natgillin/translations-raw huggingface dataset:
After stating that the directive introduces no-fault liability and imposes it on the producer, and that the directive seeks to achieve complete harmonisation in the matters regulated by it, the Court reached the conclusion that the determination of the class of persons liable must be regarded as exhaustive.
Se muistutti lisäksi vakiintuneesta oikeuskäytännöstään, jonka mukaan raskauttavien asianhaarojen huomioiminen sakon vahvistamisessa kuuluu komission tehtävään varmistaa kilpailusääntöjen noudattaminen yritysten toiminnassa.
Since the directive provides for the supplier to be liable only in the case where the producer cannot be identied, national legislation laying down that the supplier is to be answerable directly to injured persons for defects in a product extends the class of persons liable and is therefore not permissible.
Toisaalta komissio ei ole yritykselle määräämänsä sakon suuruutta määrittäessään velvollinen ottamaan huomioon kyseisen yrityksen rahoitusvajetta, sillä se merkitsisi perusteettoman kilpailuedun antamista niille yrityksille, jotka ovat vähiten sopeutuneita markkinatilanteeseen.
Case C-127/04 O’Byrne [2006] ECR I-1313 was concerned, first, with determining the moment at which a product may be regarded as put into circulation, given that the period of limitation in respect of the rights conferred on the injured person is 10 years from when the product is put into circulation, and second, with ascertaining whether one party may be substituted for another when an action is mistakenly brought against a company which is not the actual producer of the product.
Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin vahvisti kyseisessä asiassa, että ainoastaan kilpailusääntöjen rikkomisesta määrätyn sakon lopullisen määrän on oltava asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun ylärajan mukainen ja että kyseisessä asetuksessa ei näin ollen kielletä komissiota päätymästä laskennan eri vaiheiden aikana tämän rajan ylittävään väliaikaiseen määrään, kunhan määrättävän sakon lopullinen määrä ei ylitä kyseistä rajaa.
In cases where the details of the comparison which form the basis for the mention of a feature are not set out in the comparative advertising, the advertiser must indicate, in particular for the attention of the persons to whom the advertisement is addressed, where and how they may readily examine those details with a view to verifying their accuracy or to having it veried. Second, comparative advertising claiming that the advertiser’s general price level is lower than his main competitors’, where the comparison has related to a sample of products, may be misleading when the advertisement (i) does not reveal that the comparison related only to such a sample and not to all the advertiser’s products, (ii) does not identify the details of the comparison made or inform the persons to whom it is addressed of the information source where such identication is possible, or (iii) contains a collective reference to a range of amounts that may be saved by consumers who make their purchases from the advertiser rather than from his competitors without specifying individually the general level of the prices charged, respectively, by each of those competitors and the amount that consumers are liable to save by making their purchases from the advertiser rather than from each of the competitors.
Lopuksi yhteisöjen tuomioistuin nojautui oikeuskäytäntöönsä, jonka mukaan komissiolle asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan nojalla kuuluviin valtuuksiin kuuluu valta määrätä sakkojen eräpäivä, päivä, josta viivästyskorkojen lasketaan alkavan, tällaisten korkojen korkokanta ja päätöksensä täytäntöönpanotapa, ja täsmensi, että komissiolla on oikeus käyttää lähtökohtana korkokantaa, joka ylittää markkinoilla vallitsevan keskimääräisen antolainauskoron, siinä määrin kuin se on tarpeen viivyttelyn estämiseksi sakon maksamisessa.Yhteisöjen tuomioistuin sovelsi em. asiassa komissio vastaan SGL Carbon AG oikeuskäytäntöään, jonka mukaan sakon alentaminen yhteistyöstä annetun tiedonannon24nojalla on perusteltua ainoastaan, kun toimitettujen tietojen ja kyseessä olevan yrityksen käyttäytymisen yleisemminkin voidaan katsoa osoittavan yrityksen todellista yhteistyöhenkeä, ja totesi, että sen ei voida katsoa ilmentävän yhteistyöhenkeä, että vaikka yrityksellä ei ole velvollisuutta vastata komission esittämään kysymykseen, se kuitenkin vastaa siihen puutteellisesti ja harhaanjohtavasti.
Court of Justice the national court can uphold the action although the consumer did not plead that the clause was unfair before the arbitrator. The Court held that Directive 93/13/EEC is to be interpreted as meaning that a national court must determine whether the arbitration agreement is void and annul the award where the agreement contains an unfair term, even though the consumer has not pleaded that invalidity in the course of the arbitration proceedings, but only in the course of the action for annulment.
Yhteisöjen tuomioistuin muistutti em. asiassa Showa Denko vastaan komissio lisäksi siitä, että yritykselle kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävä sakko voidaan laskea niin, että laskutoimitukseen sisällytetään ehkäisevän vaikutuksen tekijä, ja kyseistä tekijää on arvioitava ottaen huomioon useita seikkoja eikä pelkästään kyseessä olevan yrityksen erityistilanne.
On a reference from the Audiencia Provincial de Barcelona (Spain) in proceedings between the SGAE, which is a Spanish body responsible for copyright management, and a hotel company, the Court was required, in particular, to determine whether that concept covers the broadcasting of programmes through television sets in hotel rooms.
Tältä alalta on mainittava vielä yksi tuomio erityisesti sen vuoksi, että siinä vahvistetaan yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Courage antamaan tuomioon (asia C-453/99, Courage ja Crehan, tuomio 20.9.2001, Kok. 2001, s.
Proceedings grounds for refusal have been noted is relevant.
I-6297) liittyvä oikeuskäytäntö.
In Case C-415/04 Stichting Kinderopvang Enschede [2006] ECR I-1385, the Court was required to rule on the exemption from value added tax (‘VAT’) of the activities in the general interest referred to in Article 13A(1)(g) and (h) of Sixth Directive 77/388/EEC 34, namely activities closely linked to welfare and social security work and to the protection of children or young people.
Yhteisöjen tuomioistuin muistutti näet yhdistetyissä asioissa C-295/04–C-298/04, Manfredi ym. (tuomio 13.7.2006, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) siitä, että koska EY 81 artiklan 1 kohta tuottaa välittömiä oikeusvaikutuksia yksityisten välisissä suhteissa ja sillä
Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment (OJ L 145, 13.6.1977, p.
Komission tiedonanto, jonka otsikkona on ”Suuntaviivat asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa”(EYVL 1998, C 9, s. 3).
In this context a third judgment, in Case C-419/02 BUPA Hospitals and Goldsborough Developments [2006] ECR I-1685, may also be noted.
Neuvoston asetus N:o 17 (perustamissopimuksen [81] ja [82] artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus), annettu 6.2.1962 (EYVL 1962, 13, s. 204).
Council Directive 1999/70/EC of 28 June 1999 concerning the framework agreement on fixed-term work concluded by ETUC, UNICE and CEEP (OJ L 175, 10.7.1999, p. 43).
Tiedonanto sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa (EYVL 1996, C 207, s. 4).
In particular, it explained the concept of ‘the centre of main interests’ of a debtor, which determines which courts have jurisdiction to open insolvency proceedings and, in the case of companies, is presumed to be the place of the registered oce in the absence of proof to the contrary. Where a parent company and its subsidiary have their respective registered oces in two dierent Member States, identifying the centre of main interests of the subsidiary company thus proves to be particularly important in the system established by the regulation for determining the jurisdiction of the courts of the Member States (the case in point concerned an Irish subsidiary of the Italian company Parmalat).
I-289) yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltävänä oli useita Corte suprema di cassazionen (Italia) esittämiä ennakkoratkaisukysymyksiä, jotka koskivat Italian julkiseen sektoriin kuuluneiden pankkien yksityistämisen yhteydessä perustettujen yhtiöiden verotusjärjestelmän yhteensopivuutta yhteisön oikeuden kanssa ja erityisesti tätä yhteensopivuutta sen verojärjestelmän osalta, jota sovelletaan pankkisäätiöihin, jotka tuolloin korvasivat perinteiset säästökassat.
After stating that, in that system, each debtor constituting a distinct legal entity is subject to its own court jurisdiction, the Court held that, in order to ensure legal certainty and foreseeability concerning the determination of the court having jurisdiction, the presumption in favour of the registered oce can be rebutted only if factors which are both objective and ascertainable by third parties enable it to be established that an actual situation exists which is dierent from that which locating the centre of the main interests at that registered oce is deemed to reect.
Vastatessaan kahteen ensimmäiseen kysymykseen yhteisöjen tuomioistuin totesi kilpailuoikeuden alaan kuuluvaan ”yrityksen” käsitteeseen ja ”taloudellisen toiminnan” käsitteeseen liittyvän vakiintuneen oikeuskäytäntönsä perusteella yhtäältä, että yksikön, joka omistaa määräysvaltaan oikeuttavia osuuksia yhtiöstä ja joka käyttää tosiasiallisesti tätä määräysvaltaa osallistumalla välittömästi tai välillisesti yhtiön hallinnointiin, on katsottava osallistuvan määräysvallassaan olevan yrityksen taloudellisen toiminnan harjoittamiseen, ja sitä itseään on siis tämän johdosta pidettävä EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna yrityksenä.
In two cases concerning a reference for a preliminary ruling, the Court interpreted Article 54 of the Convention implementing the Schengen Agreement 39, which lays down the non bis in idem principle in the context of police and judicial cooperation in criminal matters; more specically, the Court explained how ‘the same acts’ within the meaning of that provision is to be understood.
Yhteisöjen tuomioistuin otti kuitenkin huomioon kansallisen lainsäätäjän pankkisäätiöille antaman roolin yleistä etua edistävillä ja yhteiskunnallisesti hyödyllisillä aloilla ja erotti toisistaan pelkän suoritusten maksamisen yleishyödyllisille elimille ja toiminnan, jota harjoitetaan suoraan näillä aloilla.
In Case C-436/04 Van Esbroeck [2006] ECR I-2333, the Court stated first that the non bis in idem principle must be applied to criminal proceedings brought in a Contracting State for acts for which a person has already been convicted in another Contracting State even though the Convention was not yet in force in the latter State at the time at which that person was convicted, insofar as the Convention was in force in the Contracting States in question at the time of the assessment, by the court before which the second proceedings
Se näet totesi valtiontukia koskevien yhteisön oikeussääntöjen sovellettavuuden ainoastaan jälkimmäisen tapauksen osalta ja korosti, että kun pankkisäätiö toimiessaan itse yleistä etua edistävillä ja yhteiskunnallisesti hyödyllisillä aloilla käyttää kansallisen lainsäätäjän sille myöntämää valtuutusta toteuttaa päämääriensä saavuttamisen kannalta tarpeelliset tai hyödylliset rahoitus-, liike-, kiinteistö- ja varallisuustoimet, se saattaa tarjota tavaroita tai palveluja markkinoilla kilpaillen muiden toimijoiden kanssa, ja sitä on siten
Proceedings were brought, of the conditions of applicability of the non bis in idem principle.
Yhteisöjen tuomioistuin pidettävä yrityksenä ja siihen on sovellettava valtiontukia koskevia yhteisön oikeussääntöjä.
It then held that Article 54 of the Convention implementing the Schengen Agreement must be interpreted as meaning (i) that the relevant criterion for the purposes of the application of that article is identity of the material acts, understood as the existence of a set of facts which are inextricably linked together, irrespective of the legal classication given to them or the legal interest protected and (ii) that punishable acts consisting of exporting and importing the same narcotic drugs and which are prosecuted in dierent Contracting States to the Convention are, in principle, to be regarded as ‘the same acts’ for the purposes of Article 54, the denitive assessment on this point being the task of the competent national courts.
Vastatessaan kolmanteen kysymykseen se muistutti ensin erityisesti siitä, että tuen käsite on yleisluonteisempi kuin avustuksen käsite ja että toimenpidettä, jolla viranomaiset myöntävät tietyille yrityksille verovapautuksen ja jolla ei tosin siirretä valtion varoja mutta asetetaan edunsaaja taloudellisesti edullisempaan asemaan kuin muut verovelvolliset, on pidettävä EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena, minkä jälkeen yhteisöjen tuomioistuin totesi toisaalta, että pankkisäätiöille, joilla on osakkuuksia pankkiyhtiöissä ja jotka pyrkivät yksinomaan edistämään sosiaalista hyvinvointia, koulutusta, opetusta, opiskelua ja tieteellistä tutkimusta, myönnettyä vapautusta osingoista suoritettavasta pidätyksestä on pidettävä tällaisena.
In Case C-150/05 Van Straaten (judgment of 28 September 2006, not yet published in the ECR), where a similar question was asked and was given an identical answer, the Court stated that the non bis in idem principle falls to be applied in respect of a decision of the judicial authorities of a Contracting State by which the accused is acquitted finally for lack of evidence.
Belgian kuningaskunta ja asbl Forum 187, Belgian koordinointikeskusten etujärjestö, vaativat yhdistetyissä asioissa C-182/03 ja C-217/03, Belgia ja Forum 187 vastaan komissio (tuomio 22.6.2006, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) päätöksen 2003/757/EY25 kumoamista erityisesti siltä osin kuin siinä ei annettu Belgian kuningaskunnalle lupaa uusia edes väliaikaisesti koordinointikeskuksen asemaa keskuksille, joihin oli sovellettu tätä järjestelyä 31.12.2000 saakka.
E. Juhász, President of Chamber; P. Kūris, President of Chamber; R. Schintgen, President of Chamber; A. Rosas, President of Chamber; P. Jann, President of Chamber; V. Skouris, President of the Court; C. W. A. Timmermans, President of Chamber; K. Lenaerts, President of Chamber; J. Kokott, First Advocate General; J. Klučka, President of Chamber.
Yhteisöjen tuomioistuin totesi perustelluksi yhden kantajien esittämistä perusteista, joka koski luottamuksensuojan periaatteen loukkaamista, ja muistutti siitä, että koska pakottava yleinen etu ei muuta edellyttänyt, komissio on, jättäessään toteuttamatta asetuksen kumoamisen yhteydessä siirtymätoimenpiteet, joilla toimijan perusteltuna pidettävää luottamusta yhteisön säännöstöön olisi suojattu, rikkonut ylemmäntasoista oikeussääntöä.
G. Arestis, Judge; K. Schiemann, Judge; R. Silva de Lapuerta, Judge; A. Tizzano, Judge; D. Ruiz-Jarabo Colomer, Advocate General; J. N. Cunha Rodrigues, Judge; M. Poiares Maduro, Advocate General; J. Makarczyk, Judge; M. Ilešič, Judge.
Yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltävänä oli asiassa C-88/03, Portugali vastaan komissio (tuomio 6.9.2006, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) Portugalin tasavallan esittämä vaatimus päätöksen 2003/442/EY26kumoamisesta.
E. Levits, Judge; P. Mengozzi, Advocate General; L. Bay Larsen, Judge; U. Lõhmus, Judge; J. Malenovský, Judge; A. Borg Barthet, Judge; E. Sharpston, Advocate General; P. Lindh, Judge.
Yhteisöjen tuomioistuin viittasi vakiintuneeseen oikeuskäytäntöönsä, jonka mukaan valtiontuen käsite ei kata valtion toimenpiteitä, joilla aikaansaadaan erilaista kohtelua yritysten välillä, kun kyseinen erottelu johtuu sen verorasitusta koskevan järjestelmän luonteesta ja rakenteesta, jonka osa toimenpiteet ovat, ja totesi aluksi, että toimenpide, jolla poiketaan yleisestä
V. Trstenjak, Advocate General; J.-C. Bonichot, Judge; A. Ó Caoimh, Judge; Y. Bot, Advocate General; J. Mazák, Advocate General; T. von Danwitz, Judge; R. Grass, Registrar.
Valtiontukiohjelmasta, jonka Belgia on toteuttanut Belgiassa sijaitsevien koordinointikeskusten hyväksi, 17.2.2003 tehty komission päätös 2003/757/EY (EUVL L 282, s. 25).
Born 1967; degree in law (University of Lisbon, 1990); assistant lecturer (European University Institute, 1991); Doctor of Laws (European University Institute, Florence, 1996); Visiting Professor (London School of Economics; College of Europe, Natolin; Ortega y Gasset Institute, Madrid; Catholic University, Portugal; Institute of European Studies, Macao); Professor (Universidade Nova, Lisbon, 1997); Fulbright Visiting Research Fellow (Harvard University, 1998); codirector of the Academy of International Trade Law; co-editor (Hart Series on European Law and Integration, European Law Journal) and member of the editorial board of several law journals; Advocate General at the Court of Justice since 7 October 2003.
Kehitys ja toiminta verojärjestelmästä, voi olla perusteltu tämän johdosta vain, mikäli kyseessä oleva jäsenvaltio voi osoittaa, että mainittu toimenpide on suora seuraus jäsenvaltion verojärjestelmän perus- tai pääperiaatteista, ja täsmensi tältä osin, että on erotettava yhtäältä tietylle verojärjestelmälle asetetut tavoitteet, jotka ovat järjestelmään nähden ulkoisia, ja toisaalta itse verojärjestelmään olennaisena osana kuuluvat mekanismit, jotka ovat tarpeen mainitunlaisten tavoitteiden saavuttamiseksi.
Born 1955; Graduate of the University of Metz, degree from the Institut d’études politiques, Paris, former student at the École nationale d’administration; rapporteur (1982–85), commissaire du gouvernement (1985–87 and 1992–99), Judge (1999–2000), President of the Sixth Sub-Division of the Judicial Division (2000–06), at the Council of State; Legal Secretary at the Court of Justice (1987–91); Director of the Private Oce of the Minister for Labour, Employment and Vocational Training, then Minister for the Civil Service and Modernisation of Administration (1991–92); Head of the Legal Mission of the Council of State at the National Health Insurance Fund for Employed Persons (2001–06); Lecturer at the University of Metz (1988–2000), then at the University of Paris I, Panthéon-Sorbonne (from 2000); author of numerous publications on administrative law, Community law and European human rights law; Founder and chairman of the editorial committee of the Bulletin de jurisprudence de droit de l’urbanisme, co-founder and member of the editorial committee of the Bulletin juridique des collectivités locales; President of the Scientic Council of the Research Group on Institutions and Law governing Regional and Urban Planning and Habitats; Judge at the Court of Justice since 7 October 2006.
Muistutettuaan siitä, että määritettäessä sitä, onko toimenpide valikoiva, viitekehyksen määrittäminen on ratkaisevan tärkeää, yhteisöjen tuomioistuin totesi lisäksi, että tätä viitekehystä ei välttämättä määritellä kansallisen alueen rajojen mukaisesti ja että siten tilanteessa, jossa alue- tai paikallisviranomainen käyttää sillä keskusvaltaan nähden olevaa riittävän itsenäistä valtaa ja päättää verokannasta, joka on alempi kuin kansallinen verokanta ja jota sovelletaan ainoastaan sen toimivaltaan kuuluvalla alueella sijaitseviin yrityksiin, merkityksellinen oikeudellinen kehys verotuksellisen toimenpiteen valikoivuuden arvioimiseksi voi rajoittua kyseessä olevaan maantieteelliseen alueeseen siinä tapauksessa, että alueyhteisöllä on esimerkiksi asemansa ja valtuuksiensa johdosta ratkaiseva rooli sen poliittisen ja taloudellisen ympäristön määrittämisessä, jossa sen toimivaltaan kuuluvalla alueella sijaitsevat yritykset toimivat.
Born 1948; Graduate of the Institut d’études politiques, Paris, and awarded higher degree in public law; Deputy Procureur de la République attached to the Tribunal de grande instance, Versailles; Principal Administrator at the Court of Justice; Secretary-General in the oce of the Procureur Général attached to the Court of Appeal, Paris; Private Oce of the Minister for Justice; Legal Secretary to the President of the Court of Justice; Registrar at the Court of Justice since 10 February 1994.
Yhteisöjen tuomioistuin arvioi, että jotta voidaan katsoa, että tällaisissa olosuhteissa tehty päätös on tehty riittävän itsenäistä valtaa käyttämällä, päätöksen tekijänä on ensinnäkin tullut olla alue- tai paikallisviranomainen, jolla on perustuslakiin perustuva keskushallinnosta erillinen, poliittinen ja hallinnollinen asema.
Mr Antonio Tizzano, who had been Advocate General at the Court of Justice since 7 October 2000, succeeded Mr Antonio Mario La Pergola.
Toiseksi päätös on tullut tehdä ilman, että keskushallinto voi välittömästi puuttua sen sisältöön.
In addition, under the system of rotation of Advocates General by reference to the alphabetical order of the Member States, Ms Verica Trstenjak was appointed to replace Mr Leendert A. Geelhoed, and Mr Ján Mazák to replace Mrs Christine Stix-Hackl.
Lisäksi taloudellisia seuraamuksia, joita aiheutuu kansallisen verokannan alentamisesta alueella sijaitsevien yritysten osalta, ei saa hyvittää muilta alueilta tai keskushallinnolta peräisin olevilla suorituksilla tai avustuksilla.
Marco Darmon, Advocate General (1984–94)René Joliet, Judge (1984–95)Thomas Francis O’Higgins, Judge (1985–91)Fernand Schockweiler, Judge (1985–96)Jean Mischo, Advocate General (1986–91 and 1997–2003)José Carlos De Carvalho Moithinho de Almeida, Judge (1986–2000)José Luis da Cruz Vilaça, Advocate General (1986–88)Gil Carlos Rodríguez Iglesias, Judge (1986–2003), President from 1994 to 2003Manuel Diez de Velasco, Judge (1988–94)Manfred Zuleeg, Judge (1988–94)Walter Van Gerven, Advocate General (1988–94)Giuseppe Tesauro, Advocate General (1988–98)Paul Joan George Kapteyn, Judge (1990–2000)John L. Murray, Judge (1991–99)David Alexander Ogilvy Edward, Judge (1992–2004)Georges Cosmas, Advocate General (1994–2000)Günter Hirsch, Judge (1994–2000)Michael Bendik Elmer, Advocate General (1994–97)Hans Ragnemalm, Judge (1995–2000)Leif Sevón, Judge (1995–2002)Nial Fennelly, Advocate General (1995–2000)Melchior Wathelet, Judge (1995–2003)Krateros Ioannou, Judge (1997–99)Siegbert Alber, Advocate General (1997–2003)Antonio Saggio, Advocate General (1998–2000)Fidelma O’Kelly Macken, Judge (1999–2004)
Yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltävänä oli asiassa C-526/04, Laboratoires Boiron (tuomio 7.9.2006, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) Cour de cassationin (Ranska) kaksi ennakkoratkaisukysymystä, jotka oli esitetty sellaisen riidan yhteydessä, joka koski sosiaaliturvan rahoittamisesta vuodeksi 1998 19.12.1997 annetun lain nro 97-1164 12 §:ssä säädettyä maksua (Ranskan sosiaaliturvakoodin L-245-6-1 §), jota lääketehtaiden oli suoritettava lääkkeiden tukkumyynneistään, jotka korvattiin sairausvakuutuskassoista, mutta jota tukkukauppiasjakelijoiden ei tarvinnut suorittaa ja josta yhteisöjen tuomioistuin oli jo antanut muilta osin ratkaisun asiassa C-53/00, Ferring (tuomio 22.11.2001, Kok. 2001, s.
The figures given (gross figures) represent the total number of cases, without account being taken of the joinder of cases on the ground of similarity (one case number = one case).
Yhteisöjen tuomioistuimen mielestä tältä osin sillä, että komission päätöksessä
Direct actions Appeals
Yhteisöjen tuomioistuin
Appeals concerning interim measures and interventions
Lainsäädäntöjen lähentäminen ja yhdenmukaiset lainsäädännöt
The figures given (gross figures) represent the total number of cases, without account being taken of the joinder of cases on the ground of similarity (one case number = one case).
Yhteisöjen tuomioistuin katsoi myös, että perusteluvelvollisuutta oli noudatettu, koska asetuksesta käy pääosin ilmi toimielinten tavoittelema päämäärä, ja että siten olisi tarpeetonta vaatia erityisiä perusteluja jokaisesta niiden tekemästä teknisestä valinnasta.