natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Also, it is signi¤cant that, now that the Treaty of Lisbon has entered into force, the Charter of Fundamental Rights of the European Union has become a binding legislative instrument with the same legal value as the Treaties (1). Finally, in the sensitive area of the common foreign and security policy (CFSP), the Court, by way of exception, has jurisdiction (i) to monitor the delimitation of the Union’s competences and of the CFSP, the implementation of which must not a¥ect the exercise of the Union’s competences or the powers of the institutions in respect of the exercise of the exclusive and shared competences of the Union, and (ii) over actions for annulment brought against decisions providing for restrictive measures against natural or legal persons adopted by the Council in connection, for example, with combating terrorism (freezing of assets).
Lisäksi on tärkeää huomata, että Euroopan unionin perusoikeuskirjasta tulee Lissabonin sopimuksen voimaantulon myötä sitova lainsäädännöllinen teksti ja että se saa saman oikeudellisen arvon kuin perussopimukset.1 Lisäksi unionin tuomioistuimella on yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan (YUTP) herkällä alueella erityinen toimivalta yhtäältä valvoa unionin toimivallan ja YUTP:n välistä rajanvetoa, sillä viimeksi mainitun täytäntöönpano ei saa vaikuttaa unionin toimivallan käyttöön eikä toimielinten tehtävänjakoon unionin yksiomaisen ja jaetun toimivallan käyttämisessä, ja toisaalta ratkaista kumoamiskanteet, jotka koskevat neuvoston esimerkiksi terrorismin torjuntaan liittyvissä asioissa (varojen jäädyttäminen) tekemiä päätöksiä, joissa määrätään luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevista rajoittavista toimista.
The Treaty of Lisbon also contains signi¤cant amendments concerning proceedings before the Courts of the European Union.
Lissabonin sopimukseen kuuluu myös unionin tuomioistuimissa käytäviä menettelyjä koskevia merkittäviä muutoksia.
The most important of these include, ¤rst, the easing of the conditions for the admissibility of actions brought by individuals against regulatory acts of the institutions, bodies, oces and agencies of the European Union.
Niistä tärkeimpiin kuuluu yhtäältä yksityisten esittämien unionin toimielinten, laitosten ja elinten lainsäädäntötoimia koskevien kanteiden tutkittavaksi ottamisen edellytysten lieventäminen.
In particular, natural or legal persons may henceforth bring proceedings against a regulatory act if they are directly a¥ected by it and it does not entail implementing measures.
Tarkemmin sanottuna luonnolliset henkilöt ja oikeushenkilöt voivat tästä lähtien nostaa lainsäädäntötoimea koskevan kanteen, jos toimi vaikuttaa heihin välittömästi ja jos siihen ei liity täytäntöönpanotoimia.
Consequently, they no longer have to show that they are individually concerned by an act of this type.
Niinpä niiden ei tarvitse enää osoittaa, että tällainen toimi koskee heitä henkilökohtaisesti.
Second, the Treaty of Lisbon strengthens the system of pecuniary sanctions (lump sum and/or penalty payment) in the event of non-compliance with a judgment establishing a failure to ful-¤l obligations.
Toisaalta Lissabonin sopimuksella vahvistetaan taloudellisten seuraamusten järjestelmää (kiinteämääräiset sakot ja/tai uhkasakot) siinä tilanteessa, että jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaa tuomiota ei panna täytäntöön.
In particular, where a Member State fails to notify national measures transposing a directive to the Commission, it is henceforth possible for the Court to impose pecuniary sanctions at the stage of delivery of the initial judgment establishing a failure to ful¤l obligations.
Tästä lähtien unionin tuomioistuin voi määrätä ensimmäisestä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevasta kanteesta lähtien taloudellisista seuraamuksista siinä tapauksessa, ettei jäsenvaltio ilmoita komissiolle kansallisista toimenpiteistä, joilla direktiivi saatetaan osaksi lainsäädäntöä.
This amendment concerns Article 7(3) of the Rules of Procedure which lays down the procedure for electing the President and the Presidents of the Chambers. The previous version of Article 7(3) provided for two ballots.
Tämä muutos koski mainitun määräyksen 7 artiklan 3 kohtaa, jossa määrätään presidentin ja jaostojen puheenjohtajien valinnassa noudatettavista menettelytavoista.
If, in the second round, judges obtained an equal number of votes, the oldest of them was deemed elected.
Tämän säännöksen aikaisemmassa versiossa määrättiin kahdesta äänestyskierroksesta.
The new version provides that, if no judge obtains the votes of more than half the judges composing the Court, further ballots are to be held until that majority is attained.
Jos äänet menivät toisella kierroksella tasan, valittiin iältään
) Furthermore, Article 6(2) TEU provides that‘the Union shall accede to the European Convention for the Protec- tion of Human Rights and Fundamental Freedoms.
Lisäksi SEU 6 artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että ”unioni liittyy ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehtyyn eurooppalaiseen yleissopimukseen.
Such accession shall not a¥ect the Union’s competences as de¤ned in theTreaties’.
Liittyminen ei vaikuta perussopimuksessa määriteltyyn unionin toimivaltaan”.
Protocol No 8 states that the accession agreement is to specify, in particular,‘the speci¤c arrangements for the Union’s possible participation in the control bodies of the European Convention the mechanisms necessary to ensure that proceedings by non-Member States and individual applications are correctly addressed to Member States and/or the Union as appropriate’.
Pöytäkirjassa nro 8 ilmaistaan, että liittymissopimuksessa on täsmennettävä ”erityiset menettelysäännöt, joita sovelletaan, jos unioni osallistuu ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen seurantaelinten toimintaan, [ja] tarpeelliset järjestelyt, joilla varmistetaan, että Euroopan unionin ulkopuolisten valtioiden esittämät kanteet sekä yksityiset valitukset osoitetaan tapauksen mukaan asianmukaisesti jäsenvaltioille ja/tai unionille”.
This accession‘shall not a¥ect the competences of the Union or the powers of its institutions’.
Tämä liittyminen ei ”vaikuta unionin toimivaltaan eikä sen toimielinten toimivaltuuksiin”.
The Court completed 543 cases in 2009 (net ¤gures, that is to say, taking account of the joinder of cases), a very appreciable increase compared with the previous year (495 cases completed in 2008).
Unionin tuomioistuin saattoi vuonna 2009 päätökseen 543 asiaa (nettoluku, jossa on otettu huomioon asioiden yhdistämiset), mikä merkitsee huomattavaa kasvua edellisvuodesta (495 loppuun saatettua asiaa vuonna 2008).
Of those cases, 377 were dealt with by judgments and 165 gave rise to orders.
Näistä asioista 377:ssä annettiin tuomio ja 165 ratkaistiin määräyksellä.
The number of judgments delivered in 2009 is among the highest in the Court’s history.
Annettujen tuomioiden määrä oli vuonna 2009 tuomioistuimen historian suurimpia.
The Court had 561 new cases brought before it (without account being taken of the joinder of cases on the ground of similarity), representing a slight decrease compared with 2008 (592 new cases).
Unionin tuomioistuimessa pantiin vireille 561 uutta asiaa (kun saman asiayhteyden vuoksi yhdistettyjä asioita ei oteta huomioon), mikä merkitsee lievää vähentymistä suhteessa vuoteen 2008 (592 vireillepantua asiaa).
It should, however, be pointed out that the number of references for a preliminary ruling submitted in 2009 is the highest ever reached (302 cases).
On kuitenkin korostettava, että vuonna 2009 esitettyjen ennakkoratkaisupyyntöjen määrä oli korkeampi kuin koskaan (302 asiaa).
So far as concerns the duration of proceedings, the statistics are very positive.
Menettelyjen keston osalta tilastotiedot ovat hyvin myönteisiä.
In the case of references for a preliminary ruling, the average duration amounted to 17.1 months, that is to say a duration practically identical to that in 2008 (16.8 months).
Ennakkoratkaisupyyntöjen osalta kesto oli 17,1 kuukautta eli lähes sama kuin vuonna 2008 (16,8 kuukautta).
The average time taken to deal with direct actions and appeals was 17.1 months and 15.4 months respectively (16.9 months and 18.4 months in 2008).
Suorien kanteiden ja valitusten osalta käsittelyn keskimääräiset kestot olivat 17,1 kuukautta ja 15,4 kuukautta (16,9 kuukautta ja 18,4 kuukautta vuonna 2008).
In addition to the reforms in its working methods that have been undertaken in recent years, the improvement in the Court’s eciency in dealing with cases is also due to the increased use of the various procedural instruments at its disposal to expedite the handling of certain cases (the urgent preliminary ruling procedure, priority treatment, the accelerated or expedited procedure, the simpli¤ed procedure and the possibility of giving judgment without an opinion of the Advocate General).
Viime vuosien aikana toteutettujen työmenetelmäuudistusten lisäksi asioiden tehostettuun käsittelyyn unionin tuomioistuimessa on vaikuttanut myös se, että tiettyjen asioiden käsittelyn nopeuttamiseksi käytössä olevien menettelyllisten välineiden (kiireellinen ennakkoratkaisumenettely, etusijan antaminen jonkin asian käsittelylle, nopeutettu menettely, yksinkertaistettu menettely ja mahdollisuus ratkaista asia ilman julkisasiamiehen ratkaisuehdotusta) käyttö on lisääntynyt.
In 2009, use of the urgent preliminary ruling procedure was requested in three cases and the designated chamber considered that the conditions under Article 104b of the Rules of Procedure were met in two of them.
Kiireellistä ennakkoratkaisumenettelyä pyydettiin kolmessa asiassa, ja nimetty jaosto katsoi, että työjärjestyksen 104 b artiklassa asetetut edellytykset täyttyivät niistä kahdessa.
Those cases were completed in an average period of 2.5 months.
Nämä asiat saatettiin päätökseen keskimäärin 2,5 kuukaudessa.
Use of the expedited or accelerated procedure was requested ¤ve times, but the conditions under the Rules of Procedure were not met in any of those cases.
Nopeutettua menettelyä pyydettiin viisi kertaa, mutta työjärjestyksessä vaaditut edellytykset eivät täyttyneet näistä yhdessäkään.
Following a practice established in 2004, requests for the use of the expedited or accelerated procedure are granted or refused by reasoned order of the President of the Court.
Vuonna 2004 sovitun käytännön mukaan unionin tuomioistuimen presidentti hyväksyy tai hylkää nopeutettua menettelyä koskevat hakemukset perustellulla määräyksellä.
Priority treatment, on the other hand, was granted in eight cases.
Lisäksi kahdeksassa asiassa myönnettiin etusija asian käsittelylle.
Also, the Court regularly used the simpli¤ed procedure laid down in Article 104(3) of the Rules of Procedure to answer certain questions referred to it for a preliminary ruling.
Unionin tuomioistuin käytti säännöllisesti työjärjestyksen 104 artiklan 3 kohdassa määrättyä yksinkertaistettua menettelyä tiettyjen ennakkoratkaisukysymysten käsittelyssä.
A total of 22 cases were brought to a close by orders made on the basis of that provision.
Tämän määräyksen nojalla annetulla määräyksellä saatettiin päätökseen yhteensä 22 asiaa.
Finally, the Court made more frequent use of the possibility o¥ered by Article 20 of its Statute of determining cases without an opinion of the Advocate General where they do not raise any new point of law.
Unionin tuomioistuin käytti myös useammin perussääntönsä 20 artiklassa annettua mahdollisuutta ratkaista asia ilman julkisasiamiehen ratkaisuehdotusta silloin, kun asiassa ei tule esiin uutta oikeuskysymystä.
About 52% of the judgments delivered in 2009 were delivered without an opinion (compared with 41% in 2008).
Mainittakoon, että noin 52«prosenttia vuonna 2009 annetuista tuomiosta annettiin ilman ratkaisuehdotusta (vuonna 2008 vastaava luku oli 41«prosenttia).
As regards the distribution of cases between the various formations of the Court, it may be noted that the Grand Chamber dealt with roughly 8%, chambers of ¤ve judges with 57%, and chambers of three judges with approximately 34%, of the cases brought to a close by a judgment in 2009.
Asioiden jakautumisesta unionin tuomioistuimen eri kokoonpanoille voidaan todeta, että suuri jaosto käsitteli vuonna 2009 ratkaistuista asioista noin kahdeksan prosenttia, viiden tuomarin kokoonpanossa niistä käsiteltiin 57«prosenttia ja kolmen tuomarin kokoonpanossa hieman yli 34«pro-senttia.
Compared with the previous year, a decrease may be noted in the proportion of cases dealt with by the Grand Chamber (14% in 2008), while the proportion of cases dealt with by three-judge chambers increased (26% in 2008).
Suuren jaoston käsittelemien asioiden osuus pieneni edellisestä vuodesta (14«prosenttia
Part C of this chapter should be consulted for more detailed information regarding the statistics for the 2009 judicial year.
Toimintakauden 2009 tilastoja koskevia muita tietoja löytyy tämän vuosikertomuksen C kohdasta.
The recurring issue of the appropriate legal basis within the ¤rst pillar has given rise to a number of judgments worthy of mention.
Oikeusriidat, joiden oikeusperuste kuuluu ensimmäisen pilarin alaan, johtivat useisiin mainitsemisen arvoisiin tuomioihin.
In Case C-166/07 Parliament v Council (judgment of 3°September 2009) the Court held that Community contributions to the International Fund for Ireland must have a dual legal basis, namely Articles 159°EC and 308°EC.
Unionin tuomioistuin totesi asiassa parlamentti vastaan neuvosto (C-166/07, tuomio 3.9.2009), että yhteisön rahoitustuella Irlannin kansainväliselle rahastolle on oltava kaksi oikeusperustaa, EY 159 ja EY 308 artikla.
The e¥ect of using that dual basis is that the Community legislature is obliged to reconcile di¥erent legislative procedures in the adoption of a single measure.
Näiden kahden oikeusperustan käyttämisestä seuraa yhteisön lainsäätäjälle velvollisuus sovittaa yhteen erilaiset lainsäädäntömenettelyt yhden ja saman lainsäädäntötoimen antamiseksi.
The Court began by observing that, in the context of the organisation of the powers of the Community, the choice of the legal basis for a measure must rest on objective factors which are amenable to judicial review, including, in particular, the aim and the content of the measure.
Unionin tuomioistuin huomautti ensinnäkin, että yhteisön toimivaltajärjestelmässä yhteisön toimen oikeusperustan valinnan on perustuttava objektiivisiin seikkoihin, jotka voivat olla tuomioistuimen suorittaman valvonnan kohteena ja joihin kuuluvat erityisesti toimen tarkoitus ja sisältö.
Article 308°EC may be used as the legal basis for a measure only where no other provision of the Treaty gives the Community institutions the necessary power to adopt it.
EY«308 artiklan valitseminen toimen oikeudelliseksi perustaksi on perusteltua ainoastaan, jos missään muussa EY:n perustamissopimuksen artiklassa ei anneta yhteisön toimielimille tämän toimen antamisen edellyttämää toimivaltaa.
In addition, recourse to that provision demands that the action envisaged should relate to the‘operation of the common market’.
Lisäksi tämän määräyksen käyttäminen oikeusperustana edellyttää, että aiottu toiminta liittyy ”yhteismarkkinoiden toimintaan”.
The Court went on to ¤nd, ¤rst, that the objectives of Regulation (EC) No°1968/2006 concerning Community ¤nancial contributions to the International Fund for Ireland (2007–10) (2)correspond to the objectives pursued by the Community policy on economic and social cohesion and, second, that the Community’s ¤nancial contribution to the fund, leaving aside its legislative framework, forms part of the speci¤c actions which, when they prove to be necessary outside the Structural Funds in order to realise the objectives referred to in Article 158°EC, may be adopted in accordance with the third paragraph of Article 159°EC.
Unionin tuomioistuin totesi tämän jälkeen yhtäältä, että yhteisön rahoitustuesta Irlannin kansain- väliselle rahastolle (2007–2010) 21.12.2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1968/20062 tavoitteet vastaavat tavoitteita, joita taloudelliseen ja sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen pyrkivällä yhteisön politiikalla edistetään, ja toisaalta, että kun ei oteta huomioon yhteisön lainsäädäntökehystä, johon yhteisön rahastolle myöntämä rahoitustuki kuuluu, rahoitustuki kuuluu erityistoimiin, jotka voidaan antaa EY 159 artiklan kolmannen kohdan nojalla, jos ne osoittautuvat rakennerahastojen ulkopuolella tarpeellisiksi EY 158 artiklassa tarkoitettujen tavoitteiden lujittamiseksi.
However, neither the arrangements governing cooperation between the Community and the fund nor the conditions and method of payment in respect of the Community’s ¤nancial contribution allow the Community to prevent the use by the fund of that contribution to cover actions which, while complying with the objectives of the Agreement concerning the International Fund for Ireland, extend beyond the scope of the Community’s policy on economic and social cohesion or, at least, are not managed in accordance with the criteria applied by the Community within the framework of that policy.
Yhteisön ja rahaston välisen yhteistyön ehdot ja yhteisön rahoitustuen maksamisen ehdot ja tavat eivät kuitenkaan anna yhteisölle mahdollisuutta säätää, että rahaston käyttämällä tuella ei saada kattaa toimia, jotka ylittävät taloudelliseen ja sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen pyrkivän yhteisön politiikan soveltamisalan tai joita ei hallinnoida yhteisön kyseistä politiikkaa koskevien perusteiden mukaisesti, vaikka ne olisivat Irlannin kansainvälisestä rahastosta tehdyn sopimuksen tavoitteiden mukaisia.
The Community legislature was therefore entitled to take the view that the range of activities ¤nanced by that regulation would extend beyond the scope of the Community’s policy on economic and social cohesion.
Yhteisön lainsäätäjä saattoi siten perustellusti katsoa, että tällä asetuksella rahoitettavien toimien valikoima ylittää taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevan yhteisön politiikan soveltamisalan.
Article 159°EC covers only independent action by the Community carried out in accordance with the Community regulatory framework, the content of which does not extend beyond the scope of the Community’s policy on economic and social cohesion.
EY 159 artikla kattaa kuitenkin ainoastaan yhteisön omat toimintakeinot, joita yhteisön lainsäädäntö koskee ja joiden sisältö ei ylitä taloudelliseen ja sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen pyrkivän yhteisön politiikan soveltamisalaa.
Consequently, the third paragraph of Article 159°EC does not by itself confer on the Community the necessary power to pursue the objectives of the Community’s policy on economic and social cohesion by means of a ¤nancial contribution under the conditions provided for by Regulation No°1968/2006.
EY 159 artiklan kolmas kohta ei siis yksinään anna yhteisölle tarvittavaa toimivaltaa edistää taloudelliseen ja sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen pyrkivän yhteisön politiikan tavoitteita rahoitustuella riidanalaisessa asetuksessa (EY)«N:o«1968/2006 tarkoitetun kaltaisin edellytyksin.
) Council Regulation (EC) No°1968/2006 of 21 December 2006 (OJ 2006 L°409, p.°81).
Yhteisön rahoitustuesta Irlannin kansainväliselle rahastolle (2007–2010) 21.12.2006 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1968/2006 (EUVL L 409, s. 81).
In relation to the same issue of the determination of the appropriate legal basis within the ¤rst pillar, in Case C-411/06 Commission v Parliament and Council (judgment of 8 September 2009) the Court determined a dispute concerning the legal basis of Regulation (EC) No°1013/2006 on shipments of waste (3).
Unionin tuomioistuin totesi tämän perusteella, että asetuksella (EY) N:o 1968/2006 pyritään EY«2«artiklan ja EY 3 artiklan 1 kohdan k alakohdan ja EY:n perustamissopimuksen XVII osaston mukaisiin tavoitteisiin, eikä tässä osastossa yksinään anneta yhteisölle tarvittavaa toimivaltaa näiden tavoitteiden saavuttamiseen, joten yhteisön lainsäätäjän olisi tullut käyttää oikeusperustana EY 159 artiklan kolmatta kohtaa yhdessä EY 308 artiklan kanssa ja noudattaa niissä tarkoitettuja lainsäädäntömenettelyjä eli EY 251 artiklan mukaista niin sanottua yhteispäätösmenettelyä ja neuvoston yksimielisyyttä edellyttävää päätöksentekomenettelyä.
It held that that measure had to be based solely on Article 175(1)°EC and not on Articles 133°EC and 175(1)°EC since it had only a secondary e¥ect on the common commercial policy.
Unionin tuomioistuin ratkaisi asiassa komissio vastaan parlamentti ja neuvosto (C-411/06, tuomio 8.9.2009) riidan, joka liittyi asianmukaisen oikeusperustan määrittämiseen ensimmäisen pi- larin puitteissa ja joka koski jätteiden siirrosta annettua asetusta (EY) N:o 1013/2006.3 Se totesi, että tämän asetuksen oikeusperustana oli oltava EY 175 artiklan 1 kohta eikä EY 133 artikla ja EY«175«artiklan 1 kohta yhdessä, siltä osin kuin sillä oli ainoastaan toissijaisia vaikutuksia yhteiseen kauppapolitiikkaan.
Following the traditional case-law of the Court, it is only exceptionally — if an act simultaneously pursues a number of objectives or has several components that are indissociably linked, without one being secondary and indirect in relation to the other — that such an act has to be founded on the various corresponding legal bases.
Unionin tuomioistuimen aikaisemman oikeuskäytännön mukaan tällaista toimea annettaessa on käytettävä useaa eri oikeudellista perustaa vain poikkeustapauksissa silloin, jos toimella on useampi samanaikainen tarkoitus tai tekijä, joita ei voida erottaa toisistaan ja joista mikään ei ole toiseen nähden toisarvoinen ja välillinen.
In the present case, the Commission was of the opinion that a dual legal basis was called for because the regulation comprised two indissociable components, one relating to the common commercial policy and the other to protection of the environment, neither of which could be regarded as secondary or indirect as compared with the other.
Komissio katsoi käsiteltävänä olleessa asiassa, että kahden oikeudellisen perustan käyttö oli välttämätöntä, koska mainittuun asetukseen sisältyy kaksi tekijää, joita ei voida erottaa toisistaan ja joista toinen kuuluu yhteisen kauppapolitiikan ja toinen ympäristönsuojelun alaan ja joista kumpaakaan ei voida pitää toisarvoisena tai välillisenä toiseen nähden.
The Court disagreed, taking the view that it is evident from the analysis of the contested regulation that, both by its objective and content, it is aimed primarily at protecting human health and the environment against the potentially adverse e¥ects of crossborder shipments of waste.
Unionin tuomioistuin ei ollut komission kanssa samaa mieltä ja katsoi, että riidanalaisen asetuksen tarkastelu osoittaa, että sekä asetuksen tarkoitus että sen sisältö liittyvät pääasiallisesti ihmisten terveyden ja ympäristön suojeluun jätteiden rajatylittävien siirtojen mahdollisilta haittavaikutuksilta.
More speci¤cally, in so far as the prior written noti¤cation and consent procedure clearly pursues an environmental protection purpose in the ¤eld of shipments of waste between the Member States and, consequently, was correctly based on Article 175(1)°EC, it would not be coherent to consider that that same procedure, when it applies to shipments of waste between Member States and third countries with the same environmental protection objective, is in the nature of an instrument of common commercial policy and must, on that ground, be based on Article 133°EC.
Se totesi erityisesti, että koska kirjallisella ennakkoilmoitus- ja -hyväksyntämenettelyllä selvästi pyritään ympäristön suojelemiseen jätteiden siirroissa jäsenvaltioiden välillä ja koska sen oikeudellisena perustana on siten asianmukaisesti ollut EY 175 artiklan 1 kohta, olisi epäjohdonmukaista katsoa, että sama menettely olisi luonteeltaan yhteisen kauppapolitiikan toteuttamista palveleva väline ja että sen perustana tulisi sen vuoksi olla EY 133 artikla silloin, kun sitä sovelletaan jätteiden siirtoihin jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välillä ja kun tarkoituksena on silloinkin ympäristönsuojelu.
That conclusion is corroborated by an analysis of the legislative context of the contested regulation.
Tätä johtopäätöstä tukee myös sen lainsäädännöllisen asiayhteyden tarkastelu, johon tämä asetus liittyy.