natgillin/translations-raw huggingface dataset:
That being so, Article 48(2) and 51 of the Treaty preclude national legislation which permits, in certain circumstances, the reference period to be prolonged, but does not provide for the possibility of a prolongation where events or circumstances corresponding to those which would enable it to be granted occur in another Member State (Paraschi, paragraph 27).
työtapaturman huomioon ottamisen osalta on sovellettava asetuksen N:o 1408/71 94 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua siirtymäsäännöstä, jonka tarkoituksena on kattaa tilanteet, jotka ovat syntyneet silloin kun tätä asetusta ei vielä sovellettu kyseisessä jäsenvaltiossa.
For the same reasons as those given above, Article 9a of Regulation No 1408/71 must be declared invalid in so far as it expressly excludes the possibility of taking into account, for the purposes of prolongation of the reference period under the legislation of a Member State, periods during which industrial accident benefits have been paid under the legislation of another Member State.
Kuten edellä on jo todettu, säännöksen nimenomaisena tavoitteena on mahdollistaa asetuksen N:o 1408/71 soveltaminen sellaisten tilanteiden tulevaisuudessa ilmeneviin vaikutuksiin, jotka ovat syntyneet aikana, jolloin henkilöiden vapaata liikkuvuutta ei vielä ollut taattu kyseessä olevan valtion ja sen valtion välillä, jonka alueella nämä mahdollisesti huomioon otettavat tilanteet ovat syntyneet.
As the Court has already held in its judgment in Case C-195/98 Österreichischer Gewerkschaftbund [2000], paragraph 55, the Act concerning the conditions of accession of the Republic of Austria, the Republic of Finland and the Kingdom of Sweden and the adjustments to the Treaties on which the European Union is founded contains no transitional provisions concerning the application of Article 48 of the Treaty.
Näin se, että Duchon on työskennellyt Saksassa ennen kuin ETA-sopimus tuli voimaan Itävallan tasavallassa tai ennen kuin Itävalta liittyi Euroopan unioniin, ei sellaisenaan voi estää asetuksen N:o 1408/71 94 artiklan 3 kohdan soveltamista.
The provisions of that article must be considered to be immediately applicable and binding as regards the Republic of Austria as from the date of its accession to the European Union, that is to say 1 January 1995. Since that date, they may be relied on by migrant workers from any Member State and be applied to the present and future effects of situations arising before the accession of the Republic of Austria to the European Union.
Kuten Itävallan hallitus ja komissio esittävät, yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee tältä osin, että vaikka pääasiassa kyseessä olevan kaltaista lainsäädäntöä muodollisesti sovelletaan kansalaisuudesta riippumatta jokaiseen yhteisön työntekijään, jonka osalta viitekautta voidaan näin ollen pidentää tässä lainsäädännössä säädetyillä edellytyksillä, kyseisellä lainsäädännöllä kuitenkin voidaan, siltä osin kuin siinä ei säädetä mahdollisuudesta pidentää viitekautta silloin, kun ne seikat tai olosuhteet, kuten työtapaturmaeläkkeen myöntäminen, jotka vastaavat niitä, joiden perusteella viitekautta voidaan pidentää, ilmenevät jossain toisessa jäsenvaltiossa, vahingoittaa paljon merkittävämmällä tavalla siirtotyöläisiä, koska juuri heillä on erityisesti työkyvyttömyystapauksissa taipumus palata lähtömaahansa (ks. asia C-349/87, Paraschi, tuomio 4.10.1991, 24 kohta).
The Austrian Government argues however that Article 48(2) and 51 of the Treaty are not relevant for the purposes of the decision in the main proceedings. In so far as the industrial accident in question occurred before the entry in force of the EEA Agreement in Austria, the provisions of the Treaty are inapplicable ratione temporis to those proceedings.
ASVG:n 235 §:n 3 momentin a kohdassa säädetyn edellytyksen soveltaminen sellaisen työtapaturman osalta, joka on sattunut ennen sitä ajankohtaa, kun asetus N:o 1408/71 tulivoimaan siinä jäsenvaltiossa, jossa työkyvyttömyyseläkettä haetaan, saattaa tehdä tämän asetuksen 94 artiklan 3 kohdan soveltamisesta täysin näennäistä, kun kansallisessa lainsäädännössä ei säädetä sen huomioon ottamisesta, että henkilö on vakuutettu toisen jäsenvaltion lainsäädännön perusteella, sellaisen yhteisön säännöksen puuttuessa, jolla tämä huomioon ottaminen taattaisiin ennen kyseistä ajankohtaa täyttyneiden kausien osalta.
In that respect, it must be pointed out that the case in the main proceedings does not concern the acquisition of a pension entitlement in
Näin ollen perustamissopimuksen 48 artiklan 2 kohdan ja 51 artiklan vastaisena on pidettävä sellaista kansallista lainsäädäntöä, jonka mukaan viitekauden pidentäminen on mahdollista tietyillä edellytyksillä mutta ei kuitenkaan silloin, kun ne seikat tai olosuhteet, jotka vastaavat niitä, joiden perusteella viitekautta voidaan pidentää, ilmenevät jossain toisessa jäsenvaltiossa (em. asia Paraschi, tuomion 27 kohta).
That general finding cannot be called into question by the fact that Article 94 of Regulation No 1408/71 has not expressly provided for the possibility of taking into account, for the purposes of the acquisition of a right to a benefit under the legislation of a Member State, the periods which were completed in another Member State before the entry into force of that regulation in the first of those States and during which certain benefits, such as, in the present case, industrial accident benefits, were paid to the person insured.
Edellä esitetyillä perusteilla asetuksen N:o 1408/71 9 a artikla on todettava pätemättömäksi siltä osin kuin jäsenvaltion lainsäädännön mukaisen viitekauden pidentämiseksi ei sen nojalla voida ottaa huomioon nimenomaisesti niitä kausia, jonka aikana työtapaturmaeläkkeitä on maksettu toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan.
Artide 94(3) of Regulation No 1408/71, as amended and updated by Regulation No 118/97, read in conjunction with Article 48(2) of the EC Treaty (now, after amendment, Article 39(2) EC), must be interpreted as precluding a national provision such as Paragraph 235(3) (a) of the Allgemeines Sonalversicheningsgesetz, which provides an exception to the requirement of a qualifying period as a condition for the acquisition of the right to an occupational disability pension where that disability is the result of an accident at work — which occurred, in the case in point, before the date of entry into force of that regulation in the Member State concerned — only in the event that the victim had been insured compulsoruy or privately at the time of the accident under the legislation of that State, to the exclusion of the legislation of all other Member States.
ratkaisemiseksi. Siltä osin kuin pääasiassa kyseessä oleva työtapaturma on sattunut ennen kuin ETA-sopimus tuli voimaan Itävallan tasavallassa, perustamissopimuksen määräyksiä ei nimittäin ajallisesti voida soveltaa pääasiaan.
Articles 48(2) and 51 of the EC Treaty (now, after amendment, Articles 39(2) and 42 EC) must be interpreted as meaning that they preclude a provision such as Paragraph 234(l)(2)(b) of the Allgemeines Sonalversicheningsgesetz, read in conjunction with Paragraph 236(3) ofthat law, which takes into account, for the purposes of prolongation of the reference period during which the qualifying period for the acquisition of the right to a pension must have been completed, only those periods during which the insured person received a disability pension under a national accident insurance scheme, without providing for the possibility of a prolongation ofthat period where a benefit of such a kind was paid under the legislation of another Member State.
Lisäksi Itävallan hallitus esittää, että asetuksen N:o 1408/71 94 artiklan siirtymäsäännökset eivät sisällä mitään 9 a artiklaan verrattavissa olevaa rinnastamissääntöä, jolla taattaisiin viitekauden pidentäminen.
'(1) The situation of a national of a Member State who was employed prior to the accession of that State in another Member State, and sustained an accident there, falls within the scope of Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to self-employed persons and to members of their families moving within the Community where the person concerned applies for an occupational disability pension after the accession of the first Member State and the accident at work can have the effect of establishing entitlement to an occupational disability pension under the law of that State.
Tällä yleisellä toteamuksella ei voida kyseenalaistaa sitä, että asetuksen N:o 1408/71 94 artiklassa ei säädetä nimenomaisesti mahdollisuudesta ottaa jäsenvaltion lainsäädännön mukaista etuutta koskevan oikeuden syntymiseksi huomioon sellaisia kausia, jotka ovat täyttyneet toisessa jäsenvaltiossa ennen kuin asetus N:o 1408/71 tuli voimaan ensin mainitussa jäsenvaltiossa ja joiden aikana vakuutetulle on maksettu tiettyjä etuuksia kuten esillä olevan kaltaista työtapaturmaeläkettä.
(2) Articles 39 and 42 EC preclude national rules under which an exception to the requirement of a qualifying period, as condition for entitlement to occupational disability pension resulting from an accident at work, applies only where the person suffering the accident was at the time of the accident insured compulsoruy or privately under the legislation of the Member State concerned.
/) Jäsenvaltion sellaisen kansalaisen tilanne, joka ennen tämän valtion liittymistä Euroopan unioniin on tehnyt palkkatyötä toisessa jäsenvaltiossa, jossa hänelle on sattunut työtapaturma, ja joka kotivaltionsa liittymisen jälkeen hakee sen viranomaisilta työkyvyttömyyseläkettä tämän työtapaturman johdosta, kuuluu sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella N:o 118/97, soveltamisalaan.
(3) Articles 39 and 42 EC preclude national rules which permit a reference period to be prolonged by periods during which the person concerned was in receipt of a pension under the statutory accident
2) Asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97, 94 artiklan 3 kohtaa luettuna yhdessä EY:n perustamissopimuksen 48 artiklan 2 kohdan (josta on muutettuna tullut EY 39 artiklan 2 kohta) kanssa, on tulkittava siten, että sen vastainen on Allgemeines Sozialversicherungsgesetzin 235 §:n 3 momentin a kohdan kaltainen kansallinen säännös, jossa säädetään työkyvyttömyyseläkkeen saamisedellytyksenä olevaa odotusaikaa koskevastapoikkeuksesta, kun työkyvyttömyys on seurausta työtapaturmasta - joka esillä olevassa asiassa on sattunut ennen kuin kyseinen asetus udi voimaan asianomaisessa jäsenvaltiossa — vain siinä tapauksessa, että asianomainen henkilö oli
insurance of the Member State concerned, but do not provide for the possibility of a prolongation where the person was in receipt of a pension under the legislation of another Member State.'
Asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97, 9 a artikla, joka on EY:n perustamissopimuksen 48 artiklan 2 kohdan ja 51 artiklan vastainen siltä osin kuin jäsenvaltion lainsäädännön mukaisen viitekauden pidentämiseksi ei sen nojalla voida ottaa huomioon niitä kausia, joiden aikana työtapaturmaeläkkeitä on maksettu toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, todetaan pätemättömäksi
18 April 2002
18 päivänä huhtikuuta 2002
Preliminary ruling (Harmonisation of laws — Directives 75/442/EEC and 91/156/EEC — Concept of waste -Production residue — Quarry — Storage — Use of waste — No risk to health or the environment ~ Possibility of recovery of waste) (Sixth Chamber)
Ennakkoratkaisu Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen — Direktiivit 75/442/ETY ja 91/156/ETY — Jätteen käsite — Jäännöstuote — Louhimo — Varastointi — Jätteiden käyttö — Vaarattomuus terveyden ja ympäristön kannalta — Hyödyntämismahdollisuus (kuudes jaosto)
By order of 31 December 1999, the Korkein hallinto-oikeus (Supreme Administrative Court) (Finland) referred to the Court for a preliminary ruling under Article 234 EC one main question and four sub-questions on the interpretation of Council Directive 75/442/EEC of 15 July 1975 on waste, as amended by Council Directive 91/156/EEC of 18 March 1991.
Korkein hallinto-oikeus on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 31.12.1999 tekemällään päätöksellä EY 234 artiklan nojalla yhden pääasiallisen ennakkoratkaisukysymyksen ja neljä
What relevance does it have that the leftover stone is harmless to human health and the environment? To what extent generally is importance to be attached to its possible effect on health and the environment in assessing whether it is waste?
alakysymystä jätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 18.3.1991 annetulla neuvoston direktiivillä 91/156/ETY, tulkinnasta.
Palin Granit and the joint board brought an appeal before the Korkein hallinto-oikeus challenging the classification of the leftover stone as waste.
Kysymykset on esitetty asiassa, joka koskee valitusta, joka oli tehty Vehmassalon kansanterveystyön kuntayhtymän (jäljempänä kuntayhtymä) hallituksen Palin Granit Oy:lle (jäljempänä Palin Granit) myöntämästä graniittilouhimoa koskevasta ympäristöluvasta.
Palin Granit submitted that the leftover stone, whose mineral composition was identical to that of the basic rock from which it was quarried, was stored for short periods for subsequent use without the need for any recovery measures and did not pose any risk to human health or the environment.
Suomen lainsäädännön mukaan kaatopaikkaa koskevan ympäristöluvan myöntäminen ei kuulu kunnallisten viranomaisten toimivaltaan, minkä vuoksi pääasian ratkaisu riippuu siitä, katsotaanko louhostoiminnassa syntyvä sivukivi jätteeksi vai ei.
Moreover, according to the first subparagraph of Article 1(2) of Decree 1390/1993, non-hazardous soil waste which is treated at the place of extraction falls within the scope of the Law on substances contained in soil (555/1981) and not within the scope of the rules on waste.
Palin Granit tähdensi sitä, että sivukivi, joka on mineraalikoostumukseltaan sama kuin kallioperä, josta se on peräisin, varastoidaan lyhyeksi ajaksi myöhempää käyttöä varten ilman että siihen tarvitsisi kohdentaa hyödyntämistoimenpiteitä, eikä siitä aiheudu vaaraa ihmisten terveydelle tai ympäristölle.
What relevance does it have that the intention is to transfer the leftover stone in whole or in part away from the storage site for use, for example for landfill or breakwaters, and that it could be recovered as such without processing or similar measures?
Sivukivi eroaa sen mukaan tältä osin kaivostoiminnan sivutuotteista, joita ei ole niiden haitallisuudesta huolimatta kansallisessa lainsäädännössä ja oikeuskäytännössä katsottu jätteiksi.
To what extent in this connection should attention be paid to how definite the plans are which the holder of the leftover stone has for such use and to how soon after the leftover stone has been deposited on the storage site the use takes place?'
Palin Granitin mukaan sivukivi on asetuksen (1390/1993) 1 §:n 2 momentin 1 kohdassa tarkoitettu maa-aineksen ottamisessa syntyvä vaaraton maa-ainesjäte, jota käsitellään ottamispaikalla, ja se kuuluu näin ollen maa-aineslain (555/1981) alaisuuteen eikä jätelainsäädännön piiriin.
Conversely, the environment centre, concurring with an opinion of the Ministry of the Environment, claims that the leftover stone ought to be regarded as waste as long as evidence of reuse of the stone has not been provided.
Ympäristökeskus sitä vastoin yhtyi ympäristöministeriön kantaan ja esitti, että sivukiveä on pidettävä jätteenä ainakin siihen asti, kun sen käyttöön ottaminen osoitetaan.
In order to determine which authority is competent to grant Palin Granit the environmental licence sought by it, the Korkein hallinto-oikeus decided to stay the proceedings and refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Korkein hallinto-oikeus päätti lykätä ratkaisun antamista selvittääkseen, mikä viranomainen on toimivaltainen myöntämään Palin Granitille sen pyytämän ympäristöluvan, ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
'Is leftover stone resulting from stone quarrying to be regarded as waste within the meaning of Article 1(a) of Council Directive 75/442/EEC of 15 July 1975 on waste, as amended by Council Directive 91/156/EEC of 18 March 1991, having regard to points (a) to (d) below?
Palin Granit haki 25.11.1994 kuntayhtymän hallitukselta ympäristölupaa graniittilouhimon sijoittamista varten.
In the first subparagraph of Article 1(a) of Directive 75/442 waste is defined as 'any substance or object in the categories set out in Annex I which the holder discards or intends or is required to discard'.
Hakemukseen oli liitetty sivukiven käyttösuunnitelma ja siinä mainittiin sivukiven hyötykäytön mahdollisuuksina sen käyttö murskeena tai maantäyttömateriaalina.
Annex I and the EWC clarify and illustrate that definition, by providing lists of substances and objects which may be classified as waste.
Hakemuksessa todettiin lisäksi, että louhinnan seurauksena syntyvä sivukivi — vuosittain noin 50 000 kuutiometriä eli 65—80 prosenttia irrotettavasta kiviainesmäärästä — varastoidaan louhimoalueen viereisellealueelle.
However, those lists are only intended as guidance and the classification of a substance or object as waste is, as the Commission rightly submits, primarily to be inferred from the holder's actions, which depend on whether or not he intends to discard the substances in question.
Kuntayhtymän hallitus myönsi yritykselle toistaiseksi voimassa olevan ympäristöluvan, johon oli liitetty useita ehtoja, joilla pyrittiin takaamaan, että kivilouhimon vahingollinen vaikutus asutukselle ja ympäristölle jää mahdollisimman vähäiseksi.
Therefore, the scope of the term *waste' turns on the meaning of the term 'discard' (Case C-129/96 Inter-Environnement Wallonie [1997], paragraph 26).
"Onko tarvekivenlouhinnassa syntyvää sivukiveä pidettävä jätteistä 15.7.1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY, sellaisena kuin direktiivi on muutettuna 18.3.1991 annetulla neuvoston direktiivillä 91/156/ETY, 1 artiklana alakohdassa tarkoitettuna jätteenä ottaen huomioon seuraavat seikat a—d?
(a) What relevance, in deciding the above question, does it have that the leftover stone is stored on a site adjoining the place of quarrying to await subsequent use?
Mikä merkitys edellä mainitussa arvioinnissa on sillä, että sivukivi varastoidaan louhimisalueen viereiselle alueelle odottamaan myöhempää käyttöä?
Is it relevant generally whether it is stored on the quarrying site, a site next to it or further away?
Onko sillä seikalla, varastoidaanko sivukivi louhimisalueelle, sen viereiselle alueelle tai kauemmas ylipäänsä merkitystä?
(b) What relevance does it have that the leftover stone is the same as regards its composition as the basic rock from which it has been quarried, and that it does not change its composition regardless of how long it is kept or how it is kept?
Turun ja Porin lääninhallitus valitti Turun ja Porin lääninoikeuteen, joka katsoi, että sivukiveä on pidettävä jätelaissa (1072/1993) tarkoitettuna jätteenä, joten alueella oli katsottava olevan kaatopaikoista tehdyssä valtioneuvoston päätöksessä (861/1997) tarkoitettu kaatopaikka.
The term 'discard' must be interpreted in light of the aim of Directive 75/442 which, according to its third recital, is the protection of human health and the environment against harmful effects caused by the collection, transport, treatment, storage and tipping of waste, and the aim of Article 174(2) EC, which provides that Community policy on the environment is to aim at a high level of protection and is to be based, in particular, on the precautionary principle and the principle that preventive action should be taken. It follows that the concept of waste
Mikä merkitys arvioinnissa on sillä, että sivukivi on koostumukseltaan samanlainen kuin se kallioperä, josta se on louhittu, ja että sivukivi ei säilytysajastaan tai säilytystavastaan riippumatta muuta koostumustaan?
cannot be interpreted restrictively (see Joined Cases C-418/97 and C-419/97 ARCO Chemie Nederland and Others [2000], paragraphs 36 to 40).
Jätteen käsitettä ei siis voida tulkita suppeasti (ks. yhdistetyt asiat C-418/97 ja C-419/97, ARCO Chemie Nederland ym., tuomio 15.6.2000, 36-40 kohta).
second relevant criterion for determining whether or not that substance is waste for the purposes of Directive 75/442 is the degree of likelihood that that substance will be reused, without any further processing prior to its reuse.
Mikä merkitys arvioinnissa on sillä, että sivukivi on ihmisten terveyden ja ympäristön kannalta vaaratonta?
If, in addition to the mere possibility of reusing the substance, there is also a financial advantage to the holder in so doing, the likelihood of reuse is high.
Missä määrin ylipäänsä sivukiven mahdolliselle vaikutukselle terveydelle ja ympäristölle on annettava merkitystä arvioitaessa sitä, onko sivukivi jätettä?
In such circumstances, the substance in question must no longer be regarded as a burden which its holder seeks to 'discard', but as a genuine product.
Se, onko tiettyä ainetta pidettävä jätteenä, on kuitenkin selvitettävä kaikkien asiaan vaikuttavien seikkojen perusteella siten, että direktiivin 75/442/ETY tavoite otetaan huomioon ja varotaan vaarantamasta sen tehoa (em. asia ARCO Chemie Nederland ym., tuomion 73,88 ja 97 kohta).
More specifically, the question whether a given substance is waste must be determined in the light of all the circumstances, regard being had to the aim of Directive 75/442 and the need to ensure that its effectiveness is not undermined (ARCO Chemie Nederland, paragraphs 73, 88 and 97).
Mikä merkitys arvioinnissa on annettava sille, että sivukivi on tarkoitus, kokonaan tai osittain, siirtää pois varastointialueelta hyötykäyttöön, esimerkiksi maantäyttöön ja aallonmurtajiin, ja että sivukivi voitaisiin hyödyntää sellaisenaan ilman siihen kohdistettavia muuntamis- tai vastaavia toimenpiteitä?
Directive 75/442 does not provide any decisive criteria for determining the intention of the holder to discard a given substance or object.
Direktiivissä ei säädetä sellaisesta määräävästä arviointiperusteesta, jonka perusteella voitaisiin todeta, että haltijalla on tarkoitus hävittää tietty aine tai esine.
Nevertheless, the Court, which has been asked on a number of occasions for preliminary rulings on whether various substances are to be regarded as waste, has provided a number of indicators from which it may be possible to infer the holder's intent.
Yhteisöjen tuomioistuin, jolle on useita kertoja esitetty kysymyksiä eri aineiden luokittelemisesta jätteeksi, on kuitenkin pystynyt antamaan tiettyjä ohjeita, joiden avulla haltijan tarkoitusta voidaan yrittää tulkita.
The classification of leftover stone and the decision as to whether it falls into the category of residues from raw materials extraction, at head Q 11 of Annex I to that directive, must be made having regard to those factors and in the light of the aims of Directive 75/442.
Sivukiven luokittelua on tarkasteltava näiden seikkojen ja direktiivin 75/442/ETY tavoitteiden kannalta ja arvioitava, kuuluuko se direktiivin liitteessä I olevassa Q 11 kohdassa tarkoitettuun raakaaineiden erottamisessa syntyneiden jäännöstuotteiden luokkaan.
In the case at issue, the Finnish Government correctly points out that the only foreseeable reuses of leftover stone in its existing state, for example in embankment work or in the construction of harbours and breakwaters, necessitate, in most cases, potentially long-term storage operations which constitute a burden to the holder and are also potentially the cause of precisely the environmental pollution which Directive 75/442 seeks to reduce.
Direktiivin 75/442/ETY 1 artiklan a alakohdan ensimmäisen alakohdan mukaan jätteellä tarkoitetaan "mitä tahansa liitteessä I esitetyissä luokissa mainittua ainetta tai esinettä, jonka haltija hävittää, aikoo hävittää tai on velvollinen hävittämään".