natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It follows from all of the foregoing that the answer to the first question must be that Article 12(7) of Directive 97/33 and Article 4c of Directive 90/388, the latter read in conjunction with recitals 5 and 20 in the preamble to Directive 96/19, must be interpreted as precluding a national regulatory authority from requiring an operator of a network interconnected with a public network to pay to the market-dominant subscriber network operator a connection charge which is additional to an interconnection charge and is intended to compensate the latter operator for the deficit incurred as a result of providing the local loop for the year 2003.
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että esitetyistä kysymyksistä ensimmäiseen on vastattava, että direktiivin 97/33 12 artiklan 7 kohtaa ja direktiivin 90/388 4 c artiklaa, jota luetaan yhdessä direktiivin 96/19 johdantoosan 5 ja 20 perustelukappaleen kanssa, on tulkittava niin, että kansallinen sääntelyviranomainen ei voi velvoittaa yleisen verkon kanssa yhteenliitetyn verkon operaattoria maksamaan määräävässä asemassa olevalle yleisen verkon operaattorille yhteenliittämismaksun lisäksi liittymäkustannusmaksua, jonka tarkoituksena on kattaa alijäämä, joka yleisen verkon operaattorille aiheutui tilaajaliittymän tarjoamisesta vuodelta 2003.
In the light of the answer given to the first question, an answer must be given to the second question, by which the referring court asks essentially whether, in circumstances such as those of the main proceedings, an individual can rely before that court on Article 4c of Directive 90/388 and Article 12(7) of Directive 97/33.
Kun otetaan huomioon ensimmäiseen kysymykseen annettu vastaus, on vastattava myös toiseen kysymykseen, jolla kansallinen tuomioistuin tiedustelee lähinnä sitä, voiko yksityinen oikeussubjekti vedota kyseisessä tuomioistuimessa direktiivin 90/388 4 c artiklaan ja direktiivin 97/33 12 artiklan 7 kohtaan pääasioiden kaltaisissa olosuhteissa.
It should be recalled that, according to settled caselaw, a directive cannot of itself impose obligations on an individual, but can only confer rights.
Tältä osin on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan direktiiveillä ei sellaisenaan voida luoda yksityisille velvoitteita vaan niillä voidaan ainoastaan antaa oikeuksia.
On the other hand, mere adverse repercussions on the rights of third parties, even if the repercussions are certain, do not justify preventing an individual from relying on the provisions of a directive against the Member State concerned (see Wells, paragraph 57 and caselaw cited).
Sitä vastoin pelkät kielteiset vaikutukset kolmansien oikeuksiin, vaikka ne olisivat varmoja, eivät ole peruste kieltää yksityistä vetoamasta direktiivin säännöksiin asianomaista jäsenvaltiota vastaan (ks. em. asia Wells, tuomion 57 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
In the main proceedings, as pointed out by the Advocate General at point 104 of his Opinion, the actions before the referring court have been brought by private persons against the Member State concerned, represented by the national regulatory authority which made the contested decision and has sole competence to set the rates of both the connection charge at issue in the main proceedings and the interconnection charge to which the former is added.
Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 104 kohdassa todennut, pääasioissa yksityiset oikeussubjektit ovat nostaneet kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevat kanteet kansallisen sääntelyviranomaisen välityksellä toiminutta kyseessä olevaa jäsenvaltiota vastaan; asianomainen kansallinen sääntelyviranomainen on tehnyt riidanalaisen päätöksen, ja sillä on ainoana toimivalta vahvistaa pääasiassa kyseessä olevien liittymäkustannusmaksujen sekä yhteenliittämismaksujen, joiden lisäksi liittymäkustannusmaksut tulevat, tariffit.
It is clear that Deutsche Telekom is a third party in relation to the dispute before the referring court and is capable only of suffering adverse repercussions because it levied the connection charge at issue in the main proceedings and because, if that charge were removed, it would have to increase its own subscribers’ rates. Such
Näin ollen on todettava, että kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevan oikeusriidan kannalta Deutsche Telekom on kolmas taho ja että sille voi aiheutua kielteisiä vaikutuksia vain siitä, että se on perinyt pääasiassa kyseessä olevaa liittymäkustannusmaksua ja että siinä tapauksessa, että kyseinen liittymäkustannusmaksu
Having regard to the foregoing, the Court must determine whether Article 4c of Directive 90/388 and Article 12(7) of Directive 97/33 fulfil the conditions necessary to produce direct effect.
Kun edellä esitetty otetaan huomioon, on tutkittava, täyttävätkö direktiivin 90/388 4 c artikla ja direktiivin 97/33 12 artiklan 7 kohta välittömälle oikeusvaikutukselle asetetut edellytykset.
First, the third paragraph of Article 4c of Directive 90/388 satisfies those criteria, given that it is clear that tariff rebalancing must, as a general rule, be completed before 1 January 1998 or at the latest by 1 January 2000, and that that obligation is unconditional.
Ensinnäkin direktiivin 90/388 4 c artiklan kolmas kohta täyttää nämä edellytykset, koska siinä selvästi todetaan, että tariffien tasapainottaminen on lähtökohtaisesti saatava valmiiksi ennen 1.1.1998 tai viimeistään 1.1.2000, ja koska kyseiseen velvoitteeseen ei liity mitään ehtoja.
Secondly, the same is true of Article 12(7) of Directive 97/33, since that provision defines the restrictions to which charges such as those at issue in the main proceedings are subject.
Toiseksi sama koskee direktiivin 97/33 12 artiklan 7 kohtaa, koska mainitussa säännöksessä määritellään ne rajat, joita pääasiassa kyseessä olevan kaltaisten maksujen osalta on noudatettava.
Consequently, the provisions of Article 4c of Directive 90/388 and Article 12(7) of Directive 97/33 fulfil all the conditions necessary to produce direct effect.
Näin ollen direktiivin 90/388 4 c artiklan ja direktiivin 97/33 12 artiklan 7 kohdan säännökset täyttävät kaikki välittömän oikeusvaikutuksen syntymisen edellytykset.
It follows from all of the foregoing that the answer to the second question referred must be that Article 4c of Directive 90/388 and Article 12(7) of Directive 97/33 produce direct effect and can be relied on directly before a national court by individuals to challenge a decision of the national regulatory authority.
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että toiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 90/388 4 c artiklalla ja direktiivin 97/33 12 artiklan 7 kohdalla on välitön oi -keusvaikutus ja yksityiset oikeussubjektit voivat vedota niihin suoraan kansallisessa tuomioistuimessa riitauttaakseen kansallisen sääntelyviranomaisen päätöksen.
Case C-226/07
Asia C-226/07
(Directive 2003/96/EC — Community framework for the taxation of energy products and electricity — Article 14(1)(a) — Exemption for energy products used to produce electricity — Option to impose taxation for reasons of environmental policy — Direct effect of the exemption)
Direktiivi 2003/96/EY – Energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskeva yhteisön kehys – 14 artiklan 1 kohdan a alakohta – Sähkön tuotantoon käytettyjen energiatuotteiden vapauttaminen – Verotusmahdollisuus ympäristöpoliittisista syistä – Vapautuksen välitön oikeusvaikutus
Tax provisions — Harmonisation of laws — Taxation of energy products and electricity — Directive 2003/96
Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Energiatuotteiden ja sähkön verotus – Direktiivi 2003/96
(Council Directive 2003/96, Art. 14(1)(a))
(Neuvoston direktiivin 2003/96 14 artiklan 1 kohdan a alakohta))
SUMMARY — CASE C-226/07 fact that the introductory wording of Article 14(1) affords Member States a degree of latitude with regard to the conditions for ensuring the correct and straightforward application of the exemption does not affect the unconditional character of that exemption obligation.
TIIVISTELMÄ – ASIA C-226/07 kohdassa jätetään johdantokappaleen kaltaisella sanamuodolla jäsenvaltioille harkintavaltaa, jotta ne voivat varmistaa vapautuksien oikean ja selkeän soveltamisen, ei voi horjuttaa mainitun vapautusvelvollisuuden ehdottomuutta.
Article 14(1)(a) of Directive 2003/96 restructuring the Community framework for the taxation of energy products and electricity, in so far as it provides for the exemption from taxation under that directive of energy products used to produce electricity, has direct effect in the sense that it may be relied upon by an individual before national courts — in relation to a period of time during which the Member State concerned was in default of its obligation to transpose that directive into its national law within the prescribed period — in a dispute between that individual and the customs authorities of that State, for the purpose of having national legislation which is incompatible with that provision disapplied and, consequently, obtaining a refund of tax which infringed that provision.
Energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta annetun direktiivin 2003/96 14 artiklan 1 kohdan a alakohdalla, jossa säädetään sähkön tuottamiseen käytettyjen energiatuotteiden vapauttamisesta tässä direktiivissä säädetystä verosta, on sellainen välitön oikeusvaikutus, että yksityinen oikeussubjekti voi vedota siihen kansallisissa tuomioistuimissa – sen ajanjakson osalta, jona kyseessä oleva jäsenvaltio oli laiminlyönyt tämän direktiivin saattamisen osaksi kansallista oikeuttaan säädetyssä määräajassa – oikeusriidassa, jossa yksityisen oikeussubjektin vastapuolena ovat tämän valtion tulliviranomaiset, estääkseen sellaisen kansallisen lainsäädännön soveltamisen, joka olisi ristiriidassa tämän säännöksen kanssa, ja näin ollen saadakseen palautuksen sen vastaisesti kannetusta verosta.
The latter finding is not invalidated by the fact that Member States may, under the second sentence of Article 14(1)(a) of Dir -ective 2003/96, impose taxation on the products in question for reasons of environmental policy, since that is merely a potential limitation to the exemption rule and since a Member State which has not exercised that option cannot rely on its own failure to do so in order to refuse a taxpayer the benefit of an exemption which he may legitimately claim under Directive 2003/96.
Tätä viimeistä päätelmää ei voi horjuttaa direktiivin 2003/96 14 artiklan 1 kohdan a alakohdan toisessa virkkeessä jäsenval tioille annettu mahdollisuus verottaa kyseessä olevia tuotteita ympäristöpoliittisista syistä, koska tämä vapautussäännön rajoittaminen on ainoastaan mahdollisuus, ja jäsenvaltio, joka ei ole käyttänyt tätä mahdollisuutta, ei voi vedota omaan toimimatta jättämiseensä evätäkseen verovelvolliselta vapautuksen, johon tällä direktiivin 2003/96 mukaan on oikeus.
The obligation to exempt from tax ation under that directive energy products intended to produce electricity is expressed in terms sufficiently precise and unconditional to confer on individuals the right to rely on it in proceedings before national courts with a view to contesting national rules that are incompatible with it.
Velvollisuus vapauttaa mainitussa direktiivissä säädetystä verosta sähkön tuottamiseen tarkoitetut energiatuotteet on riittävän täsmällinen ja ehdoton, jotta yksityiset oikeussubjektit voivat vedota siihen kansallisessa tuomioistuimessa riitauttaakseen sen kanssa ristiriidassa olevan kansallisen lainsäädännön.
The
Se, että 14 artiklan 1
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Finanzgericht Düsseldorf (Germany), made by decision of 27 April 2007, received at the Court on 7 May 2007, in the proceedings
Asiassa C-226/07, jossa on kyse EY 234 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Finanzgericht Düsseldorf (Saksa) on esittänyt 27.4.2007 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 7.5.2007, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
THE COURT (Third Chamber), composed of A. Rosas, President of the Chamber, J.N. Cunha Rodrigues, J. Klučka, A. Ó Caoimh (Rapporteur) and A. Arabadjiev, Judges,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto), toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja A. Rosas sekä tuomarit J. N. Cunha Rodrigues, J. Klučka, A. Ó Caoimh (esittelevä tuomari) ja A. Arabadjiev,
— the Commission of the European Communities, by W. Mölls, acting as Agent,
– Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään W. Mölls,
FLUGHAFEN KÖLN/BONN having decided, after hearing the Advocate General, to proceed to judgment without an Opinion, gives the following
FLUGHAFEN KÖLN/BONN päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta, on antanut seuraavan tuomion
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Article 14(1)(a) of Council Directive 2003/96/EC of 27 October 2003 restructuring the Community framework for the taxation of energy products and electricity (OJ 2003 L 283, p. 51).
Ennakkoratkaisupyyntö koskee energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta 27.10.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/96/EY (EUVL L 283, s.
The reference was made in proceedings between Flughafen Köln/Bonn GmbH and the Hauptzollamt Köln (Principal Customs Office, Cologne) concerning the latter’s refusal to refund the tax paid by Flughafen Köln/Bonn GmbH for 2004 on gas oil used to produce electricity.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Flughafen Köln/Bonn GmbH ja Hauptzollamt Köln (Kölnin alueen tulliviranomainen) ja joka koskee sitä, että viimeksi mainittu kieltäytyi palauttamasta ensin mainitun vuodelta 2004 maksamaa veroa sähkön tuottamiseen käytetystä dieselöljystä.
Recitals 1 to 6 in the preamble to Directive 2003/96 read as follows:
2003/96 ensimmäisestä kuudenteen perustelukappale kuuluvat
‘(1) The scope of Council Directive 92/81/EEC of 19 October 1992 on the harmonisation of the structures of excise duties on mineral oils [(OJ 1992 L 316, p.
”(1) Kivennäisöljyjen valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta 19 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/81/ETY [(EYVL L 316, s.
12), as amended by Council Directive 94/74/EC of 22 December 1994 (OJ 1994 L 365, p.
12), sellaisena kuin se on muutettuna 22.12.1994 annetulla neuvoston direktiivillä 94/74/EY (EYVL L 365, s.
46)] and of Council Directive 92/82/EEC of 19 October 1992 on the approximation of the rates of excise duties on mineral oils [(OJ 1992 L 316, p.
46),] sekä kivennäisöljyjen valmisteverojen määrien lähentämisestä 19 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/82/ETY [(EYVL L 316, s.
19), as amended by Directive 94/74] is restricted to mineral oils.
19), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 94/74,] soveltamisala rajoittuu kivennäisöljyihin.
(2) The absence of Community provisions imposing a minimum rate of taxation on electricity and energy products other than mineral oils may adversely affect the proper functioning of the internal market.
(2) Sellaisten yhteisön säännösten puuttuminen, joiden mukaisesti sähköön ja muihin energiatuotteisiin kuin kivennäisöljyihin sovelletaan vähimmäisverokantaa, voi haitata sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa.
(3) The proper functioning of the internal market and the achievement of the objectives of other Community policies require minimum levels of taxation to be laid down at Community level for most energy products, including electricity, natural gas and coal.
(3) Sisämarkkinoiden moitteeton toiminta ja yhteisön muiden politiikkojen tavoitteiden toteutuminen edellyttävät, että useimpien energiatuotteiden osalta, sähkö, maakaasu ja hiili mukaan luettuina, vahvistetaan verotuksen vähimmäistasot yhteisön tasolla.
(4) Appreciable differences in the national levels of energy taxation applied by Member States could prove detrimental to the proper functioning of the internal market.
(4) Merkittävät erot jäsenvaltioiden energiaverotuksen osalta soveltamien kansallisten verotasojen välillä voivat osoittautua haitallisiksi sisämarkkinoiden moitteettomalle toiminnalle.
(5) The establishment of appropriate Community minimum levels of taxation may enable existing differences in the national levels of taxation to be reduced.
(5) Kansallisissa verotasoissa nykyisin esiintyviä eroja voidaan tasoittaa vahvistamalla asianmukaiset yhteisön vähimmäisverotasot.
(6) In accordance with Article 6 of the [EC] Treaty, environmental protection requirements must be integrated into the definition and implementation of other Community policies.’
(6) [EY:n] perustamissopimuksen 6 artiklan mukaan ympäristönsuojelua koskevat vaatimukset on sisällytettävä yhteisön muiden politiikkojen määrittelyyn ja toteuttamiseen.”
Article 1 of Directive 2003/96 provides that the Member States are to impose tax -ation on energy products and electricity in accordance with that directive.
Direktiivin 2003/96 1 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden on kannettava energiatuotteista ja sähköstä veroa tämän direktiivin mukaisesti.
Article 2(1)(b) of Directive 2003/96, read in conjunction with Article 2(5) thereof, provides that, for the purposes of the directive, the term ‘energy products’ is to apply to products ‘falling within CN codes 2701, 2702 and 2704 to 2715’ as referred to in Commission Regulation (EC) No 2031/2001 of 6 August 2001 amending Annex I to Council Regulation (EEC) No 2658/87 on the tariff and statistical nomenclature and on the Common Customs Tariff (OJ 2001 L 279, p.
Mainitun direktiivin 2 artiklan 1 kohdan b alakohdassa, luettuna yhdessä saman artiklan 5 kohdan kanssa, säädetään, että siinä ilmaisulla ”energiatuotteet” tarkoitetaan ”tuotteita, jotka kuuluvat CN-koodeihin 2701, 2702 ja 2704–2715”, sellaisina kuin nämä koodit ovat tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteen I muuttamisesta 6.8.2001 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 2031/2001 (EYVL L 279, s.
1), that is, inter alia, gas oil, which falls within heading 2710 of the Combined Nomenclature (‘the CN’).
1), erityisesti dieselöljyä, joka kuuluu yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 2710.
According to Article 4(1) of Directive 2003/96, ‘[t]he levels of taxation which Member States shall apply to the energy products and electricity listed in Article 2 may not be less than the minimum levels of taxation prescribed by this Directive’.
Direktiivin 2003/96 4 artiklan 1 kohdan mukaan ”verotasot, joita jäsenvaltioiden on sovellettava 2 artiklassa tarkoitettuihin energiatuotteisiin ja sähköön, eivät saa olla tässä direktiivissä säädettyjä vähimmäisverotasoja alempia”.
Articles 7 to 10 of Directive 2003/96 provide that, as from 1 January 2004, the minimum levels of taxation applicable to motor fuels, to heating fuels and to electricity are to be fixed as set out in Annex I to that directive.
Direktiivin 2003/96 7–10 artiklassa säädetään, että moottoripolttoaineisiin, lämmityspolttoaineisiin sekä sähköön sovellettavat vähimmäisverotasot vahvistetaan 1.1.2004 lähtien tämän saman direktiivin liitteen I mukaisesti.
Article 14(1)(a) of Directive 2003/96 provides:
Direktiivin 2003/96 14 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
1), as amended by Council Directive 2000/47/EC of 20 July 2000 (OJ 2000 L 193, p.
1), sellaisena kuin se on muutettuna 20.7.2000 annetulla neuvoston direktiivillä 2000/47/EY (EYVL L 193, s.
73)] on exempt uses of taxable products, and without prejudice to other Community provisions, Member States shall exempt the following from taxation under conditions which they shall lay down for the purpose of ensuring the correct and straightforward application of such exemptions and of preventing any evasion, avoidance or abuse:
73),] säädetään veronalaisten tuotteiden vapauttamisesta verosta tiettyjen käyttötarkoitusten perusteella ja sanotun kuitenkaan rajoittamatta yhteisön muiden säännösten soveltamista, jäsenvaltioiden on vapautettava verosta jäljempänä luetellut tuotteet edellytyksin, jotka jäsenvaltioiden on vahvistettava verovapautuksien oikean ja selkeän soveltamisen varmistamiseksi ja veropetosten, veron kiertämisen tai muiden väärinkäytösten estämiseksi: a) energiatuotteet ja sähkö, joita käytetään sähkön tuottamiseen, sekä sähkö, jota käytetään sähköntuotantokyvyn säilyttämiseen.
However, Member States may, for reasons of environmental policy, subject these products to taxation without having to respect the minimum levels of taxation laid down in this Directive.
Jäsenvaltiot voivat kuitenkin ympäristöpoliittisista syistä määrätä näille tuotteille veroja ilman, että niiden tarvitsee noudattaa tässä direktiivissä vahvistettuja vähimmäisverotasoja.
In such case, the taxation of these products shall not be taken into account for the purpose of satisfying the minimum level of taxation on electricity laid down in Article 10’.
Tällöin näiden tuotteiden verotusta ei oteta huomioon 10 artiklassa tarkoitetun vähimmäistason noudattamista laskettaessa.”
The third subparagraph of Article 21(5) of Directive 2003/96 provides as follows:
Direktiivin 2003/96 21 artiklan 5 kohdan kolmannessa alakohdassa säädetään seuraavaa:
‘An entity producing electricity for its own use is regarded as a distributor.
”Yksikköä, joka tuottaa sähköä omaan käyttöönsä, pidetään jakelijana.
Notwithstanding Article 14(1)(a), Member States may exempt small producers of electricity provided that they tax the energy products used for the production of that electricity.’
Poiketen siitä, mitä 14 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat myöntää tällaisille pienille sähköntuottajille verovapautuksen edellyttäen, että ne verottavat kyseisen sähkön tuottamiseen käytettyjä energiatuotteita.”
Article 28(1), (2) and (3) of Directive 2003/96 states:
Direktiivin 2003/96 28 artiklan 1–3 kohdassa säädetään seuraavaa:
Member States shall adopt and publish the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with this Directive not later than 31 December 2003.
Jäsenvaltioiden on annettava ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2003.
They shall apply these provisions from 1 January 2004, except the provisions laid down in Articles 16 and 18(1), which may be applied by the Member States from 1 January 2003.
Niiden on sovellettava näitä säännöksiä 1 päivästä tammikuuta 2004 lukuun ottamatta 16 artiklassa ja 18 artiklan 1 kohdassa olevia säännöksiä, joita jäsenvaltiot voivat soveltaa 1 päivästä tammikuuta 2003.
The methods of making such reference shall be laid down by the Member States.’
Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.”
According to Article 30 of the directive:
Mainitun direktiivin 30 artikla kuuluu seuraavasti:
‘Notwithstanding Article 28(2), Directives 92/81/EEC and 92/82/EEC shall be repealed as from 31 December 2003.’
”Poiketen siitä, mitä 28 artiklan 2 kohdassa säädetään, direktiivit 92/81/ETY ja 92/82/ETY kumotaan 31 päivästä joulukuuta 2003.”
The Mineralölsteuergesetz (Law on taxation of mineral oils) of 21 December 1992 (BGBl. 1992 I, p.
21.12.1992 annetussa Saksan kivennäisöljyverolaissa (Mineralölsteuergesetz; BGBl. 1992 I, s.
2185; ‘the Law on taxation of mineral oils’), in the version in force
2185; jäljempänä kivennäisöljyverolaki), sellaisena kuin se oli pääasian tosiseikkojen tapahtumahetkellä, säädettiin muun muassa seuraavaa:
‘Paragraph 1 — Definitions
”1 § Määritelmät
Paragraph 2 — Standard rates of tax, definitions
2 § Yleiset verokannat, määritelmät
4. for 1 000 litres of gas oil coming within subheading 2710 00 69 of the [CN]
4. yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 2710 00 69 kuuluvalle 1 000 litralle dieselöljyä, a) jonka rikkipitoisuus on yli 10 mg/kg, 485,70 euroa, b) jonka rikkipitoisuus on enintään 10 mg/kg, 470,40 euroa – –”
The Stromsteuergesetz (Law on taxation of electricity) of 24 March 1999 (BGBl. 1999 I, p.
24.3.1999 annetun sähköverolain (Stromsteuergesetz; BGBl. 1999 I, s.