natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Article 43(3) provides for the application of paragraph 2 to earlier national trade marks by substituting use in the Member State in which the earlier national trade mark is protected for use in the Community.
Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin sovelsi ensimmäistä kertaa työjärjestyksen 111 artiklaa hylätäkseen määräyksellä sellaisesta valituslautakunnan päätöksestä nostetun kumoamiskanteen, jossa todettiin kiinnittimille (rakennustarvikkeet) haetun sanamerkin QUICK-GRIP olevan kuvaileva, koska kanne oli selvästi täysin perusteeton (asia T-61/03, Irwin Industrial Tool v. SMHV (QUICK-GRIP), tuomio 27.5.2004, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
It is apparent from the case-law that proof of genuine use may be requested only if five years have elapsed between the date of registration of the earlier mark and the date of publication of the application for registration of a Community trade mark (BMI Bertollo v OHIM – Diesel (DIESELIT), cited above) and that proof of genuine use need be adduced only in so far as the applicant has ‘expressly and timeously requested such proof before OHIM’ (El Corte Inglés v OHIM – González Cabello and Iberia Líneas Aéreas de España (MUNDICOR), cited above).
Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ratkaisi edellä mainitussa asiassa Concept vastaan SMHV (ECA) antamassaan tuomiossa sen, oliko valituslautakunta soveltanut oikein asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan h alakohdassa mainittua rekisteröintihakemuksen ehdotonta hylkäysperustetta.44Esillä olleessa asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin vahvisti, että rekisteröinti oli evättävä sellaiselta kuviomerkiltä, joka koostui ilman mitään täsmällistä väritystä samantyyppisten ja kokoisten viisikärkisten tähtien, joiden yksi kärki osoittaa ylöspäin, muodostamasta ympyrästä, jonka sisällä neliönmuotoisella taustalla oli sana ”ECA”, ja jonka rekisteröimistä haettiin muun muassa tietoja sisältäville tietovälineille sekä seminaarien organisointia ja järjestämistä varten.
In several decisions (MFE Marienfelde v OHIM – Vétoquinol (HIPOVITON), Sunrider v OHIM – Espadafor Caba (VITAFRUIT) and Vitakraft-Werke Wührmann v OHIM – Krafft (VITAKRAFT)), the Court also clarified the definition of genuine use and the standard of proof which must be met by the opponent and reviewed the Board of Appeal’s assessment of the genuine nature of the use.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että kyseinen tavaramerkki on Pariisin yleissopimuksen 6 b artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla Euroopan tunnuksen jäljitelmä heraldiselta kannalta.
With respect to such an assessment, the Court held, in Vitakraft-Werke Wührmann v OHIM – Krafft (VITAKRAFT), that the Board of Appeal was wrong to find that proof of genuine use had been adduced because its reasoning was based on mere presumptions and therefore annulled the contested decision.
Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että valituslautakunta oli perustellusti päätellyt, että hakemuksen kohteena olleen tavaramerkin rekisteröinti saattaa antaa yleisölle vaikutelman siitä, että hakemuksen kohteena olevan tavaramerkin ja Euroopan neuvoston, Euroopan unionin tai Euroopan yhteisön välillä on yhteys.
Although the Court dealt with a relatively large number of formal and procedural issues, the limited nature of this account means that only some of them can be addressed. Four points have thus been chosen.
Asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 3 kohdassa säädetään vielä nimenomaisesti, että saman asetuksen 7 artiklan 1 kohdan b–d alakohtaa ei sovelleta, jos merkki on saavuttanut ”käytössä erottamiskyvyn” niiden tavaroiden tai palvelujen osalta, joiden suhteen rekisteröintiä haetaan, ja hakijat vetoavat erittäin usein kyseiseen säännökseen SMHV:ssä saadakseen hakemansa merkin rekisteröidyksi.
First of all, the question arose as to whether OHIM may seek a form of order other than dismissal of the action, given that OHIM is designated as the defendant before the Court in the Rules of Procedure.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistutti edellä mainitussa asiassa Eurocermex vastaan SMHV (olutpullon muoto), asiassa T-396/02, Storck vastaan SMHV (makeisen muoto), ja asiassa
Moreover, the question also arose as to the admissibility of a claim for annulment of, in addition to the contested decision, the decision of the Opposition Division. It follows from the judgment in MFE Marienfelde v OHIM – Vétoquinol (HIPOVITON), cited above, that such an application is admissible because it seeks to have the Court take the decision which, according to the applicant, the Board of Appeal should lawfully have taken when hearing the appeal before OHIM.
Huolimatta siitä, että kyseisen säännöksen osalta ei ole sääntöä, jonka mukaan SMHV:n (eli hakemuksen tutkineen virkamiehen tai tilanteen mukaan valituslautakunnan) tutkimuksen olisi kohdistuttava ainoastaan tosiseikkoihin, joihin osapuolet ovat vedonneet, toisin kuin saman asetuksen suhteellisia hylkäysperusteita koskevan 74 artiklan 1 kohdan lopussa säädetään, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että kun tavaramerkin hakija ei kuitenkaan ole esittänyt väitettä siitä, että tavaramerkki on käytössä tullut erottamiskykyiseksi, SMHV:n on käytännössä mahdotonta ottaa huomioon se, että haettu tavaramerkki on saavuttanut tällaisen erottamiskyvyn.
Since the Board of Appeal may annul the decision taken by the section of OHIM, such annulment is likewise one of the measures which may be taken by the Court in the exercise of its power to amend decisions, which is provided for in Article 63(3) of Regulation No 40/94.
On siis katsottava, että ultra posse nemo obligatur -periaatteen (älköön ketään velvoitettako enempään kuin hän pystyy) mukaisesti SMHV:n velvollisuutena on tutkia tosiseikkoja, joiden vuoksi haettu tavaramerkki on käytössä tullut erottamiskykyiseksi asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla, ainoastaan, jos hakija on vedonnut niihin.
The third point relates to the application of Article 74 of Regulation No 40/94 by the Board of Appeal in proceedings concerning relative grounds for refusal of registration.
Lukuun ottamatta tilanteita, joissa asia ratkaistiin määräyksellä esimerkiksi sen vuoksi, että lausunnon antaminen asiassa raukesi väitteen peruuttamisen vuoksi (asia T-120/03, Synopharm v. SMHV Pentafarma (DERMAZYN), määräys 9.2.2004, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa), ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin antoi tuomion 19 asiassa.
The scope of that provision, which provides that, in such proceedings, the ‘examination [is restricted] to the facts, evidence and arguments provided by the parties and the relief sought’, was clarified in the judgment in Ruiz-Picasso and Others v OHIM – DaimlerChrysler (PICARO), cited above. 50
Valituslautakunnan päätös vahvistettiin 14 tuomiossa45ja viidessä tuomiossa riidanalainen päätös kumottiin joko muotoseikkojen ja menettelyllisten seikkojen perusteella46tai sen vuoksi, että valituslautakunta oli rikkonut asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa.47
With respect to this issue, see also the judgment of 12 October 2004 in Case C-106/03 P Vedial v OHIM, not yet published in the ECR.
Asia T-107/02, GE Betz v. SMHV – Atofina Chemicals (BIOMATE), tuomio 30.6.2004; asia T-334/01, MFE Marienfelde v. SMHV – Vétoquinol (HIPOVITON), tuomio 8.7.2004; asia T-356/02, Vitakraft-Werke Wührmann v. SMHV – Krafft (VITAKRAFT), tuomio 6.10.2004 (valitus kirjattu asianumerolle C-512/04 P) ja asia T-164/02, Kaul v. SMHV – Bayer (ARCOL), tuomio 10.11.2004; mitään tuomioista ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa.
With respect to the inadmissibility before the Court of a document which was not produced during a procedure before OHIM relating to the relative grounds for refusal of registration and of which OHIM was therefore not required to take account of its own motion, see Samar v OHIM – Grotto (GAS STATION), cited above.
Asia T-317/01, M+M v. SMHV – Mediametrie (M+M EUROdATA), tuomio 30.6.2004, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa.
Finally, as a fourth point, it may be noted that the Court offered some important clarifications with regard to the language requirements of the opposition procedure in GE Betz v OHIM – Atofina Chemicals (BIOMATE).
Viimeksi mainitun säännöksen mukaan aikaisemman tavaramerkin haltijan vastustuksesta tavaramerkkiä ei rekisteröidä, jos sen vuoksi, että se on sama tai samankaltainen kuin aikaisempi, samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten oleva tavaramerkki, yleisön keskuudessa on sekaannusvaara, joka sisältää vaaran tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välisestä mielleyhtymästä.
It is appropriate to apply the case-law established in the ex parte cases 51 according to which there is continuity in terms of function between the examiner and the Board of Appeal to the relationship between the Opposition Division of OHIM ruling at first instance and the Boards of Appeal. Relying expressly on the approach adopted in Henkel v OHIM – LHS (UK) (KLEENCARE), cited above (commented on in the Annual Report 2003), the Court held in its judgment of 10 November 2004 in Kaul v OHIM – Bayer (ARCOL) that the Board of Appeal had erred in refusing to take account of the evidence intended to demonstrate that the earlier mark was highly distinctive, on the ground that that evidence had not been produced before the Opposition Division.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin otti huomioon sen seikan, että sekaannusvaaraa on arvioitava kokonaisuutena ja suhteessa siihen, miten kohdeyleisö ymmärtää asian, sekä ottaen huomioon kaikki tekijät, joilla on merkitystä kyseisessä yksittäistapauksessa, eli erityisesti tavaramerkkien samankaltaisuuden sekä kyseisten tavaroiden ja palveluitten samankaltaisuuden välinen riippuvuus, ja vahvisti, että mainitunkaltainen vaara oli olemassa sänkykalusteita varten haetun sanamerkin CONFORFLEX ja Espanjassa tavaroille, joihin kuuluivat sänkykalusteet, aiemmin rekisteröidyn kuviomerkin FLEX välillä.
Regulation No 1049/2001, 54 adopted pursuant to Article 255 EC, defines the principles, conditions and limits governing the right of access by the public to European Parliament,
Lisäksi useissa tuomioissa selvennettiin menettelyä väitteen tutkimisessa, sellaisena kuin sitä säädellään asetuksen N:o 40/94 43 artiklan 2 ja 3 kohdassa.
Case T-163/98 Procter & Gamble v OHIM (BABY-DRY) [1999] ECR II-2383, which was not set aside on that point in Case C-383/99 P Procter & Gamble v OHIM (BABY-DRY) [2001] ECR I-6251, and Case T-63/01 Procter & Gamble v OHIM (soap bar shape) [2002] ECR II-5255. 52
Kyseisen artiklan 3 kohdan mukaan 2 kohtaa sovelletaan aikaisempiin kansallisiin tavaramerkkeihin siten, että käyttö jäsenvaltiossa, jossa aikaisempi kansallinen tavaramerkki on suojattu, vastaa käyttöä jäsenvaltiossa.
That is to say, subject to compliance with Article 74(2) of Regulation No 40/94, which provides: ‘The Office may disregard facts or evidence which are not submitted in due time by the parties concerned’.
Oikeuskäytännöstä ilmenee, että todisteita tosiasiallisesta käytöstä voidaan vaatia esitettäviksi ainoastaan, mikäli aikaisemman tavaramerkin rekisteröimisestä on kulunut vähintään viisi vuotta yhteisön tavaramerkkiä koskevan hakemuksen julkaisemiseen mennessä (em. asia BMI Bertollo v. SMHV – Diesel (DIESELIT)), ja että todisteet tosiasiallisesta käytöstä on esitettävä ainoastaan siltä osin kuin hakija on ”nimenomaisesti ja hyvissä ajoin vaatinut tällaisia todisteita SMHV:ssä” (em. asia El Corte Inglés v. SMHV – González Cabello ja Iberia Líneas Aéreas de España (MUNDICOR)).
Although the position taken on the issue was less clear, the operational continuity of the departments of OHIM was referred to in other inter partes cases, namely in the judgments of 30 June 2004 in GE Betz v OHIM – Atofina Chemicals (BIOMATE) and of 8 July 2004 in MFE Marienfelde v OHIM – Vétoquinol (HIPOVITON).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin myös täsmensi useissa tuomioissa (MFE Marienfelde v. SMHV – Vétoquinol (HIPOVITON), Sunrider v. SMHV – Espadafor Caba (VITAFRUIT) ja Vitakraft-Werke Wührmann v. SMHV – Krafft (VITAKRAFT)) tosiasiallisen käytön käsitettä ja väitteen esittäjältä vaadittujen todisteiden ulottuvuutta sekä valvoi valituslautakunnan tulkintaa käytön tosiasiallisesta luonteesta.
Regulation (EC) No 1049/2001 of the European Parliament and of the Council of 30 May 2001 regarding public access to European Parliament, Council and Commission documents (OJ 2001 L 145, p. 43).
Tämän johdosta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi riidanalaisen päätöksen.
Court of First Instance
Muotoa ja menettelyä koskevat kysymykset
Council and Commission documents in such a way as to enable citizens to participate more closely in the decision-making process, guarantee that the administration enjoys greater legitimacy and is more effective and more accountable to the citizen in a democratic system and strengthen the principles of democracy and respect for fundamental rights.
Vaikka muotoa ja menettelyä koskeneita kysymyksiä oli ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ratkaistavana varsin runsaasti, tämän esityksen rajallisen luonteen vuoksi niistä voidaan käsitellä vain muutamia. Tämän johdosta esitettäväksi on valittu neljä aihetta.
The refusal of access to documents by the Commission and the Council which gave rise to the judgments of 30 November 2004 in Case T-168/02 IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds v Commission and of 23 November 2004 in Case T-84/03 Turco v Council, neither yet published in the ECR, gave the Court of First Instance an opportunity to define the scope of certain provisions of that regulation more clearly.
Ensimmäinen aihe koskee eräiden väitteiden tutkittavaksi ottamista. Esille noussut kysymys oli sen selvittäminen, saattoiko SMHV vaatia jotain muuta lopputulosta kuin kumoamiskanteen hylkäämistä, kun täsmennetään, että työjärjestyksen mukaan SMHV on vastaaja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.48
The regulation provides, first, that an institution which is asked to disclose a document originating from a third party is to consult the third party with a view to assessing whether one of the exceptions provided for by the regulation is applicable, unless it is clear that the document is or is not to be disclosed (Article 4(4)) and, second, that a Member State may request the institution not to disclose a document originating from that Member State without its prior agreement (Article 4(5)).
Muistutettuaan yhtäältä periaatteesta, jonka mukaan valituslautakunnan, tutkijan ja/tai toimivaltaisen jaoston välillä vallitsee toiminnallinen jatkuvuus, sekä toisaalta valituslautakunnilla ja niiden jäsenillä olevasta toiminnallisesta vapaudesta niiden suorittaessaan tehtäviään, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että on myönnettävä, että vaikka SMHV:llä ei ole edellytettyä asiavaltuutta nostaakseen kanteen valituslautakunnan päätöksestä, sen ei kuitenkaan voida järjestelmällisesti edellyttää puolustavan kaikkia valituslautakunnan riitautettuja päätöksiä tai vaativan aina, että kaikki tällaisista päätöksistä nostetut kanteet on hylättävä.49
As the Federal Republic of Germany had refused to agree to the disclosure to the applicant of certain documents originating from the German authorities, the Commission refused to disclose them to that applicant.
Esille tuli myös kysymys sellaisten väitteiden tutkittavaksi ottamisesta, joilla vaadittiin riidanalaisen päätöksen kumoamisen lisäksi myös väiteosaston päätöksen kumoamista.
On an application for annulment of the decision refusing access, the Court of First Instance upheld that decision in its judgment in IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds v Commission, cited above. Pointing out that the Member States are in a different position from that of other third parties, the Court of First Instance observed that a Member State has the power to request an institution not to disclose a document originating from it and the institution is obliged not to disclose it without its ‘prior agreement’.
Tältä osin edellä mainitussa asiassa MFE Marienfelde vastaan SMHV – Vétoquinol (HIPOVITON) annetussa tuomiossa täsmennettiin, että kyseisenlainen vaatimus voidaan ottaa tutkittavaksi, koska sillä vaaditaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tekee päätöksen, joka valituslautakunnan olisi kantajan mukaan pitänyt lainmukaisesti tehdä käsitellessään SMHV:lle tehtyä valitusta.
That obligation imposed on the institution to obtain the Member State’s prior agreement, which is clearly laid down in Article 4(5) of the Regulation, would risk becoming a dead letter if the Commission were able to decide to disclose that document despite an explicit request not to do so from the Member State concerned.
Koska valituslautakunta voi kumota SMHV:n yksikön tekemän päätöksen, tällainen kumoaminen kuuluu näin ollen myös niihin toimenpiteisiin, jotka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi suorittaa asetuksen N:o 40/94 63 artiklan 3 kohdassa vahvistetun muuttamistoimivaltansa rajoissa.
The Court of First Instance held in favour of the Council, which was supported in those proceedings by the United Kingdom and the Commission.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 133 artiklan 2 kohta.
It held that, contrary to the argument of the applicant, the words ‘legal advice’ must be understood as meaning that the protection of the public interest may preclude the disclosure of the contents of documents drawn up by the Council’s legal service in the context of court proceedings
Tähän ongelmanasetteluun liittyen ks. myös asia C-106/03 P, Vedial v. SMHV, tuomio 12.10.2004, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa.
It pointed out, citing the judgment in Case T-92/98 Interporc v Commission [1999] ECR II-3521 (see the Annual Report 1999), that legal advice drawn up in the context of court proceedings was already covered by the exception relating to the protection of such proceedings.
Mainitussa tuomiossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistutti – kuten se oli jo katsonut asiassa T-308/01, Henkel vastaan SMHV – LHS (UK) (KLEENCARE), 23.9.2003 antamassaan tuomiossa (Kok. 2003, s.
As exceptions to the right of access to the institutions’ documents under Regulation No 1049/2001 must be interpreted and applied strictly, the Court of First Instance held that the fact that the document in question is a legal opinion cannot, of itself, justify application of the exception relied upon.
Ex parte -asioissa vahvistettua oikeuskäytäntöä,51jonka mukaan tutkijan ja valituslautakunnan välillä vallitsee toiminnallinen jatkuvuus, sovelletaan myös asian ensimmäisenä asteena ratkaisevan SMHV:n väiteosaston ja valituslautakunnan väliseen suhteeseen.
However, since, first, the Council made no error of assessment in considering that the disclosure of such advice could give rise to lingering doubts as to the lawfulness of the legislative act in question and there was, therefore, an interest in the protection of that opinion and, second, the applicant has not cited any matter of public interest liable to justify the disclosure of such a document, the Court of First Instance dismissed the action in its entirety.
Esittäen perusteluna nimenomaisesti edellä mainitussa asiassa Henkel vastaan SMHV – LHS (UK) (KLEENCARE) (esitetty vuoden 2003 vuosikertomuksessa) annetun ratkaisun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi asiassa Kaul vastaan SMHV – Bayer (ARCOL) 10.11.2004 antamassaan tuomiossa, että valituslautakunta oli toiminut virheellisesti kieltäytyessään ottamasta huomioon seikkoja, joilla pyrittiin
The hundred or so decisions giving rulings in disputes between officials and staff of the institutions of the Community, on the one hand, and those institutions, on the other, tackle many different legal situations, and since this section is necessarily a summary, it can give an account of only some of them.
Kun otetaan huomioon SMHV:n eri instanssien välillä vallitsevan toiminnallisen jatkuvuuden periaate, valituslautakunnalla oli velvollisuus perustaa päätöksensä kaikkiin tosiseikkoihin ja oikeudellisiin seikkoihin, joita asianosainen oli esittänyt joko asian ensimmäisenä asteena ratkaisseelle yksikölle tai – edellyttäen, että sovellettavia määräaikoja on noudatettu – valitusmenettelyn kuluessa.52Esillä olleessa asiassa valituslautakunnan olisi siis tullut ottaa huomioon siinä käydyssä menettelyssä määräajassa esitetyt tosiseikat. Tämän laiminlyönnin johdosta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi valituslautakunnan päätöksen.53
In brief, those actions sought to contest the legality of:
Oikeus tutustua asiakirjoihin
– decisions not to promote (judgments of 21 January 2004 in Case T-97/02 Mavridis v Commission, of 2 March 2004 in Case T-197/02 Caravelis v Parliament, of 17 March 2004 in Case T-175/02 Lebedef v Commission and Case T-4/03 Lebedef v Commission, of 10 June 2004 in Case T-330/03 Liakoura v Council and of 28 September 2004 in Case T-216/03 Tenreiro v Commission, none yet published in the ECR);
Asetuksella N:o 1049/2001,54joka annettiin EY 255 artiklan nojalla, asetetaan ne periaatteet, ehdot ja rajoitukset, jotka ohjaavat yleisön oikeutta saada tutustua parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjoihin, jotta parannetaan kansalaisten mahdollisuuksia osallistua päätöksentekomenettelyyn, varmistetaan, että hallinnolla on demokraattisessa järjestelmässä suhteessa kansalaisiin suurempi legitimiteetti ja että se on tehokkaampaa ja vastuullisempaa, sekä myötävaikutetaan kansanvallan ja perusoikeuksien kunnioittamisen periaatteiden vahvistumiseen.
– decisions taken in the course of appointment procedures (judgments of 21 January 2004 in Case T-328/01 Robinson v Parliament, of 2 March 2004 in Case T-234/02 Michael v Commission, of 23 March 2004 in Case T-310/02 Theodorakis v Conseil and of 31 March 2004 in Case T-10/02 Girardot v Commission, none yet published in the ECR).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin sai mahdollisuuden täsmentää eräiden mainitun asetuksen säännösten ulottuvuutta asiassa T-168/02, IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds vastaan komissio, 30.11.2004 antamallaan tuomiolla (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) ja asiassa T-84/03, Turco vastaan neuvosto, 23.11.2004 antamallaan tuomiolla (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa), jotka annettiin komission ja neuvoston evättyä oikeuden tutustua asiakirjoihin.
In this connection it must also be noted that the judgment of 9 November 2004 in Case T-116/03 Montalto v Council, not yet published in the ECR, annuls the decision of the Council of 23 May 2002 appointing an additional Chairman of a Board of Appeal, also President of the Appeals Department of the OHIM;
Koska Saksan liittotasavalta vastusti sitä, että eräitä Saksan viranomaisilta peräisin olevia asiakirjoja luovutetaan hakijalle, komissio kieltäytyi luovuttamasta niitä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin, jonka ratkaistavaksi oli saatettu kyseisestä
– decisions no longer to engage conference interpreters over the age of 65 (judgments of 10 June 2004 in Joined Cases T-153/01 and T-323/01 Alvarez Moreno v Commission (under appeal, Case C-373/04 P), in Case T-275/01 Alvarez Moreno v Parliament and in Case T-276/01 Garroni v Parliament, none yet published in the ECR);
Asetuksen N:o 40/94 74 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Virasto voi olla ottamatta huomioon tosiseikkoja, joihin osapuolet eivät ole vedonneet, tai todisteita, joita ei ole esitetty määräajassa.”
– decisions taken by competition selection boards not to admit candidates to tests (judgments of 20 January 2004 in Case T-195/02 Briganti v Commission, of 19 February 2004 in Case T-19/03 Konstantopoulou v Court of Justice, of 25 March 2004 in Case T-145/02 Petrich v Commission, of 21 October 2004 in Case T-49/03 Schumann v Commission, of 26 October 2004 in Case T-207/02 Falcone v Commission and of 28 October 2004 in Joined Cases T-219/02 and T-337/02 Lutz Herrera v Commission, none yet published in the ECR), awarding a number of marks
Edellä mainituissa asioissa GE Betz v. SMHV – Atofina Chemicals (BIOMATE), tuomio 30.6.2004, ja MFE Marienfelde v. SMHV – Vétoquinol (HIPOVITON), tuomio 8.7.2004, vedottiin myös SMHV:n eri instanssien väliseen toiminnalliseen jatkuvuuteen, mutta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei kuitenkaan ottanut asiaan yhtä selkeästi kantaa.