natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Greeks and Romans had spread the custom of using coins and the technical knowledge of how to strike them over a vast geographical area.
Kreikkalaiset ja roomalaiset olivat levittäneet tietoa kolikoiden käyttötavasta ja lyöntitekniikasta hyvin laajalle alueelle.
For most of the Middle Ages locally minted gold and silver coins were the dominant means of payment, although copper coins were increasingly being used.
Lähes koko keskiajan tärkeimpinä maksuvälineinä olivat paikallisesti lyödyt kulta- ja hopeakolikot, mutta myös kuparikolikoiden käyttö lisääntyi.
In 793 A. D. Charlemagne reformed and standardised the Frankish monetary system, introducing a monetary standard according to which one Frankish silver pound (408g) equalled 20 shillings or 240 pence – this standard remained valid in the United Kingdom and Ireland until 1971.
Vuonna 793 jaa. Kaarle Suuri uudisti ja vakiinnutti frankkien rahajärjestelmän ottamalla käyttöön rahakannan, jossa yksi frankkien hopeapunta (408 g) vastasi 20:tä šillinkiä tai 240:tä pennyä – tämä rahakanta oli voimassa Isossa-Britanniassa ja Irlannissa vuoteen 1971 saakka.
After the fall of Constantinople, the Italian merchant citystates of Genoa and Florence introduced gold coinage in 1252 with the genoin of Genoa and the fiorina (or florin) of Florence.
Konstantinopolin luhistumisen jälkeen vilkasta kauppaa käyneet Italian kaupunkivaltiot Genova ja Firenze ottivat vuonna 1252 käyttöön kultarahan, jota kutsuttiin Genovassa genovinoksi ja Firenzessä fioriinoksi (eli floriiniksi).
In the 15th century their place was taken by the ducato of Venice.
1400-luvulla niiden aseman valtasi Venetsian dukaatti.
The responsibility for establishing and regulating the system of fiat money in a country remained with the governments, but other public or private institutions such as central banks and the financial system played an increasingly crucial role in the success of the national currency.
Vastuu kunkin maan paperirahajärjestelmän perustamisesta ja säätelystä oli hallituksilla, mutta muutkin julkiset ja yksityiset laitokset kuten keskuspankit ja rahoitusjärjestelmä saivat yhä merkittävämmän aseman kansallisen valuutan menestymisessä.
Paper money The Chinese began using paper money around 800 A. D. under Emperor Hien Tsung and continued to do so for several hundred years.This paper money had no commodity value and was money only by imperial decree, or socalled fiat money (i.e. money without intrinsic value).
Paperiraha Kiinalaiset alkoivat käyttää paperirahaa keisari Hien Tsungin aikana noin vuonna 800 jaa. ja käyttivät sitä monen vuosisadan ajan. Tällä paperirahalla ei ollut lainkaan esinearvoa vaan se oli rahaa ainoastaan keisarillisen määräyksen nojalla, toisin sanoen se oli takaukseen perustuvaa paperirahaa (ns. fiat money), jonka arvo ei perustunut sen raaka-ainearvoon.
Paper money was most widespread in China around 1000 A. D., but it was abandoned around 1500 when Chinese society went into decline following the Mongol Conquest.
Paperirahaa käytettiin Kiinassa laajimmin noin vuonna 1000, mutta siitä luovuttiin noin vuonna 1500, jolloin kiinalainen yhteiskunta luhistui mongolien valloitukseen.
Obligations It was, however, difficult to conduct long-distance trade as long as value could only be stored in the form of commodities and coins.The Italian citystates were therefore the first to introduce certificates of indebtedness (“obligations” or “bills of exchange”) as a means of payment.
Velkasitoumukset Kauppaa oli vaikea käydä pitkien etäisyyksien vuoksi niin kauan kuin arvon säilyttämisessä voitiin käyttää ainoastaan esineitä ja kolikoita. Italian kaupunkivaltiot käyttivät ensimmäisinä velkatodistuksia (eräänlaisia velkasitoumuksia tai vekseleitä) maksuvälineinä.
The Chinese began using paper money around 800 A. D. and continued to do so for several hundred years.
Kiinalaiset alkoivat käyttää paperirahaa noin vuonna 800 jaa. ja käyttivät sitä monen vuosisadan ajan.
Gold standard Since the adoption of fiat money approximately two centuries ago, the monetary system has undergone great change.
Kultakanta Sen jälkeen, kun takaukseen perustuva paperiraha noin kaksi vuosisataa sitten otettiin käyttöön, rahajärjestelmä on käynyt läpi suuren muutoksen.
Paper money was – and still is – legal tender only by an act of the competent authority.
Paperiraha oli ennen – ja on yhä – laillinen maksuväline ainoastaan toimivaltaisen viranomaisen määräyksen nojalla.
It was issued in fixed units of national currency and had a clearly defined nominal value.
Sitä laskettiin liikkeeseen kansallisen valuutan määräisinä yksiköinä, ja sillä oli selkeästi määritetty nimellisarvo.
Currencies in the form of coins and fiduciary paper notes were convertible into gold at a fixed parity.
Iso-Britannia siirtyi ensimmäisenä kultakantaan vuonna 1816.
The United Kingdom was effectively the first country to set up a gold standard in 1816, the exchange rate of pounds into gold having been determined in 1717 at 3.811 pounds sterling per ounce by Sir Isaac Newton himself.
Punnan ja kullan välisen vaihtokurssin oli määritellyt vuonna 1717 itse Sir Isaac Newton, ja se oli 3,811 puntaa unssilta.
To reduce the risk of being robbed on their journeys, merchants took these obligations with them.
Kauppiaat ottivat velkasitoumuksia mukaansa vähentääkseen vaaraa tulla ryöstetyksi matkojensa aikana.
Debtor and lender were mentioned in the certificates, a payment date was fixed, and the amount of gold or silver noted.
Sitoumuksissa mainittiin velallinen ja velanantaja, vahvistettiin maksupäivä ja ilmoitettiin maksun määrä kultana tai hopeana.
Soon, merchant bankers began to trade these obligations.The first evidence of such a contract dates back to 1156.
Keskiajan pankkiirit alkoivat pian vaihtaa tällaisia sitoumuksia keskenään.Varhaisimmat todisteet tällaisista sopimuksista ovat vuodelta 1156.
Obligations continued to be used mostly by Italian merchants, and the bi-metal scheme remained dominant until the Thirty Years’ War.
Velkasitoumuksia käyttivät pitkään lähinnä italialaiset kauppiaat, ja kahden metallin käyttöön perustuva rahajärjestelmä oli vallalla 30-vuotiseen sotaan saakka.
Due to the economic turmoil caused by the war, rulers such as the Swedish kings started to prefer paper money.
Sodan aiheuttaman taloudellisen kriisin vuoksi muun muassa Ruotsin kuninkaat alkoivat suosia paperirahaa.
This was subsequently introduced by the Bank of England in 1694 and the Banque générale in France in 1716. The advent of paper fiat money in Europe marked the beginning of a new phase in the evolution of money.
Paperirahan ottivat käyttöön myöhemmin Englannin pankki (Bank of England) vuonna 1694 ja Ranskan keskuspankki (Banque Générale de France) vuonna 1716.Takaukseen perustuvan paperirahan saapuminen Eurooppaan aloitti uuden vaiheen rahan historiassa.
The nation states held gold reserves in central banks to ensure the credibility of their currency.
Useimmat maat ovat lisäksi antaneet valuuttakurssiensa kellua.
Gold exchange standard The British gold standard finally collapsed in 1931, but the system was revived at the 1944 international conference held in Bretton Woods, New Hampshire.
Ensimmäisen maailmansodan myötä monet maat alkoivat painaa yhä enemmän rahaa rahoittaakseen sodan kustannuksia.
Here, a revised gold standard was agreed upon: the exchange rates of the national currencies of the major economic powers were pegged to the dollar and the dollar was convertible into gold at a fixed price of USD 35 per ounce.
Esimerkiksi Saksassa valtionpankin (Reichsbank) liikkeeseen laskemien seteleiden määrä lisääntyi vuonna 1913 liikkeeseen lasketuista 2 593 miljoonasta setelistä 92 844 720,7 miljardiin liikkeessä olevaan seteliin 18.11.1923 mennessä.
The Bretton Woods monetary system is therefore sometimes called the gold exchange standard.
Tämä johti lopulta hyperinflaatioon.5 Kun rahaa oli liikkeessä yhä enemmän, monet maat kieltäytyivät vaihtamasta rahaa kullaksi, sillä kansalliset kultavarannot eivät enää vastanneet liikkeessä olevan rahan määrää.
Central banks stood ready to provide dollars in exchange for their national currency and vice versa.
Kansallisvaltiot pitivät kultavarantoja keskuspankeissaan varmistaakseen valuuttansa uskottavuuden.
The Bretton Woods monetary system collapsed in 1971 and since then the currencies of the major economies have remained pure fiat money.
Rahan kehitys ei ole pysähtynyt. Nykyään on käytössä erilaisia aineettoman rahan muotoja, kuten ns. sähköinen raha tai sähköiset maksuvälineet, joita alkoi ilmestyä 1990-luvulla.
In addition, most countries have allowed the exchange rates of their currencies to float.
Tällaisella rahalla tavaroita ja palveluita voi ostaa Internetistä tai muiden sähköisten viestimien välityksellä.
These days, various forms of intangible money have emerged, among them socalled “electronic money”.
Euroopassa on tällä hetkellä useita korttipohjaisia sähköisen rahan järjestelmiä, joita hoitavat yleensä rahoituslaitokset.
The evolution of money has not stopped. These days, various forms of intangible money have emerged, among them socalled “electronic money” (“e-money”), or electronic means of payment, which first appeared in the 1990s.
Siellä sovittiin uudistetusta kultakannasta: tärkeimpien talousmahtien kansallisten valuuttojen vaihtokurssit sidottiin dollariin, ja dollari oli muunnettavissa kullaksi kiinteään hintaan, joka oli 35 Yhdysvaltain dollaria unssilta.
This kind of money can be used to pay for goods and services on the internet or using other electronic media.
Bretton Woodsin valuuttajärjestelmää kutsutaankin toisinaan kultaan sidotuksi valuuttakurssijärjestelmäksi.
Upon receiving authorisation from the buyer for the payment to take place, the vendor contacts the issuing bank and is transferred the funds.
Keskuspankit olivat valmiita vaihtamaan kansallista valuuttaa dollareiksi ja päinvastoin.
At present there are various card-based electronic money schemes in Europe, generally operated by financial institutions.
Nykyään on käytössä erilaisia aineettoman rahan muotoja kuten ns. sähköinen raha.
THE IMPORTANCE OF PRICE STABILITY
HINTAVAKAUDEN MERKITYS
This chapter provides detailed information to help answer questions such as what price stability, inflation and deflation are, how inflation is measured, what the difference between nominal interest rates and the real return is, and what the benefits of price stability are, or in other words, why it is important for central banks to ensure price stability.
Tässä luvussa käsitellään yksityiskohtaisesti sitä, mitä hintavakaus, inflaatio ja deflaatio ovat, miten inflaatiota mitataan, mitä eroa on nimelliskoroilla ja reaalituotolla ja mitä etua hintavakaudesta on eli miksi keskuspankkien on tärkeää varmistaa, että hinnat pysyvät vakaina.
3.1 explains some basic economic terms such as the concepts of inflation, deflation and price stability.
Tässä osassa selostetaan joitakin talouden peruskäsitteitä kuten inflaatio, deflaatio ja hintavakaus.
3.2 focuses on the problems associated with measuring inflation.
Tässä osassa keskitytään inflaation mittaamisessa esiintyviin ongelmiin.
3.3 provides an overview of the benefits of price stability.
Tässä osassa luodaan katsaus hintavakauden tuomiin etuihin.
THE IMPORTANCE OF PRICE
HINTAVAKAUDEN
Inflation and deflation Inflation and deflation are important economic phenomenona that have negative consequences for the economy.
Inflaatio ja deflaatio Inflaatio ja deflaatio ovat tärkeitä talouden ilmiöitä, joilla on haitallisia vaikutuksia talouteen.
Basically, inflation is defined as a general, or broadly-based, increase in the prices of goods and services over an extended period which consequently leads to a decline in the value of money and thus its purchasing power.
Inflaatio määritellään yleensä tavaroiden ja palvelujen yleiseksi eli laaja-alaiseksi ja pitkään jatkuvaksi hinnannousuksi, joka johtaa rahanarvon ja siten sen ostovoiman alenemiseen.
Deflation is often defined as the opposite of inflation, namely as a situation in which the overall price level falls over an extended period.
Deflaatio määritellään usein inflaation vastakohdaksi eli tilanteeksi, jossa yleinen hintataso yhtäjaksoisesti laskee.
When there is no inflation or deflation, we can say that there is price stability if, on average, prices neither increase nor decrease but stay stable over time.
Hintavakauden voidaan sanoa vallitsevan silloin, kun inflaatiota tai deflaatiota ei ole ja kun hinnat eivät keskimäärin nouse eivätkä laske vaan pysyvät ajan mittaan vakaina.
If, for instance, EUR 100 can buy the same basket of goods as it could, say, one and two years ago, then this can be called a situation of absolute price stability.
Absoluuttisen hintavakauden voidaan sanoa vallitsevan, jos esimerkiksi 100 eurolla voi edelleen ostaa saman määrän hyödykkeitä kuin vuotta tai paria aikaisemmin.
Movements in individual prices and in the general price level It is important to make a distinction between movements in prices of any individual good or service and movements in the general price level.
Yksittäisten hintojen ja yleisen hintatason muutokset On tärkeää erottaa toisistaan yksittäisten tavaroiden tai palvelujen hinnanmuutokset ja yleisen hintatason muutokset.
Frequent changes in individual prices are quite normal in market-based economies, even if there is price stability overall.
Yksittäisten hintojen toistuvat muutokset ovat markkinataloudessa tavallisia, vaikka hinnat yleisesti ottaen pysyisivätkin vakaina.
The changes in supply and/or demand conditions of individual goods or services inevitably lead to changes in their price.
Yksittäisten tavaroiden tai palvelujen tarjonta- ja/tai kysyntäoloissa tapahtuvat muutokset johtavat vääjäämättä muutoksiin niiden hinnoissa.
For example, in recent years we have seen substantial declines in the prices of computers and mobile phones, mainly resulting from rapid technological progress.
Viime vuosien aikana esimerkiksi tietokoneiden ja matkapuhelinten hinnat ovat huomattavasti laskeneet lähinnä tekniikan nopean kehityksen ansiosta.
However, from the beginning of 1999 to mid-2006, oil and other energy prices increased, partly as a result of concerns regarding the future supply of energy and partly as a result of increased demand for energy, in particular from fast-growing economies.
Öljyn ja muiden energialähteiden hinnat kuitenkin nousivat vuoden 1999 alusta vuoden 2006 puoliväliin, osittain tulevaan energiatarjontaan kohdistuvien huolten vuoksi ja osittain siksi, että energian kysyntä nousi varsinkin nopeasti kasvavissa talouksissa.
On the whole, inflation in most industrialised countries remained low and stable – stability in the general price level can go hand-in-hand with substantial changes in individual prices as long as falling and rising prices offset each other so that the overall price level remains unchanged.
Kaiken kaikkiaan inflaatio pysyi useimmissa teollisuusmaissa kuitenkin alhaisena ja vakaana. Yleinen hintavakaus voi siis vallita, vaikka yksittäisissä hinnoissa tapahtuisikin merkittäviä muutoksia, kunhan hinnannousut ja -laskut tasoittavat toisensa niin, että yleinen hintataso ei muutu.
MEASURING INFLATION leads to the creation of what is referred to as a “market basket”.7 Each month, a host of “price surveyors” checks on the prices of these items in various outlets.
Ostoskorilla mitattu hintatason kehitys kuvastaa kuitenkin vain "keskimääräisen" tai tyypillisen kuluttajan tilannetta.
Subsequently, the costs of this basket are then compared over time, determining a series for the price index.
Jos kuluttajan ostotottumukset poikkeavat huomattavasti keskimääräisestä kulutuskäyttäytymisestä ja siten ostoskorista, johon indeksi perustuu, hänen elinkustannuksensa saattavat muuttua eri tavalla kuin indeksissä.
The annual rate of inflation can then be calculated by expressing the change in the costs of the market basket today as a percentage of the costs of the identical basket the previous year.
Aina on siis olemassa kuluttajia, joiden henkilökohtaiseen ostoskoriin kohdistuva inflaatioon indeksin osoittamaa inflaatiovauhtia nopeampaa tai hitaampaa.
Measurement issues How can inflation be measured?
Mittaamiseen liittyviä kysymyksiä Miten inflaatiota voidaan mitata?
There are millions of individual prices in an economy.These prices are subject to continuous moves which basically reflect changes in the supply of and the demand for individual goods and services and thus give an indication of the “relative scarcity” of the respective goods and services.
Taloudessa on miljoonia yksittäisiä hintoja. Hinnat ovat alttiita jatkuville muutoksille, jotka kuvastavat lähinnä vaihtelua tavaroiden ja palvelujen kysynnässä ja antavat näin viitteitä näiden tavaroiden ja palvelujen suhteellisesta niukkuudesta.
It is obvious that it is neither feasible nor desirable to take all of these prices into account, but neither is it appropriate to look at just a few of them, since they may not be representative of the general price level.
Kaikkia yksittäisiä hintoja ei tietenkään voida eikä niitä edes kannata ottaa huomioon, mutta tarkastelua ei silti pidä rajoittaa vain muutamiin hintoihin, sillä ne eivät kenties anna oikeaa kuvaa yleisestä hintatasosta.
However, the developments of the price level as identified by such a basket only reflect the situation of an “average” or representative consumer.
Useimmat maat mittaavat inflaatiota yksinkertaisesti ja käytännöllisesti ns. kuluttajahintaindeksin avulla.6
If a person’s buying habits differ substantially from the average consumption pattern and thus from the market basket on which the index is based, that person may experience a change in the cost of living that is different to the one shown in the index.
6 Kuluttajahintaindeksi, jolla mitataan kulutustavaroiden ja -palvelujen hinnanmuutoksia, ei itse asiassa ole ainoa taloudessa käytetty hintaindeksi.
There will therefore always be some people who experience a higher “inflation rate” for their “individual basket” and some who face a lower “individual rate of inflation”.
Talouden kannalta yhtä merkittävä on tuottajahintaindeksi.
In other words, the inflation measured by the index is only an approximate measure of the average situation in the economy; it is not identical to the overall price changes faced by each individual consumer.
Sillä mitataan muutoksia, joita tavaroiden ja palveluiden kotimaiset tuottajat tekevät myyntihintoihin eri aikoina.
Consumer Price Index Most countries have a simple common-sense approach to measuring inflation, using the socalled “Consumer Price Index” (CPI).6 For this purpose, the purchasing patterns of consumers are analysed to determine the goods and services which consumers typically buy and which can therefore be considered as somehow representative of the average consumer in an economy.
Indeksin laatimista varten kuluttajien ostotottumuksia tutkitaan, jotta voidaan määritellä ne tavarat ja palvelut, joita kuluttajat tyypillisesti taloudessa ostavat ja joiden voidaan sen vuoksi katsoa edustavan keskivertokuluttajan ostoksia.
As such they do not only include those items which consumers buy on a day-to-day basis (e.g. bread and fruit), but also purchases of durable goods (e.g. cars, PCs, washing machines, etc.) and frequent transactions (e.g. rents).
Tyypillisiä ostoksia ovat kuluttajien jokapäiväisten ostosten (esim. leipä ja hedelmät) lisäksi myös kestokulutushyödykkeet (esim. autot, tietokoneet ja pesukoneet) ja toistuvaissuoritukset (esim. vuokrat).
Putting together this “shopping list” of items and weighting them according to their importance in consumer budgets
Kun määritetään tämän ostoslistan hyödykkeiden suhteellinen merkitys kotitalouksien kulutusmenoissa, saadaan aikaan ns. ostoskori.7 Ostoskorin hyödykkeiden hinnat eri myyntipisteissä tarkistetaan kuukausittain.
6 In fact, the Consumer Price Index, which measures the price changes in consumer goods and services, is not the only price index in an economy.
Tämän jälkeen korin sisällön hintaa vertaillaan eri aikoina ja näin määritetään tilastollinen aikasarja hintaindeksiä varten.
Another index which is of similar economic importance is the Producer Price Index.This index measures the changes made by domestic producers of goods and services to sales prices over time.
Vuotuinen inflaatiovauhti voidaan sitten laskea ilmoittamalla ostoskorin hintojen muutos prosenttiosuutena edellisvuoden vastaavan ostoskorin hinnoista.
7 More precisely, these goods are weighted according to final monetary expenditure shares of private households.
7 Hyödykkeet painotetaan yksityisten kotitalouksien rahamääräisten kulutusmenojen mukaan.
In practice, the weights in the basket are periodically revised in order to reflect changes in consumer behaviour.
Korin painotukset tarkistetaan säännöllisin väliajoin, jotta kuluttajakäyttäytymisen muutokset saataisiin näkyviin.
BOX 3.1: MEASURING INFLATION – A SIMPLE EXAMPLE
KEHIKKO 3.1 INFLAATION MITTAAMINEN – YKSINKERTAINEN ESIMERKKI yhteen.
that between the first and second year, the cost of this basket of goods has risen from EUR 300 to EUR 330, or by 10 %.
Taulukosta käy helposti ilmi, että tavarakorin hinta on noussut ensimmäisen ja toisen vuoden välillä 300 eurosta 330 euroon eli 10 prosenttia.
From the first to the third year, the cost has risen from EUR 300 to EUR 360, or by the equivalent of 20 %.
Ensim- mäisestä vuodesta kolmanteen vuoteen hinta on noussut 300 eurosta 360 euroon eli 20 prosenttia.
Price (Year 1)
Hinta (Vuosi 1)
Price (Year 2)
Hinta (Vuosi 2)
EUR EUR EUR EUR
Hinta (Vuosi 3)
EUR EUR EUR EUR
Hampurilaiset
Another way to express this is by means of a price index.
Sama voidaan ilmaista myös hintaindeksin avulla.
In order to compute the price index, the cost of the market basket in any period is divided by the cost of the market basket in the base period, and the result is multiplied by 100.
Hintaindeksin laskemiseksi tiettynä ajankohtana hankitun ostoskorin hinta jaetaan perusajankohdan ostoskorin hinnalla ja tulos kerrotaan sadalla.
In the table above, year 1 is the base period.
Yllä olevassa taulukossa vuosi 1 on perusajankohta.
The price index for year 3 is therefore:
Vuoden 3 hintaindeksi on näin ollen seuraava:
Cost of the market basket
0,90 euroa 0,70 euroa 1,20 euroa 223,00 euroa 360,00 euroa
Price Index = (P3/P1) x 100 = (360/300) x 100 = 120
Virvoitusjuomat Energiajuomat Maastopyörä Ostoskorin hinta
The total cost of the basket can then be calculated by multiplying the quantities by the respective prices and adding everything up. It is easy to see
Ostoskorin kokonaishinta voidaan laskea kertomalla määrät niitä vastaavilla hinnoilla ja laskemalla kaikki
The price index tries to give a general picture of what is happening to a great many prices.
Hintaindeksillä pyritään antamaan yleiskuva siitä, mitä tapahtuu lukuisille eri hinnoille.
As the example shows, the price index may rise despite some prices actually declining.
Kuten esimerkistä käy ilmi, hintaindeksi saattaa kohota, vaikka jotkin hinnat todellisuudessa laskisivat.
Measurement problems For various reasons, there are some difficulties associated with any attempt to express the overall change in prices as one number.
Mittausongelmia Yleisen hintatason muutoksen ilmaiseminen yhdellä luvulla on monestakin syystä vaikeaa.
First, an existing basket usually becomes less and less representative over time, as consumers increasingly substitute more expensive goods for cheaper ones.
Ensiksikin voidaan todeta, että tietty ostoskori poikkeaa yleensä ennen pitkää yhä enemmän keskiarvokuluttajan ostoksista, koska kuluttajat korvaavat usein kalliimmat hyödykkeet edullisemmilla.
For example, higher petrol prices might lead some people to drive less and buy a higher quantity of other goods instead.
Jotkut kuluttajat saattavat esimerkiksi bensiinin hinnan noustessa vähentää auton käyttöä ja ostaa sen sijaan enemmän muita hyödykkeitä.
Therefore, if the weights are not adjusted, the change in the index may slightly overestimate the “true” price increases. Second, changes in quality are sometimes difficult to incorporate into the price index.
Niinpä, jos indeksin painotuksia ei tarkisteta, sen muutokset saattavat viitata hieman todellista suurempaan hinnannousuun.Toi- sekseen laatumuutoksia on joskus vaikea sisällyttää kuluttajahintaindeksiin.