natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The European Union’s common foreign and security policy(CFSP) was introduced in 1993 by the Treaty on European Union (Maastricht Treaty), following over 20 years of political cooperation between the EU countries.
Euroopan unionin yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka(YUTP) käynnistettiin vuonna 1993 Euroopan unionistatehdyssä sopimuksessa (Maastrichtin sopimus) EU-maidenyli kaksi vuosikymmentä jatkuneen poliittisen yhteistyönseurauksena.
Foreign policy is not just abouthanding out aid. But the scale offinancial assistance is worth recording.
Ulkopolitiikka on muutakin kuin pelkästään avun antamista, mutta taloudellisen avun laajuus on syytäpanna merkille.
The EU is now the largest donorof humanitarian aid and fifth,behind the United States, Japan,Germany and France, in terms ofgrant finance.
EU on nykyään suurin humanitaarisen avun antaja ja Yhdysvaltojen, Japanin, Saksan ja Ranskan jälkeen viidenneksi suurinrahoitustuen myöntäjä.
Since 1993, the Council of Ministers has adopted some 70common positionson foreign policy issues ranging from the Balkans to East Timor and from the non-proliferation ofnuclear weapons to counter-terrorism.
Ministerineuvosto on vuodesta 1993 alkaen hyväksynytnoin 70 yhteistä kantaaulkopoliittisista kysymyksistä,jotka ovat käsitelleet eri aihepiirejä Balkanista Itä-Timoriinja ydinaseiden leviämisen estämisestä terrorismin vastaisiintoimiin.
Once adopted,Member States are required to adhere to common positions,which the Presidency defends at the United Nations and inother international forums.
Kun yhteinen kanta on hyväksytty, jäsenvaltioidenedellytetään pitäytyvän siinä. Puheenjohtajavaltio esittää EU:n yhteisen kannan Yhdistyneissä Kansakunnissa ja muilla kansainvälisillä foorumeilla.
Over the same period, the Council has agreed some 50 common actions, including demining operations in Africa and elsewhere and the dispatchof EU special envoys to crisis areas such as the Balkans andthe Middle East.
Neuvosto on samana ajanjaksona sopinut noin 50 yhteisestä toiminnasta, joihinovat lukeutuneet miinanraivaustoimet Afrikassa ja muuallasekä EU:n erityisedustajien lähettäminen kriisialueille, kuten Balkanille ja Lähi-itään.
Between them, the EU and its Member States provide some 55 %of total international official development assistance (ODA) and morethan two thirds of grant aid.
EU ja sen jäsenvaltiot yhdessä myöntävät noin 55 prosenttia kaikestakansainvälisestä julkisesta kehitystuesta ja enemmän kuin kaksi kolmasosaa avustuksista.
Theshare of European aid managed bythe Commission and the European Investment Bank has increased from7 % 30 years ago to 17 % now.
Komission ja Euroopan investointipankin hoitaman eurooppalaisen avun osuus onnoussut kolmenkymmenen vuodentakaisesta 7 prosentista nykyiseen17 prosenttiin.
Intotal, the Commission administersan annual external aid portfolio ofsome 9.6 billion euro annually.
Komission vuosittainhallinnoiman ulkomaanavun kokonaismäärä on noin 9,6 miljardiaeuroa.
Within the CFSP, a common European security anddefence policy(CESDP) is rapidly taking shape.
Venäjää ja Ukrainaakoskevat yhteiset strategiat hyväksyttiin vuonna 1999 ja Välimeren aluetta koskeva strategia vuonna 2000.
To reinforcethe Union’s ability to deal with crisis situations in neighbouring regions or further afield, plans are in hand, in closecooperation with NATO, to set up a rapid reaction militaryforce to carry out peacekeeping and other non-combattasks at short notice.
Yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan sisällä on nyt nopeasti muotoutumassa Euroopan yhteinen turvallisuus- japuolustuspolitiikka.Jotta unioni voisi paremmin käsitelläkriisitilanteita lähialueilla tai kauempanakin, nyt ollaansuunnittelemassa tiiviissä yhteistyössä Pohjois-Atlantin liiton (NATO) kanssa nopean toiminnan joukkoja, jotka voisivat lyhyellä varoitusajalla toteuttaa rauhanturvatoimia jamuita taistelutoimintaan kuulumattomia toimia.
The existence of such a force wouldcomplement the EU’s existing possibilities which includepolice operations, border controls and civilian humanitarianassistance.
Tällaisillajoukoilla voitaisiin täydentää EU:n nykyisiä toimintamahdollisuuksia, joihin kuuluvat poliisitoiminta, rajavalvonta jasiviileille annettava humanitaarinen apu.
Initially, EU external aid was concentrated on Member States’ formercolonies in Africa, the Caribbeanand the Pacific.
EU:n ulkomaanapu keskittyi aluksijäsenvaltioiden aiempiin siirtomaihin Afrikassa, Karibialla ja Tyynenmeren alueella.
Now it is truly global.
Nykyään senavustustoiminta on todella maailmanlaajuista.
Two thirds go to central and eastern Europe, the countries of the former Soviet Union, the Balkans, the Middle East, the Mediterranean,Asia and Latin America.
Kaksi kolmasosaa EU:n avusta menee Keski- ja Itä-Eu-roopan maihin, entisen Neuvostoliiton maihin, Balkanille, Lähi-itään,Välimeren alueelle, Aasiaan ja Latinalaiseen Amerikkaan.
Aid is givennot just for development purposes,but also to help reconstruction, insti-tution-building, macroeconomic programmes and to promote humanrights.
Tukea eianneta pelkästään kehitystarkoituksiin vaan myös auttamaan jälleenrakennuksessa, yhteiskunnallisten laitosten kehittämisessä ja makrotaloudellisissa ohjelmissa sekä edistämään ihmisoikeuksia.
Given the sheer scale of EU overseasaid and the large number of projectswhich it helps finance — in 1999alone, there were some 44 500 ofthese — it is not surprising that hugelogistical challenges are involved.These are made all the more difficultgiven that the volume of EU aid hasnearly tripled between 1990 and
Kun muistetaan EU:n ulkomaanavunlaajuus ja sen rahoittamien hankkeiden suuri määrä – pelkästään vuonna 1999 hankkeita oli noin 44 500 –, ei ole yllättävää, ettäavunantoon liittyy valtavia logistisiahaasteita. Lisävaikeutena on se, että
and equal partnership’ on economic,political and security issues.
poistamaan kahdenvälisiä teknisiäkaupan esteitä ja edistämäänmonenkeskistä kaupan vapauttamista.
2000, while staff levels have noteven doubled.
vaikka EU:n avun määrä on läheskolminkertaistunut vuosien 1990 ja2000 välisenä aikana, henkilöstönmäärä ei ole edes kaksinkertaistunut.
Faced with this situation, the Commission is implementing a radical overhaul of its administrative arrangements to improve thespeed, quality and profile of its external aid.
Komissio tarkistaa tässä tilanteessa hallintojärjestelyjään perinpohjaisesti parantaakseen ulkoisenavustustoimintansa nopeutta, laatuaja julkista kuvaa.
The EU and the United States are thetwo largest economies in the worldand are becoming increasingly interdependent. Together, they accountfor almost half the global economyand transatlantic flows of trade andinvestment amount to almost 1 billion euro every day.
Yhdysvallat on eittämättä unionintärkein yhteistyökumppani, ja näidenkahden laajaalaiset suhteet ovat erityisen läheiset useilla eri aloilla kaupasta ja politiikasta ulkopolitiikkaanja turvallisuuteen.
Each is theother’s largest single trading partnerand most important source of, anddestination for, foreign investment.Although disputes over bananas andhormone-treated beef may grab theheadlines, they account for less than2 % of transatlantic trade and areessentially an inheritance of the pastrather than a reflection of the present.
Niillä on tiivistäkahdenvälistä yhteistyötä, minkälisäksi ne toimivat yhdessä myöskansainvälisillä foorumeilla, kuten Yhdistyneissä Kansakunnissa, Maailman kauppajärjestössä, Natossa ja G8-ryhmässä, sekä Balkanin kaltaisilla maailman kriisialueilla.
An early warning system andarrangements for regulatory cooperation are now in place to try anddefuse potential problems as quicklyas possible.
Vankanyhteistyösuhteensa ansiosta nepystyvät yhdessä edistämään melkein mitä tahansa asiaa.
The United States is without doubtthe Union’s major partner and thecomprehensive relationship is particularly close on a range of issuesstretching from trade and politics toforeign policy and security.
EU ja Yhdysvallat ovat maailmankaksi suurinta talousaluetta ja yhäenemmän riippuvaisia toisistaan.Yhdessä niiden osuus maailmantaloudesta on lähes puolet, ja kaupanja investointien määrä Atlantin yli onpäivittäin lähes miljardi euroa.Kumpikin on toisensa tärkein yksittäinen kauppakumppani ja tärkeinulkomaisten investointien lähde jamääränpää.
The twocooperate closely not just on bilateral matters, but in internationalforums like the United Nations, the World Trade Organisation, NATO andthe G8, and in sensitive parts of theworld such as the Balkans.
Vaikka banaaneja jahormonilihaa koskevat kiistat pääsevät lehtien otsikkoihin, niiden osuustransatlanttisesta kaupasta on allekaksi prosenttia ja kiistat ovat pikemminkin menneisyyden perua kuinnykyisyyden ilmentymä.
They havewhat is considered to be an‘enabling relationship’, whereby,when they are together, they can bea powerful force for progress onalmost any issue.
Nyt on saatutoimintaan varhaisvaroitusjärjestelmä ja järjestelyt sääntelyyn liittyvää yhteistyötä varten, ja niidenavulla voidaan yrittää laukaistamahdolliset ongelmat niin pian kuinmahdollista.
A key input into the wider relationship is made by the business communities on both sides of the Atlantic through the ‘transatlanticbusiness dialogue‘ (TABD).
Keskeinen rooli suhteiden laajenemisessa on liike-elämällä Atlantinmolemmin puolin EU:n ja Yhdysvaltojen kaupallisen vuoropuhelun(TABD) kautta.
Morerecently, parallel dialogues havebeen established to ensure labour,consumers and environmentalistscan add their contributions.
Rinnakkaista vuoropuhelua on vastikään kehitetty, jottavarmistetaan työvoiman, kuluttajienja ympäristönsuojelijoiden mahdollisuus tuoda oma panoksensa yhteistyösuhteisiin.
In addition, there are regular contactsbetween officials, ministers andpoliticians, including meetingsbetween members of the European Parliament and the US Congress.
Tämän lisäksi virkamiehillä, ministereillä ja poliitikoillaon säännöllistä yhteydenpitoa, johonkuuluvat myös Euroopan parlamentin ja Yhdysvaltojen kongressin jäsenten tapaamiset.
The foundations of the present partnership were shaped by the 1990Transatlantic Declaration, which provides for two bilateral summits ayear.
Nykyisen yhteistyökumppanuudenperustana on vuoden 1990 transatlanttinen julistus, jolla otettiin käytännöksi järjestää vuosittain kaksikahdenvälistä huippukokousta.Suhteita lujitettiin lisää vuonna1995 hyväksytyllä uudella transatlanttisella toimintaohjelmalla.
They were further strengthenedby the ‘new transatlantic agenda‘ in1995, whose four chapters — promoting peace and stability throughout the world, responding to globalchallenges, contributing to theexpansion of world trade and establishing closer ties between partners— cover the whole gamut of EU activities.
Senneljä tavoitetta – rauhan ja vakauden edistäminen kaikkialla maailmassa, maailmanlaajuisiin haasteisiin vastaaminen, maailmankaupanlaajenemisen edistäminen ja läheisempien taloudellisten suhteidenluominen yhteistyökumppaneidenvälille – kattavat EU:n toiminnankoko kirjon.
The Transatlantic Economic Partnership of 1998 with its commitment to removing bilateral technicaltrade barriers and promoting multilateral liberalisation brought a newdimension to the relationship as didthe Bonn Declaration the followingyear with its confirmation of a ‘full
Vuoden 1998 transatlanttisella talouskumppanuudellatuotiin suhteisiin aivan uusia ulottuvuuksia, sillä siinä sitoudutaan
Russia and the newindependent States between customs authorities isencouraged, while other agreementspromote science and technology andthe trade across the Atlantic of liveanimals.
Lisäksi muilla sopimuksilla edistetään tiedettä ja teknologiaa ja elävien eläinten kauppaa Atlantin yli.
The importance the Union attachesto its relations with Moscow wasmade clear in mid-1999 when itagreed a common strategy on Russiafor the following four years.
Se, miten tärkeinä unioni pitääsuhteitaan Moskovaan, kävi selvästiilmi vuoden 1999 puolivaiheilla, jolloin unioni sopi Venäjää koskevastayhteisestä strategiasta seuraaviksineljäksi vuodeksi.
The initiative signalled a new phase in relations between the two partners andwas the first foreign policy documentapproved by the EU under the newcommon foreign and security policyprovisions introduced by the Amsterdam Treaty from 1997.
Aloite viestittiuudesta vaiheesta näiden yhteistyökumppaneiden suhteessa ja olisamalla ensimmäinen ulkopoliittinenasiakirja, jonka EU hyväksyi Amsterdamin sopimuksella vuonna 1997luotujen uusien yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevienmääräysten nojalla.
It wasfollowed six months later by a similarcommon strategy towards Ukraine.
Samanlaisestayhteisestä strategiasta sovittiin kuusikuukautta myöhemmin Ukrainanosalta.
The bilateral relationship betweenthe EU and Canada was placed on aformal footing in 1976 with the Framework Agreement for Commercial and Economic Cooperation —the first between the then European Community and an industrialisedcountry.
EU:n ja Kanadan kahdenvälisetsuhteet virallistettiin vuoden 1976puitesopimuksessa kaupallisesta jataloudellisesta yhteistyöstä. Se oliensimmäinen laatuaan silloisen Euroopan yhteisön ja jonkin teollisuusmaan välillä.
Contacts became far moreambitious with the adoption in 1990of the Transatlantic Declaration on EU–Canada Relations and then sixyears later with the EU–Canada Joint Action Plan.
Yhteydenpidosta tulitiiviimpää, kun vuonna 1990 annettiin transatlanttinen julistus EU:n ja Kanadan suhteista ja kuusi vuottamyöhemmin hyväksyttiin EU:n ja Kanadan yhteinen toimintasuunnitelma.
Another qualitative impetus was given in 1998 witha commitment to launch the‘EU–Canada trade initiative‘ with itsemphasis on mutual recognition, services, government procurement,intellectual property rights, competition issues, cultural cooperation andbusiness-to-business contacts.
Suhteiden kehittäminen saiuutta sysäystä myös vuonna 1998,jolloin sitouduttiin käynnistämään EU:n ja Kanadan kauppaa koskevaaloite. Siinä painotetaan vastavuoroista tunnustamista, palveluja, julkisia hankintoja, teollis- ja tekijänoikeuksia, kilpailuun liittyviä kysymyksiä, kulttuuriyhteistyötä ja yritystenkeskinäisiä yhteyksiä.
Both initiatives go further than the‘partnership and cooperation agreements‘ which the Union has with allthe new independent States, i.e. thecountries which earlier formed the Soviet Union.
Molemmat aloitteet menevät pidemmälle kuin kumppanuus- ja yhteistyösopimus, joka unionilla on kaikkien uusien itsenäisten valtioiden eliaiemmin Neuvostoliiton muodostaneiden maiden kanssa.
They aim to consolidate democracy, the rule of law andpublic institutions and to help thecountries integrate into a ‘common European economic and socialspace’, including working towards afree trade area with the Union.
Niillä pyritään lujittamaan demokratiaa, oikeusvaltion periaatetta ja julkisia instituutioita sekä auttamaan näidenmaiden integroitumista yhteiseen Euroopan taloudelliseen ja sosiaaliseen alueeseen sekä ponnistelemaankohti vapaakauppa-alueen luomistaunionin kanssa.
Majorinitiatives include cooperation linkedto disarmament and fight againstorganised crime.
Tärkeisiin aloitteisiinkuuluu aseidenriisuntaan ja järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaantähtäävä yhteistyö.
While it is keen tohave closer economic and politicalties with these countries, the Uniondoes not hesitate to criticise any perceived abuses of human rights, as ithas shown in the case of the Russianintervention in Chechnya.
Vaikka unionihaluaa mielellään kehittää tiiviit taloudelliset ja poliittiset suhteet näihin maihin, se ei kuitenkaan epäröikritisoida niitä niiden ihmisoikeusloukkauksista, kuten näkyi unioninsuhtautumisessa Venäjän väliintu-
The European Union and:Armenia, Azerbaijan, Belarus, Georgia, Kazakhstan,Kyrgyzstan, Moldova, Mongolia, Russia, Tajikistan,Turkmenistan, Ukraine, Uzbekistan.
Turkmenistan, Ukraina, Uzbekistan, Valko-Venäjä ja Venäjä
The main vehicle for EU assistance topartner States in eastern Europe andcentral Asia is the Tacis programme.Launched in 1991, the programmenow has a budget of 3.138 billioneuro for the period 2000 to 2006.
Toinen, kevyitä aseita käsittelevä julkilausuma on johtanut yhteistyöhön käsiaseiden ja kevyiden aseiden laittoman kaupan torjunnassa.
Itscentral thrust is to provide know-howto promote the transition to a marketeconomy and to reinforce democracyand the rule of law.
Tärkein väline EU:n avustaessakumppaneitaan Itä-Euroopassa ja Keski-Aasiassa on Tacis-ohjelma.Ohjelma käynnistettiin vuonna 1991,
The current seven-year programmefocuses on a number of cross-sectoralthemes such as public administration reform, private sector development and the social consequences ofmoving to a market economy.
Senkeskeisenä liikkeellepanevana voimana on tarjota näille maille osaamista markkinatalouteen siirtymisenedistämiseksi ja demokratian ja oikeusvaltion periaatteen vahvistamiseksi.
Specialattention is devoted to nuclear safety ranging from proper waste management strategies to the closure of Chernobyl.
Nykyisessä seitsenvuotisessa ohjelmassa keskitytään lukuisiin monialaisiin aiheisiin, kuten julkishallinnon uudistamiseen, yksityissektorinkehittämiseen ja markkinatalouteensiirtymisen aiheuttamiin yhteiskunnallisiin seurauksiin.
South-eastern Europe
Kaakkois-Eurooppa
Between 2000 and 2006 the assistance funds earmarked in the EUbudget for this purpose will be substantially increased.
Euroopan unioni tukeetaloudellista jademokraattista kehitystämuissa maissaavustusohjelmilla, kuten Tacis-ohjelmalla, jonkakohdemaihin kuuluumuun muassa Venäjä.
The European Unionsupports the economicand democratic development in othercountries through assistance programmessuch as Tacis, whichamong others benefits Russia.
loudelliset edellytykset ja osoitettavavoivansa jäljitellä EU:n esimerkkiälisäämällä kauppaa ja yhteistyötäkeskenään. Unioni myöntää näilleviidelle maalle huomattavaa taloudellista ja teknistä apua.
The European Union is strongly committed to bringing peace and stability to the Balkans and its main objective is to integrate the countries ofthe region into Europe’s political andeconomic mainstream.
Euroopan unioni on vahvasti sitoutunut tuomaan rauhaa ja vakautta Balkanille, ja sen päätavoitteena onintegroida alueen maat Euroopanpoliittiseen ja taloudelliseen valtavirtaan.
The ‘stabilisation and association process’ is itsprincipal policy instrument involving Albania, Bosnia and Herzegovina,Croatia, the Federal Republic of Yugoslavia and the former Yugoslav Republic of Macedonia.
Vakautus- ja assosiaatioprosessi on unionin tärkein poliittinenväline, ja sen piiriin kuuluvat Albania, Bosnia ja Hertsegovina, Kroatia,Jugoslavian liittotasavalta ja entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia.Prosessi on yksilöllisesti räätälöitykunkin osallistujan tarpeisiin.
The processis individually tailored to the needsof each participant and includes economic and financial assistance,cooperation, political dialogue, thegoal of a free trade area, approximation of EU legislation and practicesand cooperation in areas like justiceand home affairs.
Siihenkuuluu taloudellista ja rahoitusapua,yhteistyötä, poliittista vuoropuhelua,vapaakauppa-alueen tavoite, lähentymistä EU:n lainsäädäntöön ja käytäntöihin sekä yhteistyötä oikeus- jasisäasioissa.
The Union believes its own exampleof regional integration can provide amodel for the countries in the region.At their Cologne Summit in June1999, EU leaders adopted the Stability Pact for South-Eastern Europe.
Prosessilla tarjotaan näille maillepitkällä aikavälillä mahdollisuus liittyä EU:hun, mikä on historiallinenkäännekohta niiden suhteissa unioniin.
Bringing all parties together,the pact complements the stabilisation and association process andhelps to build new forms of cooperation and stimulate practical andfinancial support from the international community.
Niiden on ensin kuitenkin itsetäytettävä vaativat poliittiset ja ta-
This process specifically offers thecountries the long-term prospect of EU integration — a historic turningpoint in their relations with the Union.
EU:njohtajat hyväksyivät Kölnin huippukokouksessaan kesäkuussa 1999vakaussopimuksen Kaakkois-Euroop-paa varten.
But they themselves mustfirst meet demanding political andeconomic conditions and demonstrate they can emulate the EU’sexample by increasing trade andcooperation between themselves.The Union provides the five countrieswith substantial financial and technical assistance.
Sopimus tuo kaikki osapuolet yhteen ja täydentää vakau-tus- ja assosiaatioprosessia sekä auttaa luomaan uudentyyppistä yhteistyötä ja lisäämään kansainvälisenyhteisön antamaa konkreettista jarahoitustukea.
In the 1991–99period, more than 4.5 billion eurowere disbursed to the region.
Sopimuksessa keskitytään alueellisiin yhteistyöaloitteisiinliike-elämän ja ympäristön, korruption ja järjestäytyneen rikollisuudentorjunnan, etnisen syrjinnän poistamisen, turvallisuusalan uudistamisensekä tiedotusvälineiden riippumattomuuden aloilla.
The European Union and the world
Euroopan unioni ja muu maailma keskisten rauhanneuvottelujen yhteydessä.
Working Group (REDWG) in the context of the multilateral peace talks.The establishment of the REDWGSecretariat in Amman, Jordan, as apermanent regional economic institution for the Middle East, could helpachieve growth by supportingregional cooperation, coordinatingtrade- and investment-related matters and promoting transport, energyand communication infrastructure inthe area.
Työryhmän sihteeristönsijoittaminen Ammaniin, Jordaniaan,Lähi-idän pysyväksi alueelliseksi talouselämän laitokseksi saattaa auttaa tuomaan kasvua tukemallaalueellista yhteistyötä, koordinoimalla kauppaan ja investointeihin liittyviä kysymyksiä sekä edistämällä liikenne, energia- ja tietoliikenneinfrastruktuuria alueella.
In time, it could even laythe foundations for a Middle Easteconomic area with the free movement of goods, services, capital andlabour.
Aikanaan sesaattaa jopa luoda perustan Lähiidän talousalueelle ja tavaroiden,palvelujen, pääoman ja työvoimanvapaalle liikkuvuudelle.
EU foreign policy aimsto prevent crises such asthe Balkans conflicts inthe 1990s.
EU:n ulkopolitiikallapyritään ehkäisemäänsellaiset kriisit kuin Balkanin konflikti 1990luvulla.
Contributing to efforts to establish acomprehensive peace agreement inthe Middle East has long been oneof the EU’s main foreign policyobjectives.
Osallistuminen kattavan rauhansopimuksen luomiseen Lähi-idässä on jokauan ollut yksi EU:n tärkeimmistäulkopoliittisista tavoitteista.
The Union has appointeda special envoy for the region tohelp in the task and tries to meetthis goal in a close and equal partnership with the United States and Russia.
Unionion nimittänyt alueelle erityisedustajan auttamaan tässä tehtävässä jayrittää päästä tavoitteeseen tiiviissäja tasavertaisessa kumppanuussuhteessa Yhdysvaltojen ja Venäjänkanssa.
The Union has a strong record ofinvolvement.
Unionin osallistuminen on vanhastaan ollut voimakasta.
It is the largest donor tothe Palestinians, contributing over1.6 billion euro in grants and loansbetween 1994 and 1999 (EU and Member States combined) representing over 60 % of all internationalassistance.
Se on suurinpalestiinalaisten avustaja, sillä se(EU ja jäsenvaltiot yhteensä) myönsivuosina 1994–1999 yli 1,6 miljardiaeuroa avustuksina ja lainoina, mikäon yli 60 prosenttia kansainvälisestäavusta.
This EU support haseffectively underpinned the Palestinian Authority and contributedsubstantially towards the reconstruction of the deteriorated physicalinfrastructure in the West Bank and Gaza Strip.
EU:n tuki on tehokkaastivahvistanut palestiinalaishallintoa jaosaltaan huomattavasti vaikuttanut Länsirannan ja Gazan alueen rappeutuneiden perusrakenteiden jälleenrakentamiseen.
In addition, the EU andits Member States make an annualtransfer of over 100 million euro tothe UNRWA, the UN agency caringfor Palestinian refugees — the largestgroup of refugees in the world, numbering more than 3 million people.
Lisäksi EU ja senjäsenvaltiot maksavat vuodessa yli100 miljoonaa euroa YK:n palestiinalaispakolaisten avustus- ja työelimelle (UNRWA). Palestiinalaispakolaiset ovat maailman suurin pakolaisryhmä, sillä heitä on yli kolmemiljoonaa.