natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Allocation criteria could be the same as those used in the allocation of the Inter-Regional Compensation Fund according to the most recent regulations, although they could be improved by increasing the importance of the unemployment criterion.
Tukea voitaisiin myöntää samoin perustein kuin jaettaessa tuoreimpien kriteerien mukaista alueidenvälisen korvausrahaston FCI:n tukea. Tukiperusteita voitaisiin kuitenkin parantaa lisäämällä työttömyyden painoarvoa myöntämiskriteerinä.
More importance could also be given to income levels.
Samoin voitaisiin lisätä tulotason painotusta.
This would lead to a fairer distribution of resources, in which Andalusia would receive almost 40% of the Structural Funds granted to Spain under Objective 1.
Varat jaettaisiin näin entistä oikeudenmukaisemmin, ja Andalusia voisi saada tällä tavoin lähes 40 prosenttia rakennerahastojen tavoitteen 1 piiriin kuuluvista Espanjalle myönnettävistä määrärahoista.
Similarly, we should strive to ensure that there is a greater concentration of Structural Funds for the Objective 1 regions than for Objectives 2 and 5b, as it is in Objective 1 regions that the Spanish regional problems really lie.
Rakennerahastotuet on myös pyrittävä keskittämään nykyistä paremmin kaikille tavoitteen 1 piiriin kuuluville alueille sen sijaan että ne keskittyisivät tavoitteiden 2 ja 5b kattamille alueille. Espanjalla on alueellisia ongelmia juuri ensiksi mainituilla alueilla.
Objective 2 and 5b regions in many cases serve merely as pretexts for making sure that Community funding is channelled into all regions, something very commendable on the part of the Spanish government, provided that this does not result in funding being diverted from the poorest regions to the richest.
Kahdella viimeksi mainitulla tavoitealueella turvaudutaan pelkkiin tekosyihin, jotta yhteisön varat onnistuttaisiin kanavoimaan kaikille alueille, mikä tietysti on Espanjan hallituksen kannalta erittäin kiitettävää, kunhan varoja ei näin ohjata Espanjan köyhimmillä alueilta rikkaimmille.
However, what is most serious is that defining type 2 or 5b regions in our country means that we cannot then argue in Brussels as vociferously as we should for the principle of concentration to be reinforced.
Pahinta on kuitenkin se, että niin kauan kuin Espanjassa on tavoitteiden 2 ja 5b kattamia alueita, Brysselissä ei voida ajaa tarpeeksi ponnekkaasti keskittämisperiaatteen lujittamistarvetta.
This will be particularly serious with the arrival of the new countries into the EU, all of which will probably be classed under Objective 1, with the larger Member States refusing to increase the budget for structural policies.
Tästä tulee erityisen vakava ongelma sitten kun EU:hun liittyy uusia maita, jotka kaikki luokitellaan todennäköisesti kuuluviksi tavoitteen 1 piiriin, ja kun suuret valtiot kieltäytyvät kasvattamasta rakennepolitiikkojen budjettia.
We should therefore champion the cause of those in favour of regional policy being aimed at the regions with real problems.
Näin ollen Espanjan olisi hyvä ryhtyä jo tässä vaiheessa puolustamaan ensimmäisten joukossa aluepolitiikan kohdentamista todella ongelmallisille alueille.
This approach will in the long term benefit Spain as a whole more than the one adopted so far, which is characterised by a ver)' limited view of things and is clearly influenced by those regions which have a vested interest in this approach, as well as more political influence than other regions.
Espanja hyötyy pitkällä aikavälillä enemmän tällaisesta asenteesta kuin nykyisestä, hyvin kapea-alaisesta näkemyksestään, johon vaikuttavat selvästi tietyt omaa etuaan tavoittelevat alueet, jotka ovat pystyneet ohjailemaan politiikkaa muita enemmän.
To bring all this about, we are aware that the attitude of regional government must change.
Asioiden edistyminen edellyttää tietysti aluehallituksen asennemuutosta.
Andalusia's demographic weight has not been matched by its political weight.
Andalusialla ei ole väkilukunsa mukaista poliittista painoarvoa.
Moreover, the exponential increase of the Structural Funds in recent years and the fact that we are one of its main recipients owing to our region's large size constitute the ideal pretext for using this issue as an element of political propaganda.
Rakennerahastotuen eksponentiaalinen lisääntyminen viime vuosina ja Andalusian sijoittuminen suurimpana alueena tuensaajien kärkeen ovat sitä paitsi olleet oivallinen syy tehdä asian kustannuksella jopa poliittista propagandaa.
Basically the underlying idea has been that we have been very well treated, that the Structural Funds constitute a "cushy number" and that it is better not to draw attention to the issue at all. lest it should occur to somebody to thoroughly review the system.
Taustalla on ollut ajatus, että aluettamme on kohdeltu erittäin hyvin, rakennerahastot ovat olleet oikea rahasampo ja asiaan on ollut parasta olla puuttumatta, ettei vain kenellekään juolahtaisi mieleen uudistaa rahastoja perinpohjaisesti.
For that reason, we should all make a point of finding out what we are entitled to, and claim our rights with greater conviction.
Niinpä meidän kaikkien olisi ensin pohdittava tarkoin, mihin meillä on oikeus, ja vaadittava oikeuksiamme entistä innokkaammin.
Finally, as part of this chapter of proposals, we must defend the need for evaluation as the best method of ensuring the proper management and impact of Community aid.
Tutkimuksessa ehdotetaan lopuksi, että korostettaisiin arviointia parhaana keinona valvoa yhteisön tuen moitteetonta hallinnointia ja kerrannaisvaikutuksia.
We must impose the culture of assessing public actions.
On otettava tavaksi arvioida viranomaisten toimintaa.
We must improve our knowledge of the effects of the different projects on regional development, in order to identify those which are of the most interest and those which should be shelved.
Eri hankkeiden vaikutukset aluekehitykseen on tunnettava nykyistä paremmin, jotta joukosta voidaan poimia toisaalta mielenkiintoisimmat ja toisaalta hautaamisen arvoiset hankkeet.
We must rationalise the management of resources and justify all actions that are funded with public money.
On rationalisoitava varojen hallinnointi ja perusteltava kaikki julkisin varoin rahoitettavat toimet.
For that, the first thing to do is to facilitate the transparency of this management.
Tästä syystä on lähdettävä liikkeelle hallinnoinnin avoimuuden lisäämisestä.
With the information available, it will be easier to assess ex-ante, ongoing and ex-post programmes.
Tiedot helpottavat ohjelmien arviointia etukäteen, toteutuksen aikana ja jälkikäteen.
The three are equally necessary.
Kaikki kolme arviointia ovat yhtä tarpeellisia.
We should move towards independent, impartial assessment of government if this is genuinely not to serve as a means of "buying" consent for a political action.
On käytettävä puolueettomia, ulkopuolisia arvioijia, ellei poliittiselle toiminnalle todella haluta ostaa hyväksyntää.
Probably the best way would be for the Commission to appoint teams of external assessors, if possibly from different states, thus ensuring maximum impartiality.
Olisi todennäköisesti parasta edetä siten, että komissio asettaisi arviointiryhmät mahdollisuuksien mukaan eri jäsenvaltioista ja varmistaisi näin, että arviointi olisi mahdollisimman puolueetonta.
When we see that assessment serves to improve public action, we will be on the right track towards serious management of regional development.
Kun arvioinnin avulla onnistutaan parantamaan julkista toimintaa, aluekehityksen hallinnointi on otettu vakavasti ja siinä on edetty oikeaan suuntaan.
Ms Mercedes BRESSO (Italy), President of the Province of Turin
Mercedes Bresso (I), Torinon maakunnanvaltuuston puheenjohtaja
Austria Finland France Germany Ireland Italy Spain Sweden United Kingdom
Ranska Irlanti Italia Itävalta Ruotsi Espanja Yhdistynyt kuningaskunta
Dr Alessia DAMONTE (Italy), The regions, the state and the European Union: is a "third level" emerging? Italian negotiations on cohesion policies for 2000-2006: the case of Objective 2 regions', University of Milan
Tohtori Alessia Damonte (I), "Alueet valtion ja Euroopan unionin välissä: uusi kolmas taso? -koheesiopolitiikkaan 2000-2006 liittyvät Italian neuvottelut: tavoite 2 -alueet", Università di Milano
Dr Elisa ROLLER (Netherlands), 'Catalonia and European integration: a regionalist strategy for nationalist objectives', Department of Government, London School of Economics
Tohtori Elisa Roller (NL), "Katalonia ja Euroopan integraatio: alueellistamisstrategialla kansallismielisiin tavoitteisiin?", Department of Government, London School of Economies
The regions, the state and the European Union: is a "third level" emerging? Italian negotiations on cohesion policies for 2000-2006: the case of Objective 2 regions
"Alueet valtion ja Euroopan unionin välissä: uusi kolmas taso? -koheesiopolitiikkaan 2000-2006 liittyvät Italian neuvottelut: tavoite 2 -alueet"
Italy and institutional change
Institutionaaliset muutokset Italiassa
Italy, and the Mezzogiorno in particular, has never been particularly good at using Community funds for local development.
Italia - varsinkaan Etelä-Italia - ei ole koskaan kunnostautunut yhteisön rahoituksen käyttämisessä paikallistason kehitykseen.
This can be seen not only in the preparatory phase but also in the implementation phase.
Lisäksi komissio oli tarjonnut Italialle tavoite 1 -alueiden tukimenetysten korvaukseksi rinnakkaisavustuksia.
For the 1994-1999 programming period, for example, Italian proposals for regions in the Mezzogiorno were drawn up exclusively by the competent Ministries, which only rarely applied the principles of vertical and horizontal cooperation provided for in Community regulations.
Tämä vahvisti Italian neuvottelijoiden odotuksia siitä, että hyväksymismenettelyssä vahvistettuja, varojen uudelleenjakoa koskevia yleisiä kriteerejä voitaisiin olennaisesti muuttaa "poliittisella painostuksella" silloin, kun ohjelmasuunnitelmia koskevat asiakirjat esiteltäisiin.
The rates at which Community resources were used (and continue to be used) were also among the lowest in Europe.
Oletettiin, että jos vedottaisiin voimakkaasti paikallistason taloudellisten tilanteiden erikoislaatuisuuteen, komissio ilman muuta myöntäisi tarvittavat erivapaudet.
This is partly due to the fact that negotiations for the 1994-1999 programming period came at a time of far-reaching organisational and institutional reform at national level in Italy.
Muutoksen punaisena lankana näyttää olleen, ja olevan edelleenkin, tarve sovittaa - tämä on keskushallinnon sisällä olevan "integraatiota kannattavan" eliitin tukema ajatus - kansallisia rakenteita ja politiikkoja EU:n tasolta tuleviin vaateisiin; ylikansalliset velvoitteet ovat tulleet koko ajan vain tiukemmiksi.
The regions also only had a limited interest in European resources at the time due to spending difficulties and to the administrative and accounting costs involved.
Edelliseen neuvottelukauteen verrattuna voidaan todeta, että tavoite saavuttaa Maastrichtissa asetetut makrotaloudelliset parametrit on saanut Italiassa aikaan sen, että kansallisia varoja on suunnattu kehityspolitiikoista taloudelliseen tervehdyttämiseen.
For various reasons, this tended to downscale the negotiations at both national and regional level.
Tämä puolestaan on lisännyt niiden EU-tukien merkitystä, joita voidaan hyödyntää mikrotaloudellisiin toimiin.
European resources were less significant than internal resources in what was seen as an essentially national policy area and political attention was focused on other domestic problems.
Nyt kun Etelältähän erityistukitoimet on saatu virallisesti päätökseen, kansallisella tasolla on vastaavasti ryhdytty järkeistämään eri aluekehityspolitiikan muotoja uuden käsitteen mukaisiksi ("taantuneet alueet"), joka on olennaisesti samamerkityksinen kuin "eurooppalainen" määritelmä julkista tukea tarvitsevista alueista ("tavoite" alueet, jotka määrittelee aluepolitiikasta vastaava pääosasto, sekä valtionapua saavat alueet, jotka kilpailusta vastaavan pääosaston on hyväksyttävä).
The national government therefore entrusted a very limited number of people with the task of defining the Italian position during the adoption procedure and following up bilateral discussions with the Commission to define ceilings and "objective areas".
Tämä järkeistämistoimi edellytti toisaalta muodollista aluekehityspolitiikkojen "eurooppalaistamista", ja toisaalta se avasi mahdollisuuden/tarpeen jakaa päätäntävaltaa uudelleen, koska siihen sisältyi epäsuorasti teknisen tietämyksen tunnustaminen uutena ja erityisenä legitiiminä resurssina.
The "diplomatic" culture which underpinned Italian strategy at the time also meant that technical elements were seen as constraints rather than resources.
Tämän uuden resurssin huomioon ottaminen näyttää olevan sellainen elementti, jonka avulla on mahdollista määritellä uudestaan kyseisen politiikan alan institutionaaliset suuntaviivat; tällä tavoin siihen saadaan mukaan uusia tekijöitä, joilla on erilaiset ja kilpailukykyiset näkemykset verrattuna siihen hallitustenvälistä yhteistyötä kannattavaan eliittiin, joka oli johtanut edellisiä neuvotteluja.
This reduced the technical side to a veiled Iegitimisation — albeit a posteriori — of diplomatic efforts.
Teknisen tietämyksen resurssin huomioon ottaminen edellyttää lujaa tahtoa ja aloitteellisuutta, jotta mahdollisuudet voidaan muuttaa todellisuudeksi: toteuttajan rooli näyttää olevan uudella kehitys- ja koheesiopolitiikkojen osastolla.
Finally, the fragmentation of interests between central government departments made it particularly difficult to find a common position concerning proposals, i.e. one that was not simply a reaction to supranational initiatives.
Kyse ei ole pelkästään EU:n päätöksentekoelinten tai horisontaalisesti keskushallinnon eri toimivalta-alojen mukaisesti suunnatusta toiminnasta, vaan myöskin alue- ja paikallishallintoihin kohdistetusta toiminnasta.
The fact that the Commission had offered Italy side-payments to compensate for the loss of Objective 1 resources also reinforced the expectation during national negotiations that the general redistributive criteria that had been established during the adoption procedure could be materially altered by applying political pressure when the programming documents were presented.
Tämä tekee rakennepolitiikasta entistä enemmän myös Italiassa yhden niistä aloista, joilla tulee parhaiten esiin Monnet'n implisiittinen tavoite: sellaisen eurooppalaisen hallintotavan kehittäminen, jonka avulla kyetään saamaan mukaan yhteisvastuulliseen toimintaan alueiden keskeiset toimijat perustamalla yhteisiä ja laajoja päätöksentekoverkostoja, jolloin estetään opportunistinen toiminta.
In other words, if a strong case were made for specific local economic situations, the Commission would naturally grant the relative dispensations.
Perimmäisenä tavoitteena on kehityksen myönteisen dynamiikan edistäminen.
Nonetheless, following a number of major innovations in recent years, representatives from the Italian institutions have been able to adapt their organisational machinery, and this has had an impact on both the implementation phase (e.g. by improving Structural Fund spending capacity) and the preparatory phase (e.g. by improving coordination between the various tiers of government during the policy formulation phase for the 20002006 period).
Tälle pohjalle on rakennettu uuden kansallisen päätöksentekoelimen strategia, joka keskittyy etupäässä teknisiin seikkoihin ja ehdotuksien tekemiseen sekä suhteessa valtiota alemman tason toimijoihin että komissioon. Valtiota alemman tason toimijoiden suhteen
Recognition of this new resource could help to redefine the institutional approach to this policy area as it opens it up to players whose competitive approach differs from that of the "intergovernmental" elite which guided previous negotiations.
päätöksentekoelin on ennen kaikkea toimintaa sääntelevä virasto, joka päättää yleisistä säännöistä mutta antaa alempien tasojen tuottaa toiminnan sisällön.
However, if the potential resource of "technical knowledge" is to become a reality, a committed "entrepreneurial" subject is required.
Komissioon taas pyritään pitämään yllä suoraa ja "funktionaalista" keskusteluyhteyttä varsinaisten neuvotteluväylien ulkopuolella.
This coordination is needed not only upwards towards centralised European decision-making, or horizontally vis-à-vis the sphere of competence of the various departments of central government, but also downwards towards local and regional authorities.
Vaikuttaa siltä, että teknispainotteisen elimen perusajatus olisi toimivan hallinnollisen verkon aikaansaaminen, jolla yhdistettäisiin "liittovaltion" taso sekä kansallinen ja valtiota alempi taso ongelmanratkaisuun tähtäävässä toiminnassa.
In short, the aim is to create a genuine "administrative channel" that brings together "federal", national and subnational levels through problem-solving activities, designing and implementing solutions that are the most effective economically and the least dependent on short-term political considerations.
Tarkoituksena on onnistua luomaan ja ottamaan käyttöön taloudelliselta kannalta mahdollisimman tehokkaita ratkaisuja, jotka samalla olisivat mahdollisimman riippumattomia poliittisiin vaaleihin kytkeytyvistä lyhyen aikavälin näkökohdista.
this, the "top-priority" institutional structure promoted by this "integrationist" elite ideally hinges on vertical interaction according to "hierarchical coordination".
Ensisijainen institutionaalinen kokoonpano, jota "integraatiota kannattava" eliitti ajaa, perustuu ideaalisesti vertikaaliseen vuorovaikutukseen "hierarkkisen koordinoinnin" menettelytavan mukaisesti.
However, this hierarchy should no longer be legitimised (solely) by its monopoly on the "production of law"; but also (and above all) by its possession of the skills and information necessary for resolving collective issues.
Tällainen hierarkia ei kuitenkaan saa oikeutustaan enää (pelkästään) siitä, että sillä on yksinoikeus "tuottaa lakeja", vaan sen oikeutus perustuu ennen kaikkea siihen, että omataan tarvittavat kyvyt ja tiedot yhteisön kannalta merkityksellisten ongelmien ratkaisemiseksi.
However, attempts to make interactions more innovative in a very short space of time collided with the expectations that these consolidated procedures had created.
Yritys määritellä vuorovaikutussuhteet uudelleen innovatiivisessa hengessä ja hyvin lyhyessä ajassa kariutui vakiintuneiden käytänteiden jähmettämiin odotuksiin.
During programme negotiations, the Commission, whose position had been strengthened by more centralised decision-making, effectively refused to recognise the legitimacy of Italy's proposal to manage Structural Funds according to "socio-economic" units (i.e. local labour systems) rather than administrative units, since they were a more effective response to changing local realities and development issues.
Komissio, jonka asema keskitetyn päätöksenteon linnakkeena on vahvistunut, ei hyväksynyt ohjelmaneuvotteluissa italialaisten ehdotuksen omaleimaisinta piirrettä: sitä, että rakennerahastojenkin hallinta jaettaisiin "sosioekonomisiin" yksiköihin (paikalliset työmarkkinajärjestelmät) hallinnollisten sijaan, koska ne pystyvät vastaamaan paremmin paikallisten olosuhteiden ja kehitysongelmien muutoksiin.
This proposal was basically rejected because it was only presented to the Commission via the technical channels and not via diplomatic and "official" channels. DG XVI therefore viewed this as part of the recurring Italian trend to try and skirt around European regulations.
Komission kielteinen kanta johtui pääasiassa juuri siitä, että ko. ehdotus esitettiin sille pelkästään teknispainotteisen elimen välityksellä "virallisten" neuvotteluväylien ulkopuolella; tästä syystä pääosasto XVI pitikin ehdotusta italialaisten tavanomaisena yrityksenä kiertää tiukkoja eurooppalaisia säännöksiä.
Different regions, however, reacted differently to the obligations of this new phase of coordination.
Alueet puolestaan reagoivat eri tavoilla uuden koordinointijärjestelmän asettamiin velvoitteisiin.
Objective 2: regions of north-central Italy
Tavoite 2: Keski- ja Pohjois-Italian alueet
The decisionmaking process promoted by the "integrationist" elite was based on the principle of "selective assistance"; it therefore gave the regional authorities responsibility for setting regional interests and thereby implicitly made them the legitimate representatives of these interests and the decision-makers fully responsible for managing the region.
"Integraatiota kannattavan" eliitin ajama päätöksentekomenettely rakentuu "valikoivan väliintulon" periaatteelle, ja sen mukaan alueet määrittelevät alueelliset etunäkökohdat, mikä epäsuorasti antaa alueviranomaisille oikeutuksen toimia näistä etunäkökohdista keskustelevina ja päättävinä tärkeinä toimijoina, joilla on täysi vastuu aluehallinnosta.
In order for relations to be fully restructured, however, these authorities somehow needed to become proponents of economic rather than political efficiency.
Jotta valtasuhteiden rakenneuudistus voitaisiin saattaa päätökseen tämänsuuntaisesti, kävi välttämättömäksi, että aluehallinnot ryhtyivät itse jollakin tavoin edistämään pikemminkin taloudellista kuin poliittista tehokkuutta.
This is what the national body sought to achieve by co-opting regional experts and familiarising them with their way of thinking.
Keskushallinnon viranomaiset ovat pyrkineet tähän valitsemalla alueellisia asiantuntijoita ja perehdyttämällä näitä omiin toimintamalleihinsa.
The regions of north-central Italy considered these mechanisms to be not only economically punishing but also detrimental to the autonomy that the "intergovernmental" elite had granted them during previous negotiations (i.e. distributive mechanisms that favoured a "pork-barrel" approach to EU funding and were managed by a Commission that was still seeking legitimacy).
"hallitusten välistä yhteistyötä kannattava" eliitti piti varojen myöntämismenettelyjä paitsi taloudellisesti syrjivinä myös alueille kuuluvaa autonomiaa loukkaavina (tämä johtui siitä, että varojen myöntämismenettelyistä vastasi tuolloin vielä omaa oikeutustaan hakeva komissio, ja etusijalla olivat EU:n tasolle suunnatut poliittisesti tarkoitushakuiset hankkeet).
In response to this, they used the two contrasting forms of Iegitimisation provided by the "intergovernmental" and "integrationist" elite to arrogate their right to decide autonomously how resources should be distributed between and inside regions.
Näin ollen Keski- ja Pohjois-Italian alueet käyttivät hyväkseen kahdelta eri taholta, sekä "hallitusten välistä yhteistyötä kannattavalta" että "integraatiota kannattavalta" eliitiltä, saamaansa oikeutusta päättää varojen jakamisesta eri alueiden kesken ja aluekohtaisesti.
This refusal to accept the type of coordination proposed by the national body resulted in genuine horizontal negotiations. These were headed by the Objective 2 regions who once again recognised the "intergovernmental" elite as important players at national level and reverted to the pork-barrel approach and informal contacts with the Commission in an attempt to justify their choices rather than those of the "integrationist" elite.
Se, että kieltäydyttiin hyväksymästä keskushallinnon viranomaisten ehdottamaa koordinointimenettelyä, antoi sysäyksen todelliselle horisontaaliselle neuvottelumallille, johon tavoite 2 -alueet ovat turvautuneet tunnustaen jälleen merkittäväksi kansallisen tason neuvottelukumppanikseen "hallitusten välistä yhteistyötä kannattavan" eliitin.
As a result, resources were redistributed according to Pareto's principles of efficiency and so as to maintain a consensus.
Tämä merkitsee paluuta poliittisesti tarkoitushakuisien hankkeiden käytäntöön sekä epämuodollisten yhteyksien ylläpitämistä komissioon omien toimien oikeutuksen vahvistamiseksi suhteessa "integraatiota kannattavan" eliitin ehdotuksiin.