natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Board of Appeal also rejected the other arguments of the applicant, which maintained that it had registered a number of similar national marks, including Canadian marks, and invoked OHIM’s previous decision-making practice concerning marks containing flags or State emblems (paragraphs 20 to 22 of the contested decision).
Valituslautakunta hylkäsi myös kantajan muut väitteet, joiden mukaan se on rekisteröinyt useita samankaltaisia kansallisia tavaramerkkejä, mukaan lukien kanadalaisia tavaramerkkejä, ja vetosi valtion lipun tai tunnuksen sisältäviä tavaramerkkejä koskevaan SMHV:n aikaisempaan ratkaisukäytäntöön (riidanalaisen päätöksen 20–22 kohta).
OHIM contends that the Court of First Instance should:
SMHV vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
In support of its application, the applicant relies on a single plea in law, alleging infringement of Article 7(1)(h) of Regulation No 40/94.
Kantaja vetoaa kanteensa tueksi yhteen ainoaan kanneperusteeseen, joka koskee asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan h alakohdan rikkomista.
The Court considers that it is necessary to examine that plea, first, as regards the services in Class 40 covered by the application for registration and, secondly, as regards the goods in Classes 18 and 25 covered by that application.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että tätä kanneperustetta on tarpeellista tutkia ensinnäkin siltä osin kuin se koskee rekisteröintihakemuksessa mainittuja luokkaan 40 kuuluvia palveluja ja sen jälkeen siltä osin kuin se koskee samassa hakemuksessa mainittuja luokkiin 18 ja 25 kuuluvia tavaroita.
The services in Class 40
Luokkaan 40 kuuluvat palvelut
The applicant states that, although the issue of the application of Article 6ter(1)(a) of the Paris Convention to service marks may give rise to some questions, it will expound its arguments without distinguishing between the goods and services covered by the disputed application for registration.
Kantaja tarkentaa, että vaikka Pariisin yleissopimuksen 6 ter artiklan 1 kohdan a alakohdan soveltaminen palvelumerkkeihin voi herättää tiettyjä kysymyksiä, se ei tee perusteluissaan eroa riidanalaisessa rekisteröintihakemuksessa mainittujen tavaroiden ja palvelujen välillä.
OHIM concedes that, taken literally, Article 6ter of the Paris Convention applies only to trade marks, that is to say to trade marks for goods.
SMHV myöntää omalta osaltaan, että kirjaimellisesti tarkasteltuna Pariisin yleissopimuksen 6 ter artiklaa sovelletaan vain tehtaan- tai kauppamerkkeihin eli tavaroiden tavaramerkkeihin.
That provision does not therefore oblige the States party to the Convention of Paris and the States or international organisations — including the European Union — which are members of the World Trade Organisation and which must comply with Article 6ter, to refuse or to invalidate the registration as service marks or as elements of service marks, of signs including or imitating State emblems or other official signs.
Tässä määräyksessä ei siis velvoiteta Pariisin yleissopimuksen osapuolina olevia valtioita tai valtioita tai kansainvälisiä järjestöjä – mukaan lukien Euroopan unioni –, jotka ovat Maailman kauppajärjestön jäseniä ja joiden on noudatettava 6 ter artiklaa, hylkäämään tai mitätöimään sellaisen merkin, joka sisältää valtion tunnuksen tai muun virallisen merkin tai joka on sellaisen jäljitelmä, rekisteröintiä palvelumerkkinä tai palvelumerkin osana.
However, according to OHIM, the States and OHIM itself are unquestionably free to do so.
Kuitenkin SMHV:n mukaan valtiot sekä SMHV itse ovat kiistämättä vapaita tekemään niin.
First, the WIPO, which administers the Paris Convention, expressly acknowledges that possibility, as is apparent from paragraph 7 of the ‘General Information on Article 6ter’, available on the WIPO internet site.
Ensinnäkin WIPO, joka hallinnoi Pariisin yleissopimusta, tunnustaa SMHV:n mukaan nimenomaisesti tämän mahdollisuuden, kuten WIPO:n internetsivulla olevasta ”Pariisin yleissopimuksen 6 ter artiklaa koskevien yleisten tietojen” 7 kohdasta ilmenee.
Secondly, Article 1 of Regulation No 40/94 expressly refers to the protection of ‘trade mark[s] for goods or services’, while Article 7 thereof, which relates to absolute grounds for refusal, makes no distinction between trade marks for goods and service marks.
Edelleen asetuksen N:o 40/94 1 artiklassa viitataan nimenomaisesti ”tavaroiden ja palvelujen tavaramerkkien” suojaan, kun taas saman asetuksen 7 artiklassa, joka koskee ehdottomia hylkäysperusteita, ei tehdä eroa tavaroiden ja palvelujen tavaramerkkien välillä.
Lastly, the Court itself confirmed, in ECA, paragraph 10 above, that Article 6ter of the Paris Convention is also applicable to service marks, since the mark which was at issue in that case designated both goods, in Class 9, and services, in Class 41, and the Court did not distinguish between goods and services when it held that registration of that mark had been correctly refused under Article 6ter of the Paris Convention.
Lopuksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on itse vahvistanut edellä 10 kohdassa mainitussa asiassa ECA antamassaan tuomiossa, että Pariisin yleissopimuksen 6 ter artiklaa sovelletaan myös palvelumerkkeihin, sillä tavaramerkki, joka oli kyseessä tuossa asiassa, kattoi sekä luokkaan 9 kuuluvia tavaroita että luokkaan 41 kuuluvia palveluja, eikä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tehnyt eroa tavaroiden ja palvelujen välillä, kun se katsoi, että tämän tavaramerkin rekisteröinti oli hylätty perustellusti Pariisin yleissopimuksen 6 ter artiklan nojalla.
At the hearing, OHIM argued in favour of a wide interpretation of Article 6ter of the Paris Convention which would cover service marks as well because, since the adoption of Article 6ter of the Paris Convention, that category of marks has acquired increased importance, comparable to that of trade marks for goods.
SMHV puolsi suullisessa käsittelyssä Pariisin yleissopimuksen 6 ter artiklan laajaa tulkintaa, jonka mukaan myös palvelumerkit kuuluvat sen soveltamisalaan, koska SMHV:n mukaan palvelujen tavaramerkkien merkitys on Pariisin yleissopimuksen 6 ter artiklan hyväksymisen jälkeen kasvanut tavaroiden tavaramerkkeihin verrattavaksi.
Furthermore, according to OHIM, the WIPO recommends such an interpretation of the provision in question.
Lisäksi SMHV:n mukaan WIPO suosittelee kyseessä olevan määräyksen tällaista tulkintaa.
In its reply, OHIM also maintained that, in any event, the issue of the application of Article 6ter of the Paris Convention to service marks was not part of the discussions before the Court, seeing that, on the one hand, that issue had never been broached during the procedure before the departments of OHIM and, on the other hand, the applicant had not sufficiently explained the argument that that provision does not apply to service marks in its application.
SMHV esitti vastineessaan myös, että kysymystä Pariisin yleissopimuksen 6 ter artiklan soveltamisesta palvelumerkkeihin ei missään tapauksessa ole käsitelty ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, koska yhtäältä tämä kysymys ei koskaan tullut esille SMHV:n elimissä käydyssä menettelyssä ja toisaalta kantaja ei ole kanteessaan riittävästi selventänyt väitettään, jonka mukaan mainittua määräystä ei sovelleta palvelumerkkeihin.
However, at the hearing, OHIM conceded that the Court could examine that issue, in spite of failure by the applicant to submit specific arguments in that regard, and this was noted in the minutes of the hearing.
SMHV on kuitenkin myöntänyt suullisessa käsittelyssä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi tutkia tätä kysymystä siitä huolimatta, ettei kantaja ole esittänyt tältä osin erityisiä väitteitä, mikä merkittiin suullisen käsittelyn pöytäkirjaan.
It must be pointed out at the outset that, both before the departments of OHIM and before the Court, the applicant essentially relied on a single plea in law alleging infringement of Article 7(1)(h) of Regulation No 40/94, on the ground that registration of the mark applied for, which is neither the emblem of the Canadian State nor an imitation thereof ‘from a heraldic point of view’, cannot be refused pursuant to Article 6ter(1)(a) of the Paris Convention.
Aluksi on todettava, että kantaja on sekä SMHV:n elimissä että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittänyt yhden ainoan, asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan h alakohdan rikkomiseen liittyvän kanneperusteen, joka perustuu siihen, että haetun tavaramerkin, joka ei ole Kanadan valtion tunnus eikä viimeksi mainitun jäljitelmä heraldiselta kannalta, rekisteröintiä ei tule hylätä Pariisin yleissopimuksen 6 ter artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla.
The issue of the applicability of Article 6ter(1)(a) of the Paris Convention to service marks is a preliminary matter which must be resolved in order to ensure that Regulation No 40/94 is properly applied having regard to the plea submitted by the applicant.
Kysymys Pariisin yleissopimuksen 6 ter artiklan 1 kohdan a alakohdan soveltamisesta palvelumerkkeihin on kysymys, jonka ratkaiseminen ensiksi on välttämätöntä, jotta voidaan varmistaa asetuksen N:o 40/94 asianmukainen soveltaminen kantajan esittämään kanneperusteeseen nähden.
In order to establish whether the mark applied for, in so far as it covers services, is a mark whose registration may be contrary to Article 6ter(1)(a), it is necessary to establish whether that provision applies to service marks.
Nimittäin sen määrittelemiseksi, onko haetun tavaramerkin, siltä osin kuin se koskee palveluja, rekisteröinti mahdollisesti Pariisin yleissopimuksen 6 ter artiklan 1 kohdan a alakohdan vastaista, on välttämätöntä määritellä, sovelletaanko tätä määräystä palvelumerkkeihin.
If that is not the case, then OHIM’s refusal to register that mark in respect of the services actually constitutes
Mikäli sitä ei sovelleta niihin, se, että SMHV on kieltäytynyt rekisteröimästä kyseessä olevan tavaramerkin
That issue may therefore be raised for the first time before the Court of First Instance (HOOLIGAN, paragraph 22).
Tämä kysymys voidaan näin ollen esittää ensimmäisen kerran ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa (em. asia HOOLIGAN, tuomion 22 kohta).
For the reasons given in paragraph 23 above, that issue is also one of the matters of law in the dispute brought before the Court.
Edellä 23 kohdassa esitetyistä syistä tämä kysymys kuuluu myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle esitettyihin oikeudellisiin seikkoihin.
Although it must rule only on the application of the parties, whose task it is to define the scope of the dispute, the Court cannot be bound merely by the arguments relied upon by the parties in support of their claims, since it would otherwise be forced, in some circumstances, to base its decisions on erroneous legal considerations (order of 27 September 2004 in Case C-470/02 P UER v M6 and Others, not published in the ECR, paragraph 69, and order of 13 June 2006 in Case C-172/05 P Mancini v Commission, not published in the ECR, paragraph 41).
On nimittäin todettava, että vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ei tarvitse ottaa kantaa kuin asianosaisten vaatimuksiin, joihin asian laajuus on rajoitettava, se ei ole sidottu pelkästään niihin väitteisiin, jotka asianosaiset vaatimustensa tueksi esittävät, sillä päinvastainen käytäntö voisi johtaa päätöksiin, jotka pohjautuvat virheellisiin oikeusperusteisiin (asia C-470/02 P, UER v. M6 ym., määräys 27.9.2004, 69 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa ja asia C-172/05 P, Mancini v. komissio, määräys 13.6.2006, 41 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
That is particularly so in the present case, as the applicant has voiced doubts as to the applicability of Article 6ter of the Paris Convention to service marks.
Näin on käsiteltävänä olevassa asiassa etenkin sen vuoksi, että kantaja on esittänyt epäilyksiä Pariisin yleissopimuksen 6 ter artiklan soveltamisesta palvelumerkkeihin.
Therefore, as OHIM itself conceded at the hearing, that issue is not outside of the scope of the discussions and must be examined by the Court, as that examination is necessary to deal with the single plea raised by the applicant.
Kuten SMHV on itse myöntänyt suullisessa käsittelyssä, tämä kysymys kuuluu näin ollen käsiteltävään oikeudenkäyntiasiaan ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on tutkittava se, koska tämä tutkiminen on välttämätöntä, jotta kantajan esittämään yhteen ainoaan kanneperusteeseen voidaan vastata.
Consequently, it must be examined whether Article 6ter of the Paris Convention also applies to service marks.
Näin ollen on tutkittava, sovelletaanko Pariisin yleissopimuksen 6 ter artiklaa myös palvelumerkkeihin.
In that regard, it must be stated that the wording of that provision refers only to ‘trade marks’.
Tältä osin on todettava, että tämän määräyksen sanamuodossa viitataan ainoastaan ”tehtaan- tai kauppamerkkeihin”.
It is clear from Article 1(2), Article 6(1) and Article 6sexies of the Paris Convention that the Convention establishes a distinction
Pariisin yleissopimuksen 1 artiklan 2 kohdasta, 6 artiklan 1 kohdasta ja lopuksi 6 sexies artiklasta ilmenee
AMERICAN CLOTHING ASSOCIATES v OHIM (REPRESENTATION OF A MAPLE LEAF) between, on the one hand, ‘trade marks’ which, as is apparent from Article 7 thereof, are registered for goods and, on the other hand, ‘service marks’.
AMERICAN CLOTHING ASSOCIATES v. SMHV (VAAHTERANLEHDEN KUVA) selvästi, että yleissopimuksessa tehdään ero yhtäältä ”tehtaan- tai kauppamerkkien”, jotka rekisteröidään sen 7 artiklan mukaan tavaroille, ja toisaalta ”palvelumerkkien” välillä.
As Article 6ter refers only to trade marks, that is to say to marks for goods, the conclusion must be that the prohibition on registration and use established by that provision does not affect service marks.
Koska 6 ter artiklassa mainitaan vain tehtaan- tai kauppamerkit eli tavaroiden tavaramerkit, on katsottava, että tällä määräyksellä määrätty rekisteröinti- ja käyttökielto ei koske palvelumerkkejä.
However, OHIM submits that the Community legislature may also prohibit the registration of marks which contain a State emblem as an element in respect of services, although it is not required to do so under Article 6ter of the Paris Convention.
SMHV esittää kuitenkin, että yhteisön lainsäätäjä voi kieltää rekisteröinnin myös palvelujen osalta tavaramerkeiltä, jotka sisältävät valtion tunnuksen, vaikka se ei olisikaan siihen velvoitettu Pariisin yleissopimuksen 6 ter artiklan nojalla.
Clearly, Article 7(1)(h) of Regulation No 40/94 merely refers to Article 6ter of the Paris Convention, by stating that ‘the following shall not be registered: trade marks which … are to be refused pursuant to Article 6ter of the Paris Convention’.
On todettava, että asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan h alakohdassa rajoitutaan pelkästään viittaamaan Pariisin yleissopimuksen 6 ter artiklaan, kun siinä mainitaan, että ”seuraavia merkkejä ei rekisteröidä: – – tavaramerkit, joita – – eivät ole hyväksyneet Pariisin yleissopimuksen [6 ter] artiklan mukaan”.
The mere fact, relied upon by OHIM, that Article 7 of Regulation No 40/94 makes no distinction between marks for goods and service marks is not sufficient to result in the contrary conclusion, as that distinction is established by Article 6ter of the Paris Convention to which Article 7(1)(h) of Regulation No 40/94 refers.
Pelkästään sen SMHV:n mainitseman seikan, että asetuksen N:o 40/94 7 artiklassa ei tehdä eroa tavaroiden ja palvelujen tavaramerkkien välillä, perusteella ei voida tehdä päinvastaista johtopäätöstä, koska tällainen erottelu on tehty Pariisin yleissopimuksen 6 ter artiklassa, johon asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan h alakohdassa viitataan.
If the Community legislature had also intended to prohibit the registration of marks containing ‘armorial bearings, flags, and other State emblems’ in respect of services, it would not merely have referred to Article 6ter of the Paris Convention, but
Nimittäin mikäli yhteisön lainsäätäjän tarkoituksena olisi ollut kieltää myös palvelujen osalta sellaisten tavaramerkkien rekisteröinti, jotka sisältävät ”valtioiden vaakunoita, lippuja ja muita valtion tunnuskuvia”, se ei olisi rajoittunut vain viittaamaan
The above considerations cannot be invalidated by the judgment in ECA, paragraph 10 above, relied upon by OHIM, because, in that judgment, the Court did not examine the issue of the applicability of Article 6ter of the Paris Convention to service marks, an issue which was, moreover, not raised by the parties in that case.
SMHV:n mainitsemalla, edellä 10 kohdassa mainitussa asiassa ECA annetulla tuomiolla ei kumota edellä esitettyjä lausumia, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole tuossa asiassa lainkaan tutkinut Pariisin yleissopimuksen 6 ter artiklan soveltamista palvelumerkkeihin, mitä kysymystä tuon asian asianosaiset eivät myöskään olleet esittäneet.
Lastly, OHIM’s argument that Article 6ter of the Paris Convention should be interpreted widely must be rejected.
Lopuksi on hylättävä SMHV:n väite, jonka mukaan Pariisin yleissopimuksen 6 ter artiklaa on tulkittava laajasti.
First, the only relevant WIPO document put forward by OHIM (see paragraph 19 above) merely states that Article 6ter of the Paris Convention ‘does not oblige States party to the Paris Convention to refuse or to invalidate the registration, and to prohibit the use of State emblems or other official signs as a service mark or as an element of a service mark.
Yhtäältä ainoassa SMHV:n esittämässä WIPO:n merkityksellisessä asiakirjassa (ks. edellä 19 kohta) tyydytään toteamaan, että Pariisin yleissopimuksen 6 ter artiklan mukaan ”Pariisin yleissopimuksen liittomaat eivät ole velvollisia hylkäämään valtion tunnusten tai muiden virallisten merkkien rekisteröintiä palvelumerkkeinä tai palvelumerkkien osina tai julistamaan sellaisten merkkien rekisteröintejä mitättömiksi tai kieltämään sellaisten merkkien käyttöä.
States are nevertheless free to do so …’.
Liittomaat ovat kuitenkin vapaita tekemään niin – –”.
Thus, contrary to OHIM’s submission, that document by no means militates in favour of a wide interpretation of that provision.
Näin ollen SMHV:n esityksen vastaisesti tämä asiakirja ei lainkaan puolla tämän määräyksen laajaa tulkintaa.
Furthermore, it must be pointed out that it was precisely in order to extend to service marks the protection granted by the Paris Convention to marks for goods that a specific provision was inserted in Article 16 of the Trade Mark Law Treaty, adopted at Geneva on 27 October 1994.
On sitä paitsi muistettava, että Genevessä 27.10.1994 tehdyn, tavaramerkkioikeutta koskevan sopimuksen 16 artiklaan lisättiin erityinen määräys juuri sitä varten, että Pariisin yleissopimuksen mukainen tavaroiden tavaramerkkien suoja ulotettaisiin palvelumerkkeihin.
However, that Treaty, which was signed by the European Community on 30 June 1995, was not ratified by it.
Euroopan yhteisö ei ole kuitenkaan ratifioinut tätä sopimusta, jonka se allekirjoitti 30.6.1995.
Secondly and above all, it may be assumed that, when it adopted Regulation No 40/94 relatively recently, the Community legislature was aware of the importance, in modern commerce, of service marks and could, therefore, also have extended the
Toisaalta ja ennen kaikkea voidaan olettaa, että kun yhteisön lainsäätäjä hyväksyi suhteellisen vähän aikaa sitten asetuksen N:o 40/94, se oli tietoinen palvelumerkkien tärkeydestä nykyaikaisessa kaupankäynnissä ja se olisi näin ollen voinut ulottaa
AMERICAN CLOTHING ASSOCIATES v OHIM (REPRESENTATION OF A MAPLE LEAF) protection granted to State emblems by Article 6ter of the Paris Convention to that category of marks.
AMERICAN CLOTHING ASSOCIATES v. SMHV (VAAHTERANLEHDEN KUVA) valtion tunnuksille Pariisin yleissopimuksen 6 ter artiklassa myönnetyn suojan myös tähän tavaramerkkiryhmään.
It follows from all of the above that in refusing to register the mark sought for the services in Class 40, the contested decision infringed Article 7(1)(h) of Regulation No 40/94 and must be annulled.
Edellä esitetystä seuraa, että siltä osin kuin haetun tavaramerkin rekisteröinti luokkaan 40 kuuluville palveluille on hylätty, riidanalaisella päätöksellä on rikottu asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan h alakohtaa ja päätös on kumottava.
The goods in Classes 18 and 25
Luokkiin 18 ja 25 kuuluvat tavarat
The applicant refers, at the outset, to the caselaw of the Court relating to the interpretation of Article 6ter(1)(a) of the Paris Convention (ECA, paragraph 10 above, paragraph 39) and concludes from that that the registration of a mark which, like the mark applied for, does not undermine the right of the State to control the use of the symbols of its sovereignty and cannot mislead the public as to the origin of the goods and services for which it is used cannot be refused on the basis of that provision.
Kantaja muistuttaa aluksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen Pariisin yleissopimuksen 6 ter artiklan 1 kohdan a alakohdan tulkintaa koskevasta oikeuskäytännöstä (edellä 10 kohdassa mainittu asia ECA, tuomion 39 kohta) ja väittää, että haetun tavaramerkin kaltaisen tavaramerkin, joka ei vaaranna valtion oikeutta valvoa suvereniteettinsa symbolien käyttöä ja joka ei voi johtaa yleisöä harhaan niiden tavaroiden ja palvelujen alkuperästä, joissa sitä käytettäisiin, rekisteröintiä ei tule hylätä tämän määräyksen perusteella.
First, the applicant submits that the Board of Appeal erred in dismissing the presence of the word element ‘rw’ in the mark applied for as irrelevant.
Ensimmäiseksi kantaja esittää, että valituslautakunta on virheellisesti hylännyt merkityksettömänä sen seikan, että haetussa tavaramerkissä on kirjaimet ”rw”.
According to the applicant, regard must always be had to the perception of the average consumer and, more particularly, to the overall impression that the mark has on him (see, by analogy,
Kantajan mukaan on aina otettava huomioon keskivertokuluttajan käsitys ja erityisesti se kokonaisvaikutelma, jonka hän saa tavaramerkistä (ks. analogisesti asia
In the present case, the word element ‘rw’, an abbreviation of the applicant’s principal mark RIVER WOODS, forms a whole with the figurative element of the mark applied for.
Käsiteltävänä olevassa asiassa kirjainosa ”rw”, joka on lyhenne kantajan päätavaramerkistä RIVER WOODS, muodostaa kokonaisuuden haetun tavaramerkin kuvioosan kanssa.
Moreover, account must be taken of the way in which that mark is perceived by the average consumer in the normal circumstances in which it is used.
Lisäksi on otettava huomioon se tapa, jolla keskivertokuluttaja käsittää tämän tavaramerkin, kun sitä käytetään tavanomaisesti.
In its application, the applicant reproduces images, which, in its opinion, give an idea of such a perception.
Kantaja esittää kanteessaan kuvia, jotka sen mukaan kuvaavat tällaista käsitystä.
The taking into account of the overall impression of the mark sought, as perceived in the normal circumstances in which it is used, excludes any possibility of the application of Article 7(1)(h) of Regulation No 40/94 in the present case.
Haetun tavaramerkin kokonaisvaikutelman, joka siitä saadaan sen tavanomaisessa käytössä, huomioon ottaminen sulkee kaikilta osin pois asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan h alakohdan soveltamisen käsiteltävänä olevassa asiassa.
Secondly, the applicant submits that that the Board of Appeal also erred in finding, in paragraph 16 of the contested decision, that, as regards the maple leaf in the mark sought, ‘the relevant public may have the impression that it is a heraldic imitation of the Canadian emblem’.
Toiseksi kantaja katsoo, että valituslautakunta on riidanalaisen päätöksen 16 kohdassa katsonut myös virheellisesti, että haetussa tavaramerkissä olevasta vaahteranlehdestä ”kohdeyleisö saattaa saada vaikutelman, että kyseessä on Kanadan tunnuksen heraldinen jäljitelmä”.
The applicant states that the protection granted to State emblems by Article 6ter(1)(a) of the Paris Convention covers similarities in a well-defined area, namely imitations ‘from a heraldic point of view’.
Kantaja muistuttaa, että Pariisin yleissopimuksen 6 ter artiklan 1 kohdan a alakohdassa valtion tunnuksille myönnetty suoja koskee samankaltaisuuksia tarkasti määritellyllä alalla, nimittäin jäljitelmiä ”heraldiselta kannalta”.