natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Later in its judgment, however, the Court of First Instance frequently uses the term ‘Community aid’ or ‘aid’ to mean either both those payments taken together or, more specifically, payment of the minimum buyingin price.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kuitenkin käyttää myöhemmin tuomiossaan toistuvasti termiä ”yhteisön tuki” tai ”tuki” tarkoittamaan joko molempia maksusuorituksia kokonaisuutena tai nimenomaisesti vähimmäisostohinnan maksamista.
I have followed that usage, on the basis that it is clear from the context what is meant.
Olen noudattanut tätä käytäntöä, koska asiayhteyden perusteella on selvää, mitä termillä tarkoitetaan.
10 — Council Regulation (EEC) No 352/78 of 20 February 1978 on the crediting of securities, deposits and guarantees furnished under the common agricultural policy and subsequently forfeited (OJ 1978 L 50, p. 1).
10 – Yhteisen maatalouspolitiikan yhteydessä annettujen vakuuksien, vakuustalletusten tai takuiden jaosta ja menettämisestä 20.2.1978 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 352/78 (EYVL L 50, s. 1).
Distillation took place within the timelimit laid down in Article 4 of Regulation No 2499/82.
välisenä aikana. Tislaaminen tapahtui asetuksen N:o 2499/82 4 artiklan mukaisessa määräajassa.
The timelimit laid down in Article 9(1) of that regulation for DAI to pay the producers therefore expired in June 1983.
Kyseisen asetuksen 9 artiklan 1 kohdassa säädetty määräaika, jonka kuluessa DAIn oli suoritettava maksut tuottajille, päättyi siis kesäkuussa 1983.
The court to which the matter was subsequently referred, the Tribunale (District Court) d’Oristano, granted that application.
Italian maksukyvyttömyyslainsäädännössä. Tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi asia saatettiin, eli Tribunale di Oristano, hyväksyi tämän hakemuksen.
DAI therefore suspended all its payments, including those owed to the producers who had delivered wine to it.
DAI lopetti tämän vuoksi kokonaan maksunsa, mukaan lukien ne, jotka se oli edelleen velkaa sille viiniä toimittaneille tuottajille.
On 22 June 1983 DAI asked AIMA to make an advance payment of Community aid, under Article 11 of Regulation No 2499/82, in respect of the wine which had been delivered, by the applicants in particu- lar, and distilled.
DAI pyysi 22.6.1983 AIMAa maksamaan asetuksen N:o 2499/82 11 artiklan nojalla etukäteen yhteisön tuen viinistä, jonka muun muassa kantajat olivat toimittaneet ja joka oli sittemmin tislattu.
To that end, DAI provided the required security equal to 110% of the amount of the aid, in the form of a bond issued by Assicuratrice Edile SpA (‘Assedile’) for the benefit of AIMA.
Tätä varten DAI asetti säädetyn vakuuden, jonka suuruus oli 110 prosenttia tuen määrästä, Assicuratrice Edile SpA:n (jäljempänä Assedile) AIMAn hyväksi antamana vakuutena.
That security was ITL 1 169 040 262 (EUR 603 759).
Tämän vakuuden suuruus oli 1 169 040 262 ITL (603 759 euroa).
Although it had been informed that that procedure had been initiated, AIMA requested DAI to reimburse the advance of Community aid that it had received, less any sums already duly paid to the abovementioned producers, on the ground that DAI had not supplied it within the timelimit laid down in Article 9(2) of Regulation No 2499/82 with proof that it had paid the minimum buyingin price for wine within the time-limit, laid down in Article 9(1) of that regulation, of 90 days after the entry of the wine into the distillery.
Vaikka AIMA sai tiedon tämän menettelyn aloittamisesta, se pyysi DAIta palauttamaan saamansa yhteisön tuen ennakkomaksun vähennettynä edellä mainituille tuottajille sääntöjenmukaisesti maksetuilla rahamäärillä, koska DAI ei ollut toimittanut AIMAlle asetuksen N:o 2499/82 9 artiklan 2 kohdassa säädetyssä määräajassa todistetta siitä, että se olisi maksanut viinin vähimmäisostohinnan kyseisen asetuksen 9 artiklan 1 kohdassa säädetyssä määräajassa eli 90 päivässä viinin saapumisesta tislaamoon.
DAI did not reimburse the advance.
DAI ei palauttanut ennakkomaksua.
AIMA therefore applied to Assedile for payment of the security.
Tämän vuoksi AIMA vaati Assedilea maksamaan sille vakuuden määrän.
On 10 August 1983 AIMA paid ITL 1 062 763 876 (EUR 548 872) to DAI, under Article 11 of Regulation No 2499/82, by way of an advance on the Community aid.
AIMA maksoi 10.8.1983 DAIlle yhteisön tuen ennakkona 1 062 763 876 ITL (548 872 euroa) asetuksen N:o 2499/82 11 artiklan mukaisesti.
At DAI’s request, on 26 July 1984 the Pretore (Magistrates’ Court) di Terralba made an interim order prohibiting Assedile from paying the security to AIMA.
DAIn hakemuksesta Pretore de Terralba antoi 26.7.1984 välitoimimääräyksen, jossa Assedilea kiellettiin maksamasta vakuutta AIMAlle.
It gave DAI 60 days to bring an action on the merits of the case.
DAIlle asetettiin 60 päivän määräaika pääasiaa koskevan kanteen nostamiseksi.
Owing to financial difficulties, DAI failed to pay, either in full or in part, the producers, including the applicants, who had delivered wine for distillation.
DAI jätti taloudellisten vaikeuksien takia tapauksen mukaan joko kokonaan tai osittain maksamatta tuottajille, jotka olivat toimittaneet viiniä tislattavaksi ja joihin myös kantajat lukeutuivat.
On 17 October 1983 DAI applied for administration under Italian insolvency law.
DAI haki 17.10.1983 pääsyä erityiseen saneerausmenettelyyn, josta on säädetty
In September 1984 DAI brought such an action before the Tribunale civile di Roma (Civil District Court, Rome).
DAI nosti tällaisen kanteen syyskuussa 1984 Tribunale civile di Romassa.
It claimed inter alia that that court should declare that the producers were the intended ultimate recipients of the security, to the extent of the sums remaining to be paid to them, and, in the alternative, that AIMA’s rights could at most be exercised in respect of the residual amount
DAI vaati kyseistä tuomioistuinta muun muassa toteamaan, että tuottajat olivat viime kädessä vakuuden saajia niiden rahamäärien osalta, jotka olivat niille edelleen maksamatta, minkä lisäksi DAI vaati toissijaisesti kyseistä tuomioistuinta toteamaan, että AIMAn oikeudet voivat kohdistua korkeintaan siihen
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P approved in accordance with the provisions of Article 1 of Regulation No 2499/82, DAI supplied proof, under the terms set out in the Community regulations, of payment of the minimum buyingin price to only three producers, for a total of ITL 111 602 075 (EUR 57 638).
JULKISASIAMIES SHARPSTONIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-51/05 P jotka oli hyväksytty asetuksen N:o 2499/82 1 artiklan säännösten mukaisesti, DAI oli ainoastaan kolmen tuottajan osalta toimittanut yhteisön säännöstössä edellytetyllä tavalla todisteet vähimmäisostohinnan maksamisesta kokonaismäärän ollessa yhteensä 111 602 075 ITL (57 638 euroa).
AIMA pleaded that, with the exception of those three producers, DAI had not paid the minimum buyingin price to the producers, that it had not in any event proved that the payment had been made within the timelimit laid down in Article 9(1) of Regulation No 2499/82 and, lastly, that it had not supplied that proof within the timelimit laid down in Article 9(2) of that regulation.
AIMA päätteli, että näitä kolmea tuottajaa lukuun ottamatta DAI ei ollut maksanut vähimmäisostohintaa tuottajille, että se ei joka tapauksessa ollut osoittanut, että kyseinen maksu olisi tapahtunut asetuksen N:o 2499/82 9 artiklan 1 kohdassa säädetyssä määräajassa, ja että se ei ollut toimittanut näitä todisteita kyseisen asetuksen 9 artiklan 2 kohdassa säädetyssä määräajassa.
AIMA stated that, in that context, ‘the security was forfeit in its entirety, under Article 11 of the abovementioned regulation, and therefore the unpaid producers could only assert their rights as against the distillery …’.
AIMA korosti tältä osin, että ”vakuus oli edellä mainitun asetuksen 11 artiklan mukaisesti kokonaan menetetty ja että tuottajat, jotka eivät olleet saaneet maksua, voivat vedota oikeuksiinsa vain tislaamoa vastaan – –”.
It therefore submitted a counterclaim seeking an order that Assedile should pay it ITL 1 047 084 185 (EUR 540 774) from the security, plus interest.
AIMA nosti näin ollen vastakanteen, jossa se vaati Assedilen tuomitsemista maksamaan sille vakuuden osalta 1 047 084 185 ITL (540 774 euroa) korkoineen.
of the price which DAI had not yet paid to the producers.
jäljellä olevaan hintaan, jota DAI ei ollut vielä maksanut tuottajille.
It argued that in that instance it had paid the producers approximately half of the advance which had been paid to it by AIMA, without however claiming before the court — as the latter observes in its judgment of 27 January 1989 — that it had made those payments within the timelimit laid down in Regulation No 2499/82 (see point 29 below).
DAI väitti tältä osin, että se oli maksanut tuottajille noin puolet siitä ennakon määrästä, jonka AIMA oli sille maksanut, ilman että se kuitenkaan osoitti kyseiselle tuomioistuimelle – kuten tuomioistuimen 27.1.1989 antamassa tuomiossa todetaan –, että se oli suorittanut nämä maksut asetuksessa N:o 2499/82 säädetyssä määräajassa (ks. jäljempänä 29 kohta).
It proposed that questions concerning the interpretation of the Community regulations should be referred to the Court of Justice for a preliminary ruling.
DAI esitti, että yhteisöjen tuomioistuimelle esitetään ennakkoratkaisukysymyksiä sovellettavien yhteisön asetusten tulkinnasta.
It could not be accused of non-compliance, because it was not in a position to make all the payments.
DAIn mukaan sen ei voitu katsoa syyllistyneen maksulaiminlyöntiin, sillä sille oli muodostunut mahdottomaksi suorittaa maksut kokonaisuudessaan.
It maintained that the security was intended to guarantee payment of the minimum buyingin price to producers, in proportion to the amount of production delivered, in the event of the distiller failing to comply with its obligations.
DAI väitti, että vakuus oli tarkoitettu takaamaan vähimmäisostohinnan maksaminen tuottajille toimitetun tuotantomäärän mukaisessa suhteessa siinä tapauksessa, että tislaaja jättää velvoitteensa täyttämättä.
It pointed out that, under the relevant Community provisions, if aid was repaid to AIMA it would have to be refunded to the relevant Community body.
DAI toi esiin, että voimassa olevien yhteisön säännösten mukaan siinä tapauksessa, että tuki maksetaan takaisin AIMAlle, se on palautettava toimivaltaiselle yhteisön elimelle.
It argued that the chances of producers who had an individual entitlement to aid would thus be undermined by the action of a third party (that is to say a person other than DAI).
DAIn mukaan tuottajien, joilla on subjektiivinen oikeus tuen maksuun, mahdollisuudet vaarantuisivat näin ollen kolmannen osapuolen toiminnan johdosta (toisin sanoen muun kuin DAIn johdosta).
Assedile and AIMA were the defendants.
Assedile ja AIMA olivat vastaajina.
The producers concerned — namely the applicants, another wine cooperative and a consortium of wine cooperatives — were interveners in those proceedings.
Asianomaiset tuottajat – eli kantajat, toinen viinintuottajaosuuskunta sekä viinintuottajaosuuskuntien muodostama konsortio – olivat väliintulijoina tässä oikeudenkäynnissä.
They contended that the sums to which the security provided by Assedile related were due to them in proportion to the amount of wine delivered.
Ne väittivät, että rahamäärät, joita Assedilen asettama vakuus koski, kuuluivat niille niiden toimittaman viinimäärän mukaisessa suhteessa.
They therefore sought a ruling from the Tribunale civile di Roma, that Assedile should pay them the amount of the unpaid debts owed to them by DAI, plus the monetary revaluation and
Väliintulijat vaativat näin ollen Tribunale civile di Romaa vahvistamaan, että Assedile on velvollinen maksamaan niiden DAIlta olevat maksamattomat saatavat rahanarvon muutoksesta johtuvine korotuksineen ja korkoineen, minkä lisäksi väliintulijat vaativat sitä toissijaisesti vahvistamaan,
13 — Namely, the present applicants, another wine cooperative and a consortium of wine cooperatives.
13 – Tarkemmin sanottuna kyseessä olevat kantajat, toinen viinintuottajaosuuskunta sekä viinintuottajaosuuskuntien muodostama konsortio.
The judgment of the Tribunale civile di Roma of 27 January 1989 states that, according to AIMA, of the 12 contracts for buying in wine concluded by DAI and
Tribunale civile di Roman 27.1.1989 antamasta tuomiosta ilmenee, että AIMAn mukaan niiden viinin ostoa koskevan 12 sopimuksen osalta, jotka DAI oli tehnyt ja
[the procedure provided for in Article 9 of Regulation No 2499/82] — the intended recipients of the aid whilst the wine and grape producers are the intended ultimate recipients.
artiklassa säädetty menettely] mukaisesti – tuensaajia, kun taas viinin ja rypäleiden tuottajat ovat lopullisia tuensaajia.
It is clear from this that the regulation in question is easy to interpret and that it is not necessary to refer a question to the Court of Justice for a preliminary ruling.
Edellä esitetystä seuraa, että kyseisen asetuksen tulkitseminen on ongelmatonta ja että ei ole tarpeen esittää ennakkoratkaisukysymystä yhteisöjen tuomioistuimelle.
interest, and, in the alternative, that AIMA was required to pay them those sums.
että AIMA on velvollinen maksamaan niille kyseiset rahamäärät.
In particular, the applicants stated that the amount of their unpaid debts resulting from contracts approved in accordance with the provisions of Regulation No 2499/82 was ITL 106 571 589 (EUR 55 040) in the case of Cantina sociale di Dolianova, ITL 79 483 181 (EUR 41 050) in the case of Cantina Trexenta, ITL 506 921 061 (EUR 261 803) in the case of Cantina sociale Marmilla, ITL 192 954 189 (EUR 99 653) in the case of Cantina sociale Santa Maria La Palma and ITL 54 812 419 (EUR 28 308) in the case of Cantina sociale del Vermentino.
Kantajat esittivät erityisesti, että maksamatta olevien saatavien määrä, joka perustui asetuksen N:o 2499/82 säännösten mukaisesti hyväksyttyihin sopimuksiin, oli Cantina sociale di Dolianovan osalta 106 571 589 ITL (55 040 euroa), Cantina Trexentan osalta 79 483 181 ITL (41 050 euroa), Cantina sociale Marmillan osalta 506 921 061 ITL (261 803 euroa), Cantina sociale Santa Maria La Palman osalta 192 954 189 ITL (99 653 euroa) ja Cantina sociale del Vermentinon osalta 54 812 419 ITL (28 308 euroa).
The total sum at stake was thus ITL 940 742 439 (EUR 485 854).
Saatavien kokonaismäärä oli siis 940 742 439 ITL (485 854 euroa).
Meanwhile, by judgment of 27 February 1986, the Tribunale d’Oristano declared DAI insolvent.
Tribunale di Oristano oli 27.2.1986 antamallaan tuomiolla todennut DAIn tällä välin maksukyvyttömäksi.
In its judgment of 27 January 1989, the Tribunale civile di Roma held as follows:
Tribunale civile di Roma totesi 27.1.1989 antamassaan tuomiossa seuraavaa:
As regards relations between Assedile and AIMA, Article 2 of the general conditions of insurance of [the security bond issued by Assedile] provides that Assedile guarantees AIMA, up to the value of the sum insured (which is ITL 1 169 040 262 [EUR 603 759]), reimbursement of any sums which may be owed to it by the contracting party [DAI] as a refund in whole or in part of the advance paid by AIMA in the event of it being found that there is no entitlement to exceptional aid for distillation for all or some of the quantities shown in the application for an advance or in the distillation contract.
Mitä tulee Assedilen ja AIMAn välisiin suhteisiin, [Assedilen vakuutena antaman vakuutuksen] yleisten vakuutusehtojen 2 §:ssä määrätään, että Assedile takaa AIMAlle vakuutettuun määrään (1 169 040 262 ITL [603 759 euroa]) saakka niiden rahamäärien maksamisen, jotka sopimusosapuoli [DAI] mahdollisesti jää sille velkaa AIMAn maksaman ennakon osittaisena tai täysimääräisenä palautuksena siinä tapauksessa, että oikeuden poikkeukselliseen tukeen tislausta varten todetaan puuttuvan kokonaan tai osittain niiden viinimäärien osalta, jotka on merkitty ennakkomaksua koskevaan pyyntöön tai tislaussopimukseen.
‘In short, Regulation … No 2499/82 confers entitlement to aid on condition that the strictly imposed timelimits and conditions are observed; failure to observe those timelimits and conditions entails recovery in whole or in part of the aid paid in advance.
”Loppujen lopuksi – – asetuksessa N:o 2499/82 myönnetään oikeus tukiin sillä edellytyksellä, että täsmällisesti vahvistettuja määräaikoja ja ehtoja noudatetaan, ja näiden määräaikojen ja ehtojen noudattamatta jättäminen johtaa ennakolta maksetun tuen perimiseen takaisin osittain tai kokonaan.
The distillers are — according to the pro -cedure adopted by the Italian Republic
Tislaajat ovat – Italian tasavallan noudattaman menettelyn [asetuksen N:o 2499/82 9
Article 3 of the general conditions provides that AIMA must send DAI the request for repayment of the sum unduly paid; DAI is required to pay the sum sought within 15 days.
Vakuutusehtojen 3 §:ssä puolestaan määrätään, että AIMAn on osoitettava pyyntö perusteettomasti saadun rahamäärän palauttamisesta DAIlle, jonka on maksettava vaadittu rahamäärä 15 päivässä.
If on expiry of this timelimit no action has been taken on that request AIMA may request the company [Assedile] to pay that sum; the company is required to make that
Jos kyseisen määräajan päättyessä pyyntöä ei ole noudatettu, AIMA voi vaatia kyseisen rahamäärän maksamista yhtiöltä [Assedile], jonka on
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P payment within 15 days of receipt of that request and may raise no objection to so doing.
JULKISASIAMIES SHARPSTONIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C-51/05 P suoritettava kyseinen maksu 15 päivässä pyynnön vastaanottamisesta ilman, että se voisi tehdä väitteitä kyseistä pyyntöä vastaan.
Under Article 4, the company [Assedile] is subrogated, to the extent of the amount paid, to all the rights, grounds and actions of AIMA against the contracting party and its successor in title.
Vakuutusehtojen 4 §:n mukaan yhtiöllä [Assedile] on maksetun rahamäärän mukaisissa rajoissa sijaantulo-oikeus kaikkien AIMAn oikeuksien, väiteperusteiden ja kanteiden osalta sopimusosapuolta ja sen oikeudenomistajia vastaan.
It is established that the applicant distillery failed to meet its obligations on three different counts: (1) it did not pay (as is shown by the absence of any proof of payment among the documents before the Court) the minimum price to the producers, apart from ITL 110 795 870 [EUR 57 221]; (2) it did not pay the aid to the producers within 90 days of the entry of the wine into the distillery (a timelimit which expired in June 1983) and, whether it did or not, (3) it did not provide proof before 1 June 1984 that it had made the payments.
On nimittäin osoitettu, että kantajana oleva tislaamo on laiminlyönyt velvoitteensa kolmella eri tavalla: 1) se ei ole maksanut (kuten ilmenee siitä, että asiakirja-aineisto ei sisällä todisteita maksusta) tuottajille vähimmäishintaa, lukuun ottamatta 110 795 870 ITL:n [57 221 euron] määrää, 2) se ei ole maksanut tukia tuottajille 90 päivässä viinin saapumisesta tislaamoon (määräaika, joka päättyi kesäkuussa 1983) ja – oli asia miten hyvänsä – 3) se ei ole ennen 1.6.1984 toimittanut todistetta siitä, että se olisi suorittanut maksut.
The penalty for such failures is that the security is to be forfeited in its entirety.
Seuraamuksena tällaisista laiminlyönneistä on se, että vakuus määrätään menetetyksi kokonaisuudessaan.
The contractual clauses cited above are clear and easy to interpret: it is accepted in particular that the guarantee is given for the benefit of AIMA and not for the benefit of other persons such as the producers and that therefore the latter do not have any rights against Assedile in respect of the sum guaranteed.
Edellä mainitut sopimusehdot ovat selkeitä, ja niiden tulkitseminen on yksinkertaista: erityisesti on kiistatonta, että takaus annetaan AIMAlle eikä muille tahoille, kuten tuottajille, ja että viimeksi mainituilla ei näin ollen ole Assedilea kohtaan mitään oikeutta taattuun rahamäärään.
Furthermore, the court cannot accept the points put forward in mitigation by the distillery in order to justify the failure to make the payments (that it was impossible for it to make the payments because it was in administration, and respect for the principle of equal treatment for creditors), since the expiry of the timelimits for making those payments (June 1983) and for repaying the aid (July 1983) was before the date on which the decision had been taken to apply for it to go into administration (October 1983).
Lisäksi tuomioistuin ei voi hyväksyä perusteluita, joihin tislaamo vetoaa vapauttaakseen itsensä vastuusta maksujen suorittamatta jättämisen osalta (maksujen suorittamisen mahdottomuus sen takia, että tislaamo oli asetettu yrityssaneeraukseen, ja velkojien yhdenvertaisuuden periaatteen noudattaminen), sillä määräajat päättyivät sekä kyseisten maksujen suorittamisen osalta (kesäkuu 1983) että tuen palauttamisen osalta (heinäkuu 1983) ennen ajankohtaa, jolloin päätettiin hakea tislaamon asettamista yrityssaneeraukseen (lokakuu 1983).
It is also clear from the wording of Article 3, which requires the company [Assedile] to pay within 15 days of receiving the application for payment from the unpaid beneficiary, that the guarantor cannot raise any objections against the beneficiary.
Lisäksi se, että vakuudenantaja ei voi tehdä väitteitä vakuuden saajaa vastaan, ilmenee selkeästi 3 §:n sanamuodosta, jossa määrätään yhtiön [Assedile] velvollisuudesta maksaa 15 päivässä siitä, kun yhtiö on vastaanottanut maksupyynnön suoritusta vaille jääneeltä vakuuden saajalta.
AIMA should therefore be reimbursed, under the abovementioned Community provisions, up to 110% of the amount of aid paid by way of an advance, less the aid which it was proved had been actually paid, which is ITL 1 047 084 185 [EUR 540 774] (the total amount of the contracts in respect of
AIMAlle on edellä mainittujen yhteisön säännösten nojalla näin ollen palautettava 110 prosenttia ennakkona maksetun tuen määrästä vähennettynä tuella, jonka osalta maksun tosiasiallinen suorittaminen on näytetty toteen, eli yhteensä 1 047 084 185 ITL [540 774 euroa] (niiden sopimusten osoittama yhteismäärä, joiden osalta ei ole
Even if the view were to be taken that a finding that there is no entitlement (full or partial) to aid for distillation is a precondition for any reimbursement, there is no doubt that such entitlement is extinguished due to the failure by the appellant, DAI, to observe the timelimits and conditions laid down in the Community regulation.
Vaikka haluttaisiinkin katsoa, että sen seikan toteamisen, että oikeus tukeen tislausta varten puuttuu (kokonaan tai osittain), on edellettävä korvauksen maksamista, on täysin selvää, että tämä oikeus on lakannut sen takia, että valittaja DAI ei ole noudattanut yhteisön asetuksessa säädettyjä määräaikoja eikä ehtoja.
COMMISSION v CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA AND OTHERS which no proof has been furnished that they were paid, plus 10% — ITL 1 046 277 980 [EUR 540 357] — to which should be added the difference between the aid which it was proved had been paid and the aid paid in advance — ITL 806 205 [EUR 416]).
toimitettu todistetta maksun suorittamisesta, korotettuna 10 prosentilla, eli 1 046 277 980 ITL [540 357 euroa], mihin lisätään sen tuen, jonka osalta todiste maksun suorittamisesta on toimitettu, ja toisaalta ennakkona maksetun tuen välinen erotus, eli 806 205 ITL [416 euroa]).
On 27 September 1989 four of the applicants (the exception being Cantina sociale del Vermentino) appealed against that judgment before the Corte d’appello (Court of Appeal) in Rome.
Neljä kantajaa (muut paitsi Cantina sociale del Vermentino) valitti tästä tuomiosta 27.9.1989 Corte d’appello di Romaan.