taxation of mineral oils did not provide for a refund of the tax in the case of taxed gas oil used to produce electricity and, second, that Article 14(1)(a) of Dir -ective 2003/96 does not have direct effect.
Tämä hakemus hylättiin 18.1.2006 sillä perusteella, että yhtäältä kivennäisöljyverolaissa ei säädetä verollisen dieselöljyn käyttämisestä sähkön tuottamiseen johtuvasta veronpalautuksesta ja että toisaalta direktiivin 2003/96 14 artiklan 1 kohdan a alakohdalla ei ole välitöntä oikeusvaikutusta.
Having exhausted administrative proceedings without success, the applicant in the main proceedings brought an action before the Finanzgericht (Finance Court) Düsseldorf.
Tuloksettoman hallinnollisen muutoksenhakumenettelyn jälkeen pääasian kantaja nosti Finanzgericht Düsseldorfissa kanteen.
The national court notes that the wording of the introductory paragraph of Article 8(1) of Directive 92/81 corresponds to that of the introductory paragraph of Article 14(1) of Directive 2003/96, and that Article 8(1)(b) of Directive 92/81, in the same way as the first sentence of Article 14(1)(a) of Directive 2003/96, lays down a clear and precise obligation to exempt.
Mainitun 8 artiklan 1 kohdan johdantokappaleen sanamuoto vastasi direktiivin 2003/96 14 artiklan 1 kohdan johdantokappaleen sanamuotoa. Lisäksi direktiivin 92/81 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädettiin direktiivin 2003/96 14 artiklan 1 kohdan a alakohdan ensimmäisen virkkeen tavoin selvästä ja täsmällisestä vapautusvelvoitteesta.
The national court is, however, uncertain whether the unconditional and precise character of Article 14(1)(a) is affected by the fact that, according to the second sentence of that provision, Member States may tax energy products ‘for reasons of environmental policy’.
Mainittu tuomioistuin kysyy kuitenkin, kyseenalaistaako kyseisen 14 artiklan 1 kohdan a alakohdan ehdottomuutta ja täsmällisyyttä se, että tämän säännöksen toisen virkkeen mukaan jäsenvaltiot voivat ”ympäristöpoliittisista syistä” määrätä energiatuotteille veroja.
In that regard, the national court observes that, while those reasons, which are clearly not defined by Directive 2003/96, appear to confer on the national legislature a discretion with regard to which energy products it will or will not tax, it remains in any event possible to determine whether that legislature has made use of the power thus conferred on it by Article 14(1)(a).
Tältä osin tämä tuomioistuin huomauttaa, että vaikka nämä syyt, joita ei ole määritelty direktiivillä 2003/96, näyttävät antavan kansalliselle lainsäätäjälle harkintavaltaa niiden energiatuotteiden osalta, joita se päättää verottaa tai olla verottamatta, on aivan mahdollista todeta, onko tämä lainsäätäjä käyttänyt sille mainitussa 14 artiklan 1 kohdan a alakohdassa annettua toimivaltaa vai ei.
There is, in the legislation which subsequently amended the Law on taxation of mineral oils or in the related preparatory legislative materials, nothing to indicate that the legislature wished, for reasons of environmental policy, to continue to tax gas oil used to produce electricity.
Niissä laeissa, joilla on tämän jälkeen muutettu kivennäisöljyverolakia, ja niihin liittyvissä valmistelutöissä mikään ei kuitenkaan viittaa siihen, että kansallinen lainsäätäjä olisi halunnut ympäristöpoliittisista syistä jatkaa sähkön tuottamiseen käytetyn dieselöljyn verottamista.
The national legislature thus quite simply remained inactive in that regard and did not transpose the provisions of Article 14(1)(a) of Directive 2003/96 within the prescribed period.
Kansallinen lainsäätäjä on tältä osin pysynyt yksinkertaisesti passiivisena, eikä se ole pannut direktiivin 2003/96 14 artiklan 1 kohdan a alakohtaa täytäntöön säädetyssä määräajassa.
That transposition occurred only on the adoption of the Law on taxation of energy, which entered into force on 1 August 2006.
Tämä täytäntöönpano on toteutettu vasta 1.8.2006 voimaan tulleen energiaverolain antamisen yhteydessä.
In those circumstances, the Finanzgericht Düsseldorf decided to stay the proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
Tässä tilanteessa Finanzgericht Düsseldorf on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
‘Is Article 14(1)(a) of [Directive 2003/96] to be interpreted as meaning that an undertaking which used gas oil on which tax was paid, falling within heading 2710 of the [CN], in order to produce electricity, and which has applied for a refund of that tax, can rely directly on that provision?’
”Onko [direktiivin 2003/96] 14 artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkittava niin, että yritys, joka on käyttänyt yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 2710 kuuluvaa verollista dieselöljyä sähkön tuottamiseen ja tehnyt veronpalautushakemuksen, voi vedota suoraan tähän säännökseen?”
By its question, the national court asks whether Article 14(1)(a) of Directive 2003/96, in so far as it provides for the exemption from taxation under the directive of energy products used to produce electricity, has direct effect, with the consequence that it may be relied on by an individual before the national courts in proceedings, such as the main proceedings, between that individual and the national customs authorities, in order to disapply national legislation which is incompatible with that provision.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään, onko direktiivin 2003/96 14 artiklan 1 kohdan a alakohdalla välitön oikeusvaikutus siltä osin kuin siinä säädetään sähkön tuottamiseen käytettyjen energiatuotteiden vapauttamisesta tällä direktiivillä säädetystä verotuksesta niin, että yksityinen oikeussubjekti voi vedota siihen kansallisissa tuomioistuimissa nyt esillä olevan kaltaisissa oikeusriidoissa, joissa yksityisen oikeussubjektin vastapuolena ovat kansalliset tulliviranomaiset, saadakseen estettyä sellaisen kansallisen säännöksen soveltamisen, joka on ristiriidassa tämän säännöksen kanssa.
According to settled caselaw of the Court, whenever the provisions of a directive appear, so far as their subjectmatter is concerned, to be unconditional and sufficiently precise, they may be relied on before the national courts by individuals against the State where the latter has failed to implement the directive in domestic law by the end of the period prescribed or where it has failed to implement the dir -ective correctly (see, inter alia, Joined Cases C-6/90 and C-9/90 Francovich and Others [1991] ECR I-5357, paragraph 11; Case C-62/00 Marks & Spencer [2002] ECR I-6325, paragraph 25; and Joined Cases C-397/01 to C-403/01 Pfeiffer and Others [2004] ECR I-8835, paragraph 103). 24
I-467, 11 kohta; asia C-62/00, Marks & Spencer, tuomio 11.7.2002, Kok. 2002, s. I-6325, 25 kohta ja yhdistetyt asiat C-397/01–C-403/01, Pfeiffer ym., tuomio 5.10.2004, Kok. 2004, s. I-8835, 103 kohta). 24
It is not disputed that, at the time of the facts in the main proceedings, that is to say, after the expiry of the period for transposition of Directive 2003/96 laid down in Article 28(1) thereof, namely 31 December 2003, the Federal Republic of Germany had not adopted specific national measures in order to transpose that directive into German law.
On selvää, että Saksan liittotasavalta ei ollut toteuttanut erityisiä kansallisia toimenpiteitä pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan eli direktiivin 2003/96 28 artiklan 1 kohdassa sen täytäntöön panemiseksi vahvistetun määräajan päätyttyä eli 31.12.2003 mennessä saattaakseen tämän direktiivin osaksi Saksan oikeutta.
Such transposition measures were adopted only later, in the Law on taxation of energy, which entered into force on 1 August 2006.
Tällaiset täytäntöönpanotoimenpiteet on toteutettu vasta myöhemmin energiaverolailla, joka tuli voimaan 1.8.2006.
It is also common ground that the Federal Republic of Germany had not, at the time of the facts in the main proceedings, exercised the option provided for in the second sentence of Article 14(1)(a) of Directive 2003/96, allowing it, in derogation from the exemption rules established under the first sentence of that provision, to impose taxation ‘for reasons of environmental policy’ on energy products, such as gas oil, used to produce electricity.
On myös selvää, että Saksan liittotasavalta ei ollut tosiseikkojen tapahtuma-aikaan käyttänyt direktiivin 2003/96 14 artiklan 1 kohdan a alakohdan toisessa virkkeessä säädettyä mahdollisuutta, jonka avulla se olisi tämän säännöksen ensimmäisessä virkkeessä vahvistetusta vapautusjärjestelmästä poiketen voinut ottaa käyttöön dieselöljyn kaltaisten sähkön tuottamiseen käytettyjen energiatuotteiden verotusjärjestelmän ”ympäristöpoliittisista syistä”.
It is not, in fact, disputed that the taxation rules then
On kiistatonta, että tässä jäsenvaltiossa
At the hearing, the Italian Government nevertheless contended that the timelimit for transposition laid down in Article 28(1) of Directive 2003/96 did not apply to provisions which, like the second sentence of Article 14(1)(a) of the directive, provide the Member States with a choice.
Italian tasavalta väitti kuitenkin istunnossa, että direktiivin 2003/96 28 artiklan 1 kohdassa säädettyä määräaikaa täytäntöönpanolle ei sovelleta säännöksiin, jotka mainitun direktiivin 14 artiklan 1 kohdan a alakohdan toisen virkkeen tavoin antavat jäsenvaltioille valintamahdollisuuden.
That argument cannot, however, be accepted.
Tätä väitettä ei kuitenkaan voida hyväksyä.
Article 28(1) of Directive 2003/96 provides, in unambiguous wording, that the Member States are to adopt the national measures necessary to comply with the directive not later than 31 December 2003, without making any distinction as between its provisions.
Direktiivin 2003/96 28 artiklan 1 kohdassa säädetään täysin yksiselitteisesti, että jäsenvaltioiden on toteutettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät kansalliset toimenpiteet viimeistään 31.12.2003, tekemättä mitään eroa sen säännösten mukaan.
In addition, and in any event, it is not disputed that the Law on taxation of energy, which entered into force on 1 August 2006, with the aim of transposing into German law the provisions of Directive 2003/96, did not exercise the option provided for in the second sentence of Article 14(1)(a) of that directive, with the consequence that the question as to the amount of time given to the Member States to transpose that provision cannot have any bearing on the answers to be given to the national court.
Lisäksi joka tapauksessa on selvää, että direktiivin 2003/96 säännösten saattamiseksi osaksi Saksan oikeutta annetulla ja 1.8.2006 voimaan tulleella energiaverolailla ei ole käytetty mainitun direktiivin 14 artiklan 1 kohdan a alakohdan toisessa virkkeessä säädettyä mahdollisuutta, joten kysymyksellä, joka koskee jäsenvaltioille tämän viimeksi mainitun säännöksen täytäntöön panemiseksi annetun määräajan pituutta, ei ole mitään vaikutusta niihin vas -tauksiin, jotka on annettava ennakkoratkaisupyynnön esittäneelle tuomioistuimelle.
In those circumstances, it is necessary to examine whether, as claimed by the applicant in the main proceedings and the Commission, Article 14(1)(a) of Dir -ective 2003/96 is, from the point of view of its content, sufficiently precise and unconditional to be capable of being relied on directly by an individual against the authorities of the Member State in question in relation to a period of time during which that Member State was, following expiry of the period laid down in Article 28(1) of the directive, in default of its obligation to transpose that directive into its national law.
Näin ollen on tutkittava, onko direktiivin 2003/96 14 artiklan 1 kohdan a alakohta pääasian kantajan ja Euroopan yhteisöjen komission väittämällä tavalla sisällöltään yhtäältä riittävän täsmällinen ja toisaalta ehdoton niin, että yksityinen oikeussubjekti voi vedota siihen suoraan kyseessä olevan jäsenvaltion viranomaisia vastaan sen ajanjakson osalta, jonka aikana tämä jäsenvaltio on mainitun direktiivin 28 artiklan 1 kohdassa säädetyn määräajan päätyttyä jättänyt saattamatta tämän direktiivin osaksi kansallista oikeutta.
With regard to the first condition, it must be held that Article 14(1)(a) of Dir -ective 2003/96, in so far as it imposes on Member States the obligation not to impose
Ensimmäisestä edellytyksestä on todettava, että direktiivin 2003/96 14 artiklan 1 kohdan a alakohta, jossa asetetaan jäsenvaltioille velvollisuus olla kantamatta tämän
Thus, it follows from settled caselaw that the unconditional nature of an obligation to grant an exemption cannot be affected at all by the degree of latitude afforded to Member States by introductory wording such as that contained in Article 14(1) of Directive 2003/96, according to which exemptions are granted by those States ‘under conditions which they shall lay down for the purpose of ensuring the correct and straightforward application of such exemptions and of preventing any evasion, avoidance or abuse’.
Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee siten, että vapautusvelvollisuuden ehdottomuutta ei mitenkään voi horjuttaa jäsenvaltioille direktiivin 2003/96 14 artiklan 1 kohdan johdantokappaleen kaltaisella sanamuodolla jätetty harkintavalta; tämän sanamuodon mukaan jäsenvaltiot myöntävät vapautukset ”edellytyksin, jotka jäsenvaltioiden on vahvistettava verovapautuksien oikean ja selkeän soveltamisen varmistamiseksi ja veropetosten, veron kiertämisen tai muiden väärinkäytösten estämiseksi”.
Contrary to what is submitted by the defendant in the main proceedings and by the Italian Government, that finding is not invalidated by the fact that Member States may, under the second sentence of Article 14(1)(a) of Directive 2003/96, impose taxation on the products in question for reasons of environmental policy.
Toisin kuin pääasian vastaaja ja Italian hallitus väittävät, jäsenvaltioille direktiivin 2003/96 14 artiklan 1 kohdan a alakohdan toisessa virkkeessä annettu mahdollisuus verottaa kyseessä olevia tuotteita ympäristöpoliittisista syistä ei voi horjuttaa tätä päätelmää.
That is merely a potential limitation to the exemption rule, and a Member State which has not exercised that option cannot rely on its own failure to do so in order to refuse a taxpayer the benefit of an exemption which he may legitimately claim under
Tämä vapautussäännön rajoittaminen on ainoastaan mahdollisuus, ja jäsenvaltio, joka ei ole käyttänyt tätä mahdollisuutta, ei voi vedota omaan toimimatta jättämiseensä evätäkseen verovelvolliselta vapautuksen, johon tällä direktiivin
Directive 2003/96 (see, by analogy, Kügler, paragraphs 59 and 60, and Linneweber and Akritidis, paragraph 35).
2003/96 mukaan on oikeus (ks. analogisesti em. asia Kügler, tuomion 59 ja 60 kohta ja em. yhdistetyt asiat Linneweber ja Akritidis, tuomion 35 kohta).
It follows that the obligation under Article 14(1)(a) of Directive 2003/96 to exempt from taxation under that directive energy products intended to produce electricity is sufficiently precise and unconditional to confer on individuals the right to rely on it in proceedings before national courts with a view to contesting national rules that are incompatible with it.
Tästä seuraa, että direktiivin 2003/96 14 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetty velvollisuus vapauttaa mainitussa direktiivissä säädetystä verosta sähkön tuottamiseen tarkoitetut energiatuotteet on riittävän täsmällinen ja ehdoton, jotta yksityiset oikeussubjektit voivat vedota siihen kansallisessa tuomioistuimessa riitauttaakseen sen kanssa ristiriidassa olevan kansallisen lainsäädännön.
It must also be pointed out that, at the hearing, the parties to the main proceedings explained, in reply to a request by the Court, that the electricity produced by the applicant in the main proceedings fell, at the time of the facts in issue, within the scope of Paragraph 9(1)(3) of the Law on taxation of electricity of 24 March 1999, in the version then in force, which provided essentially for the exemption of electricity produced by entities the installations of which did not exceed a certain threshold of rated electrical power.
On vielä todettava, että pääasian asianosaiset selittivät istunnossa vastauksena yhteisöjen tuomioistuimen tätä koskevaan kysymykseen, että pääasian kantajan tuottamaan sähköön sovellettiin riidanalaisten tosiseikkojen tapahtuma-aikaan 24.3.1999 annetun sähköverolain 9 §:n 1 momentin 3 kohtaa, sellaisena kuin tämä laki oli kyseisenä aikana, ja kyseisessä säännöksessä säädettiin lähtökohtaisesti sellaisten yksiköiden tuottaman sähkön verovapaudesta, joiden laitokset eivät ylitä tiettyä sähköistä nimellistehoa.
Taking those explanations into account, the Commission and the defendant in the main proceedings therefore submitted, at that hearing, that it would be incompatible with Directive 2003/96 to exempt the energy products used by the applicant in the main proceedings to produce electricity, as the electricity produced was itself also exempted.
Nämä tiedot huomioon ottaen komissio ja pääasian vastaaja ovat näin ollen väittäneet tässä samassa istunnossa, että direktiivin 2003/96 kanssa olisi ristiriidassa se, että pääasian kantajan sähkön tuottamiseen käyttämät energiatuotteet vapautettaisiin verosta, koska tuotettu sähkö on myös itse vapautettu verosta.
While, pursuant to the third subparagraph of Article 21(5) of Directive 2003/96, Member States may, notwithstanding Article 14(1)(a) of the directive, exempt electricity produced by small producers of electricity, that is subject to the express proviso that the energy products used for that purpose are taxed.
Direktiivin 2003/96 21 artiklan 5 kohdan kolmannen alakohdan nojalla poiketen siitä, mitä tämän direktiivin 14 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat myöntää pienille sähköntuottajille verovapautuksen edellyttäen, että ne verottavat kyseisen sähkön tuottamiseen käytettyjä energiatuotteita. Pääasian kantaja on
The applicant in the main proceedings nevertheless claimed, on that point, that the legislation which transposed Directive 2003/96 during 2006 precisely introduced a specific rate of taxation which is substantially lower than the standard rate which applied at the time of the facts in the main proceedings.
FLUGHAFEN KÖLN/BONN kuitenkin väittänyt tältä osin, että direktiivin täytäntöön panemiseksi vuoden 2006 aikana annetuilla säännöksillä on juuri otettu käyttöön erityinen verokanta, joka on merkittävästi pienempi kuin pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan sovellettu yleinen verokanta.