natgillin/translations-raw huggingface dataset:
By application received at the Court Registry on 27 April 2000, the Kingdom of the Netherlands brought an action for annulment of Commission Decision C (2000) 485 final of 23 February 2000 determining in a particular case that an application for remission of import duties is inadmissible in a specified amount and that there is no justification for remission of import duties in a separate amount ('the contested decision').
Alankomaiden kuningaskunta on yhteisöjen tuomioistuimeen 27.4.2000 toimittamallaan kanteella vaatinut yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan komission 23.2.2000 tekemän päätöksen C(2000) 485 lopullinen, jossa eräässä yksittäistapauksessa todetaan, että tuontitullien peruuttamishakemus on tietyn määrän osalta jätettävä tutkimatta ja tuontitullien peruuttamishakemus on erään toisen määrän osalta perusteeton (jäljempänä riidanalainen päätös).
Facts and the contested decision
Asian tosiseikat ja riidanalainen päätös
The undertaking incorporated under Netherlands law Cargill BV ('CargiH') is engaged in the production of starch and glucose syrup.
Alankomaiden oikeuden mukaan perustettu yhtiö Cargill BV (jäljempänä Cargill) valmistaa tärkkelystä ja glukoosisiirappia.
It held an authorisation for inward processing which allowed it to import maize from non-member countries duty free, subject to the maize being processed into glucose, the main compensating product, as well as into a number of secondary compensating products, and being exported outside the Community customs territory.
Sillä oli sisäistä jalostusta koskeva lupa, jonka nojalla se saattoi tuoda kolmannesta maasta maissia tuli ¡vapaasi i edellyttäen, että maissi jalostettiin glukoosiksi, joka on pääasiallinen jalostettu tuote, sekä eräiksi muiksi toissijaisiksi jalostetuiksi tuotteiksi, ja edellyttäen, että nämä tuotteet vietiin yhteisön tullialueen ulkopuolelle.
In the period 1992 to 1994, Cargill placed 65 000 t of maize under the inward processing procedure.
Vuosina 1992—1994 Cargill asetti 65 000 tonnia maissia sisäiseen jalostukseen liittyvään tullimenettelyyn.
compensating product exported by Cargill had not been obtained entirely from imported maize, but as to 25% from imported maize and as to 75% from wheat of Community origin.
Algemene Inspectiedienst van het Ministerie van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij (Alankomaiden maatalous-, luonnonvara- ja kalastusministeriön yleinen tarkastusvirasto; jäljempänä yleinen tarkastusvirasto) havaitsi vuosina 1994 ja 1995 suorittamissaan tarkastuksissa, että Cargillin viemää pääasiallista jalostettua tuotetta ei ollut kokonaisuudessaan valmistettu tuontimaissista, vaan 25 prosenttisesti tuontimaissista ja 75 prosenttisesti yhteisöstä peräisin olevasta vehnästä.
The two products are not classified under the same CN Code tariff subheading.
Näitä kahta tuotetta ei ole luokiteltu samaan tariffialanimikkeeseen yhdistetyn nimikkeistön säännöissä.
As a result of those inspections, the Netherlands authorities enquired of the Commission whether it authorised equivalence between the maize imported from non-member countries and wheat of Community origin.
Näiden tarkastusten johdosta Alankomaiden viranomaiset tiedustelivat komissiolta, hyväksyisikö se kolmansista maista tuodun maissin ja yhteisöstä peräisin olevan vehnän olevan toisiaan vastaavia.
By letter of 23 November 1995, the Commission replied that it could not allow such equivalence and referred, in particular, to differences in tariff protection between the two products in question.
Komissio vastasi 23.11.1995 päivätyllä kirjeellään, että se ei voinut hyväksyä tällaista vastaavuutta, ja korosti erityisesti erovaisuuksia kyseessä oleviin kahteen tuotteeseen sovellettavassa tariffisuojassa.
By letter of 18 November 1996, the Commission asked the Netherlands authorities to draw up a list of all goods placed under the inward processing procedure for the benefit of Cargill during the period 1992 to 1995 and to report back to it on any cases of irregularity or fraud.
Komissio pyysi 18.11.1996 päivätyllä kirjeellään Alankomaiden viranomaisia luettelemaan kaikki Cargillin vuosina 1992—1995 suorittamat sisäiseen jalostusmenettelyyn asettamiset ja ilmoittamaan komissiolle uudestaan säännönvastaisuuksia tai petoksia koskevat tapaukset.
By letter of 3 December 1996, the Netherlands authorities claimed payment from Cargill of NLG 17 491 244.45, representing import duties owed by Cargill for the years 1992 to 1994, with compensatory interest.
Alankomaiden viranomaiset antoivat 3.12.1996 päivätyllä kirjeellä Cargillille tiedoksi tältä vuosien 1992—1994 osalta kannettavien tuontitullien määrän, joka hyvityskorolla korotettuna oli yhteensä 17 491 244,45 Alankomaiden guldenia (NLG).
Cargill lodged a complaint against that notice with the competent customs authorities.
Cargill valitti näin tiedoksi annetusta tullista toimivaltaisille tulliviranomaisille.
It also requested the customs authorities to suspend recovery of the customs debt in return for it providing security equal to the amount claimed, which was granted.
Lisäksi se vaati kyseisiä viranomaisia keskeyttämään tullivelan perimisen määrätyn tullin suuruisen takuun asettamista vastaan, mihin suostuttiin.
On 2 December 1997, Cargill applied to the customs authorities for repayment or remission of import duties.
Cargill jätti 2.12.1997 edellä mainituille viranomaisille tuontitullien palauttamista tai peruuttamista koskevan hakemuksen.
By letter of 22 April 1999, the Netherlands Government forwarded that application to the Commission which, following a complete examination of the file, adopted the contested decision.
Alankomaiden hallitus toimitti 22.4.1999 päivätyllä kirjeellään tämän hakemuksen komissiolle, joka asiakirja-aineiston täydellisen tutkimisen jälkeen teki riidanalaisen päätöksen.
The Commission found that, although Cargill had not engaged in any deception, it had shown obvious negligence.
Komissio toteaa, että vaikka Cargill ei ole menetellyt mitenkään vilpillisesti, se on sitä vastoin syyllistynyt ilmeiseen laiminlyöntiin.
By its second plea, the Kingdom of the Netherlands claims that the contested decision infringes Article 221 of the Customs Code by declaring the application for remission time-barred and thus inadmissible in so far as it pertains to the import duties due for the period prior to 3 December 1993.
Alankomaiden kuningaskunta väittää toisessa kanneperusteessaan, että riidanalainen päätös rikkoo tullikoodeksin 221 artiklaa siltä osin kuin peruuttamishakemus jätetään vanhentumisen vuoksi tutkimatta siltä osin kuin se koskee 3.12.1993 edeltävältä ajalta kannettavia tuontitulleja.
Thus, in the present case, the Commission could not refuse to take a decision on the remission application or a portion thereof on the grounds that, in its view, the duties claimed were communicated too late to the debtor, contrary to Article 221(3) of the Customs Code.
Näin ollen komissio ei nyt käsiteltävänä olevassa tapauksessa voinut kieltäytyä tekemästä päätöstä peruuttamishakemuksesta tai sen osasta sillä perusteella, että vaaditut tullit oli komission mukaan annettu tullikoodeksin 221 artiklan 3 kohdan vastaisesti velalliselle liian myöhään tiedoksi.
This reasoning applies mutatis mutandis to the rules applicable for the period prior to 1 January 1994, namely Article 2(1) of Regulation No 1697/79.
Tämä perustelu soveltuu mutatis mutandis 1.1.1994 edeltävään ajanjaksoon sovellettaviin säännöksiin eli asetuksen N:o 1697/79 2 artiklan 1 kohtaan.
In the light of the foregoing considerations, the Court upholds the second plea raised by the Kingdom of the Netherlands and annuls Article 1(1) of the operative part of the contested decision in so far as it declares inadmissible the amount of NLG 15 679 301.49 of the application for remission of import duties submitted by Cargill and referred to the Commission on 22 April 1999 by the Kingdom of the Netherlands.
Näin ollen Alankomaiden kuningaskunta on perustellusti moittinut komissiota siitä, että tämä on jättänyt peruuttamishakemuksen tutkimatta siltä osin kuin se koskee tuontitulleja, jotka on kannettu 3.12.1993 edeltävän ajan osalta eli sitä päivämäärää edeltävältä ajalta, josta lukien on kulunut kolme vuotta siihen, kun kannettavien tuontitullien määrä annettiin Cargillille tiedoksi.
Annuls Commission Decision C (2000) 485 final of 23 February 2000 determining in a particular case that an application for remission of import duties is inadmissible in a specified amount and that there is no justification for remission of import duties in a separate amount in so far as it declares inadmissible the amount of NLG 15 679 301.49 of the application for remission of import duties submitted by Cargill BV and referred to the Commission of the European Communities on 22 April 1999 by the Kingdom of the Netherlands;
Komission 23.2.2000 tekemä päätös C(2000) 485 lopullinen, jossa eräässä yksittäistapauksessa todetaan, että tuontitullien peruuttamishakemus on tietyn määrän osalta jätettävä tutkimatta ja että tuontitullien peruuttamishakemus on erään toisen määrän osalta perusteeton, kumotaan siltä osin kuin siinä jätetään 15 679 301,49 NLG:n suuruisen määrän osalta tutkimatta Cargill BV:n esittämä tuontitullien peruuttamishakemus, jonka Alankomaiden kuningaskunta on toimittanut Euroopan yhteisöjen komissiolle 22.4.1999.
Orders the Kingdom of the Netherlands to pay the costs. '
Alankomaiden kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Case C-229/01 Susanne Müller Approximation of laws
— hylkää kanteen muilta osin
Preliminary ruling (Directive 2000/13/EC — Labelling and presentation of foodstuffs — Date of minimum durability — Article 18) (Fifth Chamber)
— velvoittaa Alankomaiden kuningaskunnan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Ms Müller was ordered to pay a fine of ATS 2 000 by an administrative decision imposing a penalty, taken on 26 February 2001 by the Bezirkshauptmannschaft Zwettl (first-instance administrative authority of Zwettl) in application of the Lebensmittelgesetz 1975 (1975 Law on foodstuffs, 'the LMG').
Ennakkoratkaisu Direktiivi 2000/13/EY Vähimmäissäilyvyyspäivämäärä (viides jaosto)
Ms Müller brought an appeal against that decision before the national court which has referred this question, in which she claimed that Directives 79/112 and 2000/13 preclude an obligation such as that laid down in Paragraph 10(2) of the Lebensmittelkennzeichnungsverordnung 1993 (1993 Regulation on the labelling of foodstuffs, 'the LMKV). In those circumstances, the Unabhängiger Verwaltungssenat im Land Niederösterreich considered it necessary to stay proceedings and to refer a question to the Court for a preliminary ruling.
Unabhängiger Verwaltungssenat im Land Niederösterreich on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 1.6.2001 tekemällään päätöksellä ennakkoratkaisukysymyksen kuluttajalle myytäväksi tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 18 päivänä joulukuuta 1978 annetun neuvoston direktiivin 79/112/ΕΤΎ sekä myytäväksi tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20 päivänä maaliskuuta 2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/13/EY tulkinnasta.
The question referred
Pääasian riita
By its question, which may be examined solely in the light of Directive 2000/13, the national court is asking essentially whether that directive, and in particular Article 18 thereof, must be interpreted as precluding a national rule which provides that where the period of minimum durability of a foodstuff has expired, that fact must be indicated separately, clearly and in a generally intelligible manner.
Müllerin on Spar Österreichische Warenhandels AG:n vastuunalaisena toimihenkilönä katsottu syyllistyneen siihen, että pakattua elintarviketta eli Zwettler Kuenringer Festbock -nimistä olutta on 22.8.2000 tarjottu kaupan ja siten myyty ilmoittamatta sitä, että tämän oluen vähimmäissäilyvyysaika oli päättynyt 14.8.2000.
The rule on labelling that requires separate mention of the expiry of the period of minimum durability of foodstuffs is not included in the compulsory indications referred to in Article 3 of Directive 2000/13, which merely requires that the date of minimum durability be indicated in accordance with the detailed rules set out in Article 9 of the directive.
Müllerille määrättiin Lebensmittelgesetz 1975:n (vuoden 1975 elintarvikelaki; jäljempänä LMG) nojalla Bezirkshauptmannschaft Zwettlin (Zwettlin paikallistason hallintoviranomainen) 26.2.2001 tekemällä rangaistusluonteisella hallintopäätöksellä 2000 Itävallan shillingin suuruinen sakko.
A rule on labelling such as the one at issue in the main proceedings is therefore a non-harmonised national provision which comes within the scope of Directive 2000/13.
Müller valitti tästä päätöksestä ennakkoratkaisupyynnön esittäneeseen tuomioistuimeen vedoten siihen, että vuoden 1973 Lebensmittelkennzeichnungsverordnungin (vuoden 1993 elintarvikkeiden merkinnöistä annettu asetus; jäljempänä LMKV) 10 §:n2 momentissa asetettu velvollisuus on ristiriidassa direktiivin 79/112/ETY ja direktiivin 2000/13/EY kanssa. Näin ollen Unabhängiger Verwaltungssenat im Land Niederösterreich päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksen.
'Directive 2000/13/EC of the European Parliament and of the Council of 20 March 2000 on the approximation of the laws of the Member States relating to the labelling, presentation and advertising of foodstuffs does not preclude a national rule which provides that, where the period of minimum durability of a foodstuff expired, that fact must be indicated separately, clearly and in a generally intelligible manner.
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin haluaa tällä kysymyksellään, jota on tutkittava ainoastaan direktiivin 2000/13/EY perusteella, tietää, onko kyseistä direktiiviä ja erityisesti sen 18 artiklaa tulkittava siten, että sen kanssa on ristiriidassa sellainen jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka mukaan siitä, että elintarvikkeen vähimmäissäilyvyysaika on päättynyt, on ilmoitettava erikseen selvästi ja yleisesti ymmärrettävästi.
Such a rule is a non-harmonised national provision justified on the ground of prevention of fraud as provided f or in Article 18(2) of the directive.'
Tässä 3 artiklassa edellytetään ainoastaan, että vähimmäissäilyvyyspäivämäärä on merkittävä direktiivin 9 artiklassa täsmennetyllä tavalla.
Advocate General A Tizzano delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 10 October 2002.
Julkisasiamies A. Tizzano on esittänyt ratkaisuehdotuksensa viidennen jaoston istunnossa 10 päivänä lokakuuta 2002.
He proposed that the Court should answer as follows:
Julkisasiamies ehdotti, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Verwaltungssenatin 1.6.2001 tekemällään määräyksellä esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
'Directive 2000/13/EC of the European Parliament and of the Council of 20 March 2000 on the approximation of the laws of the Member States relating to the labelling, presentation and advertising of foodstuffs, does not preclude a national rule which provides that, where foodstuffs are offered for sale after the period of their minimum durability has expired, that fact must be indicated clearly and in a generally intelligible manner in addition to the expiry date.'
Jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka mukaan pidettäessä kaupan elintarvikkeita, joiden vähimmäissäilyvyysaika on jo päättynyt, tämän ajan päättymisestä on kyseistä päättymispäivää koskevan merkinnän lisäksi ilmoitettava muulla selkeällä ja yleisesti ymmärrettävällä tavalla, ei ole myytäväksi tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20 päivänä maaliskuuta 2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/13/EY vastainen.
Case T-186/00 Conserve Italia Soc. coop, rl ν Commission of the European Communities Agriculture
Asia T-186/00 Conserve Italia Soc. coop, rl v. Euroopan yhteisöjen komissio Maatalous
(Agriculture — Guidance Section of the European Agricultural Guidance and Guarantee Fund — Discontinuance of financial aid — Article 24 of Regulation (EEC) No 4253/88 — Principle of proportionality — Statement of reasons) (Fifth Chamber)
Maatalous — Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston ohjausosasto — Taloudellisen tuen peruuttaminen —Asetuksen N:o 4253/88 24 artikla — Suhteellisuusperiaate — Perustelut (viides jaosto)
Background to the dispute
Ruedan taustalla olevat tosiseikat
On 22 April 1989 Colombani Lusuco SpA which following the acquisition of an establishment at Massa Lombarda became Massalombarda Colombani SpA ('the beneficiary' or 'Massalombarda'), submitted an application for aid to the EAGGF under Regulation No 355/77 in order to finance the technical modernisation and rationalisation of the facilities at its fruit- and vegetable-processing establishment at Alseno (Italy) ('the application for aid').
Colombani Lusuco SpA (josta sen hankittua tuotantolaitoksen Massa Lombardasta tuli Massalombarda Colombani SpA jäljempänä tuensaaja tai Massalombarda) esitti 22.4.1989 EMOTR:lle asetuksen N:o 355/77 nojalla tukihakemuksen tavoitteenaan saada rahoitus Alsenossa (Piacenza) sijaitsevan hedelmien ja vihannesten jalostamista harjoittavan tuotantolaitoksensa laitteiden teknistä nykyaikaistamista ja järkiperäistämistä varten (jäljempänä tukihakemus).
Subsequently, Massalombarda was acquired in 1994 by Conserve Italia Soc.
Sittemmin vuonna 1994 Conserve Italia Soc.
Coop, ari ('Conserve Italia'), which took over the company in 1997.
Coop, ari (jäljempänä Conserve Italia) osti Massalombardan, joka sulautettiin ensiksi mainittuun yhtiöön vuonna 1997.
The present dispute does not therefore relate to the conduct or actions of Conserve Italia but of a company which it took over.
Tämän oikeudenkäynnin syynä ei siis ole Conserve Italian menettely tai toimet, vaan sen yhtiön menettely ja toimet, jonka seuraaja Conserve Italia on.
On 7 July 1989 the Commission received the application for aid, which was submitted to it through the Italian Republic under Article 13 of Regulation No 355/77.
Komissio sai 7.7.1989 kyseisen tukihakemuksen, joka esitettiin sille Italian tasavallan välityksellä asetuksen N:o 355/77 13 artiklan nojalla.
The Commission informed the beneficiary of the date for receipt of the application for aid in a letter sent to it by Commission staff on 25 January 1990, which it received on 12 February 1990.
Komissio ilmoitti tukihakemuksen vastaanottamispäivän tuensaajalle kirjeellä, joka oli päivätty 25.1.1990 ja jonka tuensaaja sai 12.2.1990.
On 20 December 1990 the Commission replied that it would not be possible to finance the application for aid in view of the limited resources available and the fact that the application had not been considered to be a priority.
Komissio ilmoitti 20.12.1990, että tukihakemukselle ei voida myöntää rahoitusta, koska käytettävissä olevat varat ovat vähäiset ja koska tukihakemusta ei pidetä ensisijaisena.
On 17 April 1991 the Italian Republic again submitted the application for aid under Article 20 of Regulation No 866/90, in the context of operational programme No 91.CT.IT.01 for the improvement of processing and marketing conditions for agricultural products.
Italian tasavalta esitti 17.4.1991 tukihakemuksen uudelleen asetuksen N:o 866/90 20 artiklan mukaisesti toimintaohjelman n:o 91.CT.IT.01 puitteissa, joka koskee maataloustuotteiden jalostamisen ja kaupan pitämisen edellytysten parantamista.
In the context of that programme, Project No 9 provided for EAGGF aid of ITL 423 175 000 for Massalombarda.
Tämän ohjelman hanketta numero 9 varten suunniteltiin EMOTR:sta maksettavaa 423 175 000 Italian liiran (ITL) suuruista tukea Massalombardalle.
By Decision C (91) 2255/6 of 28 October 1991 the Commission approved operational programme No 91.CT.IT.01, following which the beneficiary received ITL 338 540 000 byway of aid from the EAGGF for Project No 9.
Komissio hyväksyi 28.10.1991 tekemällään päätöksellä K(91) 2255/6 toimintaohjelman n:o 91.CI.IT.01, minkä jälkeen tuensaaja sai 338 540 000 ITL:n suuruisen rahamäärän EMOTR:n myöntämänä tukena hanketta numero 9 varten.
At the end of 1992 the competent Italian authorities asked the beneficiary to send a photocopy of all the invoices relating to the project concerned in order to carry out an initial documentary analysis.
Vuoden 1992 lopussa toimivaltaiset Italian viranomaiset pyysivät tuensaajaa lähettämään valokopion kaikista kyseiseen hankkeeseen liittyvistä laskuista asiakirjoihin perustuvan ensimmäisen tutkinnan aloittamiseksi.
In 1993 the Ministero del Tesoro (Ministry of Finance, 'the Italian Finance Ministry") decided to carry out an inspection on the beneficiary's premises.
Ministero del Tesoro (jäljempänä Italian valtiovarainministeriö) päätti vuonna 1993 toteuttaa tuensaajaa koskevan tarkastuksen.
Case T-254/99 Maja Sri ν Commission of the European Communities Agriculture
Kantaja on nostanut riidanalaisen päätöksen kumoamista koskevan kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 14.7.2000 jättämällään kannekirjelmällä.
12 March 2003
Oikeudellinen arviointi
(Regulation (EEC) No 4028/86 — Community aid — Sale of business — Implementation of project — Procedure for discontinuance of aid — Action for annulment) (Second Chamber)
Kuten edellä on todettu, tuensaaja ei ole käsiteltävässä olevassa asiassa pelkästään muuttanut yhdeksään laskukopioon merkittyjä useita päivämääriä poistaakseen tai muuttaakseen niiden tavaroiden tilausta ja toimitusta koskevat päivämäärät, joita varten tukea oli haettu, mikä oli omiaan johtamaan komissiota harhaan töiden aloittamisen osalta, vaan tuensaaja on myös aloittanut työt ennen sitä päivää, jolloin komissio vastaanotti tukihakemuksen.
By Decision C (91) 654/87 of 29 April 1991 (hereinafter 'the approval decision'), the Commission, acting in pursuance of Regulation No 4028/86, granted the applicant financial aid of a maximum of ITL 942 300 004 (EUR 486 657.34) for a project for the modernisation of an aquaculture production unit in Contarina (Veneto).
Tällainen toiminta merkitsee sitä, että olennaisia velvoitteita on vakavasti laiminlyöty, ja katsoessaan, että tällaiset laiminlyönnit oikeuttavat peruuttamaan tuen, komissio ei ole ylittänyt sitä, mikä on asianmukaista ja tarpeellista EMOTR:in puitteissa luodun yhteisön oikeuden järjestelmän moitteettoman toiminnan takaamiseksi.
The Commission undertook to finance 40% of the cost of the project and the Italian Republic undertook to finance 30% of the cost.
oikeusasteen tuomioistuin on antanut seuraavan
It was specified in the conditions annexed to the approval decision that:
Yhteisöjen ensimmäisen tuomiolauselman:
The Italian State paid the first instalment of the State contribution.
2) omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan
Following an inspection in 1995 (in October, according to the applicant, in February, according to the Commission), the competent national authorities drew up a report on the second state of progress and the final state of the works.
Kantaja velvoitetaan vastaamaan komission oikeudenkäyntikulut.
— that the facility did not appear to have the necessary authorisations;
— Hankkeen tuki — Yrityksen luovuttaminen — Kumoamiskanne
— that the facility was still not in operation at the time of the inspection;
Asetus N:o 4028/86 — Yliteisön taloudellinen toteuttaminen — Menettely tuen poistamiseksi (toinen jaosto)
— that aid could not be granted in respect of various invoices submitted by Ca'Pasta.
Komissio myönsi asetuksen N:o 4028/86 nojalla 29.4.1991 tekemällään päätöksellä K(91) 654/87 kantajalle taloudellista tukea, jonka suuruus oli enintään 942 300 004 Italian liiraa (ITL) (486 657,34 euroa) Contarinassa,Venetossa sijaitsevan vesiviljely-yksikön uudistamishankkeelle (jäljempänä myöntämispäätös).
On the conclusion of the inspection the competent national authorities suspended the national aid.
Myöntämispäätöksen liitteenä olleissa ehdoissa oli määrätty seuraavaa: