natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Thereafter, the Court of First Instance held that the Association Agreement, the decisions of the Association Council and the applicable Community legislation did not lay down any obligation for specimens of stamps and signatures to be sent from one Contracting Party to another, for importers to be warned of doubts as to the validity of customs transactions effected by those importers under the system of preferential treatment and for UCLAF to adopt a particular method of investigation.
Tuomioistuin katsoi näin ollen, että assosiaatiosopimuksessa, assosiaationeuvoston päätöksissä tai sovellettavissa yhteisön oikeuden säännöksissä ei määrätä minkäänlaisesta leima- ja allekirjoitusnäytteiden toimitusvelvollisuudesta sopimuspuolten välillä, velvollisuudesta kertoa maahantuojille näiden tullietuusjärjestelmän yhteydessä suorittamien tullaustoimien pätevyyttä koskevista epäilyistä eikä UCLAFin velvollisuudesta noudattaa jotakin tiettyä tutkimusmenetelmää.
As for the fourth part of the second plea, relating to the lack of obvious negligence on the part of the applicant, the Court of First Instance rejected it as being of no consequence after pointing out that the Commission did not, in the part of the contested decision dealing with the certificates at issue, express its view on the issue of the applicant’s due care or negligence.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi valittajan ilmeisen huolimattomuuden puuttumista koskevan toisen kanneperusteen neljännen osan tehottomana todettuaan, että komissio ei ollut lausunut riidanalaisen päätöksen kyseisiä todistuksia koskevassa osassa valittajan huolellisuutta tai huolimattomuutta koskevasta kysymyksestä.
The Court of First Instance also rejected the third plea, alleging infringement of Article 220(2)(b) of the CCC, given that the applicant had not been able to demonstrate that the acts of the competent authorities contributed to the issue or acceptance of the certificates at issue which had proved to be forged.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi myös kolmannen kanneperusteen, joka koski yhteisön tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan rikkomista, koska valittaja ei ollut kyennyt osoittamaan, että toimivaltaisten viranomaisten aktiivinen toiminta oli myötävaikuttanut vääriksi osoittautuneiden riidanalaisten todistusten laatimiseen tai hyväksymiseen.
Measures of organisation of procedure and measures of inquiry required
Vaaditut prosessinjohtotoimet ja asian selvittämistoimet
Lastly, the Court of First Instance rejected the evidence offered in support and the measures of inquiry sought by the applicant such as, inter alia, its request to call upon the Commission to produce all the documents which the applicant considers it was not able to consult when it was given access to the administrative file.
Lopuksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi esitettävän näytön ja valittajan vaatimat asian selvittämistoimet, kuten muun muassa valittajan vaatimuksen komission kehottamisesta esittämään kaikki ne asiakirjat, joita valittaja ei oman väitteensä mukaan voinut tarkastella siinä yhteydessä, kun se käytti oikeuttaan tutustua hallinnollisen menettelyn asiakirjoihin.
By its appeal the appellant claims that the Court should:
Valittaja vaatii valituksessaan, että yhteisöjen tuomioistuin
— allow the claims made at first instance, or in the alternative, refer the case back to the Court of First Instance for it to rule on the substance of the case;
– hyväksyy ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyt vaatimukset; toissijaisesti palauttaa asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen, jotta tämä ratkaisee asian pääasian osalta
— allow the requests for measures of organisation of procedure made by the appellant in its written pleadings of 28 January 2003, 4 August 2003 and 11 August 2003, and
– hyväksyy prosessinjohtotoimia koskevat pyynnöt, jotka valittaja esitti 28.1., 4.8. ja 11.8.2003 päivätyillä kirjelmillä, ja
— order the defendant at first instance to pay the costs.
– velvoittaa ensimmäisessä oikeusasteessa käydyn oikeudenkäynnin vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
— dismiss the appeal in its entirety;
– hylkää valituksen kokonaisuudessaan
— uphold the form of order which the Commission sought at first instance; and
– hyväksyy komission ensimmäisessä oikeusasteessa esittämät vaatimukset
— order the appellant to pay the costs, including the costs incurred at first instance.
– velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut mukaan lukien ensimmäisessä oikeusasteessa aiheutuneet kulut.
The appellant puts forward nine grounds of appeal.
Valittaja esittää valituksensa tueksi yhdeksän valitusperustetta.
First, it submits that the Court of First Instance made an error of law in determining the division of powers between the exporting country and the importing country in
Valittaja väittää ensinnäkin, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen määrittäessään toimivallan jakoa viejävaltion ja tuojavaltion välillä,
Secondly, the appellant submits that there was infringement of its right of access to the file, which cannot be restricted to only the documents on which the Commission based the contested decision.
Valittaja väittää toiseksi, että sen oikeutta tutustua asiakirjoihin on loukattu, sillä tätä oikeutta ei voida rajoittaa koskemaan ainoastaan niitä asiakirjoja, joiden perusteella komissio teki riidanalaisen päätöksen.
The appellant’s third and fourth grounds of appeal allege that the burden of proof was wrongly allocated because the Court of First Instance imposed on it the entire burden of proof but rejected its offers of evidence and the measures of inquiry it requested.
Valittajan kolmas ja neljäs valitusperuste koskevat todistustaakan virheellistä jakamista sen vuoksi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin asetti todistustaakan kokonaisuudessaan valittajalle ja hylkäsi samalla sekä kaiken näytön, jonka valittaja halusi esittää, että sen esittämät asian selvittämistoimia koskevat pyynnöt.
Errors in the legal classification of the failings alleged against the Turkish authorities and the Commission form the subjectmatter of the fifth ground of appeal.
Viides valitusperuste koskee Turkin viranomaisten ja komission väitettyjen laiminlyöntien oikeudellisessa luonnehdinnassa tehtyjä virheitä.
In that regard, the appellant puts forward a number of heads of complaints concerning the assessment of the certificates at issue as irregular or inauthentic, failure to send specimens of stamps or signatures, breach of the obligation to warn importers, the way in which the investigations in Turkey were carried out and the non-disclosure of the registration of the certificates at issue.
Valittaja esittää tältä osin useita väitteitä, jotka koskevat sitä arviointia, jonka mukaan riidanalaiset todistukset eivät ole sääntöjenmukaisia tai aitoja, leima- ja allekirjoitusnäytteiden toimittamatta jättämistä, maahantuojien varoittamista koskevan velvollisuuden laiminlyöntiä, tapaa, jolla tutkimukset Turkissa suoritettiin, sekä riidanalaisten todistusten rekisteröinnin julkistamatta jättämistä.
By its sixth ground of appeal, the appellant criticises the statement in the judgment under appeal that the Commission was not required to bring the matter before the Joint Committee or the Association Council.
Kuudennessa valitusperusteessaan valittaja arvostelee valituksenalaista tuomiota siltä osin kuin siinä todetaan, ettei komissiolla ollut velvollisuutta kääntyä sekakomitean tai assosiaationeuvoston puoleen.
The seventh ground of appeal alleges that the Court of First Instance failed to have regard to the appellant’s legitimate interest in the annulment of the contested
Seitsemännen valitusperusteen mukaan valituksenalaisessa tuomiossa ei oteta huomioon sitä oikeutettua intressiä, joka valittajalla on riidanalaisen päätöksen
C.A.S. v COMMISSION decision with respect to A.TR.1 certificate D 437214, and the eighth ground of appeal alleges that the Court of First Instance failed to assess considerations of equity and risks in the judgment under appeal.
C.A.S. v. KOMISSIO kumoamiseen A.TR.1-todistuksen D 437214 osalta, ja kahdeksas valitusperuste koskee puolestaan sitä seikkaa, ettei valituksenalaisessa tuomiossa oteta huomioon kohtuullisuuteen ja riskeihin liittyviä näkökohtia.
Lastly, in the ninth ground of appeal, the appellant complains that the Court of First Instance infringed Article 220(2)(b) of the CCC.
Yhdeksännessä valitusperusteessaan valittaja moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta vielä yhteisön tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan virheellisestä soveltamisesta.
First, it must be pointed out that the appellant submitted at the hearing that the implementation of Article 2 of the contested decision was only partly suspended and that it has paid a part of the import duty relating to the certificates at issue.
On ensinnäkin huomattava, että valittaja on suullisessa käsittelyssä todennut, että riidanalaisen päätöksen 2 artiklan täytäntöönpano on keskeytetty ainoastaan osittain, sillä valittaja on maksanut osan riidanalaisiin todistuksiin liittyvistä tuontitulleista.
Consequently, the situation is one of both repayment of import duty, as regards the sums which were paid by the appellant, and remission of such duty, as regards the duty which was subsequently entered in the accounts, but which the appellant did not pay.
Kyse on näin ollen valittajan jo maksamien määrien osalta tuontitullien palauttamisesta, ja kyse on tuontitullien peruuttamisesta niiden tuontitullien osalta, jotka on kirjattu tileihin jälkikäteen mutta joita valittaja ei ole maksanut.
Secondly, it must be stated that the appellant has put forward, in support of its appeal, a number of complaints relating both to infringement of essential procedural requirements and infringement of substantive rules.
Toiseksi on korostettava, että valittaja esittää valituksensa tueksi useita sekä olennaisten muotomääräysten rikkomista että aineellisten sääntöjen rikkomista koskevia väitteitä.
However, in view of the specific circumstances of the present case, and apart from the grounds of appeal alleging infringement of the right of access to the file and of Article 220(2)(b) of the CCC, those complaints in essence challenge the Court of First Instance’s application of Article 239 of the CCC, in particular as regards the existence of a special situation within the meaning of that article.
Kun otetaan huomioon käsiteltävänä olevan asian erityiset olosuhteet ja asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden loukkaamiseen perustuva valitusperuste sekä yhteisön tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan virheellistä soveltamista koskeva valitusperuste, on todettava, että näissä väitteissä on aineellisesti kyse ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen yhteisön tullikoodeksin 239 artiklan soveltamista koskevan tulkinnan riitauttamisesta erityisesti samassa artiklassa tarkoitetun erityistilanteen olemassaolon osalta.
Therefore, those complaints as a whole must be examined at the outset.
Näitä väitteitä on näin ollen syytä käsitellä aluksi yhdessä.
Infringement of Article 239 of the CCC
Yhteisön tullikoodeksin 239 artiklan virheellinen soveltaminen
In essence, the appellant criticises the legal classification by the Court of First Instance of the failings attributable, first, to the Turkish authorities and, secondly, to the Commission.
Valittaja arvostelee lähinnä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeudellista luonnehdintaa Turkin viranomaisten ja komission laiminlyönneistä.
As regards the failings alleged against the Turkish authorities, the appellant submits that the Court of First Instance erred in law in respect of a number of aspects:
Turkin viranomaisten väitettyjen laiminlyöntien osalta valittaja katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki kaikilta seuraavilta osin oikeudellisia virheitä:
— during the assessment of the certificates at issue, in particular of certificate A.TR.1 D 437214, in so far as those certificates were found to be forgeries;
– riidanalaisia todistuksia ja erityisesti A.TR.1-todistusta D 437214 koskevan ar -vioinnin osalta, sikäli kuin se totesi ne väärennöksiksi
— as regards the failings of those authorities in relation to their obligations regarding specimens of the stamps and signatures which they use and the registration of certificates issued by them;
– kyseisten viranomaisten laiminlyöntien osalta, jotka liittyvät niiden käyttämien leimojen ja allekirjoitusten näytteitä koskeviin velvollisuuksiin ja niiden antamien todistusten rekisteröintiin
— in connection with mutual assistance, regarding whether assistance was provided by the Turkish authorities in issuing the certificates at issue, and
– siltä osin kuin kyse on Turkin viranomaisten osallistumisesta riidanalaisten todistusten laatimiseen keskinäisen avunannon puitteissa
— in respect of other evidence which, in the appellant’s opinion, shows that there were failings on the part of the Turkish authorities constitutive of a special situation with regard to the appellant.
– muiden sellaisten seikkojen osalta, jotka valittajan mukaan osoittavat Turkin viranomaisten laiminlyönnit ja sen, että ne muodostavat valittajan osalta erityistilanteen.
With regard to the failings alleged against the Commission, the appellant submits that there were sufficient objective indications of systematic and deliberate infringements by the Turkish authorities, which should have justified an intensified review of the system of preferential arrangements by the Commission.
Valittaja katsoo komission väitettyjen laiminlyöntien osalta, että Turkin viranomaisten järjestelmällisistä ja tietoisista laiminlyönneistä on riittävästi objektiivisia viitteitä, joiden perusteella komission olisi tullut valvoa tullietuusjärjestelmää tehokkaammin.
The appellant is also of the opinion, taking as its basis Article 93 of the CCC implementing regulation and Article 4 of Decision No 1/96, that the Republic of Turkey and the Commission were legally obliged during the period in question, namely 1995 to 1997, to send to the competent customs officials or demand specimens of the stamps used by the Turkish customs authorities.
Valittaja vetoaa yhteisön tullikoodeksin soveltamisasetuksen 93 artiklaan ja pää -töksen N:o 1/96 4 artiklaan ja väittää lisäksi, että Turkin tasavallalla ja komissiolla oli myös kyseisenä ajanjaksona eli vuosina 1995–1997 oikeudellinen velvollisuus toimittaa Turkin tulliviranomaisten käyttämien leimasinten leimanäytteet toimivaltaisille tulliviranomaisille tai vaatia kyseisiä näytteitä.
The appellant maintains that the Court of First Instance also made an error of law when it did not conclude that the Commission was obliged to warn importers of fruit juice concentrates, by the end of 1994 or the beginning of 1995 at the latest, of irregularities in Turkey in the issuing of A.TR.1 certificates and it maintains that the Commission was also obliged to bring the matter before the Joint Committee or the Association Council.
Valittaja toteaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen myös siltä osin kuin se ei todennut, että komissiolla oli viimeistään vuoden 1994 lopussa tai vuoden 1995 alussa velvollisuus varoittaa hedelmämehutiivisteiden maahantuojia Turkissa A.TR.1-todistusten laadinnan yhteydessä ilmenneistä sääntöjenvastaisuuksista sekä kääntyä sekakomitean tai assosiaationeuvoston puoleen.
Moreover, UCLAF failed to comply with its obligations to carry out a proper investigation in Turkey, since it did not implement certain methods of investigation.
Lisäksi valittaja väittää, että UCLAF laiminlöi asianmukaista tutkimusta koskevat velvollisuutensa Turkissa, koska se ei soveltanut tiettyjä tutkimusmenetelmiä.
Lastly, the appellant alleges that the Court of First Instance failed to have regard to the fact that it is contrary to the principle of equity which underlies Article 239 of the CCC, given the relationship between economic operators and the administration, to leave the appellant to bear the loss which stems from the contested decision.
Valittaja moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta vielä siitä, se sivuutti sen seikan, että kun otetaan huomioon taloudellisten toimijoiden ja viranomaisten välinen suhde, on vastoin yhteisön tullikoodeksin 239 artiklan perustana olevia kohtuullisuusnäkökohtia antaa valittajan kärsiä riidanalaisesta päätöksestä aiheutuva vahinko.
The Commission submits, first, that the grounds of appeal raised by the appellant as regards the failings which are alleged against it and the Turkish authorities do not
Komissio toteaa ensinnäkin, että valitusperusteet, joihin valittaja komission ja Turkin viranomaisten väitettyjen laiminlyöntien osalta vetoaa, eivät koske oikeuskysymyksiä
Furthermore, it maintains that neither the Republic of Turkey nor the Commission was obliged, under the provisions applicable here, to send specimens of stamps or signatures or to keep registers of A.TR.1. certificates.
Komission mukaan Turkin tasavallalla ja komissiolla ei nyt esillä olevaan asiaan sovellettavien oikeusnormien mukaan ollut velvollisuutta leima- tai allekirjoitusnäytteiden toimittamiseen tai A.TR.1-todistuksia koskevien rekisterien pitämiseen.
With regard to the duty to warn importers, the Commission points out that the imports at issue here dated from the period between April 1995 and November 1997, whereas doubts regarding the authenticity and the accuracy of the A.TR.1 certificates arose only subsequently, namely as of 1998.
Maahantuojien varoittamisen osalta komissio muistuttaa, että käsiteltävänä olevassa asiassa kyseessä oleva riidanalainen tuonti oli tapahtunut huhtikuun 1995 ja marraskuun 1997 välisenä aikana, kun taas epäilykset A.TR.1-todistusten aitoudesta ja sisällöllisestä oikeellisuudesta ilmenivät vasta myöhemmin, nimittäin vuodesta 1998 lähtien.
It also contends that, in view of the Turkish authorities’ impeccable willingness to cooperate, it had no reason to bring the matter before the Joint Committee or the Association Council.
Komissio korostaa lisäksi, että kun otetaan huomioon Turkin viranomaisten johdonmukainen ja moitteeton yhteistyövalmius nyt esillä olevassa asiassa, sillä ei ollut mitään syytä kääntyä sekakomitean tai assosiaationeuvoston puoleen.
Under Article 225(1) EC and the first paragraph of Article 58 of the Statute of the Court of Justice, an appeal to the Court of Justice is limited to points of law and shall lie on the grounds of lack of competence of the Court of First Instance, a breach of procedure before it which adversely affects the interests of the appellant or the infringement of Community law by the Court of First Instance (see, inter alia, judgement of 28 February in Case C-17/07 P Neirinck v Commission, paragraph 73).
EY 225 artiklan 1 kohdasta ja yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisestä kohdasta seuraa, että muutosta voidaan hakea vain oikeuskysymyksiä koskevilta osin ja että muutoksenhaun perusteena on käytettävä ensimmäisen oi -keusasteen tuomioistuimelta puuttuvaa toimivaltaa, asian käsittelyssä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tapahtunutta oikeudenkäyntivirhettä, joka on hakijan edun vastainen, tai ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tapahtunutta yhteisön oikeuden rikkomista (ks. mm. asia C-17/07 P, Neirinck v. komissio, tuomio 28.2.2008, 73 kohta).
In support of its appeal, the appellant relies on a number of circumstances which, in its opinion, constitute a special situation for the purposes of Article 239 of the CCC.
Valittaja vetoaa valituksensa tueksi useisiin seikkoihin, jotka sen mukaan muodostavat yhteisön tullikoodeksin 239 artiklassa tarkoitetun erityistilanteen.
It is in the light of those circumstances that the question whether they constitute a special situation for the purposes of Article 239 of the CCC must be examined.
Kysymystä siitä, muodostavatko nämä olosuhteet yhteisön tullikoodeksin 239 artiklassa tarkoitetun erityistilanteen, on tutkittava kyseisten olosuhteiden perusteella.
The complaints put forward in the appeal thus effectively criticise the application of Article 239 of the CCC by the Court of First Instance in the judgment under appeal, in that it held that the circumstances of the present case do not constitute a special situation.
Muutoksenhakumenettelyssä esitetyillä väitteillä siten arvostellaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisessa tuomiossa esittämää tulkintaa yhteisön tullikoodeksin 239 artiklasta sikäli kuin tuomioistuin arvioi, etteivät nyt esillä olevan asian olosuhteet muodosta erityistilannetta.
That legal characterisation is a point of law which it is for the Court to examine in an appeal.
Tämä oikeudellinen luonnehdinta on oikeuskysymys, joka yhteisöjen tuomioistuimen on tutkittava muutoksenhakumenettelyn yhteydessä.
Consequently, the objection of inadmissibility raised by the Commission must be rejected.
Komission esittämä oikeudenkäyntiväite on näin ollen hylättävä.
It must be pointed out at the outset that, according to settled caselaw, Article 239 of the CCC is a general equitable provision (see, inter alia, Case C-230/06 Militzer & Münch [2008] ECR I-1895, paragraph 50). I - 6207
Aluksi on korostettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteisön tullikoodeksin 239 artikla sisältää yleisen kohtuullistamislausekkeen (ks. mm. asia C-230/06, Militzer & Münch, tuomio 3.4.2008, Kok. 2008, s. I-1895, 50 kohta). I - 6207
Under Article 239 of the CCC, the person liable is entitled to repayment or remission of customs duty provided that two conditions are met, namely the existence of a special situation and the absence of obvious negligence or deception on his part.
Yhteisön tullikoodeksin 239 artiklan mukaan tullien maksamiseen velvollisen oikeus tullien palauttamiseen tai peruuttamiseen edellyttää kahden edellytyksen täyttymistä: kyseessä on oltava erityistilanne, ja tullien maksamiseen velvollinen ei saa olla syyllistynyt ilmeiseen laiminlyöntiin tai vilpilliseen menettelyyn.
As regards the appellant’s due care and the absence of deception on its part, it must be pointed out that they are not the subjectmatter of this appeal.
Valittajan huolellisen ja vilpittömän menettelyn osalta on huomattava, että nämä seikat eivät ole tämän valituksen kohteena.
As the Court of First Instance stated in paragraph 295 of the judgment under appeal, the Commission did not, in the part of the contested decision dealing with the certificates at issue, express its view on the issue of the appellant’s due care or negligence.
Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomio -istuin on valituksenalaisen tuomion 295 kohdassa todennut, komissio ei ole riidanalaisia todistuksia koskevassa riidanalaisen päätöksen osassa lausunut valittajan huolellisuutta tai huolimattomuutta koskevasta kysymyksestä.
That obligation implies, in a case such as this one where the person liable has relied, in support of his application for repayment or remission of import duties, on the existence of serious errors on the part of the Turkish authorities and the Commission in the implementation of the Association Agreement, that the Commission must base its assessment, when examining that application for repayment or remission of import duties, on all the facts relating to the certificates at issue of which it
Nyt esillä olevan kaltaisessa asiassa, jossa tullien maksamiseen velvollinen on tuontitullien palauttamista tai peruuttamista koskevan hakemuksensa tueksi vedonnut tiettyihin Turkin viranomaisten ja komission vakaviin laiminlyönteihin assosiaatiosopimuksen soveltamisen yhteydessä, tämä velvollisuus merkitsee sitä, että komission on kyseistä hakemusta tutkiessaan arvioitava kaikkia niitä tosiseikkoja, jotka koskevat
C.A.S. v COMMISSION was aware in the performance of its task of supervising and monitoring the proper implementation of that agreement.
C.A.S. v. KOMISSIO riidanalaisia todistuksia ja joista se on saanut tiedon kyseisen sopimuksen asianmukaisen soveltamisen valvontaa ja tarkkailua koskevien tehtäviensä yhteydessä.