natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Since the applicant (as it also admits in its reply) influences the level of its retail charges through applications to RegTP for authorisation pursuant to Paragraph 28(1) of the TKG, the restrictive effects on competition associated with the margin squeeze found in the contested decision did not originate solely in the applicable national legal framework (Consiglio nazionale degli spedizionieri doganali v Commission, cited in paragraph 87 above, paragraph 61).
Koska kantaja vaikuttaa loppukäyttäjiltä perimiensä maksujen määrään RegTP:lle TKG:n 28 §:n 1 momentin nojalla esittämiensä lupahakemusten kautta, kuten kantaja on vastauksessaan myöntänyt, riidanalaisessa päätöksessä todetun hintaruuvin kilpailua rajoittavien vaikutusten syynä ei ole ainoastaan asiassa sovellettava kansallinen lainsäädäntö (edellä 87 kohdassa mainittu asia Consiglio nazionale degli spedizionieri doganali v. komissio, tuomion 61 kohta).
The applicant nevertheless maintains that it did not have any responsibility under Article 82 EC, as RegTP had checked the compatibility of its charges with Article 82 EC beforehand.
Kantaja korostaa kuitenkin sitä, ettei sillä ole EY 82 artiklan mukaista vastuuta, koska RegTP tarkastaa etukäteen sen maksujen yhteensoveltuvuuden EY 82 artiklan kanssa.
In that respect, first, it must be noted that the retail charges for access to analogue lines which applied throughout the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 had not been authorised by RegTP, but were based on decisions taken under the legislation in force before the adoption of the TKG.
Tältä osin on todettava, että RegTP ei ollut hyväksynyt loppukäyttäjiltä analogisista liittymistä perittäviä maksuja, jotka olivat voimassa koko 1.1.1998 ja 31.12.2001 välisen ajan, vaan ne perustuivat ennen TKG:n käyttöönottoa voimassa olleen lainsäädännön nojalla tehtyihin päätöksiin.
In response to a written
Kantaja on siten vastauksena ensimmäisen
DEUTSCHE TELEKOM v COMMISSION question of the Court, the applicant thus confirmed that its retail charges for analogue lines in relation to the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 were based on an open-ended authorisation granted by the Federal Ministry of Post and Telecommunications in 1990 on the basis of the Telecommunications Code (Telekommunikationsordnung).
DEUTSCHE TELEKOM v. KOMISSIO oikeusasteen tuomioistuimen esittämään kirjalliseen kysymykseen todennut, että sen loppukäyttäjiltä analogisista liittymistä perimät maksut, jotka koskivat 1.1.1998 ja 31.12.2001 välistä aikaa, perustuivat liittovaltion viestintäministeriön vuonna 1990 televiestintäasetuksen (Telekommunikationsordnung) perusteella myöntämään ajallisesti rajoittamattomaan lupaan.
However, neither in its application nor in its reply did the applicant claim that the charges fixed under the legislation in force in 1990 had been authorised after the competent authority had considered them as to their conformity with Article 82 EC.
Kantaja ei kuitenkaan ole kanteessaan eikä vastauksessaan väittänyt, että vuonna 1990 voimassa olleen lainsäädännön nojalla vahvistetut tariffit olisi hyväksytty sen jälkeen, kun toimivaltainen viranomainen on tutkinut niiden yhteensoveltuvuuden EY 82 artiklan kanssa.
Second, it must be noted that the provisions of the TKG in force since 1 August 1996 do not indicate that RegTP considers whether applications for the adjustment of retail charges for access to analogue or ISDN lines are compatible with Article 82 EC.
Toiseksi on todettava, että 1.8.1996 lähtien voimassa olleista TKG:n säännöksistä ei ilmene, että RegTP tutkii loppukäyttäjiltä analogisten ja ISDN-liittymien käyttöoikeuksista perittäviä maksuja koskevien muutoshakemusten yhteensoveltuvuuden EY 82 artiklan kanssa.
In support of its argument, the applicant refers however to Paragraph 27(3) of the TKG, under which RegTP is to examine the conformity of the requested adjustment of charges ‘with … other legal provisions’ (said by the applicant to include Article 82 EC) and to the various decisions of RegTP mentioned in paragraph 78 above in which the existence of a margin squeeze was investigated.
Kantaja viittaa kuitenkin väitteensä tueksi yhtäältä TKG:n 27 §:n 3 momenttiin, jonka mukaan RegTP tutkii pyydettyjen tariffimuutosten yhteensoveltuvuuden ”muiden säännösten kanssa”, joihin sen mukaan kuuluu EY 82 artikla, ja toisaalta se viittaa edellä 78 kohdassa mainittuihin RegTP:n eri päätöksiin, joissa oli tutkittu hintaruuvin olemassaoloa.
In that respect it must be stated, first, that even though RegTP is obliged, like all organs of the State, to respect the provisions of the EC Treaty (see, to that effect, CIF, cited in paragraph 86 above, paragraph 49), it was, at the material time, the German body responsible for regulating the telecommunications sector, rather than the competition authority of the Member State concerned.
Tältä osin on korostettava aluksi, että vaikka RegTP onkin kaikkien valtion elinten tavoin velvollinen noudattamaan EY:n perustamissopimuksen määräyksiä (ks. vastaavasti edellä 86 kohdassa mainittu asia CIF, tuomion 49 kohta), tämä viranomainen oli riita-asiaan liittyvien tosiseikkojen tapahtumaaikaan Saksan viranomainen, jonka tehtävänä oli televiestintäalan alakohtaisen sääntelyn soveltaminen, eikä kyseessä olevan jäsenvaltion kilpailuviranomainen.
However, the national regulatory authorities operate under national law which may, as regards telecommunications policy, have objectives which differ from those of Community competition
Kansalliset sääntelyviranomaiset toimivat kansallisen lainsäädännön alaisina, jolla voi olla tavoitteita, jotka
Next, it must be noted that the various decisions of RegTP to which the applicant refers in support of its case do not include any reference to Article 82 EC.
Tämän jälkeen on todettava, että RegTP:n eri päätökset, joihin kantaja viittaa väitteidensä tueksi, eivät sisällä mitään viittausta EY 82 artiklaan.
It is true that RegTP examined the issue of the margin squeeze in a number of its decisions, particularly those of 8 February 1999, 30 March 2001, 21 December 2001, 11 April 2002 and 29 April 2003.
RegTP on tosin useissa päätöksissään, erityisesti 8.2.1999, 30.3.2001, 21.12.2001, 11.4.2002 ja 29.4.2003 tekemissään päätöksissä, tutkinut hintaruuvia koskevaa kysymystä.
However, in those decisions, having found a negative spread between the applicant’s wholesale and retail prices, RegTP took the view in each case that other operators should be able to offer their endusers competitive prices by resorting to cross-sub-sidised charges for access services and call charges.
RegTP on kuitenkin kantajan televerkkopalveluhintojen ja loppukäyttäjiltä perittävien hintojen välisen negatiivisen poikkeaman päätöksissään todettuaan katsonut kulloinkin, että käyttöoikeusmaksujen ja puhelumaksujen välisen ristisubvention avulla muiden operaattoreiden pitäisi voida tarjota tilaajilleen kilpailukykyiset hinnat.
Thus, RegTP finds in its decision of 29 April 2003 that:
Siten RegTP toteaa 29.4.2003 tekemässään päätöksessä seuraavaa:
‘[C]ompetitors are not so prejudiced with regard to their competitive opportunities in the local network by the slight difference between retail and wholesale prices as to make it economically impossible for them to enter the market successfully or even to remain in the market. … [That difference] was not so significant as to deprive competitors of any opportunity themselves to cross-subsidise their retail prices in
”Loppukäyttäjiltä perittävien hintojen ja televerkkopalveluhintojen välinen vähäinen ero ei vaikuta kilpailijoiden kilpailumahdollisuuksiin paikallisverkossa tavalla, joka tekisi taloudellisesti mahdottomaksi niiden menestyksellisen pääsyn markkinoille tai niiden selviytymisen markkinoilla – –. [Tämä ero] ei ollut niin merkittävä, että se olisi poistanut kilpailijoilta kaikki mahdollisuudet toteuttaa omalta osaltaan
DEUTSCHE TELEKOM v COMMISSION order to be able to offer their endusers connections at a price as attractive as that offered by the applicant, or even at a lower price.
DEUTSCHE TELEKOM v. KOMISSIO loppukäyttäjiltään perimiensä hintojen ristisubventointia, jotta ne voisivat tarjota asiakkailleen yhteyksiä yhtä houkuttelevaan hintaan kuin kantaja tai jopa alhaisempaan hintaan.
That applies particularly to the higher-value and costlier ISDN and ADSL connections, which have increased markedly in number on account of the significant expansion of internet penetration, as well as of the marketing of faster and better access to the internet.’
Tämä pätee erityisesti suurempiarvoisiin ja kalliimpiin ISDN- ja ADSL-yhteyksiin, joiden lukumäärä on merkittävästi kasvanut internetin käytön merkittävän lisääntymisen vuoksi sekä nopeampien ja suorituskykyisempien internetkäyttöoikeuksien markkinoinnin vuoksi.”
RegTP follows a similar reasoning in its decisions of 8 February 1999, 30 March 2001, 21 December 2001 and 11 April 2002.
RegTP käyttää samanlaisia päätelmiä 8.2.1999, 30.3.2001, 21.12.2001 ja 11.4.2002 tekemissään päätöksissä.
However, the fact that RegTP does not object to the charges requested by the applicant, after finding that the applicant’s competitors must resort to cross-sub-sidisation in order to be able to offer their endusers competitive prices for access, shows that RegTP did not consider the compatibility of the charges in question with Article 82 EC or, at any rate, that it applied Article 82 EC incorrectly (see paragraphs 198 to 202 and 238 below).
Se seikka, että RegTP ei vastusta kantajan pyytämiä tariffeja todettuaan sen kilpailijoiden tarpeen turvautua ristisubventioon, jotta ne voisivat tarjota tilaajilleen kilpailukykyisiä hintoja käyttöoikeuspalveluille, osoittaa, että RegTP ei ole tarkastellut kyseessä olevien tariffien yhteensoveltuvuutta EY 82 artiklan kanssa tai että se on ainakin soveltanut sitä virheellisesti (ks. jäljempänä 198–202 ja 238 kohta).
In any event, even on the assumption that RegTP is obliged to consider whether retail charges proposed by the applicant are compatible with Article 82 EC, the Commission would not thereby be precluded from finding that the applicant was responsible for an infringement.
Vaikka oletettaisiinkin, että RegTP on velvollinen tutkimaan kantajan ehdottamien loppukäyttäjiltä perittävien maksujen yhteensoveltuvuuden EY 82 artiklan kanssa, tämä seikka ei missään tapauksessa estäisi sitä, että komissio voi todeta kantajan syyllistyneen rikkomiseen.
Third, it must be noted that attribution of any infringement to the applicant in the present case depends on whether the applicant had sufficient scope at the material time to fix its charges at a level that would have enabled it to end or reduce the margin squeeze at issue.
Kolmanneksi on todettava, että nyt esillä olevassa asiassa kantajan syyksi luettavan mahdollisen rikkomisen toteamiseksi on merkittävä kysymys siitä, oliko kantajalla riita-asian tosiseikkojen tapahtumaaikaan riittävä liikkumavara, jotta se saattoi vahvistaa tariffinsa tasolle, jolla se olisi voinut poistaa kantelun kohteena olleen hintaruuvin tai pienentää sitä.
It has already been held that the applicant was able to influence the level of its retail charges through applications to RegTP for authorisation (see paragraphs 98 to 105 above).
On kuitenkin jo todettu, että kantaja pystyi vaikuttamaan loppukäyttäjiltä perittävien maksujensa määrään RegTP:lle esittämiensä lupahakemusten avulla (ks. edellä 98–105 kohta).
Furthermore, in its judgment of 10 February 2004 (paragraph 79 above), the Bundesgerichtshof expressly confirmed the applicant’s responsibility to make applications for the adjustment of its charges.
Bundesgerichtshof on 10.2.2004 antamallaan tuomiolla (edellä 79 kohta) nimenomaisesti vahvistanut kantajalle kuuluvan vastuun esittää tariffiensa muutoshakemuksia.
In addition, it noted that the German legal framework did not preclude RegTP from authorising proposed charges which are contrary to Article 82 EC.
Se on lisäksi todennut, että Saksan lainsäädännössä ei suljeta pois sitä, että RegTP hyväksyy ehdotetut tariffit, jotka ovat EY 82 artiklan vastaisia.
The Bundesgerichtshof held, in fact, that, ‘[u]nlike those cases in which the conduct of the undertaking in a dominant position is directly determined by national legal provisions, the authorisation of charges that is prescribed by telecommunications law is nevertheless based on the application for authorisation made by the provider’, and that, ‘[e]ven if the administrative examination procedure is intended not to authorise tariffs which prove to constitute an abuse of a dominant position …, that does not preclude the possibility in practice of an undertaking submitting a charge by which it abuses its dominant position and obtains authorisation for it because the abuse is not revealed during the examination procedure’.
Tämä tuomioistuin on katsonut, että ”toisin kuin tapauksissa, joissa kansallinen lainsäädäntö suoraan määrittelee määräävässä asemassa olevan yrityksen toiminnan, televiestintälainsäädännössä vaadittu tariffien hyväksyntä perustuu kuitenkin palvelun tarjoajan lupahakemukseen” ja että ”vaikka hallinnollisen tarkastusmenettelyn tarkoituksena ei ole sallia tariffeja, jotka osoittautuvat määräävän aseman väärinkäytöksi, tämä ei sulje pois sitä käytännön mahdollisuutta, että yritys soveltaa tariffia, jolla se käyttää väärin määräävää asemaansa ja tällainen tariffi hyväksytään, koska väärinkäyttöä ei ole havaittu tarkastusmenettelyssä”.
It follows from all the foregoing that, notwithstanding RegTP’s intervention in the setting of the applicant’s charges, the applicant had sufficient discretion during the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 for its pricing policy to fall within the scope of Article 82 EC.
Kaikesta edellä todetusta seuraa, että huolimatta RegTP:n osallistumisesta kantajan tariffien vahvistamiseen kantajalla oli 1.1.1998–31.12.2001 riittävä liikkumavara, jotta sen tariffipolitiikka voi kuulua EY 82 artiklan soveltamisalaan.
In the third place, it is necessary to consider whether the applicant used the discretion which it had in relation to its retail prices in order to avoid the margin squeeze identified in the contested decision in the period from 1 January 1998 to 31 December 2001.
Kolmanneksi on tutkittava, onko kantaja käyttänyt liikkumavaraa, joka sillä oli loppukäyttäjiltä perittävien maksujen osalta, välttääkseen riidanalaisessa päätöksessä todetun hintaruuvin 1.1.1998–31.12.2001.
In the present case, first of all, as regards retail prices for analogue lines, the applicant does not deny that it made no application to RegTP for authorisation for an increase in one-off charges and/or monthly charges.
Nyt esillä olevassa asiassa analogisista liittymistä loppukäyttäjiltä perittävien maksujen osalta kantaja ei kiistä sitä, ettei se ole osoittanut RegTP:lle yhtään hakemusta saadakseen luvan kertaluonteisten maksujen ja/tai kuukausimaksujen korottamiseen.
Thus, it is common ground that ‘the monthly and one-off access charges for standard analogue telephone connections remained unchanged throughout the entire time from 1998 to the end of 2001’ (recital 38 to the contested decision).
Näin ollen on selvää, että ”kuukausimaksut ja analogiseen peruspuhelinliittymään liittyvät kertaluontoiset palvelumaksut ovat pysyneet vuosina 1998–2001 koko ajan muuttumattomina” (riidanalaisen päätöksen 38 perustelukappale).
The applicant nevertheless maintains that, before 1 May 2002, it was bound in accordance with Paragraph 97(3) of the TKG by the mandatory charges for analogue lines that had been set in 1990 by the Federal Minister for Post and Telecommunications.
Kantaja korostaa kuitenkin, että ennen 1.5.2002 se oli TKG:n 97 §:n 3 momentin mukaan sidottu analogisiin liittymiin liittyviin pakollisiin tariffeihin, sellaisina kuin liittovaltion televiestintäministeriö oli ne vahvistanut vuonna 1990.
However, Paragraph 97(3) of the TKG, containing a transitional provision, provided only that the applicant’s charges approved before the entry into force of the TKG would remain in effect until 31 December 2002 at the latest.
TKG:n 97 §:n 3 momentissa, joka sisältää siirtymäsäännöksen, säädetään ainoastaan, että kantajan tariffit, jotka oli hyväksytty ennen TKG:n voimaantuloa, pysyivät voimassa enintään 31.12.2002 asti.
That provision in no way therefore prevented the applicant from intervening in retail prices by making applications for price changes to RegTP before that date or, in particular, during the entire period from 1 January 1998 to 31 December 2001.
Tässä säännöksessä ei siis estetty kantajaa mitenkään puuttumasta loppukäyttäjiltä perittäviin maksuihin tekemällä RegTP:lle tariffimuutoshakemuksia ennen tätä päivää ja erityisesti 1.1.1998 ja 31.12.2001 välisenä aikana.
Second, as regards retail prices for ISDN lines, it is undisputed that, following the applicant’s application, RegTP authorised a reduction in the basic monthly charges by decision of 16 February 2000 (recital 40 to the contested decision).
Toiseksi loppukäyttäjiltä perittävien ISDN-liittymämaksujen osalta ei ole kiistetty sitä, että RegTP hyväksyi kantajan hakemuksen johdosta 16.2.2000 kuukausimaksujen alentamisen (riidanalaisen päätöksen 40 perustelukappale).
Furthermore, throughout the period from 1 January 1998 to 31 December 2001, the applicant made no application for price adjustment in respect of its one-off charges for the provision of ISDN lines.
Lisäksi kantaja ei tehnyt 1.1.1998–31.12.2001 yhtään tariffimuutoshakemusta ISDN-liittymien käyttöön antamista koskevien kertaluonteisten maksujensa osalta.
Those charges, which, according to the applicant, are
Nämä maksut, jotka kantajan mukaan perustuivat BMPT:n vuonna 1996 tekemään
It follows that the applicant did not use the discretion available to it in order to secure an increase in its retail prices, which would have helped to reduce the margin squeeze in the period from 1 January 1998 to 31 December 2001.
Tästä seuraa, että kantaja ei ole käyttänyt sillä olevaa liikkumavaraa korottaakseen loppukäyttäjiltä perimiään maksuja, mikä olisi edesauttanut hintaruuvin pienentämistä 1.1.1998–31.12.2001.
On the contrary, it even used that discretion to lower its retail prices in respect of ISDN lines during that period.
Se on päinvastoin jopa käyttänyt tätä liikkumavaraa laskeakseen ISDN-liittymistä loppukäyttäjiltä perimiään maksuja tämän saman ajanjakson aikana.
Finally, in the fourth place, it is necessary to consider whether the Commission has established to the requisite legal standard in the contested decision that the applicant had sufficient scope in the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 to ‘[avoid] the margin squeeze’ (recital 164).
Neljänneksi ja viimeksi on tutkittava, onko komissio riidanalaisessa päätöksessä perustellut riittävästi sitä, että kantajalla oli riittävä liikkumavara 1.1.1998–31.12.2001 hintaruuvin välttämiseksi (164 perustelukappale).
In that respect, the Commission states in the contested decision that the applicant ‘was in a position [during that period] to end the margin squeeze entirely by adjusting its retail charges’ (recital 199).
Tältä osin komissio katsoo riidanalaisessa päätöksessään, että kantajalla oli ”[mainittuna ajanjaksona] mahdollisuus lopettaa kustannusten ja hintojen välinen epäsuhta muuttamalla loppukäyttäjien tasolla sovellettavia tariffejaan” (199 perustelukappale).
It must be noted in that regard that the margin squeeze identified in the contested decision for that period amounted to EUR [confidential] up to 31 December 1998, EUR [confidential] up to 31 December 1999, EUR [confidential] up to 31 December 2000 and EUR [confidential] up to 31 December 2001 (recitals 152 and 153 to the contested decision, and Table 10).
Tältä osin on todettava, että riidanalaisessa päätöksessä kyseisenä ajanjaksona todettu kustannusten ja hintojen välinen epäsuhta oli suuruusluokaltaan [luottamuksellinen] euroa 31.12.1998, [luottamuksellinen] euroa 31.12.1999, [luottamuksellinen] 31.12.2000 ja [luottamuksellinen] 31.12.2001 (riidanalaisen päätöksen 152 ja 153 perustelukappale ja taulukko 10).
However, as the Commission contends in its reply to a written question of the Court, it follows from the findings in recital 167 to the contested decision, which have not been challenged by the applicant, that the applicant actually lowered its call charges
Kuten komissio korostaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjalliseen kysymykseen antamassaan vastauksessa, riidanalaisen päätöksen 167 perustelukappaleessa tehdyistä toteamuksista, joita kantaja ei ole kiistänyt, ilmenee, että se on
DEUTSCHE TELEKOM v COMMISSION by a total of EUR [confidential] during the period 1998 and 1999.
DEUTSCHE TELEKOM v. KOMISSIO tosiasiallisesti alentanut puheluhintojaan yhteensä [luottamuksellinen] euroa ajanjaksona 1998/1999.
However, that amount — distributed over [confidential] lines (Table 7 of the contested decision) and 24 months — would have enabled the applicant to raise the average price of its retail charges to EUR [confidential] per month.
Tämä määrä jaettuna [luottamuksellinen] liittymälle (riidanalaisen päätöksen taulukko 7) ja 24 kuukaudelle olisi mahdollistanut sen, että kantaja olisi voinut nostaa loppukäyttäjiltä perittäviä keskimääräisiä hintoja aina [luottamuksellinen] euroa kuukaudessa.
It follows that the reduction in call charges would have created sufficient scope to end entirely the margin squeeze identified in the contested decision.
Tästä seuraa, että puheluhintojen alentamisella luotu liikkumavara olisi riittänyt riidanalaisessa päätöksessä todettujen hintaruuvin poistamiseksi kokonaan.
For if, by exercising its discretion, the applicant had ended the margin squeeze as from 1998, it would have sufficed for the applicant to maintain the balance between its charges for wholesale access and its retail charges in order to avoid the margin squeeze identified in the contested decision throughout the period from 1 January 1998 to 31 December 2001.
Jos kantaja olisi liikkumavaraansa käyttämällä poistanut hintaruuvin vuodesta 1998 lähtien, olisi riittänyt, että se olisi säilyttänyt televerkkopalvelumaksujensa ja loppukäyttäjiltä perittävien maksujen välisen suhteen välttääkseen koko 1.1.1998 ja 31.12.2001 välisen ajan hintaruuvin, joka on todettu riidanalaisessa päätöksessä.
In addition, as the Commission also points out in the contested decision (recital 167), it is common ground that the applicant reduced its call charges further during the 2000 and 2001 period to EUR [confidential], and that the effect of that reduction was to increase further the applicant’s scope to raise its retail prices.
Lisäksi on selvää, kuten komissio on todennut riidanalaisessa päätöksessä (167 perustelukappale), että kantaja on laskenut puhelutariffejaan [luottamuksellinen] euroa ajanjaksolla 2000/2001, minkä vaikutuksesta sen liikkumavara loppukäyttäjiltä perittävien hintojen korottamiseen vielä lisääntyi.
At the hearing the applicant pointed out that, during the period from 1 January 1998 to 31 December 2001, RegTP had to investigate compliance with the price ceilings separately in respect of business and private customers.
Kantaja on istunnossa palauttanut mieliin, että RegTP:n täytyi 1.1.1998–31.12.2001 varmistaa enimmäishintojen noudattaminen yritys- ja yksityisasiakkaiden osalta erikseen.
The applicant maintains that it had little scope to increase retail prices for individuals, and that it could not use its greater discretion to increase retail access prices for its business customers because that would have resulted in discrimination against those customers, contrary to point 3 of Paragraph 24(2) of the TKG.
Se korostaa, että sen liikkumavara yksityisasiakkailta käyttöoikeuksista perittävien hintojen korottamiseen oli vähäinen ja ettei se voinut käyttää suurempaa liikkumavaraa, joka sillä oli yritysasiakkailta käyttöoikeuksista perittävien hintojen korottamiseen, koska tästä olisi TKG:n 24 §:n 2 momentin 3 kohdan vastaisesti ollut seurauksena tämän asiakaskunnan syrjintä.