natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Consequently, the Court considered that it is for the national law of each Member State to adopt, particularly with regard to the conditions under which expulsion may take place, the means for applying the basic rules established in the CISA relating to third-country nationals who do not ful¤l, or no longer ful¤l, the short-stay conditions for its territory.
Unionin tuomioistuin täsmensi tältä osin, että mitä paremmin hakija pystyy mahdollisesti näyttämään toteen,
The Court concluded that neither the CISA nor the Schengen Borders Code obliges the Member States to adopt a decision to expel a third-country national who is unlawfully present on the territory of a Member State.
Kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelyä pakolaisiksi tai muuta kansainvälistä suojelua tarvitseviksi henkilöiksi koskevista vähimmäisvaatimuksista sekä myönnetyn suojelun sisällöstä 29.4.2004 annettu neuvoston direktiivi 2004/83/EY (EUVL L 304, s. 12).
Judicial cooperation in civil matters and private international law
Lopuksi tuomioistuin totesi, että 15 artiklan c alakohdalle näin annettu tulkinta on täysin sopusoinnussa Euroopan ihmisoikeussopimuksen ja erityisesti sen 3 artiklaa koskevan oikeuskäytännön kanssa.
A number of important judgments were delivered in 2009 in the ¤eld of private international law.
Yhdistetyissä asioissa Zurita García ja Choque Cabrera (C-261/08 ja C-348/08, tuomio 22.10.2009) esitetty kysymys koski sitä, velvoittavatko Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehty yleissopimus ja Schengenin rajasäännöstö jäsenvaltioiden toimivaltaisia viranomaisia tekemään karkottamispäätöksen kaikkien sellaisten kolmansien valtioiden kansalaisten osalta, joiden oli osoitettu oleskelevan laittomasti jäsenvaltion alueella.
Worthy of mention, ¤rst of all, is Case C-133/08 ICF (judgment of 6 October 2009) in which the Court was required to interpret, for the ¤rst time, the Rome Convention on the law applicable to contractual obligations (40).
Tämän asian tosiseikasto koski Garciaa ja Cabreraa, joiden osalta oli annettu kaksi karkottamispäätöstä, koska he oleskelivat laittomasti Espanjan alueella.
Several questions relating to Article 4 of the Convention were referred to the Court, which began by noting that the Convention was concluded in order to continue, in the ¤eld of private international law, the work of uni¤cation of law set in motion by the adoption of the Brussels Convention on jurisdiction and the enforcement of judgments (41).
Espanjan lainsäädännön ja sen tulkinnan mukaan seuraamuksena tuli käytännössä kysymykseen vain sakko, koska asiassa ei ollut sellaisia lisäseikkoja, joiden perusteella sakon sijasta voitaisiin määrätä karkottaminen.
According to the Rome Convention, the parties are free to choose the law applicable to the contract which they enter into.
Garcia ja Cabrera nostivat kanteen kansallisessa tuomioistuimessa, joka vuorostaan saattoi asian unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi.
If no choice is made, the contract is to be governed by the law of the country with which it is most closely connected.
Vastauksessaan unionin tuomioistuin totesi ensinnäkin, että espanjankielisen version sanamuoto ei ollut yhtäpitävä muiden kyseisen tekstin kieliversioiden sanamuotojen kanssa.
The Convention also provides for a presumption in favour of the place of residence of the party who e¥ects the performance characteristic of that contract and for special connecting criteria, in particular as regards contracts for the carriage of goods.
Koska espanjankielinen versio oli kuitenkin ainoa, jonka mukaan viranomaisilla oli mahdollisuuden sijasta velvollisuus karkottamiseen, unionin tuomioistuin totesi, ettei lainsäätäjän todellinen tahto ollut velvoittaa asianomaisia jäsenvaltioita karkottamaan.
In that regard, the Court held that the connecting criterion provided for in Article 4(4) of the Convention applies to a charter-party, other than a ‘single voyage charter-party’, only when the main purpose of the contract is not merely to make available a means of transport, but the actual carriage of goods.
Lisäksi unionin tuomioistuin totesi, että Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyssä yleissopimuksessa asetetaan etusijalle se, että laittomasti jäsenvaltion alueella oleskeleva kolmannen valtion kansalainen poistuu sieltä vapaaehtoisesti.
In addition, the Court held that Article 4(5) of the Convention must be construed as meaning that, where it is clear from the circumstances as a whole that the contract is more closely connected with a country other than that determined on the basis of one of the criteria set out in Article 4(2) to (4) of the Convention, it is for the court to disregard those criteria and apply the law of the country with which the contract is most closely connected.
Toisaalta vaikka Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyssä yleissopimuksessa määrätään, että kolmannen valtion kansalainen on tietyissä tapauksissa karkotettava sen jäsenvaltion alueelta, jolla hänet on otettu kiinni, tämän on kuitenkin tapahduttava kyseisen jäsenvaltion kansallisessa laissa säädettyjen edellytysten mukaisesti.
Finally, the Court held that a part of a contract may exceptionally be governed by a law other than that which applies to the rest of the contract where the object of that part is independent.
Lopuksi unionin tuomioistuin totesi, että niin Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyssä yleissopimuksessa kuin Schengenin rajasäännössäkään ei velvoiteta jäsenvaltioita tekemään karkottamispäätöstä kaikkien sellaisten kolmansien valtioiden kansalaisten osalta, jotka oleskelevat laittomasti jäsenvaltion alueella.
The interpretation of Regulation (EC) No 44/2001 on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters (Brussels I Regulation) (42) and of the Convention of 27 September 1968 on Jurisdiction and the Enforcement of Judgments in Civil and Commercial Matters (Brussels Convention) has also given rise to several judgments which are worthy of mention.
Oikeudellinen yhteistyö siviilioikeudellisissa asioissa ja kansainvälinen yksityisoikeus
Case C-420/07 Apostolides (judgment of 28 April 2009) originated in the partition of Cyprus following the intervention of Turkish troops in 1974.
Vuotta 2009 luonnehtivat useat merkittävät tuomiot kansainvälisen yksityisoikeuden alalla.
In those circumstances, a protocol annexed to the Act of Accession of the Republic of Cyprus suspends the application of Community law in the areas over which the government of that Member State does not exercise e¥ective control.
Aluksi voidaan mainita asia ICF (C-133/08, tuomio 6.10.2009), jossa unionin tuomioistuin tulkitsi en-
The referring court, a court in the United Kingdom, referred several questions to the Court of Justice concerning the interpretation and application of Regulation No 44/2001.
40 simmäistä kertaa sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista tehtyä Rooman yleissopimusta
) Convention on the law applicable to contractual obligations opened for signature in Rome on 19 June 1980
Yleissopimus sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista, avattu allekirjoitettavaksi Roomassa 19.6.1980 (EYVL«L«266, s. 1).
) Convention of 27 September 1968 on jurisdiction and the enforcement of judgments in civil and commercial matters (OJ 1972 L 299, p. 32).
Tuomioistuimen toimivaltaa ja tuomioiden täytäntöönpanoa yksityisoikeuden alalla koskeva 27.9.1968 allekirjoitettu yleissopimus (EYVL 1972, L 299, s. 32).
Court of Justice that the judgments at issue cannot, as a practical matter, be enforced where the land is situated does not constitute a ground for refusal of recognition and enforcement of judgments in another Member State.
Unionin tuomioistuin yleissopimuksen mukaan sopimuspuolilla on vapaus valita, mitä lakia heidän tekemäänsä sopimukseen sovelletaan.
Article 22(1) of Regulation No 44/2001 concerns the international jurisdiction of the courts of the Member States and not their domestic jurisdiction.
Jos valintaa ei tehdä, sopimukseen sovelletaan sen valtion lakia, johon sopimus läheisimmin liittyy.
The Court also noted, in relation to the exception of public policy of the Member State in which recognition is sought, that a court cannot, without undermining the aim of Regulation No 44/2001, refuse recognition of a judgment emanating from a court in another Member State solely on the ground that it considers that national or Community law was misapplied in that judgment.
Yleissopimuksessa määrätään lisäksi olettamasta, jonka mukaan liittymäperusteena pidetään sen sopimuspuolen, joka toimittaa sopimuksen luonteenomaisen suorituksen, asuinpaikkaa, sekä erityisistä liittymäperusteista erityisesti tavarankuljetussopimusten osalta.
In such a situation, the exception applies only where the error of law means that the recognition or enforcement of the judgment constitutes a manifest breach of an essential rule of law in the national legal order of the Member State concerned.
Tältä osin unionin tuomioistuin totesi, että mainitun yleissopimuksen 4 artiklan 4 kohdassa määrättyä liittymäperustetta sovelletaan rahtaussopimukseen, joka ei ole yhtä matkaa koskeva rahtauskirja, vain silloin, kun kyseisen sopimuksen pääasiallisena kohteena ei ole pelkkä kuljetusvälineen käytettäväksi asettaminen vaan tavaroiden varsinainen kuljettaminen.
Finally, the Court held that the recognition or enforcement of a default judgment cannot be refused where the defendant was able to commence proceedings to challenge the default judgment and those proceedings enabled him to argue that he had not been served with the document which instituted the proceedings or with the equivalent document in sucient time and in such a way as to enable him to arrange for his defence.
Lisäksi tuomioistuin katsoi, että tämän yleissopimuksen 4 artiklan 5 kohtaa on tulkittava siten, että kun kaikista olosuhteista selvästi ilmenee, että sopimus liittyy läheisemmin johonkin toiseen valtioon kuin siihen, joka määritetään jonkin saman yleissopimuksen 4 artiklan 2–4 kohdassa määrätyn perusteen perusteella, tuomioistuimen on jätettävä soveltamatta näitä perusteita ja sovellettava sen valtion lakia, johon sopimus läheisimmin liittyy.
In Case C-185/07 Allianz (formerly Riunione Adriatica di Sicurta) (judgment of 10 February 2009), the Court held that it is incompatible with Regulation No 44/2001 for a court of a Member State to make an order to restrain a person from commencing or continuing proceedings before the courts of another Member State (anti-suit injunction) (43) on the ground that such proceedings would be contrary to an arbitration agreement.
Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/200142 (Bryssel«I«-ase-tus) ja tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27.9.1968 tehdyn yleissopimuksen (Brysselin yleissopimus) tulkinta oli myös useiden huomionarvoisten tuomioiden kohteena.
The Court noted that proceedings which lead to the making of an anti-suit injunction cannot come within the scope of Regulation No 44/2001 but may have consequences which undermine its e¥ectiveness.
Asian Apostolides (C-420/07, tuomio 28.4.2009) juuret olivat Kyproksen jakamisessa Turkin joukkojen 1974 tapahtuneen miehityksen jälkeen.
This is so, inter alia, where such proceedings prevent a court of another Member State from exercising the jurisdiction conferred on it by Regulation No 44/2001.
Kyproksen tasavalta, joka liittyi Euroopan unioniin 2004, hallitsee tosiasiassa vain saaren eteläosaa, kun taas pohjoisosaan on perustettu Pohjois-Kyproksen turkkilainen tasavalta, jonka on tunnustanut vain Turkki.
The Court thus held that, if, because of the subject matter of the dispute, that is, the nature of the rights to be protected in proceedings, those proceedings come within the scope of Regulation No 44/2001, a preliminary issue concerning the applicability of an arbitration agreement also comes within its scope of application.
Niinpä Kyproksen tasavallan liittymissopimukseen liitetyssä pöytäkirjassa lykätään yhteisön oikeuden soveltamista alueilla, joita Kyproksen tasavallan hallitus ei tosiasiallisesti pidä hallinnassaan.
It follows that the objection of lack of jurisdiction on the basis of the existence of an arbitration agreement comes within the scope of Regulation No 44/2001 and that it is therefore exclusively for that court to rule on the objection and on its own jurisdiction, pursuant to the regulation.
Ennakkoratkaisua pyytänyt Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuin, jossa kanteen oli nostanut Kyproksen kansalainen, joka vaati, että saaren eteläosassa sijaitsevan tuomioistuimen kaksi tuomiota, joilla kaksi Britannian kansalaista velvoitettiin poistamaan saaren pohjoisosassa sijaitseva omaisuus, tunnustetaan ja pannaan täytäntöön, esitti unionin tuomioistuimelle useita kysymyksiä asetuksen (EY) N:o 44/2001 tulkinnasta ja soveltamisesta.
The use of an anti-suit injunction to prevent a court of a Member State, which normally has jurisdiction to resolve a dispute under Regulation No 44/2001, from ruling on the very applicability of the regulation to the dispute brought before it necessarily amounts to stripping that court of the power to rule on its own jurisdiction.
Unionin tuomioistuin totesi ensinnäkin, että pöytäkirjassa säädetty poikkeus ei estä soveltamasta asetusta (EY) N:o 44/2001 tuomioon, jonka on antanut hallituksen hallintaan kuuluvalla alueella toimiva kyproslainen tuomioistuin mutta joka koskee kyseisessä pohjoisosassa sijaitsevaa kiinteistöä.
An anti-suit injunction is therefore contrary to the general principle that every court seised itself determines, under the rules which it must apply, whether it has jurisdiction to resolve the dispute before it. In addition, it runs counter to the trust which the Member States accord to one another’s legal systems and judicial institutions.
Unionin tuomioistuin totesi sitten, että se seikka, että kiinteistö sijaitsee alueella, joka ei kuulu hallituksen tosiasialliseen hallintaan, eikä tuomioita siten voida käytännössä panna täytäntöön kiinteistön sijaintipaikalla, ei ole esteenä tuomioiden tunnustamiselle ja täytäntöönpanolle toisessa jäsenvaltiossa.
It is therefore not compatible with Regulation No 44/2001.
Asetuksen (EY) N:o«44/2001 22 artiklan 1 alakohta koskee jäsenvaltioiden tuomioistuinten kansainvälistä toimivaltaa eikä niiden sisäistä toimivaltaa.
The scope of Regulation No 44/2001 was also at the centre of Case C-111/08 SCT Industri (judgment of 2 July 2009). The Court held that that regulation was not applicable to an action to recover ownership brought in the context of insolvency proceedings.
Unionin tuomioistuin myös huomautti sen jäsenvaltion, jossa tunnustamista pyydetään, oikeusjärjestyksen perusteita (ordre public) koskevan poikkeuksen osalta, että tuomioistuin ei voinut kieltäytyä tunnustamasta toisen jäsenvaltion tuomioistuimen antamaa tuomiota pelkästään sillä perusteella, että sen käsityksen mukaan kansallista tai yhteisön oikeutta on sovellettu virheellisesti tässä tuomiossa, sillä muuten kyseenalaistettaisiin asetuksen (EY) N:o 44/2001 tarkoitus.
More speci¤cally, taking into account the close link which it has with bankruptcy proceedings, an action seeking the annulment of a transfer of shares e¥ected by a liquidator in the context of insolvency proceedings falls under the exception to the application of Regulation No 44/2001 concerning bankruptcy.
Poikkeukseen voitaisiin tällaisissa tilanteissa vedota ainoastaan, jos kyseinen oikeudellinen virhe on sellainen, että tuomion tunnustamista tai täytäntöönpanoa on pidettävä kyseisen jäsenvaltion kansallisen oikeusjärjestyksen olennaisen tärkeän oikeussäännön ilmeisenä rikkomisena.
Proceedings the Court was faced with contracts for the provision of services providing for several places at which services are provided, and more speci¤cally, air transport contracts.
Unionin tuomioistuin katsoi siinä, että mainittua asetusta ei sovelleta maksukyvyttömyysmenettelyn yhteydessä nostettavaan kanteeseen, jolla vaaditaan vahvistettavaksi parempi oikeus omaisuuteen.
It held, in this case, that the application of the rule of special jurisdiction in matters relating to a contract, laid down in Article 5(1) of Regulation No 44/2001, reªects an objective of proximity and the reason for that rule is the existence of a close link between the contract and the court called upon to hear and determine the case.
Se totesi, että asetuksen (EY) N:o 44/2001 5«artiklan 1 alakohdan mukaisen erityisen toimivallan soveltaminen sopimusta koskevassa asiassa vastaa läheisyystavoitteeseen ja on perusteltu siksi, että sopimuksen ja sitä käsittelevän tuomioistuimen välillä on läheinen liittymä.
In the light of the objectives of proximity and foreseeability, it is therefore necessary, where there are several places at which services are provided in di¥erent Member States, to identify the place with the closest linking factor between the contract in question and the court having jurisdiction, in particular the place where, under the contract, the main provision of services is to be carried out.
Läheisyyttä ja ennakoitavuutta koskevien tavoitteiden valossa useiden eri jäsenvaltioissa sijaitsevien palvelujen suorituspaikkojen tilanteessa on siten tutkittava, missä sopimuksen ja toimivaltaisen tuomioistuimen välinen liittymä on läheisin. Erityisesti
In the case of air transport of passengers from one Member State to another, carried out on the basis of a contract with only one airline, the court having jurisdiction to deal with a claim for compensation founded on that transport contract and on Regulation (EC) No 261/2004 establishing common rules on compensation to passengers (44) is that, at the applicant’s choice, which has territorial jurisdiction over the place of departure or place of arrival of the aircraft.
Kahden jäsenvaltion välillä tapahtuvassa matkustajalentoliikenteessä, joka suoritetaan yhden lentoyhtiön kanssa tehdyn sopimuksen perusteella, toimivaltainen tuomioistuin tutkimaan tähän sopimukseen ja matkustajille annettavaa korvausta koskevista yhteisistä säännöistä annettuun asetukseen (EY) N:o 261/200444 perustuvan korvausvaatimuksen on kantajan valinnan mukaan se tuomioistuin, jonka tuomiopiiriin lentokoneen lähtö- tai saapumispaikka kuuluu.
In Case C-394/07 Gambazzi (judgment of 2 April 2009), the Court ruled on the notion of‘judgment’ for the purposes of the provisions on recognition and execution in the Brussels Convention and on the scope of the ground for refusal of recognition and enforcement based on an infringement of the public policy of the State in which enforcement is sought.
Asiassa Gambazzi (C-394/07) 2.4.2009 annetussa tuomiossa unionin tuomioistuin otti kantaa tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevissa Brysselin yleissopimuksen määräyksissä tarkoitettuun ”ratkaisun”käsitteeseen sekä tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskevan perusteen ulottuvuuteen silloin, kun kieltäytyminen tapahtuu sillä perusteella, että tunnustaminen on vastoin sen valtion oikeusjärjestyksen perusteita (ordre public), jossa tuomioon vedotaan.
First, it held that judgments and orders given in default of appearance are ‘judgments’ where they are given in civil proceedings which, as a rule, adhere to the adversarial principle.
Se katsoi ensinnäkin, että yksipuoliset tuomiot ja määräykset ovat ”ratkaisuja”, jos ne on annettu riita-asian oikeudenkäynnissä, jossa noudatetaan lähtökohtaisesti kontradiktorisuuden periaatetta.
Article 25 of the Brussels Convention refers, without distinction, to all judgments given by a court or tribunal of a Contracting State.
Brysselin yleissopimuksen 25 artiklassa tarkoitetaan erotuksetta kaikkia sopimusvaltioiden tuomioistuinten antamia ratkaisuja.
For such decisions to fall within the scope of the Convention, it is sucient that, before their recognition and enforcement are sought, they have been, or have been capable of being, the subject in the State of origin of an inquiry in adversarial proceedings.
Jotta tällaiset tuomiot voisivat kuulua mainitun yleissopimuksen soveltamisalaan, riittää, että kyse on sellaisista tuomioistuinten tuomioista, joiden osalta on toteutettu tai on ollut mahdollisuus toteuttaa tuomiovaltiossa kontradiktorinen käsittely, ennen kuin näiden tuomioiden tunnustamista tai täytäntöönpanoa pyydetään.
The Court stated that the fact that the court has entered judgment as if the defendant, who entered appearance, was in default, is not sucient to call into question categorisation as a‘judgment’.
Annettujen tuomioiden luonnehdintaa ”ratkaisuiksi”ei voida unionin tuomioistuimen mukaan asettaa kyseenalaiseksi pelkästään sen vuoksi, että tuomioistuin ratkaisi asian aivan kuin vastaaja, joka oli asianmukaisesti saapunut vastaamaan, olisi jäänyt oikeuteen saapumatta.
Second, the Court held that the court of the State in which enforcement is sought may take into account, with regard to the exception of public policy, the fact that the court of the State of origin ruled on the applicant’s claims without hearing the defendant, who entered appearance but who was excluded from the proceedings by order on the ground that he had not complied with the obligations imposed by other orders made earlier in the same proceedings.
Toiseksi unionin tuomioistuin katsoi, että täytäntöönpanovaltion tuomioistuin voi oikeusjärjestyksen perusteita koskevan poikkeuksen nojalla ottaa huomioon sen, että tuomiovaltion tuomioistuin on ratkaissut kantajan vaatimukset kuulematta vastaajaa, joka oli asianmukaisesti saapunut oikeuteen mutta joka oli määräyksellä suljettu oikeudenkäynnin ulkopuolelle siitä syystä, ettei hän ollut noudattanut hänelle samassa oikeudenkäynnissä aikaisemmin annetulla määräyksellä asetettuja velvollisuuksia.
The exception of public policy may be used if it appears to it that the exclusion measure constituted a manifest and disproportionate infringement of the defendant’s right to be heard.
Oikeusjärjestyksen perusteita koskevaa poikkeusta voidaan käyttää, jos näyttää siltä, että vastaajan oikeutta tulla kuulluksi on tällä oikeudenkäynnin ulkopuolelle sulkemisella selvästi ja suhteettomasti loukattu.
Review by the national court must relate not only to the circumstances in which the decisions were taken, but also to the circumstances in which the injunctive orders were adopted, and in particular to verifying the legal remedies made available to the defendant and the possibility for him to be heard.
Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen on tutkittava olosuhteet, joissa ne tuomiot, joiden täytäntöönpanoa on pyydetty, on annettu, minkä lisäksi sen on tutkittava myös olosuhteet, joissa määräykset aikaisemmassa vaiheessa annettiin, ja sen on erityisesti selvitettävä se, oliko vastaajan käytettävissä oikeussuojakeinoja, ja toisaalta se, oliko vastaajalla ollut mahdollisuus tulla kuulluksi.
The Court was also required to interpret certain provisions of Regulation No 2201/2003 concerning jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in matrimonial matters and the matters of parental responsibility, repealing Regulation No 1347/2000 (45).
Unionin tuomioistuinta pyydettiin myös tulkitsemaan tiettyjä tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/200045 kumoamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 2201/2003 säännöksiä.
First of all, reference shall be made to Case C-168/08 Hadadi (judgment of 16 July 2009), in which the Court gave judgment on the nationality criterion of couples in choosing the court which has jurisdiction in divorce matters.
Ensimmäiseksi voidaan mainita asia Hadadi (C-168/08, tuomio 16.7.2009), jossa unionin tuomioistuin otti kantaa puolisoiden kansallisuutta koskevaan kriteeriin valittaessa toimivaltaista tuomioistuinta käsittelemään avioeroasiaa.
In that case, two spouses, both of Franco-Hungarian nationality, had both applied for a divorce in one of those countries.
Esillä olleessa tapauksessa oli kyse puolisoista, joilla molemmilla oli Ranskan ja Unkarin kaksoiskansalaisuus ja jotka molemmat olivat jättäneet avioerohakemuksen yhdessä näistä maista.