natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Second, such jurisdiction would be contrary to provisions both of the EC Treaty, especially Articles 5 EC, 10 EC, 297 EC and the first paragraph of Article 307 EC, and of the Treaty on European Union, in particular Article 5 EU, in accordance with which the Community judicature is to exercise its powers on the conditions and for the purposes provided for by the provisions of the EC Treaty and the Treaty on European Union.
Toiseksi tällainen toimivalta olisi sekä EY:n perustamissopimuksen määräysten, erityisesti EY 5, EY 10 ja EY 297 artiklan ja EY 307 artiklan ensimmäisen kohdan, että EU:sta tehdyn sopimuksen määräysten, erityisesti EU 5 artiklan, jonka mukaan yhteisöjen tuomioistuimet käyttävät toimivaltuuksiaan EY:n ja EU:sta tehdyn sopimuksen määräyksissä määrätyin edellytyksin ja niissä määrätyssä tarkoituksessa, vastainen.
It must therefore be considered that the resolutions of the Security Council at issue fall, in principle, outside the ambit of the Court’s judicial review and that the Court has no authority to call in question, even indirectly, their lawfulness in the light of Community law.
Näin ollen on katsottava, että kyseiset turvallisuusneuvoston päätöslauselmat eivät lähtökohtaisesti kuulu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valvonnan piiriin ja että tällä tuomioistuimella ei ole toimivaltaa kyseenalaistaa, edes välillisesti, niiden laillisuutta yhteisön oikeuden valossa.
On the contrary, the Court is bound, so far as possible, to interpret and apply that law in a manner compatible with the obligations of the Member States under the Charter of the United Nations.’
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on päinvastoin mahdollisuuksiensa mukaan tulkittava ja sovellettava yhteisön oikeutta siten, että se olisi sopusoinnussa jäsenvaltioille Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjassa asetettujen velvoitteiden kanssa.”
In Kadi, paragraph 226, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 277, the Court of First Instance found that it was, none the less, empowered to check, indirectly, the lawfulness of the resolutions of the Security Council in question with regard to jus cogens, understood as a body of higher rules of public international law binding on all subjects of international law, including the bodies of the United Nations, and from which no derogation is possible.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 226 kohdassa ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 277 kohdassa, että sillä oli kuitenkin toimivalta valvoa välillisesti kyseisten turvallisuusneuvoston päätöslauselmien laillisuutta jus cogensin kannalta, jolla tarkoitetaan kansainvälisen oikeusjärjestyksen perusteisiin kuuluvia sääntöjä, jotka velvoittavat kaikkia kansainvälisen oikeuden oikeussubjekteja, mukaan lukien YK:n elimet, ja joista ei ole mahdollista poiketa.
In paragraphs 227 to 231 of Kadi, drawn up in terms identical to those of paragraphs 278 to 282 of Yusuf and Al Barakaat, the Court of First Instance held as follows:
Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 227–231 kohdassa, joiden sanamuoto on sama kuin asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 278–282 kohdan sanamuoto, seuraavaa:
In this connection, it must be noted that the Vienna Convention on the Law of Treaties, which consolidates the customary international law and Article 5 of which provides that it is to apply “to any treaty which is the constituent instrument of an international organisation and to any treaty adopted within an international organisation”, provides in Article 53 for a treaty to be void if it conflicts with a peremptory norm of general international law (jus cogens), defined as “a norm accepted and recognised by the international community of States as a whole as a norm from which no derogation is permitted and which can be modified only by a subsequent norm of general international law having the same character”.
Tältä osin on todettava, että valtiosopimusoikeutta koskevan Wienin yleissopimuksen, jolla kodifioidaan kansainvälisen tapaoikeuden säännöt (ja jonka 5 artiklassa määrätään, että sitä sovelletaan ’jokaiseen kansainvälisen järjestön perusasiakirjana olevaan valtiosopimukseen sekä valtiosopimukseen, joka on hyväksytty kansainvälisessä järjestössä’), 53 artiklassa määrätään, että valtiosopimus on mitätön, jos se sen tekemisen aikana on ristiriidassa yleisen kansainvälisen oikeuden ehdottoman normin (jus cogens) kanssa, jolla tarkoitetaan ’kansainvälisen valtioyhteisön kokonaisuudessaan hyväksymää ja tunnustamaa normia, josta poikkeaminen ei ole sallittu ja jota voidaan muuttaa vain myöhemmällä samanluonteisella yleisen kansainvälisen oikeuden normilla’.
Similarly, Article 64 of the Vienna Convention provides that: “If a new peremptory norm of general international law emerges, any existing treaty which is in conflict with that norm becomes void and terminates”.
Samoin Wienin yleissopimuksen 64 artiklassa määrätään, että ’yleisen kansainvälisen oikeuden uuden ehdottoman normin syntyessä jokainen olemassa oleva valtiosopimus, joka on ristiriidassa tämän normin kanssa, tulee mitättömäksi ja päättyy’.
Furthermore, the Charter of the United Nations itself presupposes the existence of mandatory principles of international law, in particular, the protection of the fundamental rights of the human person.
Lisäksi itse Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjassa lähdetään liikkeelle kansainvälisen oikeuden pakottavien periaatteiden olemassaolosta ja erityisesti ihmisyksilön perusoikeuksien suojelusta.
In the preamble to the Charter, the peoples of the United Nations declared themselves determined to “reaffirm faith in fundamental human rights, in the dignity and worth of the human person”.
Peruskirjan johdantoosassa Yhdistyneiden Kansakuntien kansat toteavat, että heidän vakaana tahtonaan on ’uudelleen vakuuttaa uskova[nsa] ihmisen perusoikeuksiin, ihmisyksilön arvoon ja merkitykseen’.
In addition, it is apparent from Chapter I of the Charter, headed “Purposes and Principles”, that one of the purposes of the United Nations is to encourage respect for human rights and for fundamental freedoms.
Peruskirjan ensimmäisestä luvusta, jonka otsikkona on ’Päämäärät ja periaatteet’, ilmenee lisäksi, että Yhdistyneiden Kansakuntien päämääränä on muun muassa kehittää ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittamista.
Those principles are binding on the Members of the United Nations as well as on its bodies.
Nämä periaatteet velvoittavat sekä YK:n jäseniä että sen elimiä.
Thus, under Article 24(2) of the Charter of the United Nations, the Security Council, in discharging its duties under its primary responsibility for the maintenance of international peace and security, is to act “in accordance with the Purposes and Principles of the United Nations”.
Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan 24 artiklan 2 kappaleen mukaan velvollisuuksiaan, jotka johtuvat siitä, että sillä on ensisijainen vastuu kansainvälisen rauhan ja turvallisuuden ylläpitämisestä, täyttäessään turvallisuusneuvoston on toimittava ’Yhdistyneiden Kansakuntien päämäärien ja periaatteiden mukaisesti’.
The Security Council’s powers of sanction in the exercise of that responsibility must therefore be wielded in compliance with international law, particularly with the purposes and principles of the United Nations.
Turvallisuusneuvostolle tämän vastuun kantamiseksi myönnettyä pakotetoimivaltaa on näin ollen käytettävä kansainvälisen oikeuden ja erityisesti Yhdistyneiden Kansakuntien päämäärien ja periaatteiden mukaisesti.
International law thus permits the inference that there exists one limit to the principle that resolutions of the Security Council have binding effect: namely, that they must observe the fundamental peremptory provisions of jus cogens.
Kansainvälisen oikeuden perusteella voidaan näin ollen todeta, että turvallisuusneuvoston päätöslauselmien sitovuuden periaatteella on rajansa: päätöslauselmissa on noudatettava yleisen kansainvälisen oikeuden perusteisiin kuuluvia pakottavia säännöksiä (jus cogens).
If they fail to do so, however improbable that may be, they would bind neither the Member States of the United Nations nor, in consequence, the Community.
Jos näin ei olisi – vaikkakin tämä on hyvin epätodennäköistä – päätöslauselmat eivät sitoisi YK:n jäseniä eivätkä näin ollen yhteisöä.
The indirect judicial review carried out by the Court in connection with an action for annulment of a Community act adopted, where no discretion whatsoever may be exercised, with a view to putting into effect a resolution of the Security Council may therefore, highly exceptionally, extend to determining whether the superior rules of international law falling within the ambit of jus cogens have been observed, in particular, the mandatory provisions concerning the universal protection of human rights, from which neither the Member States nor the bodies of the United Nations may derogate because they constitute “intransgressible principles of international customary law” (Advisory Opinion of the International Court of Justice of 8 July 1996, The Legality of the Threat or Use of Nuclear Weapons, Reports 1996, p.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen harjoittama välillinen tuomioistuinvalvonta sellaisesta yhteisön toimesta nostetun kumoamiskanteen yhteydessä, joka on ilman minkäänlaisen harkintavallan käyttöä annettu turvallisuusneuvoston päätöslauselman täytäntöönpanemiseksi, voi näin ollen erittäin poikkeuksellisesti ulottua sen tarkastamiseen, onko noudatettu jus cogensiin kuuluvia kansainvälisen oikeuden ylemmäntasoisia sääntöjä ja erityisesti ihmisoikeuksien yleiseen suojaamiseen tähtääviä pakottavia normeja, joista jäsenvaltiot tai YK:n elimet eivät voi poiketa, sillä ne ovat ’kansainvälisen tapaoikeuden rikkomattomia periaatteita’ (kansainvälisen tuomioistuimen 8.7.1996 antama neuvoa-antava lausunto, ydinaseilla uhkaamisen tai niiden käytön laillisuus, Kok. 1996, s.
Firstly, with particular regard to the alleged breach of the fundamental right to respect for property, the Court of First Instance considered, in Kadi, paragraph 237, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 288, that it fell to be assessed whether the freezing of funds provided for by the contested regulation, as amended by Regulation
Siltä osin kuin erityisesti on kyse ensimmäiseksi väitteestä, jonka mukaan omaisuudensuojaa koskevaa perusoikeutta oli loukattu, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 237 kohdassa ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 288 kohdassa, että oli
No 561/2003, and, indirectly, by the resolutions of the Security Council put into effect by those regulations, infringed the applicant’s fundamental rights.
TUOMIO 3.9.2008 – YHDISTETYT ASIAT C-402/05 P JA C-415/05 P arvioitava, loukataanko riidanalaisessa asetuksessa, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 561/2003, ja välillisesti turvallisuusneuvoston päätöslauselmissa, jotka pannaan täytäntöön näillä asetuksilla, määrätyllä varojen jäädyttämisellä kantajan perusoikeuksia.
In Kadi, paragraph 238, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 289, the Court of First Instance decided that such was not the case, measured by the standard of universal protection of the fundamental rights of the human person covered by jus cogens.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 238 kohdassa ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 289 kohdassa, ettei näin ole jus cogensiin kuuluvan ihmisyksilön perusoikeuksien yleisen suojaamisen standardin valossa.
In Kadi, paragraphs 239 and 240, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 290 and 291, the Court of First Instance held that the exemptions to and derogations from the obligation to freeze funds provided for in the contested regulation as a result of its amendment by Regulation No 561/2003, itself putting into effect Resolution 1452 (2002), show that it is neither the purpose nor the effect of that measure to submit the persons entered in the summary list to inhuman or degrading treatment.
Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 239 ja 240 kohdassa ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 290 ja 291 kohdassa, että poikkeukset, jotka kohdistuvat varojen jäädyttämistä koskevaan velvollisuuteen, josta riidanalaisessa asetuksessa säädetään siihen asetuksella N:o 561/2003, jolla pannaan täytäntöön päätöslauselma 1452 (2002), tehtyjen muutosten seurauksena, osoittavat, ettei tämän toimenpiteen tarkoituksena ole kohdella yhdistettyyn luetteloon merkittyjä henkilöitä epäinhimillisesti tai alentavasti, eikä siitä myöskään seuraa tällaista kohtelua.
In Kadi, paragraphs 243 to 251, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 294 to 302, the Court of First Instance held, in addition, that the freezing of funds did not constitute an arbitrary, inappropriate or disproportionate interference with the right to private property of the persons concerned and could not, therefore, be regarded as contrary to jus cogens, having regard to the following facts:
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi lisäksi asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 243–251 kohdassa ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 294–302 kohdassa, että varojen jäädyttäminen ei muodosta asianomaisten henkilöiden omistusoikeuteen kohdistuvaa mielivaltaista, epätarkoituksenmukaista tai kohtuutonta uhkaa, eikä sen voida näin ollen katsoa olevan jus cogensin vastainen, kun otetaan huomioon seuraavat seikat:
— the measures in question pursue an objective of fundamental public interest for the international community, that is to say, the campaign against international terrorism, and the United Nations are entitled to undertake protective action against the activities of terrorist organisations;
– kyseessä olevien toimenpiteiden tavoite on kansainväliselle yhteisölle perustavanlaatuinen yleisen edun mukainen tavoite eli kansainvälisen terrorismin vastainen taistelu, ja YK voi oikeutetusti ryhtyä suojaaviin toimenpiteisiin terroristijärjestöjen toimintaa vastaan
— freezing of funds is a temporary precautionary measure which, unlike confiscation, does not affect the very substance of the right of the persons concerned to property in their financial assets but only the use thereof;
– varojen jäädyttäminen on säilyttävä toimenpide, joka toisin kuin takavarikoiminen, ei loukkaa asianomaisten henkilöiden rahavaroja koskevan omistusoikeuden ydinsisältöä vaan ainoastaan rajoittaa kyseisten varojen käyttöä
— the resolutions of the Security Council at issue provide for a means of reviewing, after certain periods, the overall system of sanctions;
– turvallisuusneuvoston kyseessä olevissa päätöslauselmissa määrätään yleisen pakotejärjestelmän tarkistamisesta tietyin väliajoin
— those resolutions set up a procedure enabling the persons concerned to present their case at any time to the Sanctions Committee for review, through the Member State of their nationality or that of their residence.
– näissä määräyksissä määrätään menettelystä, jonka avulla asianomaiset henkilöt voivat milloin hyvänsä saattaa asiansa pakotekomitean tarkastettavaksi sen jäsenvaltion avulla, jonka kansalaisia he ovat tai jossa he asuvat.
As regards, secondly, the alleged breach of the right to be heard, and more particularly, first, the applicants’ alleged right to be heard by the Community institutions before the contested regulation had been adopted, the Court of First Instance held as follows in paragraph 258 of Kadi, to which paragraph 328 of Yusuf and Al Barakaat corresponds, mutatis mutandis:
Siltä osin kuin toiseksi on kyse väitteestä, jonka mukaan oikeutta tulla kuulluksi ja erityisesti yhtäältä kantajien väitettyä oikeutta siihen, että yhteisön toimielimet olisivat kuulleet niitä ennen riidanalaisen asetuksen antamista, on loukattu, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 258 kohdassa, jota mutatis mutandis vastaa asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun tuomion 328 kohta, seuraavaa:
‘In this instance, as is apparent from the preliminary observations above on the relationship between the international legal order under the United Nations and the Community legal order, the Community institutions were required to transpose into the Community legal order resolutions of the Security Council and decisions of the Sanctions Committee that in no way authorised them, at the time of actual implementation, to provide for any Community mechanism whatsoever for the examination or re-examination of individual situations, since both the substance of the measures in question and the mechanisms for re-examination (see paragraphs 262 et seq. …) fell wholly within the purview of the Security Council and its Sanctions Committee.
”Kuten edellä esitetyistä Yhdistyneiden Kansakuntien luoman kansainvälisen oikeusjärjestyksen ja yhteisön oikeusjärjestyksen välistä suhdetta koskevista alustavista huomioista ilmenee, käsiteltävänä olevassa asiassa yhteisön toimielinten oli pantava täytäntöön yhteisön oikeusjärjestyksessä sellaiset turvallisuusneuvoston päätöslauselmat ja pakotekomitean päätökset, joissa niille ei konkreettisen täytäntöönpanon vaiheessa annettu minkäänlaista toimivaltaa määrätä yhteisön tasolla minkäänlaisesta yksittäisten tapausten tutkinta- tai tarkastusjärjestelmästä, koska turvallisuusneuvosto ja pakotekomitea vastasivat täysimääräisesti sekä kyseisten toimenpiteiden sisällöstä että tarkastusjärjestelmistä (ks. – – 262 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
As a result, the Community institutions had no power of investigation, no opportunity to check the matters taken to be facts by the Security Council and the Sanctions Committee, no discretion with regard to those matters and no discretion either as to whether it was appropriate to adopt sanctions vis-à-vis the applicants.
Tämän vuoksi yhteisön toimielimillä ei ollut minkäänlaista tutkintatoimivaltaa, minkäänlaista mahdollisuutta tarkistaa turvallisuusneuvoston ja pakotekomitean toteamia tosiseikkoja, minkäänlaista harkintavaltaa näiden seikkojen suhteen eikä minkäänlaista harkintavaltaa sen suhteen, oliko pakotteiden määrääminen kantajaa
The principle of Community law relating to the right to be heard cannot apply in such circumstances, where to hear the person concerned could not in any case lead the institution to review its position.’
Yhteisön oikeuden periaatetta, joka koskee oikeutta tulla kuulluksi, ei voida soveltaa tällaisissa olosuhteissa, joissa asianomaisen henkilön kuuleminen ei voi missään tapauksessa johtaa siihen, että toimielin muuttaisi kantaansa.”
The Court of First Instance concluded in Kadi, paragraph 259, that the Council was not obliged to hear the applicant on the subject of his inclusion in the list of persons and entities affected by the sanctions, in the context of the adoption and implementation of the contested regulation and, in Yusuf and Al Barakaat, paragraph 329, that the Council was not obliged to hear the applicants before the contested regulation was adopted.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi tämän perusteella asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 259 kohdassa, ettei neuvoston tarvinnut riidanalaisen asetuksen antamisen ja täytäntöönpanon yhteydessä kuulla kantajaa siitä, että hänen nimensä pidettiin niiden henkilöiden ja yhteisöjen luettelossa, joita pakotteet koskivat, ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 329 kohdassa, ettei neuvostolla ollut velvollisuutta kuulla kantajia ennen riidanalaisen asetuksen antamista.
With regard, second, to breach of the applicants’ alleged right to be heard by the Sanctions Committee in connection with their inclusion in the summary list, the Court of First Instance held in paragraph 261 of Kadi and paragraph 306 of Yusuf and Al Barakaat that no such right was provided for by the Security Council’s resolutions at issue.
Siltä osin kuin toisaalta oli kyse kantajien väitetystä oikeudesta siihen, että pakotekomitea kuulee niitä siinä yhteydessä, kun kantajat lisättiin yhdistettyyn luetteloon, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 261 kohdassa ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 306 kohdassa, ettei kyseisissä turvallisuusneuvoston päätöslauselmissa määrätä tällaisesta oikeudesta.
It further held in Yusuf and Al Barakaat, paragraph 307, that no mandatory rule of public international law requires a prior hearing for the persons concerned in circumstances such as those of the case in point.
Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 307 kohdassa, että missään kansainvälisen oikeusjärjestyksen perusteisiin kuuluvassa pakottavassa normissa ei edellytetä asianomaisten henkilöiden kuulemista etukäteen käsiteltävänä olevan asian olosuhteiden kaltaisissa olosuhteissa.
The Court of First Instance observed, moreover, that although the resolutions of the Security Council concerned and the subsequent regulations that put them into effect in the Community do not provide for any right of audience for individual persons, they nevertheless set up a mechanism for the re-examination of individual cases, by providing that the persons concerned may address a request to the Sanctions Committee, through their national authorities, in order either to be removed from the summary list or to obtain exemption from the freezing of funds (Kadi, paragraph 262, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 309).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korosti lisäksi, että vaikka kyseisissä turvallisuusneuvoston päätöslauselmissa ja niiden täytäntöönpanemiseksi yhteisössä annetuissa myöhemmissä asetuksissa ei määrätä henkilökohtaisesta oikeudesta tulla kuulluksi, niissä kuitenkin luodaan yksittäisten tapausten tarkastamiseen liittyvä järjestelmä määräämällä, että asianomaiset henkilöt voivat kääntyä pakotekomitean puoleen jäsenvaltion viranomaisten välityksellä, jotta heidät poistettaisiin yhdistetystä luettelosta tai jotta heille myönnettäisiin poikkeus varojen jäädyttämisestä (asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 262 kohta ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 309 kohta).
Referring, in Kadi, paragraph 264, and in Yusuf and Al Barakaat, paragraph 311, to the ‘Guidelines of the [Sanctions] Committee for the conduct of its work’, as adopted by that committee on 7 November 2002 and amended on 10 April 2003 (‘the Sanctions Committee’s Guidelines’), and, in Kadi, paragraph 266, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 313, to various resolutions of the Security Council, the Court of First Instance noted, in those paragraphs, the importance attached by the Security Council, in so far as possible, to the fundamental rights of the persons entered in the list, and especially to their right to be heard.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin viittasi asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 264 kohdassa ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 311 kohdassa ”[pakotekomitean] työskentelytapoja koskeviin määräyksiin”, sellaisina kuin tämä komitea antoi ne 7.11.2002 ja joita muutettiin 10.4.2003 (jäljempänä pakotekomitean määräykset), ja asiassa Kadi annetun valituksenalaisen tuomion 266 kohdassa ja asiassa Yusuf ja Al Barakaat annetun valituksenalaisen tuomion 313 kohdassa turvallisuusneuvoston eri päätöslauselmiin ja totesi kyseisissä kohdissa, että turvallisuusneuvosto pyrkii mahdollisuuksiensa mukaan ottamaan huomioon yhdistettyyn luetteloon merkittyjen henkilöiden perusoikeudet ja muun muassa puolustautumisoikeudet.