natgillin/translations-raw huggingface dataset:
486), to which reference is made in Article 9(2) of the Law of 20 December 2002 in respect of the definition of the monitoring powers of that authority, and, in particular from Articles 13 to 17 of the Law of 4 April 1974, that the Labour and Mines Inspectorate may order the immediate cessation of the posted worker’s activities if his employer does not comply with an order addressed to the employer to provide information.
486), johon vuoden 2002 lain 9 §:n 2 momentissa viitataan määriteltäessä tuon viranomaisen valvontavaltuuksia, säännöksistä ja etenkin sen 13–17 §:stä ilmenee, että työvoiman tarkastusviranomainen voi määrätä lähetettyjen työntekijöiden työskentelyn suurherttuakunnan alueella välittömästi keskeytettäväksi, jos viimeksi mainittujen työnantaja ei noudata sille annettua tietojenantokehotusta.
Furthermore, Article 28 of that law provides that failure to comply with that obligation may give rise to criminal proceedings against the undertaking concerned.
Kyseisen lain 28 §:ssä säädetään lisäksi, että tämän velvollisuuden laiminlyönnistä saattaa aiheutua rikosoikeudellisia seuraamuksia kyseiselle yritykselle.
Having regard to those factors, it must be acknowledged that the prior notification procedure to be followed by an undertaking wishing to post workers to Luxembourg territory is not without ambiguities.
Kun otetaan huomioon nämä seikat, on syytä korostaa, että ennakkoilmoitusmenettelyssä, jota Luxemburgin alueelle työntekijöitä lähettävän yrityksen on noudatettava, on epäselvyyksiä.
The ambiguities which characterise Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 are likely to dissuade undertakings wishing to post workers to Luxembourg from exercising their freedom to provide services.
Näillä vuoden 2002 lain 7 §:n 1 momentille ominaisilla epäselvyyksillä saatetaan saada yritykset, jotka haluavat lähettää työntekijöitä Luxemburgiin, luopumaan palvelujen tarjoamisen vapautensa käyttämisestä.
On the one hand, the extent of the rights and obligations of those undertakings is not clearly apparent from that provision.
Näiden yritysten oikeuksien ja velvollisuuksien ulottuvuus ei nimittäin käy täsmällisesti ilmi tästä säännöksestä.
On the other hand, undertakings which have failed to comply with the obligations laid down in that provision incur not inconsiderable penalties.
Toisaalta yrityksille, jotka eivät ole noudattaneet tässä säännöksessä säädettyjä velvollisuuksia, voidaan määrätä seuraamuksia, jotka eivät ole vähäisiä.
Accordingly, since Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 is incompatible with Article 49 EC on account of its lack of clarity and the ambiguities that it contains, the Commission’s third complaint is well founded.
Tästä seuraa, että koska vuoden 2002 lain 7 §:n 1 momentti ei sovellu yhteen EY 49 artiklan kanssa siitä syystä, että sen sisältö on epäselvä ja moniselitteinen, komission kolmas kanneperuste on perusteltu.
The fourth complaint: infringement of Article 49 EC by reason of the requirement that the undertakings designate an ad hoc agent residing in Luxembourg to retain the documents necessary for monitoring by the competent national authorities
Neljäs kanneperuste, jonka mukaan EY 49 artiklaa on rikottu, koska asianomaisilla yrityksillä on velvollisuus nimetä Luxemburgissa asuva tätä varten valittu valtuu­tettu, joka säilyttää toimivaltaisten kansallisten viranomaisten suorittamassa valvon­nassa tarvittavat asiakirjat
By its fourth complaint, the Commission takes the view that, by requiring undertakings whose registered office is outside Luxembourg territory and which post workers there to deposit, before the start of the posting, with an ad hoc agent residing in Luxembourg, the documents necessary for monitoring compliance with their obligations under the Law of 20 December 2002 and to leave them there for an indeterminate period after the provision of services has ceased, Article 8 of that Law constitutes a restriction on freedom to provide services.
Komissio katsoo neljännessä kanneperusteessaan, että vuoden 2002 lain 8 §:llä rajoitetaan palvelujen tarjoamisen vapautta, koska sillä velvoitetaan Luxemburgin alueen ulkopuolelle sijoittautuneet ja Luxemburgiin työntekijöitä lähettävät yritykset ennen lähettämistä jättämään Luxemburgissa asuvalle, tätä varten valitulle valtuutetulle asiakirjat, joita tarvitaan valvottaessa yrityksille vuoden 2002 lain nojalla kuuluvien velvollisuuksien noudattamista, ja jättämään ne sinne määräämättömäksi ajaksi palvelujen suorittamisen jälkeen.
The system of cooperation and exchange of information provided for in Article 4 of Directive 96/71 makes such an obligation superfluous.
Tällainen velvollisuus on tarpeeton, sillä direktiivin 96/71 4 artiklassa on säädetty järjestelmästä, joka koskee yhteistyötä tietojen toimittamisessa.
The Grand Duchy of Luxembourg states, first of all, that the cooperation mechanism to which the Commission refers does not enable the competent administrative authorities to carry out ordinary checks with the necessary effectiveness.
Luxemburgin suurherttuakunta toteaa aluksi, että komission mainitsema yhteistyöjärjestelmä ei mahdollista sitä, että toimivaltaiset viranomaiset voisivat suorittaa tavanomaista valvontaa vaadittavalla tehokkuudella.
Next, it contends that the contested national provision does not require any specific legal form with respect to the role of agent.
Tämän jälkeen se täsmentää, että riidanalaisessa kansallisessa säännöksessä ei vaadita, että valtuutetulla olisi jokin tietty oikeudellinen muoto.
Lastly, apart from the deposit of the documents necessary for monitoring with the agent for a period following the posting, the documents do not have to be lodged until the day on when the provision of services concerned begins.
Se toteaa lopuksi, että lukuun ottamatta sitä, että valvonnassa tarvittavien asiakirjojen on oltava valtuutetun hallussa lähettämistä seuranneen ajanjakson ajan, nämä asiakirjat edellytetään jätettäviksi vasta kyseisen palvelun suorittamisen aloittamispäivänä.
It is not disputed that the obligation provided for in Article 8 of the Law of 20 December 2002 involves an additional administrative and financial burden for undertakings established in another Member State, so that the latter are not on an equal footing, from the point of view of competition, with employers established in the host Member State and they may be dissuaded from providing services in the latter Member State.
Ei ole kiistetty, että vuoden 2002 lain 8 §:ssä säädetystä velvollisuudesta aiheutuu kustannuksia ja ylimääräisiä hallinnollisia ja taloudellisia rasitteita johonkin toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneille yrityksille, joten viimeksi mainittuja ei kohdella kilpailun näkökulmasta yhdenvertaisesti vastaanottavaan jäsenvaltioon sijoittautuneiden työnantajien kanssa, mistä syystä ne saattavat luopua palvelujen tarjoamisesta tässä jäsenvaltiossa.
First, the contested provision requires that the agent with whom the documents are lodged reside in Luxembourg.
Riidanalaisessa säännöksessä edellytetään nimittäin, että valtuutettu, jolle vaadittavat asiakirjat jätetään, asuu Luxemburgissa.
Second, that provision lays down an obligation to retain the documents relating inter alia to the information referred to in Article 7 of the Law of 20 December 2002, without, however, defining the period over which those documents must be retained or specifying whether that obligation concerns only the period after the service is provided or whether it also concerns a period prior to its commencement.
Kyseisessä säännöksessä asetetaan myös velvollisuus säilyttää muun muassa vuoden 2002 lain 7 §:ssä tarkoitettuja tietoja sisältävät asiakirjat, mutta siinä ei kuitenkaan säädetä, kuinka pitkään nämä asiakirjat on säilytettävä ja koskeeko tämä velvollisuus ainoastaan palvelujen suorittamisen jälkeistä aikaa vai myös suorittamisen aloittamista edeltävää aikaa.
In order to justify such a restriction on freedom to provide services, the Grand Duchy of Luxembourg cites the need to ensure effective monitoring by the Labour and Mines Inspectorate of compliance with employment legislation.
Luxemburgin suurherttuakunta perustelee tällaista palvelujen tarjoamisen vapauden rajoittamista tarpeella mahdollistaa se, että työvoiman tarkastusviranomainen voi tosiasiallisesti valvoa työlainsäädännön noudattamista.
In that connection, the Court has held that the effective protection of workers may require that certain documents are kept at the place where the service is provided, or at least in an accessible and clearly identified place in the territory of the host Member State, so that they are available to the authorities of that State responsible for carrying out checks (see, to that effect, Arblade and Others, paragraph 61).
Yhteisöjen tuomioistuin on jo katsonut, että työntekijöiden tehokas suojelu voi edellyttää, että tiettyjä asiakirjoja on pidettävä saatavilla palvelujen suorittamispaikalla tai ainakin vastaanottavan jäsenvaltion alueella olevassa paikassa, johon tämän valtion valvontaviranomaisten on helppo päästä ja joka on näiden kannalta selvästi yksilöity (ks. vastaavasti em. yhdistetyt asiat Arblade ym., tuomion 61 kohta).
However, the Court added, in paragraph 76 of Arblade and Others, that where there is an obligation to keep available and retain certain documents at the address of a natural person residing in the host Member State who holds them as the agent or representative of the employer by whom he has been designated, even after the employer has ceased to employ workers in that State, it is not sufficient, for the purposes of justifying such a restriction on the freedom to provide services, that the presence of such documents within the territory of the host Member State may make it generally easier for the authorities of that State to perform their supervisory task.
Yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Arblade ym. antamansa tuomion 76 kohdassa todennut, että kun on kyse velvollisuudesta pitää saatavilla ja säilyttää tiettyjä asiakirjoja sellaisen luonnollisen henkilön kotipaikassa, jolla on kotipaikka vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja joka pitää näitä asiakirjoja hänet nimenneen työnantajan asiamiehenä tai edustajana jopa sen jälkeen, kun työnantajan palveluksessa ei enää ole työntekijöitä tässä valtiossa, palvelujen tarjoamisen vapauden tällaisen rajoituksen perustelemiseksi ei riitä se, että tällaisten asiakirjojen olemassaolo vastaanottavan jäsenvaltion alueella on omiaan helpottamaan yleensä ottaen tämän valtion viranomaisten valvontatehtävien suorittamista.
It must also be shown that those authorities cannot carry out their supervisory task effectively unless the undertaking has, in that Member State, an agent or representative designated to retain the documents in question.
Lisäksi on edellytettävä, etteivät nämä viranomaiset pysty suorittamaan valvontatehtäväänsä tehokkaasti, jollei tällä yrityksellä ole tässä jäsenvaltiossa asiamiestä tai edustajaa, joka säilyttäisi nämä asiakirjat.
In that connection, the Court has held that a requirement that a natural person domiciled in the territory of a host Member State should retain documents cannot be justified (see, Arblade and Others, paragraph 77).
Yhteisöjen tuomioistuin on tältä osin katsonut, että velvollisuus säilyttää työntekijöitä koskevia asiakirjoja vastaanottavan jäsenvaltion alueella luonnollisen henkilön kotipaikassa ei ole perusteltavissa (ks. em. yhdistetyt asiat Arblade ym., tuomion 77 kohta).
In this case, the Grand Duchy of Luxembourg does not submit any specific evidence in support of the argument that only the retention of the documents concerned by an agent residing in Luxembourg enables the authorities to carry out the checks for which they are responsible.
Luxemburgin suurherttuakunta ei ole tässä asiassa esittänyt mitään konkreettisia seikkoja sen väitteen tueksi, jonka mukaan kyseisten viranomaisten on mahdollista harjoittaa niille kuuluvaa valvontaa vain siinä tapauksessa, että kyseiset asiakirjat ovat Luxemburgissa asuvan valtuutetun säilytettävinä.
In any event, a worker present in the place where the services were provided could be designated to ensure that documents necessary for monitoring purposes were made available to the competent national authorities, which would be a measure less restrictive of freedom to provide services and just as effective as the contested obligation.
Joka tapauksessa se, että yksi palvelujen suorittamispaikalla läsnä olevista työntekijöistä nimetään pitämään toimivaltaisten viranomaisten saatavilla vaadittavat asiakirjat, olisi palvelujen tarjoamisen vapautta vähemmän rajoittava toimenpide ja aivan yhtä tehokas kuin riidanalainen toimenpide.
For the rest, the Court noted, in paragraph 79 of Arblade and Others, that the organised system for cooperation and exchanges of information between Member States provided for in Article 4 of Directive 96/71 renders superfluous the retention of the documents in the host Member State after the employer has ceased to employ workers there.
Lisäksi on syytä muistuttaa yhteisöjen tuomioistuimen edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Arblade ym. antamansa tuomion 79 kohdassa korostaneen, että direktiivin 96/71 4 artiklassa tarkoitetun jäsenvaltioiden välisen yhteistyön tai tiedonvaihdon järjestelmän vuoksi tulee tarpeettomaksi säilyttää asiakirjoja vastaanottavassa jäsenvaltiossa sen jälkeen, kun työnantajalla ei enää ole siellä työntekijöitä palveluksessaan.
Consequently, the Grand Duchy of Luxembourg cannot require undertakings which post workers to do what is necessary to retain such documents on Luxembourg territory when the provision of services comes to an end.
Luxemburgin suurherttuakunta ei näin ollen voi vaatia työntekijöitä lähettäviltä yrityksiltä, että ne suorittaisivat tarvittavat toimenpiteet säilyttääkseen kyseiset asiakirjat Luxemburgin alueella palvelujen suorittamisen jälkeen.
Nor can such documents be required to be retained by an agent residing in Luxembourg in so far as, since the undertaking concerned is physically present on Luxembourg territory when the services are provided, the documents in question may be held by a posted worker.
Tästä syystä ei voida myöskään vaatia, että nämä samat asiakirjat olisivat Luxemburgissa asuvan valtuutetun säilytettävinä, koska kyseisen yrityksen ollessa fyysisesti läsnä Luxemburgin alueella palvelujen suorittamisen ajan kyseiset asiakirjat voivat olla lähetetyn työntekijän säilytettävinä.
Lastly, it must be pointed out that, although Article 8(2) of the Law of 20 December 2002 does not expressly provide that documents necessary for monitoring purposes must be retained in Luxembourg before the commencement of work, that provision states that the identity of the agent must be communicated to the competent authorities prior to the employment activities envisaged at the latest.
Lopuksi on syytä korostaa, että vaikka vuoden 2002 lain 8 §:n 2 momentissa ei nimenomaisesti säädetäkään velvollisuudesta säilyttää valvonnassa tarvittavat asiakirjat Luxemburgissa ennen töiden aloittamista, tässä säännöksessä säädetään, että valtuutetun henkilöllisyys on ilmoitettava toimivaltaisille viranomaisille ennen aiotun palkkatyön aloittamista.
Therefore, the interpretation put forward by the Grand Duchy of Luxembourg, according to which the documents do not have to be available until the date on which the work commences, has no basis in the provision in question.
Tästä syystä Luxemburgin suurherttuakunnan esittämä tulkinta, jonka mukaan näiden asiakirjojen on oltava saatavilla vasta töiden aloittamispäivänä, ei saa tukea riidanalaisesta säännöksestä.
In any event, such an obligation to retain such documents prior to the commencement of work would constitute an obstacle to freedom to provide services which the Grand Duchy of Luxembourg would have to justify by arguments other than mere doubts as to the effectiveness of the organised system of cooperation or exchanges of information between the Member States provided for in Article 4 of Directive 96/71.
Tällainen velvollisuus säilyttää kyseisiä asiakirjoja ennen töiden aloittamista on joka tapauksessa sellainen palvelujen tarjoamisen vapauden este, joka Luxemburgin suurherttuakunnan pitäisi perustella muilla lausumilla kuin pelkillä epäilyillä, jotka liittyvät direktiivin 96/71 4 artiklassa säädetyn, jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä tai tietojen vaihtamista koskevan järjestelmän tehokkuuteen.
It is clear from the foregoing that, since Article 8 of the Law of 20 December 2002 is incompatible with Article 49 EC, the action must be upheld in its entirety.
Edellä lausutusta seuraa, että koska vuoden 2002 lain 8 § ei sovellu yhteen EY 49 artiklan kanssa, koko kanne on hyväksyttävä.
Accordingly, it must be held that:
Näin ollen on todettava, että
— by declaring the provisions of points (1), (2), (8) and (11) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 to be mandatory provisions falling under national public policy;
– koska Luxemburgin suurherttuakunta on julistanut, että vuoden 2002 lain 1 §:n 1 momentin 1, 2, 8 ja 11 kohdan säännökset ovat kansalliseen yleiseen järjestykseen liittyviä pakottavia säännöksiä
— by failing fully to transpose Article 3(1)(a) of Directive 96/71;
– koska Luxemburgin suurherttuakunta on saattanut direktiivin 96/71 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan säännökset puutteellisesti osaksi kansallista oikeutta
— by setting out, in Article 7(1) of that Law of 20 December 2002, conditions relating to access to the basic information necessary for monitoring purposes by the competent national authorities with insufficient clarity to ensure legal certainty for undertakings wishing to post workers to Luxembourg; and
– koska kyseisen lain 8 §:ssä säädetään, että valvonnan kannalta välttämättömien asiakirjojen säilyttäminen Luxemburgissa on annettava siellä asuvan, tätä varten valitun valtuutetun tehtäväksi,
— by requiring, in Article 8 of that Law, that documents necessary for monitoring purposes be retained in Luxembourg by an ad hoc agent resident there, the Grand Duchy of Luxembourg has failed to fulfil its obligations under Article 3(1) of Directive 96/71, read in conjunction with Article 10 thereof, and Articles 49 EC and 50 EC.
Luxemburgin suurherttuakunta ei ole noudattanut direktiivin 96/71 3 artiklan 1 ja 10 kohdan eikä EY 49 ja EY 50 artiklan mukaisia velvoitteitaan.
Under Article 69(2) of the Rules of Procedure, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been asked that for in the successful party’s pleadings.
Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
Since the Commission has asked that the Grand Duchy of Luxembourg be ordered to pay the costs and the latter has been unsuccessful, the Grand Duchy of Luxembourg must be ordered to pay the costs.
Koska komissio on vaatinut, että Luxemburgin suurherttua -kunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, ja koska viimeksi mainittu on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
— by declaring the provisions of points (1), (2), (8) and (11) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 transposing Directive 96/71/EC of the European Parliament and of the Council of 16 December 1996 concerning the posting of workers in the framework of the provision of services and the monitoring of the implementation of labour law to be mandatory provisions falling under national public policy;
– koska se on julistanut, että palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon 16.12.1996 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 96/71/EY täytäntöönpanosta ja työlainsäädännön soveltamisen valvonnasta 20.12.2002 annetun lain 1 §:n 1 momentin 1, 2, 8 ja 11 kohdan säännökset ovat kansalliseen yleiseen järjestykseen liittyviä pakottavia säännöksiä
— by failing fully to transpose Article 3(1)(a) of Directive 96/71/EC of the European Parliament and of the Council of 16 December 1996 concerning the posting of workers in the framework of the provision of services;
– koska se on saattanut palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon 16.12.1996 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 96/71/EY 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan säännökset puutteellisesti osaksi kansallista oikeutta
— by setting out, in Article 7(1) of that Law of 20 December 2002, conditions relating to access to the basic information necessary for monitoring purposes by the competent national authorities with insufficient clarity to ensure legal certainty for undertakings wishing to post workers to Luxembourg; and
– koska se on tämän vuoden 2002 lain 7 §:n 1 momentissa muotoillut ne edellytykset, joiden täyttyessä toimivaltaisilla kansallisilla viranomaisilla on oikeus saada tietoja suorittamansa valvonnan kannalta välttämättömistä tiedoista, sillä tavoin puutteellisesti, etteivät ne ole riittävän selviä varmistamaan sellaisten yritysten oikeusvarmuutta, jotka haluavat lähettää työntekijöitä Luxemburgiin, ja
— by requiring, in Article 8 of that Law, that documents necessary for monitoring purposes be retained in Luxembourg by an ad hoc agent resident there,
– koska kyseisen lain 8 §:ssä säädetään, että valvonnan kannalta välttämättömien asiakirjojen säilyttäminen Luxemburgissa on annettava siellä asuvan, tätä varten valitun valtuutetun tehtäväksi.
(Reference for a preliminary ruling from the Bundesvergabeamt)
(Bundesvergabeamtin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)
(Public procurement — Directive 92/50/EEC — Procedures for the award of public service contracts — Concept of ‘award of a contract’)
Julkiset hankinnat – Direktiivi 92/50/ETY – Julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyt – Käsite ”sopimuksen tekeminen”
Approximation of laws — Procedures for the award of public service contracts — Directive 92/50 — Award of a contract — Meaning — Amendments to the provisions of a public contract during the currency of the contract
Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyt – Direktiivi 92/50 – Sopimuksen tekemisen käsite – Julkista hankintaa koskevan sopimuksen määräyksiin sen voimassaoloaikana tehdyt muutokset
SUMMARY — CASE C-454/06
TIIVISTELMÄ – ASIA C-454/06
The terms ‘awarding’ and ‘awarded’, used in Articles 3(1), 8 and 9 of Directive 92/50 relating to the coordination of procedures for the award of public service contracts must be interpreted as not covering a situation where services supplied to the contracting authority by the initial service provider are transferred to another service provider established as a limited liability company, the sole shareholder of which is the initial service provider, controlling the new service provider and giving it instructions, provided that the initial service provider continues to assume responsibility for compliance with the contractual obligations.
Julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annetun direktiivin 92/50 3 artiklan 1 kohdassa mainittua ilmausta ”tehdessään” ja 8 ja 9 artiklassa mainittua ilmausta ”tehtävä” on tulkittava siten, että ne eivät koske tilannetta, jossa alkuperäisen palveluntarjoajan hankintaviranomaiselle suorittamat palvelut siirretään sellaisen toisen palveluntarjoa- jan suoritettavaksi, joka on perustettu pääomayhtiön muotoisena ja jonka ainoa osakas on alkuperäinen palveluntarjoaja, joka käyttää määräysvaltaa uudessa palveluntarjoajassa ja antaa tälle toimintaohjeita, sikäli kuin alkuperäinen palveluntarjoaja vastaa edelleen sopimusvelvoitteiden noudattamisesta.