natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Furthermore, that finding is reinforced by Article 904(c) of the CCC implementing regulation which provides that import duties must not be repaid or remitted where the ‘only grounds’ relied on in the application for repayment or remission are presentation, for the purpose of obtaining preferential tariff treatment, of documents subsequently found to be forged, falsified or not valid for that purpose, even where such documents were presented in good faith.
Tätä päätelmää tukee lisäksi yhteisön tullikoodeksin soveltamisasetuksen 904 artiklan c alakohta, jonka mukaan tuontitulleja ei palauteta tai peruuteta, jos palauttamista tai peruuttamista koskevan hakemuksen ”tueksi esitetään ainoastaan”, että tullietuuskohtelun myöntämiseksi on esitetty asiakirjoja, jos ne myöhemmin todetaan vääriksi, väärennetyiksi tai kyseisen tullietuuskohtelun myöntämiseen kelpaamattomiksi, vaikka ne olisikin esitetty vilpittömässä mielessä.
In other words, the presentation of forged, falsified or invalid certificates does not per se constitute a special situation for the purposes of Article 239 of the CCC.
Toisin sanoen väärien, väärennettyjen tai kelpaamattomien todistusten esittäminen ei sinällään merkitse, että kyse olisi yhteisön tullikoodeksin 239 artiklassa tarkoitetusta erityistilanteesta.
By contrast, other circumstances relied on in support of an application for repayment or remission of import duty, such as inadequate monitoring by the Commission of the proper implementation of the Association Agreement, may constitute such a special situation.
Muut olosuhteet, joihin tuontitullien palauttamista tai peruuttamista koskevan hakemuksen tueksi on vedottu, kuten komission puutteellinen assosiaatiosopimuksen asianmukaista soveltamista koskeva valvonta, voivat sitä vastoin muodostaa tällaisen erityistilanteen.
Although the Commission has some discretion as regards the application of Article 239 of the CCC, it cannot disregard its duty to balance, on the one hand, the Community interest in full compliance with the provisions of customs legislation, whether that be Community legislation or other legislation binding on the Community, and, on the other hand, the interest of an importer acting in good faith not to suffer harm which goes beyond the normal commercial risk.
Vaikka komissiolla onkin harkintavaltaa yhteisön tullikoodeksin 239 artiklan soveltamisen suhteen, se ei voi sivuuttaa velvollisuuttaan tosiasiallisesti verrata toisiinsa yhtäältä yhteisön intressiä yhteisön tullisäännösten tai yhteisöä sitovien tullisäännösten noudattamiseen ja toisaalta vilpittömässä mielessä toimineen maahantuojan intressiä sellaisen vahingon välttämiseen, joka ylittää tavanomaisen kaupalliseen toimintaan kuuluvan riskin.
That balancing underlies the scheme of Article 239 which, as has been pointed out in paragraph 85 of this judgment, is a general equitable provision.
Kyseisen 239 artiklan, joka tämän tuomion 85 kohdassa mieliin palautetun tavoin sisältää yleisen kohtuullistamislausekkeen, rakenne perustuu tälle intressivertailulle.
Consequently, when examining an application for repayment or remission of import duty, the Commission is not entitled merely to assess the behaviour and activities of the importer and the exporter.
Tästä seuraa, että komissio ei voi tuontitullien palauttamista tai peruuttamista koskevaa hakemusta tutkiessaan pätevästi rajoittua arvioimaan ainoastaan maahantuojan ja viejän menettelyä tai toimintaa.
It must also take into account, in particular, the effect of its own behaviour on the specific situation in the course of its duty to supervise and monitor.
Sen on valvontaa ja tarkkailua koskevien tehtäviensä yhteydessä otettava lisäksi huomioon muun muassa oman menettelynsä vaikutukset konkreettiseen tilanteeseen käsiteltävänä olevassa asiassa.
In that regard, it must be pointed out that it follows from Article 211 EC that the Commission, as guardian of the EC Treaty and of the agreements concluded under it, must ensure the correct implementation by a third country of the obligations it has assumed under an agreement concluded with the Community, using the means provided for by the agreement or by the decisions taken pursuant thereto.
Tältä osin on korostettava, että EY 211 artiklasta seuraa, että komission on EY:n perustamissopimuksen ja sen nojalla tehtyjen sopimusten valvojana varmistuttava siitä, että kolmas maa soveltaa asianmukaisesti velvoitteita, joihin se on sitoutunut yhteisön kanssa solmitussa sopimuksessa, sopimuksessa määrättyjen keinojen kautta tai sen nojalla tehdyillä päätöksillä.
That obligation is also apparent from the Association Agreement itself and from the many decisions adopted in respect of its implementation.
Tämä velvollisuus seuraa myös itse assosiaatiosopimuksesta ja useista sen soveltamista koskevista päätöksistä.
Thus, Article 7 of that agreement, in conjunction with Article 211 EC, requires that the Commission take all appropriate measures, whether general or particular, to ensure the fulfilment of the obligations arising from that agreement.
Assosiaatiosopimuksen 7 artiklassa, luettuna yhdessä EY 211 artiklan kanssa, siten edellytetään, että komissio toteuttaa kaikki yleiset tai erityiset toimenpiteet, jotka ovat omiaan takaamaan kyseisestä sopimuksesta johtuvien velvollisuuksien toteuttamisen.
Furthermore, according to Article 24 of the Association Agreement, the Commission is represented on the Association Council and participates, as the representative of the Community, in the various committees set up by the Association Council, to ensure the continuing cooperation necessary for the proper functioning of the Agreement.
Lisäksi saman sopimuksen 24 artiklan mukaan komissio on läsnä assosiaationeuvostossa ja osallistuu yhteisön edustajana erilaisiin komiteoihin, jotka assosiaationeuvosto on perustanut varmistaakseen kyseisen sopimuksen asianmukaisen toiminnan edellyttämän yhteistyön jatkuvuuden.
Thus, under Article 52(2) of Decision No 1/95, the Commission may call upon the Joint Committee where difficulties arise for the Community or the Republic of Turkey in the implementation of that decision.
Komissio voi siten päätöksen N:o 1/95 52 artiklan 2 kohdan mukaisesti kääntyä sekakomitean puoleen silloin, kun yhteisöllä tai Turkin tasavallalla ilmenee ongelmia tämän päätöksen täytäntöönpanossa.
Moreover, the Commission has a permanent representation in Turkey which enables it, at the very least, to be reliably informed of legal developments in that State and, in particular, of the stage which the implementation of that agreement has reached.
Komissiolla on sitä paitsi Turkissa pysyvä edustusto, jonka avulla se voi vähintäänkin saada luotettavasti tietoa maan oikeudellisesta kehityksestä ja erityisesti kyseisen sopimuksen soveltamisesta.
The Commission also has significant rights and powers available to it in connection with its obligation of supervising and monitoring the proper implementation of the Association Agreement.
On lisäksi todettava, että komissiolla on assosiaatiosopimuksen asianmukaisen soveltamisen valvontaa ja tarkkailua koskevan velvollisuutensa yhteydessä huomattavia oikeuksia.
Thus, under the provisions of Article 3 of Annex 7 to Decision No 1/95, the Commission may request from the Turkish authorities any information which may enable it to ensure that customs legislation is correctly applied.
Komissio voi siten päätöksen N:o 1/95 liitteessä 7 olevan 3 artiklan nojalla pyytää Turkin viranomaisilta kaikki tiedot, joiden avulla se voi varmistaa tullilainsäädännön asianmukaisen soveltamisen.
Under paragraph 4(a) of the same article, the Commission may also request that the Turkish authorities take the necessary steps to keep a special watch on natural or legal persons of whom there are reasonable grounds for believing that they are breaching or have breached customs legislation.
Komissio voi saman artiklan 4 kohdan a alakohdan nojalla myös pyytää Turkin viranomaisia toteuttamaan tarpeelliset toimet sellaisiin luonnollisiin henkilöihin tai oikeushenkilöihin, joiden on perusteltua syytä olettaa syyllistyneen tai syyllistyvän tullilainsäädännön vastaisiin toimiin, kohdistuvan erityisen tarkkailun toteuttamiseksi.
Furthermore, according to Article 7(3) and (4) of that annex, duly authorised Commission officials may, with the agreement and within the conditions laid down by the Turkish customs authorities, obtain from the respective offices of those authorities information relating to breaches of customs legislation or be present at inquiries carried out in Turkish territory.
Kyseisessä liitteessä olevan 7 artiklan 3 ja 4 kohdan mukaan komission asianmukaisesti valtuutetut virkamiehet voivat lisäksi Turkin tulliviranomaisten suostumuksella ja näiden määräämin edellytyksin hankkia tietoja tullilainsäädännön vastaisista toimista kyseisten viranomaisten toimitiloista taikka olla läsnä Turkin alueella suoritetuissa tutkimuksissa.
The same is true of Article 15 of Decision No 1/96 according to which, in order to ensure the proper application of the provisions of that decision, the Member States and the Republic of Turkey must assist each other, through their respective customs administrations and within the framework of mutual assistance provided for in Annex 7 of Decision No 1/95, in checking the authenticity and accuracy of the certificates.
Sama koskee päätöksen N:o 1/96 15 artiklaa, jonka mukaan kyseisen päätöksen määräysten asianmukaisen soveltamisen varmistamiseksi jäsenvaltiot ja Turkin tasavalta avustavat toisiaan vastaavien tullihallintojensa välityksellä ja asetuksen N:o 1/95 liitteessä 7 tarkoitetun keskinäisen avunannon mukaisesti todistusten aitouden ja oikeellisuuden tarkastamisessa.
Consequently, the Commission cannot reasonably claim, as it did at the hearing, that it is in the same position as the appellant as regards the checking of events which occurred in a third country, namely in Turkey.
Komissio ei näin ollen voi pätevästi väittää, kuten se suullisessa käsittelyssä teki, olevansa kolmannessa valtiossa eli Turkissa tapahtuneiden tosiseikkojen tarkistamisen osalta samassa tilanteessa kuin valittaja.
On the contrary, it is for the Commission to make full use of the rights and powers which it has under the provisions of the Association Agreement and the decisions adopted in respect of its implementation so as to fulfil its obligation of supervising and monitoring the proper implementation of the Association Agreement.
Komission tehtävänä on päinvastoin käyttää sille assosiaatiosopimuksen ja sen soveltamista koskevien päätösten nojalla kuuluvia oikeuksia koko laajuudessaan, jotta se ei laiminlöisi kyseisen sopimuksen asianmukaisen soveltamisen valvontaa ja tarkkailua koskevia velvollisuuksiaan.
Such use of its rights and powers is particularly necessary in a situation in which exports to the same Community port, namely that of Ravenna, by the same Turkish export company in the same reference period took place, according to the findings in the judgment under appeal, under cover of both irregular and inauthentic certificates.
Komissiolta edellytetään näiden oikeuksien käyttämistä sitäkin suuremmalla syyllä tilanteessa, jossa yhden ja saman turkkilaisen viejäyhtiön samaan yhteisön satamaan eli Ravennan satamaan, saman ajanjakson aikana toteuttamat vientitoimet oli valituksenalaisen tuomion mukaan toteutettu sekä todistuksilla, jotka eivät olleet sääntöjenmukaisia, että todistuksilla, jotka eivät olleet aitoja.
The full use of the rights and powers which the Commission has in connection with its duty of supervising and monitoring the proper implementation of the Association Agreement is also called for because the assessments made by the Turkish authorities as regards the inauthentic or irregular nature of the certificates at issue show some ambiguities or, at the very least, some inconsistencies.
Komissio on velvollinen käyttämään sille assosiaatiosopimuksen asianmukaisen soveltamisen valvontaa ja tarkkailua koskevan tehtävänsä yhteydessä kuuluvia oikeuksia täydessä laajuudessaan myös siitä syystä, että Turkin viranomaisten riidanalaisten todistusten luonnehdintaa koskevissa arvioinneissa, joiden mukaan kyseiset todistukset joko eivät olleet aitoja tai eivät olleet sääntöjenmukaisia, ilmeni tiettyjä epäselvyyksiä tai ainakin tiettyjä epäjohdonmukaisuuksia.
Therefore, as the Court of First Instance stated in paragraphs 120 to 128 of the judgment under appeal, a comparison between the wording of the letter of the Turkish authorities of 8 March 1999 and that of subsequent communications from those authorities, such as the letter from the Turkish Permanent Representation to UCLAF of 22 April 1999, discloses ambiguities as to the allegedly inauthentic nature of cer -tificate D 437214.
Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 120–128 kohdassa todennut, kun Turkin viranomaisten 8.3.1999 päivätyn kirjeen sisältöä ja niiden myöhempien kirjeiden, kuten Turkin pysyvän edustuston UCLA-Fille 22.4.1999 osoittaman kirjeen, sisältöä verrataan keskenään, luonnehdinnassa, jonka mukaan todistus D 437214 ei väitetysti ole aito, ilmenee epäselvyyksiä.
As regards two other A.TR.1 certificates whose authenticity was assessed by the Turkish authorities in the course of the same postclearance check, even though they are not amongst the certificates at issue, the Court of First Instance also found, in paragraphs 198 to 201 of the judgment under appeal, some inconsistencies in that the Turkish authorities had classified them, at different stages of the procedure, as falsified, incorrect and also partially incorrect.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 198–201 kohdassa samaten todennut kahden muun sellaisen A.TR.1-todistuksen osalta, jotka eivät tosin ole riidanalaisten todistusten joukossa mutta joiden aitoutta Turkin viranomaiset arvioivat saman jälkikäteisen tarkastuskierroksen yhteydessä, tiettyjä epäjohdonmukaisuuksia kyseisten viranomaisten toiminnassa, sillä ne olivat menettelyn eri vaiheissa luonnehtineet asianomaiset todistukset joko väärennetyiksi, virheellisiksi tai osittain virheellisiksi.
Furthermore, as is apparent from the judgment under appeal, the use by those authorities of a variety of terms to describe the outcome of their checks of the certificates, such as, inter alia ‘false’ (letter from the Turkish Permanent Representation to UCLAF of 10 July 1998, mentioned in paragraph 41 of the judgment under appeal), ‘not correct and … not issued and endorsed by [the Turkish] customs office’ (letter from the Turkish General Directorate of Customs of 8 March 1999, mentioned in paragraph 123 of the judgment under appeal), ‘not correct and … not issued according to the rules’ (letter from the Turkish Permanent Representation to UCLAF of 22 April 1999, mentioned in paragraph 124 of the judgment under appeal)
Lisäksi kuten valituksenalaisesta tuomiosta ilmenee, epäselvyyksiä aiheuttaa myös se, että kyseiset viranomaiset käyttävät tarkastuksen kohteena olevien todistusten tarkastamisen lopputulosta kuvatakseen vaihtelevia termejä, kuten muun muassa ”väärä” (valituksenalaisen tuomion 41 kohdassa mainittu Turkin pysyvän edustuston UCLAFille 10.7.1998 osoittama kirje), ”[ei ollut] virheetön [eikä ollut] [turkkilaisen] tullitoimipaikan antama ja vahvistama” (valituksenalaisen tuomion 123 kohdassa mainittu Turkin tullihallituksen 8.3.1999 päivätty kirje), ”virheellinen ja – – alkuperää koskevien sääntöjen vastaisesti annettu” (valituksenalaisen tuomion
C.A.S. v COMMISSION and ‘incorrect’ (letter from the Turkish General Directorate of Customs of 16 July 1999, mentioned in paragraph 200 of the judgment under appeal), also gave rise to ambiguities.
124 kohdassa mainittu Turkin pysyvän edustuston UCLAFille 22.4.1999 osoittama kirje) ja ”virheellinen” (valituksenalaisen tuomion 200 kohdassa mainittu Turkin tullihallituksen 16.7.1999 päivätty kirje).
What is more, the different terms used by the Turkish authorities in their correspondence with the Commission and the Italian customs authorities do not tally with the notions of ‘authenticity’ and ‘accuracy’ set out in Article 11 of Decision No 5/72 and Article 15 of Decision No 1/96.
Lisäksi Turkin viranomaisten komission ja Italian tulliviranomaisten kanssa käymässä kirjeenvaihdossa käyttämät toisistaan poikkeavat termit eivät vastaa päätöksen N:o 5/72 11 artiklassa ja päätöksen N:o 1/96 15 artiklassa tarkoitettuja ”aitouden” ja ”oikeellisuuden” käsitteitä.
The ambiguities and inconsistencies described above should have led the Commission to question the assessments made by the Turkish authorities.
Komission olisi edellä kuvattujen epäselvyyksien ja epäjohdonmukaisuuksien vuoksi tullut epäillä Turkin viranomaisten esittämiä arviointeja.
In those circumstances, it was the task of the Commission to satisfy itself, in the course of its task of supervising and monitoring the proper implementation of the Association Agreement, that the Turkish authorities had correctly classified those certificates as either irregular or inauthentic.
Näissä olosuhteissa komission tehtävänä oli sille kuuluvan assosiaatiosopimuksen asianmukaisen soveltamisen valvontaa ja tarkkailua koskevan tehtävän yhteydessä varmistautua siitä, että Turkin viranomaisten esittämä luonnehdinta, jonka mukaan kyseiset todistukset joko eivät olleet sääntöjenmukaisia tai eivät olleet aitoja, oli oikea.
However, clearly the Commission did not make full use of the rights and powers conferred upon it by the Association Agreement and its implementing provisions.
On kuitenkin todettava, että komissio ei ole käyttänyt sille assosiaatiosopimuksessa ja sen soveltamismääräyksissä annettuja oikeuksia koko laajuudessaan.
First, although it is true that UCLAF carried out two investigations in Turkey from 12 to 15 October 1998 and from 30 November to 2 December 1998, clearly the Court of First Instance erred in holding, in paragraph 218 of the judgment under appeal, that there was no conclusive evidence which would give grounds for assuming that UCLAF was not able to carry out a thorough investigation, in particular at the customs administration in Mersin.
Ensinnäkin on todettava, että vaikka UCLAF on tehnyt tutkimuksia Turkissa kahteen otteeseen eli 12.–15.10.1998 ja 30.11.–2.12.1998, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki virheen, kun se totesi valituksenalaisen tuomion 218 kohdassa, ettei ollut esitetty mitään sellaista näyttöä, jonka perusteella voitaisiin olettaa, ettei UCLAF voinut suorittaa perusteellista tutkintaa muun muassa Mersinin tullihallinnossa.
It is clear from UCLAF’s mission reports of 9 and 23 December 1998 that the customs office from which the goods at issue were exported to the Community, namely that of Mersin, was not one of the organisations visited by its investigators in Turkey.
UCLAFin 9.12. ja 23.12.1998 päivätyistä tarkastuskertomuksista ilmenee selvästi, että Mersinin tullitoimipaikka eli se tullitoimipaikka, jonka kautta kyseessä olevat tavarat vietiin yhteisöön, ei ole niiden organisaatioiden joukossa, joissa UCLAFin tutkijat olivat Turkissa käyneet.
Therefore, they were not able to check whether the certificates at issue were authentic or not.
He eivät siten olleet voineet tutkia, ovatko riidanalaiset todistukset aitoja vai eivät.
UCLAF’s two mission reports of 9 and 23 December 1998 do not deal with whether the certificates at issue were in fact falsified or, by contrast, incorrectly issued by the Turkish authorities.
Kyseisissä UCLAFin 9.12. ja 23.12.1998 päivätyissä tarkastuskertomuksissa ei käsitellä sitä, ovatko riidanalaiset todistukset väärennettyjä vai sitä vastoin Turkin viranomaisten virheellisesti antamia.
That finding is borne out by a letter of 9 December 1998, that is to say subsequent to the investigations carried out by UCLAF in Turkey, in which UCLAF’s Director, Mr Knudsen, ‘urged’ the Turkish authorities to agree to a joint investigation in the Mersin customs office in order to obtain details of all the exports of fruit juice concentrates Akman had made since the end of 1993.
Tämän vahvistaa kirje, joka on päivätty 9.12.1998 eli UCLAFin Turkissa suorittamien tutkimusten jälkeen ja jossa UCLAFin johtaja Knudsen pyytää Turkin viranomaisia antamaan ”välittömästi” suostumuksensa yhteisen tarkastuksen suorittamiseen Mersinin tullitoimipaikassa yksityiskohtaisten tietojen saamiseksi kaikista Akman-yhtiön vuoden 1993 lopulta lähtien toteuttamista hedelmämehutiivisteiden vientitoimista.
In that regard, it cannot be disputed that in order to carry out an investigation in the respective offices of the Turkish customs authorities, the Commission had to have the agreement of those authorities pursuant to Article 7(3) of Annex 7 to Decision No 1/95.
Tältä osin ei voida kiistää, etteikö komissiolla olisi päätöksen N:o 1/95 liitteessä 7 olevan 7 artiklan 3 kohdan mukaan oltava vastaavien Turkin tulliviranomaisten suostumus tarkastuksen suorittamiseksi kyseisten viranomaisten toimitiloissa.
It is sufficient to point out that the Commission has not referred to any lack of agreement on the part of the Turkish authorities which prevented it from carrying out such an on-the-spot check.
On riittävää todeta, että komissio ei ole missään vaiheessa ilmoittanut, että Turkin viranomaiset eivät olisi antaneet suostumustaan ja että se ei tämän vuoksi olisi voinut suorittaa tarkastuksia paikan päällä.
Moreover, it is apparent from paragraphs 244 to 259 of the judgment under appeal that the Commission did not request specimen impressions of the stamps used in the Mersin customs offices from the Turkish authorities and did not send them to the customs authorities of the Member States.
Seuraavaksi on todettava, että valituksenalaisen tuomion 244–259 kohdasta ilmenee, että komissio ei ole vaatinut Turkin viranomaisilta Mersinin tullitoimipaikassa käytettyjen leimasinten leimanäytteitä eikä toimittanut niitä jäsenvaltioiden tulliviranomaisille.
The Court of First Instance found in that regard that, during the entire period covering the importations at issue, the Republic of Turkey and the Commission were not under any obligation to provide each other with specimen impressions of the stamps used by the customs offices.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut tältä osin, että Turkin tasavalta ja komissio eivät koko riidanalaisen tuonnin kattavan ajanjakson aikana olleet velvollisia toimittamaan toisilleen tullitoimipaikoissa käytettyjen leimasinten leimanäytteitä.
However, it is the sending of specimen impressions of the stamps and signatures used in those offices that makes it possible to supervise compliance with the customs rules relating to tariff preferences effectively.
Juuri tullitoimipaikoissa käytettyjen leimasinten leimanäytteiden ja allekirjoitusnäytteiden toimittaminen kuitenkin mahdollistaa tullietuuskohtelua koskevien tullisääntöjen noudattamisen tehokkaan valvonnan.
The Commission’s obligation to ensure that the Association Agreement is properly implemented means that the Commission, and through it the customs authorities of the Member States, should always have all the information to enable it to carry out an effective check, and specimen impressions of the stamps and signatures unquestionably constitute such information.
Komissiolle kuuluva velvollisuus valvoa assosiaatiosopimuksen asianmukaista soveltamista edellyttää, että komissiolla ja komission välityksellä jäsenvaltioiden tulliviranomaisilla on jatkuvasti käytössään kaikki sellaiset tiedot, joiden perusteella ne voivat harjoittaa tehokasta valvontaa ja joihin tullitoimipaikoissa käytettyjen leimasinten leimanäytteet ja allekirjoitusnäytteet kiistatta kuuluvat.
Moreover, contrary to what was held by the Court of First Instance in paragraph 255 of the judgment under appeal, it is unambiguously apparent from the wording of Article 15(1) of Decision No 1/96, as amended by Decision No 2/97 of the EC-Turkey Customs Cooperation Committee of 30 May 1997 (OJ 1997 L 249, p.
Lisäksi on korostettava, että toisin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 255 kohdassa todennut, päätöksen N:o 1/96 15 artiklan 1 kohdan sanamuodosta, sellaisena kuin se on muutettuna 30.5.1997 tehdyllä EY-Turkki-tulliyhteistyökomitean päätöksellä N:o 2/97 (EYVL L 249, s.