natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It is therefore for each Member State to determine the period of paid leave which is necessary in the public interest.
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt kansallinen tuomioistuin toteaa tämän osalta, että AEntG:n perusteluista ilmenee, että tämän lain tavoitteeksi on ilmoitettu saksalaisten rakennusalan yritysten suojaaminen Euroopan sisämarkkinoilla vallitsevasta kasvavasta kilpailusta aiheutuvilta paineilta ja siis ulkomaisilta palvelujen tarjoajilta.
Since the Federal Republic of Germany has determined that a period of paid leave equal to 30 days worked per year is necessary for the social protection of construction workers Articles 59 and 60 of the Treaty do not. in principle, prevent that Member State from extending this level of protection to workers posted by providers of services established in other Member States.
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt kansallinen tuomioistuin toteaa tämän lisäksi, että tätä lakia koskeneesta esityksestä käytyjen keskustelujen alkamisesta lähtien todettiin useampaan kertaan, että lain tavoitteena on suojautua alhaisia palkkoja maksavien eurooppalaisten yritysten aikaansaamalta vilpilliseksi väitetyltä kilpailulta.
Third, the national court must check that, when they have returned to the Member State where their employer is established, the workers concerned are genuinely able to assert their entitlement to holiday pay from the fund, having regard, in particular, to the formalities to be observed, the language to be used and the procedure for payment.
Kolmanneksi kansallisen tuomioistuimen on selvitettävä, voivatko kyseiset työntekijät palatessaan työnantajansa sijoittautumisvaltion alueelle todella vedota oikeuksiinsa saada lomarahastolta lomakorvauksia, kun otetaan huomioon erityisesti muodollisuudet, joita heidän on noudatettava, kieli, jota heidän on käytettävä sekä maksutavat.
Second, the national court points out that the scheme in issue in the main proceedings allows employers established in the Federal Republic of Germany to claim the reimbursement of expenditure on holiday pay and holiday allowances from the fund, whereas it does not provide for such a claim in the case of employers established in other Member States, but instead confers a direct claim against the fund on the posted workers.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan palvelujen tarjoamisen vapautta rajoittavia toimenpiteitä ei voida perustella kansallisten yritysten suojaamisen kaltaisilla luonteeltaan taloudellisilla tavoitteilla (ks. vastaavasti asia 352/85, Bond van Adverteerders ym., tuomio 26.4.1988, 34 kohta ja asia C-398/95, SETTG, tuomio 5.6.1997, 23 kohta).
If the national court considers that the rules at issue in the main proceedings in fact pursue the public interest objective of protecting workers employed by providers of services established outside Germany, it will have to go on to assess whether those rules are proportionate to the attainment of that objective, having regard to all relevant factors.
Vaikka onkin totta, että lainsäätäjän aikomus, sellaisena kuin se ilmenee lain antamista edeltäneistä poliittisista keskusteluista tai lain perusteluista, saattaa olla osoitus lailla tavoitellusta päämäärästä, tätä aikomusta ei kuitenkaan voida pitää ratkaisevana.
In doing so. the national court should balance the administrative and economic burdens that the rules impose on providers of services against the increased social protection that they confer on workers compared with that guaranteed by the law of the Member State where their employer is established.
Siinä tapauksessa, että ennakkoratkaisupyynnön esittänyt kansallinen tuomioistuin katsoisi, että pääasiassa esillä olevalla lainsäädännöllä tavoitellaan yleisen edun mukaista päämäärää, joka koskee Saksan ulkopuolella sijoittautuneiden palvelujen tarjoajien palkkaamien työntekijöiden suojaa, sen on arvioitava myös, onko kyseinen lainsäädäntö oikeassa suhteessa tämän tavoitteen toteuttamiseksi, ottaen huomioon kaikki asian kannalta merkitykselliset seikat.
In any event, there are, clearly, objective differences between businesses established in the Federal Republic of Germany and those established in other Member States as regards the effective implementation of the obligation to give holiday pay.
Ennakkoratkaisua pyytäneen kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on sitä vastoin selvittää, edistetäänkö pääasiassa esillä olevalla lainsäädännöllä, kun sitä tarkastellaan objektiivisesti, ulkomaille lähetettyjen työntekijöiden suojelua.
Accordingly, where a business established outside Germany ceases to provide services there, the German authorities are no longer able to ensure that it has, in fact, given holiday pay to the posted workers.
Tämän osalta on selvitettävä, aiheutuuko asianomaisesta lainsäädännöstä kyseisille työntekijöille todellista etua, joka merkittävällä tavalla edistää heidän sosiaalista suojeluaan.
The difference in treatment may be explained by those objective differences, and does not therefore constitute discrimination contrary to Articles 59 and 60.
Tästä seuraa, että on tehokkaampaa, että lomarahasto suorittaa lomapalkan suoraan lähetetyille työntekijöille itselleen.
Third, by Question 2(c) the national court asks whether Articles 59 and 60 of the Treaty preclude the national rules in issue in the main proceedings from requiring employers established outside the Federal Republic of Germany to provide more information to the fund than employers established in Germany.
Erilainen kohtelu voitaisiin selittää tällaisilla objektiivisilla eroilla, eikä se olisi tällaisessa tapauksessa 59 ja 69 artiklassa kiellettyä syrjintää.
By its third question the national court asks whether Articles 59 and 60 of the Treaty preclude a national provision such as Paragraph 1(4) of the AEntG, which essentially provides that all workers posted to Germany by an employer established outside Germany, and only those workers, are to be treated as a business, whereas a different definition of a business applies to employers established in Germany, which may, in certain cases, result in different businesses falling within the scope of the collective agreements.
Kansallinen tuomioistuin tiedustelee toisen kysymyksensä a kohdalla ensiksi, onko Saksan lainsäädäntö, jossa myönnetään 30 työpäivää eli 36 arkipäivää palkallista lomaa vuodessa, suhteeton yhtäältä, kun otetaan huomioon se, että sillä tavoiteltu yleistä etua koskeva päämäärä on jo turvattu tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 23 päivänä marraskuuta 1993 annetulla neuvoston direktiivillä 93/104/EY, ja toisaalta, koska siinä säädetään tässä direktiivissä vahvistettua pidemmästä palkallisesta lomasta.
Unlike businesses established in the Federal Republic of Germany, those established in other Member States who provide services to the construction industry in Germany are always subject to the collective agreements applicable in that industry and therefore, inter alia, to the obligation to pay contributions to the fund.
Kolmanneksi kansallinen tuomioistuin tiedustelee toisen kysymyksensä c kohdalla, onko perustamissopimuksen 59 ja 60 artiklan kanssa vastaista, että pääasiassa esillä olevan kaltaisen lainsäädännön mukaan Saksan ulkopuolelle sijoittautuneilla työnantajilla on velvollisuus antaa enemmän tietoja kuin Saksaan sijoittautuneilla työnantajilla.
In this respect, it should be accepted that rules designed to provide effective protection of workers in the construction industry, in particular as regards their entitlement to paid holiday, does require that certain information be supplied.
Tämän osalta on myönnettävä, että lainsäädäntö, jolla pyritään suojaamaan tehokkaasti rakennusalan työntekijöitä, erityisesti heidän oikeuttaan palkalliseen lomaan, edellyttää tiettyjen tietojen antamista.
More specifically, such a requirement may be the only appropriate measure of control having regard to the objective pursued by those rules.
Tällainen velvollisuus saattaa nimittäin olla ainoa asianmukainen keino valvoa kyseisellä lainsäädännöllä tavoiteltua päämäärää.
It follows that Paragraph 1(4) of the AEntG gives rise to inequality of treatment which, in the absence of any justification recognised by the Treatv, is contrary to Article 59 of the Treatv.
Näin ollen on kunkin jäsenvaltion asiana määrittää, minkä pituista palkallista lomaa on pidettävä yleisen edun kannalta tarpeellisena.
Nevertheless, an obligation of the kind imposed by the rules at issue in the main proceedings, to disclose certain information to the authorities of the host Member State, gives rise to additional expense and administrative and economicburdens for businesses established in another Member State (see, to that effect, Arblade, paragraph 58).
On kuitenkin muistutettava, että pääasiassa esillä olevassa lainsäädännössä asetetun kaltaisesta velvollisuudestaantaavastaanottavanjäsenvaltion viranomaisille tiettyjä tietoja aiheutuu ylimääräisiä kustannuksia ja hallinnollisia ja taloudellisia rasituksia toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneille yrityksille (ks. vastaavasti em. asia Arblade ym., tuomion 58 kohta).
The fact that businesses established outside the Federal Republic of Germany are given additional burdens in terms of the information to be disclosed therefore, a fortiori, constitutes a restriction on the freedom to provide services within the meaning of Article 59 of the Treaty (see, to that effect.
Toiseksi kansallinen tuomioistuin toteaa, että pääasiassa esillä olevassa järjestelmässä myönnetään Saksan liittotasavaltaan sijoittautuneille työnantajille oikeus saada lomarahastolta takaisin lomapalkkana ja ylimääräisenä lomarahana maksamansa määrät, vaikka toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneilla työnantajilla ei ole tällaista oikeutta, vaan lähetetyillä työntekijöillä itsellään on sen sijaan oikeus esittää vaatimus suoraan lomarahastolle.
Such a restriction may be justified only if it is necessary in order to safeguard, effectively and by appropriate means, the overriding public interest of the social protection of workers.
Se, että Saksan ulkopuolelle sijoittautuneilla yrityksillä on tietojen antamista koskevia ylimääräisiä velvoitteita merkitsee siis sitä suuremmalla syyllä perustamissopimuksen 59 artiklassa tarkoitettua palvelujen tarjoamisen vapauteen kohdistuvaa rajoitusta (ks. vastaavasti em. asia Arblade ym., tuomion 59 kohta).
By contrast, the duty to disclose specific documents to the Member State cannot be justified if that State can perform the necessarychecks on the basis of the documents required by the rules of the Member State of establishment (see, to that effect. Arblade, paragraph 64).
Tällainen rajoitus voi olla perusteltu, jos se on tarpeen, jotta työntekijöiden suojelun kaltaista yleistä etua koskevaa pakottavaa syytä voidaan suojata tosiasiallisesti ja asianmukaisilla keinoilla.
Third question
Saksan ulkopuolelle
Article 59 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 49 EC) and Article 60 of the EC Treaty (now Article 50 EC) do not preclude a Member State from imposing national rules, such as those laid down by the first sentence of Paragraph 1(3) of the Arbeünehmerentsendegesetz (German law on the posting of workers) guaranteeing entitlement to paid leave for posted workers, on a business established in another Member Stale which provides services in the first Member State by posting workers for that purpose, on the two-fold condition that: (i) the workers do not enjoy an essentially similar level of protection under the law of the Member State where their employer is established, so that the application of the national rules of the first Member State confers a genuine benefit on the workers concerned, which significantly adds to their social protection, and (ii) the application of those rules by the first Member Slate is proportionate to the public interest objective pursued.
EY:n perustamissopimuksen 59 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 49 artikla) ja 60 artiklan (josta on tullut EY 50 artikla) vastaista ei ole, että jäsenvaltio säätää, että toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneeseen yritykseen, joka tarjoaa palveluja ensiksi mainitun jäsenvaltion alueella, on sovellettava Arbeitnehmerentsendegesetzin (työntekijöiden lähettämisestä annettu laki) 1 §:n 3 momentin ensimmäisen virkkeen kaltaista kansallisen oikeuden säännöstä, jolla taataan tätä tarkoitusta varten ulkomaille lähetetyille työntekijöille oikeus palkalliseen lomaan, edellyttäen yhtäältä, että työntekijöitä ei suojella pääasiallisesti vastaavalla tavalla heidän työnantajansa sijoittautumisvaltion lainsäädännön perusteella siten, että ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännöstä aiheutuu heille todellista etua, joka merkittävällä tavalla edistää heidän sosiaalista suojeluaan, ja toisaalta, että ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännön soveltaminen on oikeassa suhteessa yleistä etua koskevan tavoitteen toteuttamiseksi.
Articles 59 and 60 of the Treaty do not preclude the extension of the rules of a Member Slate which provide for a longer period of paid leave than that provided for by Council Directive 93/104/EC of 23 November 1993 concerning certain aspects of the organisation of working time to workers posted to that Member State by providers of services established in other Member Slates during the period of the posting.
Perustamissopimuksen 59 ja 60 artiklan vastaista ei ole, että jäsenvaltion lainsäädäntö, jossa säädetään tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 23 päivänä marraskuuta 1993 annetussa neuvoston direktiivissä 93/104/EY säädettyä pidemmästä palkallisesta lomasta, ulotetaan koskemaan toisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden palvelujen tarjoajien tähän jäsenvaltioon lähettämiä työntekijöitä sinä aikana, kun heidät on lähetetty tähän jäsenvaltioon.
Articles 59 and 60 of the Treaty preclude the application of a Member Slates scheme for paid leave to all businesses established in other Member States providing services to the construction industry in the first Member State where businesses established in the first Member State, only part of whose activities are carried out in that industry, are not all subject to that scheme in respect of their workers engaged in that industry. '
Perustamissopimuksen 59 ja 60 artiklan vastaista ei ole, että kansallisessa lainsäädännössä myönnetään Saksan liittotasavaltaan sijoittautuneille yrityksille oikeus saada lomarahastolta takaisin lomapalkkana ja ylimääräisenä lomarahana maksamansa määrät, vaikka toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneilla yrityksillä ei ole tällaista oikeutta, vaan lähetetyillä työntekijöillä itsellään on sen sijaan oikeus esittää vaatimus suoraan lomarahastolle, siltä osin kuin tämä voidaan perustella Saksan
Article 49 EC) and 60 (now Article 50 EC) of the EC Treaty are not. in principle, to be interpreted as infringed by the application of a scheme such as that contained in the first sentence of Article 1(3) of the AEntG to an employer established abroad and to his posted workers on the two-fold conditions that: (i) an identical or higher level of protection is not afforded to the worker in the country of origin, and (ii) due account is taken of the inescapable burdens imposed on the employer by the law of his country of origin.
Jos työntekijälle ei ole lähtövaltiossa turvattu samaa tai parempaa suojaa, EY:n perustamissopimuksen 59 artiklaa (josta on muutettuna tullut EY 49 artikla) ja 60 artiklaa (josta on tullut EY 50 artikla) on tulkittava siten, etteivät ne pääsääntöisesti ole esteenä sille, että toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneeseen työnantajaan ja sen lähettämiin työntekijöihin sovelletaan senkaltaista järjestelmää, josta on säädetty AEntGm 1 §:n 3 momentin ensimmäisessä virkkeessä, edellyttäen, että otetaan asianmukaisesti huomioon rasitteet, joita työnantaja ei voi lähtömaansa lainsäädännön mukaan välttää.
Article 48 (now. after amendment, Article 39 EC) of the Treaty does not apply to the posting of workers by an employer established in another Member State.
EY:n perustamissopimuksen 48 artiklaa (josta on muutettuna tullut EY 39 artikla) ei sovelleta siihen, että johonkin jäsenvaltioon sijoittautunut työnantaja lähettää työntekijöitään toiseen jäsenvaltioon.
(3) Articles 59 and 60 of the Treaty are to be interpreted as infringed by the application of a holiday pay scheme, such as that in issue in the main proceedings, to undertakings established in other Member States providing services in the construction industry, provided that it does not apply to the personnel employed in that sector by undertakings established in the host Member State, only part of whose activity is within that sector only part of whose activity is within the said sector.
Perustamissopimuksen 59 ja 60 artiklaa on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä sille, että jäsenvaltio säätää, että toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneeseen yritykseen, joka toteuttaa tilapäisesti töitä ensin mainitun jäsenvaltion alueella, a) sovelletaan työehtosopimusten oikeusnormeja, joiden mukainen loma on pidempi kuin tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 23 päivänä marraskuuta 1993 annetussa neuvoston direktiivissä 93/104/EY säädetty vuosiloman vähimmäisaika; b) sovelletaan lomarahastojärjestelmää, jossa lomapalkka maksetaan suoraan lähetetylle työntekijälle, vaikka se muutoin maksetaan työnantajalle, jos tämä on vastaanottavaan jäsenvaltioon sijoittautunut yritys; c) kohdistetaan tietojenantovelvollisuus, jos ja siinä määrin kuin kyseiset tiedot ovat tarpeellisia ja asianmukaisia sen varmistamiseksi, että vastaanottavassa valtiossa voimassa olevien työehtojen ja -olojen noudattamista voidaan valvoa tehokkaasti; lomarahastojärjestelmän toimivuuden takaamiseksi.
The Commission argues that the system devised by the Hellenic Republic in order to comply with the storage obligation imposed by Directive 68/414 is contran- to Article 30 of the Treaty because the possibility which the Greek legislation offers the marketing companies of transferring their storage obligation to refineries established in Greece is conditional upon their having made purchases from those refineries during the previous calendar year.
Perustamissopimuksen 59 ja 60 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneisiin rakennusalan palveluja tarjoaviin yrityksiin sovelletaan senkaltaista lomarahastojärjestelmää, josta on kysymys pääasioiden oikeudenkäynneissä, niin kauan kuin kaikki sellaiset vastaanottavaan jäsenvaltioon sijoittautuneet yritykset, jotka toimivat rakennusalalla vain osittain, eivät kuulu järjestelmän soveltamisalaan rakennusalalla toimivan henkilöstönsä osalta.
In September 1992, the Commission informed the Greek authorities that certain aspects of the Greek system on the compulsory maintenance of emergency stocks of petroleum products might be contrary to Article 30 of the Treaty.
Palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon 16 päivänä joulukuuta 1996 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 96/71/EY ei edellytetä eikä sallita perustamissopimuksen 59 ja 60 artiklan vastaisen lomarahastojärjestelmän käyttöönottamista.
The Commission makes no complaint of the fact that the emergency stocks may be stored at refineries, but considers that the obligation to buy petroleum products from refineries established in Greece, which is imposed upon the marketing companies as a condition for their being able to transfer their storage obligation, constitutes an obstacle to the free movement of goods.
Asia C-398/98 Euroopan yhteisöjen komissio v. Helleenien tasavalta Tavaroiden vapaa liikkuvuus
After a lengthy exchange of correspondence and a series of bilateral meetings, the Greek authorities informed the Commission in May 1994 of the work undertaken to amend the legislation on the storage and distribution of petroleum products.
Toukokuussa 1994 eli sen jälkeen, kun asiassa oli vaihdettu useita kirjelmiä ja järjestetty joukko kahdenvälisiä kokouksia, Kreikan viranomaiset ilmoittivat komissiolle töistä, joihin oli ryhdytty öljytuotteiden varastointia ja jakelua koskevan lainsäädännön muuttamiseksi.
In December 1994 they notified the Commission of a draft law designed to amend Article 10 of Law No 1571/85, as amended by Law No 1769/88 and Law No 2008/92.
Vuoden 1994 joulukuussa Kreikan viranomaiset ilmoittivat komissiolle ehdotuksesta, jolla oli tarkoitus muuttaa lain 1571/85 10 §:ää, sellaisena kuin se oli muutettuna lailla 1769/88 ja lailla 2008/92.
That draft became Law No 2289/95 at the beginning of 1995.
Kyseisen ehdotuksen perusteella annettiin vuoden 1995 alussa laki 2289/95.
A marketing company may transfer the obligation to store petroleum products to a refinery in Greece only in respect of the volume of products which that refinery supplied to the company over a 90 day period during the preceding calendar year. A marketing company must therefore buy a large quantity of petroleum products each year from a refinery established in Greece in order to to be entitled, the following year, to transfer its storage obligation to that refinery.
Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 6.11.1998 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Kreikan tasavalta ei ole noudattanut EY:n perustamissopimuksen 30 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 28 artikla) mukaisia velvoitteitaan, koska se on ottanut käyttöön ja pitänyt voimassa öljytuotteiden varastointijärjestelmän, jossa mahdollisuus siirtää varastointivelvollisuus Kreikkaan sijoittautuneille jalostamoille on suoraan sidoksissa velvollisuuteen hankkia öljytuotteita näiltä jalostamoilta, ja koska se on kieltänyt huoltoasemia suorittamasta hankintojaan jalostamoilta tai toisesta jäsenvaltiosta.
On 19 September 1995, the Commission sent the Greek authorities a letter of formal notice stating that, despite the amendments, the legislation on the storage and distribution of petrol products still appeared to be contrary to Article 30 of the Treaty.
Komissio lähetti 19.9.1995 Kreikan viranomaisille virallisen huomautuksen, jossa se ilmoitti niille, että vaikka öljytuotteiden varastointia ja jakelua koskevaa Kreikan lainsäädäntöä oli muutettu, se näytti komission mukaan edelleen olevan
Although marketing companies may free themselves from the obligation to store petroleum products at their installations if they obtain supplies from refineries established in Greece, they cannot do so if they buy their
Komissio ilmoitti syyskuussa 1992 Kreikan viranomaisille, että tietyt öljytuotteiden varmuusvarastojen pakollista ylläpitoa koskevat kreikkalaisen järjestelmän ominaisuudet
petroleum products from refineries situated in other Member States.
Komissio vaati Kreikan viranomaisia toimittamaan sille asiaa koskevat huomautuksensa.
It must therefore be held that the Greek system on the compulsory maintenance of emergency stocks of petroleum products constitutes a measure having equivalent effect to a quantitative restriction on imports within the meaning of Article 30 of the Treaty.
Se, että varastointivelvollisuuden siirtämisen edellytyksenä on, että siirtäjä on ostanut Kreikan tasavaltaan sijoittautuneilta jalostamoilta öljytuotteita, merkitsee muissa jäsenvaltioissa sijaitsevien jalostamojen öljytuotteiden syrjintää, koska kyseisten tuotteiden myynti vaikeutuu.
As for the question whether the system in question may nevertheless be justified, under Article 36 of the Treaty, it should be recalled that, according to the case-law of the Court of Justice, national rules adopted in order to achieve one of the objectives referred to in that provision are compatible with the Treaty only in so far as they do not exceed the limits of what is appropriate and necessary in order to achieve the desired objective (see Case C-128/89 Commission ν Italy, paragraph 18).
Kreikan hallitus vastasi 1.12.1995 päivätyssä kirjeessään,ettäöljytuotteidenvarmuusvarastojen pakollista ylläpitämistä koskeva kreikkalainen järjestelmä oli perustamissopimuksen 30 artiklan mukainen, että siinä ei harjoitettu syrjintää kotimaisten ja maahan tuotujen tuotteiden kesken ja että sillä ei ollut mitään vaikutusta tuotteen hintaan.